Справа № 127/16780/15-а
Суддя: Саблук С. А.
Дата ухвалення: 2015-12-01 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Провадження № 2-а/127/770/15
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01.12.2015 року Вінницький міський суд Вінницької області

в складі головуючого судді Саблука С.А.,

при секретарі Гуменюку Д.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Вінниці адміністративну справу за позовом Департаменту соціальної політики Вінницької міської ради , ОСОБА_1 до Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Вінницькій області про визнання постанови незаконною та її скасування, -

ВСТАНОВИВ:

Департамент соціальної політики Вінницької міської ради , ОСОБА_1 звернулися до суду з адміністративним позовом до Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Вінницькій області про визнання незаконною та скасування постанови постанову головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Вінницькій області ОСОБА_2 від 01.07.2015 ВП №45766087 про накладення штрафу в сумі 1360 грн., на Департамент соціальної політики Вінницької міської ради за невиконання рішення суду по виконавчому провадженню за №45766087 в сумі 1360,00 гривень.

Позов мотивовано тим, що 07.07.2015 року до позивача надійшла постанова головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Вінницькій області ОСОБА_2 про накладення штрафу від 01.07.2015 року для виконання. Даною постановою накладено штраф на Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області у розмірі 1360,00 грн. Постанова винесена у зв'язку з повторним невиконанням постанови Вінницького міського суду Віницької області у справі № 127/6953/14-а про зобов'язання управління провести перерахунок допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку за період з 01.01.2011 року до 08.10.2013 року та виплатити ОСОБА_3 недоотриману допомогу, відповідно до Закону України від 18.01.2011 року № 2240-ІП «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими народженням та похованням» у розмірі, що встановлюється правлінням Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності, але не менше розміру прожиткового мінімуму на дитину до шести років з урахуванням проведених виплат»

Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області вважає, що дана постанова є необґрунтованою, безпідставною та винесеною передчасно. Крім того, в постанові про накладення штрафу не наведено доводи щодо відсутності поважних причин у боржника, які унеможливили виконання рішення, вказано лише, що рішення суду не виконане, не враховано фактичні обставини щодо неможливості виконання рішення.

Представник позивача в судове засідання не зявилась, проте надала заяву про розгляд справи у її відсутність, в якій позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила суд їх задовольнити з підстав, зазначених у позові

Представник відповідача в судове засідання не зявилась, проте надала заяву про розгляд справи у її відсутність, в якій заперечувала проти задоволення адміністративного позову з підстав, наведених у письмових запереченнях.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд встановив наступні фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Частиною 3 статті 2 КАС України визначено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку. При цьому в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову (ч. 2 ст. 71 КАС України).

Як вірно встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, На виконанні у відділі примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Вінницькій області на виконанні перебуває виконавче провадження, з виконання виконавчого листа по справі № 127/6953/14-а, виданого 05.12.2014 Вінницьким міським судом Вінницької області про: «Зобов'язати Управління соціального захисту населення (Правобережне) Департаменту соціальної політики Вінницької міської ради провести перерахунок допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку за період з 01.01.2011 року до 08.10.2013 року та виплатити ОСОБА_3 недоотриману допомогу, відповідно до Закону України від 18.01.2011 року № 2240-ІП «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими народженням та похованням» у розмірі, що встановлюється правлінням Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності, але не менше розміру прожиткового мінімуму на дитину до шести років з урахуванням проведених виплат».

11.12.2014 року державним виконавцем винесена постанова про відкриття виконавчого провадження, копії якої направлені сторонам виконавчого провадження.

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 26.02.2015 ркоу замінено сторону виконавчого провадження на Департамент соціальної політики Вінницької міської ради .

До відділу примусового виконання рішень надійшов лист Департаменту соціальної політики Вінницької міської ради, в якому повідомляється, що управлінням рішення суду виконано частково, здійснено перерахунок за період згідно рішення суду та нараховано борг в сумі 19051,41 грн., який буде виплачено при наявності коштів.

Оскільки, виплата буде проведена після надання фінансування, так як статтею 95 Конституції України передбачено, що виключно Законом про Державний бюджет України визначаються будь-які видатки держави на загальносуспільні потреби, розмір і цільове спрямування цих видатків.

Кошти, необхідні для здійснення органами місцевого самоврядування делегованих повноважень, щороку передбачаються в Законі України про Державний бюджет. Законом України «Про державний бюджет України» видатків для виконання рішень суду не передбачено.

Враховуючи вищевикладене, 22.05.2015 року відповідно до ч.2 ст. 11, ч. 1 ст. 36 Закону України «Про виконавче провадження», та ст. 263 КАС України подано до Вінницького міського суду Вінницької області подання про зміну способу та порядку виконання рішення. Того ж дня винесено постанову про зупинення виконавчого провадження, копії якої направлені сторонам виконавчого провадження.

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 28.05.2015 р. відмовлено в задоволенні подання відділу.

Ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право накладати стягнення у вигляді штрафу на фізичних, юридичних та посадових осіб у випадках, передбачених законом.

Відповідно до ст. 5 вказаного Закону вимоги державного виконавця щодо виконання рішень обов'язкові для всіх органів, організацій, посадових осіб, фізичних і юридичних осіб на території України. Невиконання законних вимог державного виконавця тягне за собою відповідальність згідно із законом.

В той же час, згідно із частинами 1,2 ст. 75 Закону № 606-XIV після відкриття виконавчого провадження за виконавчим документом, що зобов'язує боржника вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, державний виконавець перевіряє виконання рішення не пізніше ніж на наступний день після закінчення строку, встановленого частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного виконання рішення. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, його виконання перевіряється не пізніше наступного робочого дня після відкриття виконавчого провадження. У разі невиконання зазначених вимог без поважних причин державний виконавець накладає на боржника штраф відповідно до статті 89 цього Закону і не пізніше п'яти робочих днів з дня його накладення повторно перевіряє стан виконання рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 89 Закону № 606-XIV у разі невиконання без поважних причин у встановлений державним виконавцем строк рішення, що зобов'язує боржника виконати певні дії, та рішення про поновлення на роботі державний виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника - фізичну особу - від десяти до двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян; на посадових осіб - від двадцяти до сорока неоподатковуваних мінімумів доходів громадян; на боржника - юридичну особу - від сорока до шістдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та встановлює новий строк виконання.

Згідно ч. 2 ст. 89 ЗУ «Про виконавче провадження» у разі повторного невиконання рішення боржником без поважних причин державний виконавець у тому ж порядку накладає на нього штраф у подвійному розмірі та звертається до правоохоронних органів з поданням про притягнення боржника до кримінальної відповідальності відповідно до закону.

Як вбачається із матеріалів справи, боржник виконав виконавчий лист частково, здійснено перерахунок за період згідно рішення суду та нараховано борг в сумі 19051,41 грн., який буде виплачено при наявності коштів.

Згідно з частиною першою статті 11 ЗУ «Про виконавче провадження» державний виконавець зобов'язаний вжити передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Відповідно до ч.ч. 1-3 ст. 75 Закону України «Про виконавче провадження» після відкриття виконавчого провадження за виконавчим документом, що зобов'язує боржника вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, державний виконавець перевіряє виконання рішення. У разі невиконання рішення без поважних причин державний виконавець накладає штраф на боржника відповідно до статті 89 цього Закону.

Якщо боржник продовжує не виконувати рішення суду державний виконавець накладає на боржника штраф у подвійному розмірі та звертається до правоохоронних органів з поданням про притягнення боржника до кримінальної відповідальності відповідно до закону.

Відповідно до ст. 8 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

Згідно зі статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод та практику Суду як джерело права.

Відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод , кожна людина при визначенні її цивільних прав і обов'язків ... має право на справедливий і відкритий розгляд впродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, створеним відповідно до закону». Таким чином, ця стаття проголошує "право на суд", одним з аспектів якого є право на доступ, тобто право подати позов з приводу цивільно-правових питань до суду.

Як зазначає ЄСПЛ, це право було б ілюзорним, якби правова система держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов'язкову силу, не виконувалося на шкоду одній зі сторін. Було б незрозуміло, якби стаття 6 детально описувала процесуальні гарантії, які надаються сторонам у спорі, а саме: справедливий, публічний і швидкий розгляд, - і, водночас, не передбачала виконання судових рішень. Якщо тлумачити ст. 6 як таку, що стосується виключно доступу до судового органу та судового провадження, то це могло б призводити до ситуацій, що суперечать принципу верховенства права, який договірні держави зобов'язалися поважати, ратифікуючи Конвенцію. Отже, для цілей статті 6 виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина "судового розгляду" (рішення у справі "Горнсбі проти Греції" від 19.03.1997 p., Reports of Judgments and Decisions 1997-11, c. 510, n. 40). Ефективний доступ до суду включає право на виконання судового рішення без невиправданих затримок, а орган державної влади не має права посилатися на брак коштів на виправдання неспроможності виконати судове рішення про виплату боргу (рішення у справі "Іммобільяре Саффі " проти Італії" (Immobiliare Saffi v. Italy), [GC], N 22774/93, п. 66, ECHR 1999-V).

Окрім того невиконання рішення суду, є порушенням ст. 1 Першого протоколу до Конвенції, відповідно до якої «Кожна фізична чи юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом...».

Таким чином ОСОБА_3 в даному випадку була позбавлена права і не могла володіти своїми грошима у розмірі, встановленому рішенням суду.

Європейський Суд з прав людини неодноразово зазначав, що саме на державу покладено обов'язок дбати про те, щоб остаточні рішення, винесені проти її органів, установ чи підприємств, які перебувають у державній власності або контролюються державою, виконувалися відповідно до зазначених вище вимог- Конвенції ( див. згадане вище рішення у справі Войтенка; рішення у справі "Ромашов проти України" (Romashov v. Ukraine), N 67534/01, від 27 липня 2004 року; у справі "Дубенко проти України" (Dubenko v. Ukraine), N 74221/01, від 11 січня 2005 року; та у справі "Козачек проти України" (Kozachek v. Ukraine), N 29508/04, від 7 грудня 2006 року).

Виходячи із приписів рішень ЄСПЛ, держава несе відповідальність за виконання остаточних рішень, якщо чинники, які затримують чи перешкоджають їх повному й вчасному виконанню, перебувають у межах контролю органів влади (див. рішення у справі "Сокур проти України" (Sokur v. Ukraine), N 29439/02, від 26 квітня 2005 року, і у справі "Крищук проти України" (Kryshchuk v. Ukraine), N 1811/06, від 19 лютого 2009 року).

Таким чином суд вважає, що при прийнятті оскаржуваного рішення державний виконавець діяв у спосіб та у межах повноважень, наданих Законом, тобто правомірно.

Разом з тим, відповідач як суб'єкт владних повноважень в ході судового розгляду довів обґрунтованість своїх висновків і правомірність прийнятих на їх підставі рішень.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає позов Департаменту соціальної політики Вінницької міської ради , ОСОБА_1 необґрунтованим, безпідставним та таким що задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 6, 8, 11, 75, 89 Законом України «Про виконавче провадження», ст.ст. 70, 71, 86, 158 - 163, 264 КАС України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні позову Департаменту соціальної політики Вінницької міської ради , ОСОБА_1 до Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Вінницькій області про визнання постанови незаконною та її скасування відмовити.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції може бути подана до Вінницького апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня її проголошення.

Суддя: