Справа № 808/3860/15
Суддя: Нечипуренко Олександр Михайлович
Дата ухвалення: 2015-11-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 листопада 2015 року Справа № 808/3860/15 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд, у складі головуючого судді Нечипуренка О.М., при секретарі Резніченко А.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали адміністративної справи

за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю ТЕРМІНАТОР ПЛЮС

до: Державної податкової інспекції у Орджонікідзевському районі м. Запоріжжя Головного управління ДФС в Запорізькій області

про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 22.12.2014 №/10888,-

ВСТАНОВИВ:

До Запорізького окружного адміністративного суду надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю ТЕРМІНАТОР ПЛЮС до Державної податкової інспекції у Орджонікідзевському районі м. Запоріжжя Головного управління ДФС в Запорізькій області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 22.12.2014 №/10888, яким позивачу донараховано суму грошових зобов'язань з податку на додану вартість на суму 117417,00 грн. та штрафних санкцій на суму 29 354,25 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивачем правомірно на підставі належним чином оформлених первинних документів сформовано витрати та податковий кредит по господарських операціях з ТОВ «СЕМИКС» ТА ТОВ «ГОЛДЕН-МАРК»

На підтвердження правильності формування податкового кредиту Позивачем були надані необхідні документи, оформлені відповідно до вимог, встановлених ст.9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" та п. 2.4 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 № 88, зокрема: документи, що підтверджують факт отримання товару від іншої особи та документи, що підтверджують зв'язок понесених витрат з господарською діяльністю платника податку.

А відтак, висновки податкового органу про неправомірність формування позивачем податкового кредиту по господарських операціях з ТОВ «СЕМИКС» ТА ТОВ «ГОЛДЕН-МАРК» позивач вважає необґрунтованими, а податкове повідомлення-рішення протиправним і просив його скасувати.

Ухвалою суду від 20.07.2015 відкрито провадження у адміністративній справі та призначено до судового розгляду на 05.08.2015. За клопотанням сторін провадження у справі неодноразово зупинялось. Судове засідання призначено на 25.11.2015.

В судове засідання 25.11.2015 представники сторін не прибули.

Позивач направив на адресу суду клопотання про розгляд справи за його відсутності.

Відповідач позов не визнав. Під час розгляд справи надав пояснення, згідно яких зазначив, що сума податкового кредиту має бути фактично здійснена і підтверджена належним чином складеними первинними документами, що відображають реальність господарської операції, яка є підставою для формування податкового обліку платника податків. Водночас за відсутності факту придбання товарів чи послуг або в разі якщо придбані товари чи послуги не призначені для використання у господарській діяльності платника податку, відповідні суми не можуть включатися до складу витрат для цілей оподаткування податком на прибуток або податкового кредиту з податку на додану вартість навіть за наявності формально складених, але недостовірних документів або сплати грошових коштів.

Вказав, що позивач неправомірно сформував податковий кредит по господарських операціях з ТОВ «СЕМИКС» ТА ТОВ «ГОЛДЕН-МАРК», оскільки господарські операції позивача з вказаними контрагентами не спричиняють реального настання правових наслідків, укладені з метою заниження об'єкту оподаткування, несплати податків, в зв'язку з чим дії підприємств призвели до втрат дохідної частини Державного бюджету України. В зв'язку з тим, що договори є нікчемними, нікчемний правочин є недійсним в силу закону, такий нікчемний правочин не створює інших юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю.

Отже, спірне податкове повідомлення-рішення винесено у відповідності та на виконання вимог Податкового кодексу України, а, відтак підстав для його скасування немає.

Відповідно до ч.4 ст.122 Кодексу адміністративного судочинства Україна (далі КАС України) особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі особи, які беруть участь у справі, судовий розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

На підставі викладеного, суд вважає за необхідне розглянути справу в порядку письмового провадження.

Згідно з ч.1 ст.41 КАС України суд під час судового розгляду адміністративної справи здійснює повне фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу. У разі неявки у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності осіб, які беруть участь у справі (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Керуючись приписами статей 33, 35, 41 КАС України суд розглянув справу на підставі наявних доказів, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Як вбачається з матеріалів справи,

ДПІ в Орджонікідзевському районі проведено документальну позапланову не виїзну перевірку Товариства з обмеженою відповідальністю "ТЕРМІНАТОР ПЛЮС", з питань своєчасності, достовірності та повноти нарахування та сплати до бюджету податку на додану вартість при здійсненні фінансово-господарських операцій з ТОВ "СЕМИКС", за період січень, лютий 2014 року, ТОВ "ГОЛДЕН-МАРК", за період липень 2014 року., результати якої оформлено актом перевірки № 159/08-29-22 від 04.12.2014 р.

Перевіркою встановлено порушення позивачем вимог п. 14.1.36 п.14.1.181 ст.14 п.198.3, ст.198, п 200.1. ст.200 , п.201.10 ст.201 Податкового кодексу України

Висновки перевірки базуються на наступному:

«Підприємствами ТОВ "ТЕРМІНАТОР ПЛЮС" (Замовник) та ТОВ "СЕМИКС", (Експедитор) було укладено договір на експедиційне обслуговування №12-13/12 від 02.12.2013

Підприємствами ТОВ "ТЕРМІНАТОР ПЛЮС" (Замовник) та ТОВ "ГОЛДЕН-МАРК", (Експедитор) було укладено договір на експедиційне обслуговування №07-14/15 від 01.07.2014

Аналізуючи звітність підприємства ТОВ "СЕМИКС", а також ЄРПН було встановлено, що співробітниками даного підприємства (кількість працюючих - 3 особи) у січні та лютому 2014 року одночасно надавалися послуги з експедирування (послуги надані ТОВ "ТЕРМІНАТОР ЛЮС"; виконання будівельно монтажних робіт (послуги надані ВКФ "КВАДРАТ" У ВИГЛЯДІ ТОВ , м. Одеса); реалізація настінного покриття, плитки, клею (товари реалізовані ТОВ «Євросторой 2020", м. Київ); реалізація вугілля (товари реалізовані ТОВ"ІНТЕР-ПРИМУС ЛТД", м. Торез), надавало маркетингові послуги (послуги надано ПАТ"Миронівський хлібопродукт" , Київська обл..) та інші товари та послуги.

Аналізуючи звітність підприємства ТОВ "ГОЛДЕН-МАРК", а також ЄРПН було встановлено, що співробітниками підприємства у липні 2014 року, одночасно надавалися послуги з експедирування (послуги надані ТОВ "ТЕРМІНАТОР ПЛЮС" м. Запоріжжя); реалізовувалися товари а саме: гвинти, болти, стержні (товар реалізовано ТОВ «ЛІНІЯ КРІПЛЕННЯ» м. Харків); реалізація алюмінієвої композитної панелі (товар реалізовано ТОВ "АЛЮФАС" , м. Дніпропетровськ) та інші товари та послуги.

Крім того, в ході аналізу податкових накладних, встановлено, що ряд податкових накладних містять коди УКТЗЕД, при цьому, згідно податкових декларацій з податку на додану вартість та підсистеми «Дані митниці» АІС «Податковий блок», відсутня жодна інформація, щодо ввезення на митну територію України товарів, необоротних активів та отриманих від нерезидента на митній території України послуги з метою їх використання у межах господарської діяльності платниками податків ТОВ «Семикс» та ТОВ «Голден-Марк».

До того ж, від ДПІ у Печерському районі м. Києва, отримано акт № 1012/26-55-22-07/38348306 від 03.04.2014 року, про неможливість проведення зустрічної звірки Товариства з обмеженою відповідальністю «Семикс», щодо підтвердження господарських відносин за період з 01.01.2014 по 28.02.2014 року.

Згідно матеріалів акту, мовою оригіналу: « До перевірки надано висновок ПМ від 02.04.2014 року, відповідно до якого - відсутність СГ за місцезнаходженням, непричетність посадових осіб, результати почеркознавчих експертиз №141 від 27.03.2014 р. м.Бровари " підпис , від імені ОСОБА_1, в реєстраційній картці на проведення державної реєстрації, утворених шляхом застосування нової юридичної особи виконаний однією особою, підпис, від імені ОСОБА_1 в протоколі №2 загальних зборів учасників ТОВ "Семикс" від 10.03.2014 року, виконаний другою особою". Кількість працюючих - 3 особи, Наявність основних фондів - 0,0 грн., Декларація з податку на прибуток за 2013 рік подана з нульовими показниками.

За результатами проведеного дослідження складено інформаційно-аналітичну довідку, якою вбачаються бюджетні втрати в частині не надходження податку на додану вартість у загальній сумі 28981928грн.

Крім того, від ДПІ у Святошинському районі м. Києва отримано щодо неможливості проведення зустрічної звірки ТОВ «Голден марк» з платниками податків за період з 01.07.2014 по 31.08.2014р. від 22.09.2014 № 4730/7/26-57-22-01-20, згідно якої товариство не знаходиться за місцезнаходженням та кількість працюючих у товаристві 11 осіб.

Згідно аналізу даних реєстру податкових накладних встановлено невідповідність придбаного та реалізованого товару та відсутність фактів реального здійснення господарських операцій з контрагентами - постачальниками та контрагентами - покупцями.

Аналізом звітності з ПДВ за липень та серпень 2014, а також наявної податкової інформації, встановлено маніпулювання податковою звітністю шляхом дроблення податкових накладних у великій кількості з сумою ПДВ менше 10,0 тис.грн., з метою ухилення від реєстрації податкових накладних в ЄРПН (пересортиця).»

З урахуванням вищенаведеного, з'ясовано, що операції з придбання послуг не мали реального характеру, не підтверджено сплата податкового зобов'язання постачальниками товару о ланцюгу проходження послуг.».

За результати проведеної перевірки відповідачем винесене податкове повідомлення-рішення від 22.12.2014 р. № /10888, яким позивачу донараховано суму грошових зобов'язань на суму 117417,00 грн. та штрафних санкцій на суму 29 354,25 грн..

Не погоджуючись з даним повідомленням-рішенням ТОВ «Термінатор Плюс» оскаржило його у адміністративному порядку, але за результатами оскарження податкове повідомлення-рішення залишено без змін.

Не погодившись із винесеним податковим повідомленням-рішенням, позивач звернувся до суду із даним позовом.

Надаючи правову оцінку обставинам справи, суд виходить з приписів ч. 3 ст. 2 КАС України, відповідно до яких, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності субєктів владних повноважень, адміністративні суди перевіряють: чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії): безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ст.9 КАС України, суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Суд вирішує справи на підставі Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші нормативно-правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 2 ст. 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Підставами для визнання незаконними (нечинними) актів в судовому порядку та їх скасування є невідповідність їх вимогам чинного законодавства та/або визначеній законом компетенції органу, який видав цей акт. Обовязковою умовою визнання акта недійсним (його скасування) є також порушення у звязку з прийняттям відповідного акта прав та охоронюваних законом інтересів фізичної особи, підприємства чи організації - позивача у справі.

Дослідивши матеріали справи, суд не може погодитись із твердженнями податкового органу та вважає обставин, на які посилається відповідач такими, що не відповідають діючим нормам законодавства. Інформація, викладена в Акті щодо встановлених порушень не може носити доказовий характер та не підтверджує встановлені у ньому факти, з огляду на наступне.

За приписами п.14.1.18, п.14.1.181 Податкового кодексу України (далі ПКУ), податковий кредит - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов'язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

Так, пунктом 198.3. ст.198 ПКУ визначено, що податковий кредит звітного періоду визначається, виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Відповідно до п.201.1. ст.201 ПКУ платник податку зобов'язаний надати покупцю (отримувачу) на його вимогу підписану уповноваженою платником особою та скріплену печаткою податкову накладну. Податкова накладна видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту (п.201.10 ст.201 ПКУ). Податкова накладна виписується у двох примірниках у день виникнення податкових зобов'язань продавця. Оригінал податкової накладної видається покупцю, копія залишається у продавця товарів/послуг (п.201.4 ст.201 ПКУ). Податкова накладна є податковим документом і одночасно відображається у податкових зобов'язаннях і реєстрі виданих податкових накладних продавця та реєстрі отриманих податкових накладних покупця (п.201.6 ст.201 ПКУ). Право на нарахування податку та складання податкових накладних надається виключно особам, зареєстрованим як платники податку в порядку, передбаченому статтею 183 цього Кодексу (п.201.8. ст.201 ПКУ). Податкова накладна видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту (п.201.10 ст.201 ПКУ).

Підпунктом 198.6 п.198 ПКУ встановлено, що не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними або оформлені з порушенням вимог чи не підтверджені митними деклараціями. У разі якщо на момент перевірки платника податку органом державної податкової служби суми податку, які попередньо віднесені до податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними цим пунктом документами, платник податку несе відповідальність відповідно до закону.

Пунктом 10.1. Наказу ДПАУ № 1002 від 24.12.2010р. «Про затвердження форми Реєстру виданих та отриманих податкових накладних та Порядку його ведення» зазначено, що придбання або виготовлення товарів/послуг та придбання (будівництво, спорудження) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи) на митній території України відображається на підставі податкових накладних, розрахунків коригування кількісних і вартісних показників до податкової накладної, а також інших подібних документів.

Отже, виходячи із приписів вищевказаних норм Податкового кодексу, податкова накладна є документом, який підтверджує фактичну сплату покупцем податку на додану вартість у ціні товару, та надає право на формування податкового кредиту платником податків-покупцем. Лише придбання товарів (послуг, робіт), які не призначаються для їх використання в господарській діяльності платника податку-покупця, відсутність податкової накладної та складання податкової накладної особою, що не зареєстрована як платник ПДВ, безспірно позбавляють покупця права на включення до податкового кредиту сплачених (нарахованих) сум податків у звітному періоді у звязку з придбанням товарів (робіт, послуг), вартість яких відноситься до складу валових витрат.

Інших умов для формування податкового кредиту за наслідками придбання товарів, отримання послуг - таких як обов'язкова сплата постачальниками сум податку до бюджету, у т.ч. по ланцюгу постачання товару (послуг) тощо, у Податковому кодексі України не передбачено.

Таким чином, податковий кредит формується за умови списання платником податків грошових коштів в оплату товарів (робіт, послуг)/отримання ним товару, та повинен підтверджуватися податковою накладною.

Суд також зазначає, що первинні документи, оформлені по господарських операціях позивача з ТОВ «СЕМИКС» ТА ТОВ «ГОЛДЕН-МАРК», відповідають приписам ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", п.2.4 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку (затверджено наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995р. № 88, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 05.06.1995р. за № 168/704).

Податковий кодекс України для платників податків не передбачає а ні обов'язок, а ні право вимагати від контрагентів-постачальників будь-яких відомостей достовірності його державної реєстрації як СПД, реєстрації платником податків, податкових взаємовідносин з бюджетом, ведення податкового обліку, подання декларацій, тощо.

Як свідчать матеріали справи, сторонами були дотримані вимоги чинного законодавства України при укладанні та виконанні господарських операцій, що підтверджується відповідними первинними документами, наданими на перевірку, які у свою чергу, свідчать про правомірність формування ТОВ «Термінатор Плюс» податкового кредиту при здійсненні фінансово-господарських операцій з ТОВ «СЕМИКС» за січень,

лютий 2014 р., та з ТОВ «ГОЛДЕН-МАРК» за липень 2014 р.

За приписами ч.2 ст.3 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», бухгалтерський облік є обов'язковим видом обліку, який ведеться підприємством. Фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку.

Відповідно до ч.1 ст.9 зазначеного Закону, підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Статтею 1 вказаного Закону визначено, що первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення. Господарська операція - дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов'язань, власному капіталі підприємства. Згідно з ч.2 ст.9 цього ж Закону, первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати обов'язкові реквізити.

Як вже зазначалося вище і не спростовується актом перевірки, у позивача наявні всі необхідні первинні документи, які відповідають вимогам, встановленим ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» щодо змісту та форми первинних документів, підтверджують фактичне отримання позивачем товару та послуг від постачальників, оскільки містять повну інформацію щодо змісту та обсягу господарської операції, а також щодо дати та місця її здійснення та свідчать про реальні зміни в структурі активів та зобов'язань позивача.

Таким чином, контролюючий орган, помилково прийшов до висновку про нереальність господарських операцій між ТОВ «ТЕРМІНАТОР ПЛЮС» та ТОВ «СЕМИКС» і ТОВ «ГОЛДЕН-МАРК» .

Тому посилання на п.198.3, п.198.6 ст. 198 та п. 200.1 ст. 200 ПКУ в акті перевірки не відповідають фактичним обставинам, та, відповідно податкове повідомлення-рішення із посиланням на вказані норми є неправомірним.

З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що твердження відповідача про нереальність здійснених позивачем господарських операцій є безпідставним, оскільки на його підтвердження відповідачем не було надано рішення суду у цивільній чи господарській справі, вироку суду у кримінальній справі або іншого належного доказу. Відповідачем не надано також доказів підробки документів або їх фіктивності на підтвердження здійснених позивачем господарських операцій.

Статтею 203 ЦК України визначено загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину. Зокрема, частиною 5 статті 203 ЦК України встановлено, що правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Частиною 1 ст. 234 ЦК України встановлено, що правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином є фіктивним.

Фіктивний правочин визнається судом недійсним. Недійсність фіктивного правочину не встановлена законом, а отже такий правочин не є нікчемним. Згідно із статтею 204 ЦК України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

З аналізу матеріалів справи вбачається, що зміст вказаного вище договору не суперечить актам цивільного законодавства, а відповідачем не надано доказів, які б підтверджували, що зміст угоди не відповідає дійсним намірам сторін щодо набуття цивільних прав і обов'язків чи свідчить про намір сторін ухилитися від оподаткування доходів, отриманих внаслідок виконання договору або приховування дійсного об'єкту оподаткування, зменшення бази оподаткування, створення штучних підстав для незаконного відшкодування сум сплачених податків за рахунок коштів бюджету, отримання незаконних пільг з оподаткування тощо.

Відповідно до ст. 61 Конституції України юридична відповідальність особи має індивідуальний характер.

Нормативними актами України не передбачена відповідальність юридичної особи за зобов'язаннями іншої юридичної особи, в тому числі за податковими зобов'язаннями.

Чинним законодавством України на сторону цивільно-правової угоди - по купця товару, яка є платником податку, не покладено обов'язку здійснювати контроль за дотриманням усіма постачальниками у ланцюгу постачання вимог законодавства щодо здійснення господарської діяльності, сплати податку і в подальшому за можливі будь-які неправомірні дії будь-кого з постачальників у ланцюгу постачання або через наявність/відсутність актів про здійснення зустрічних перевірок таких постачальників зазнавати певних негативних наслідків.

З наведеного випливає, що в разі невиконання контрагентами по ланцюгу своїх обов'язків по сплаті податків до бюджету, такі дії тягнуть відповідальність та негативні наслідки саме щодо цих осіб.

Судом не було встановлено обізнаності позивача щодо можливого протиправного характеру діяльності ТОВ «СЕМИКС» ТА ТОВ «ГОЛДЕН-МАРК» та/або їх контрагентів-постачальників в ланцюгу постачання товарів, прямої чи опосередкованої причетності до такої протиправної діяльності з метою отримання податкової вигоди.

Такий висновок суду також узгоджується із практикою Європейського Суду з прав людини. Зокрема, у рішенні Європейського суду з прав людини від 22.01.2009 у справі "БУЛВЕС АД проти Болгарії" (заява № 3991/03) зазначено, що у разі якщо національні органи за відсутності будь-яких вказівок на безпосередню участь фізичної або юридичної особи у зловживанні, пов'язаним зі сплатою ПДВ, який нараховується у ланцюгу поставок, або будь-яких вказівок на обізнаність про таке порушення, все ж таки застосовують негативні наслідки до отримувача оподатковуваної ПДВ поставки, який повністю виконав свої зобов'язання, за дії або бездіяльність постачальника, який перебував поза межами контролю отримувача і у відношенні якого у нього не було засобів перевірки та забезпечення його виконання, то такі владні органи порушують справедливий баланс, який має підтримуватися між вимогами суспільних інтересів та вимогами захисту права власності.

Таким чином, за результатом розгляду справи, суд приходить до висновку, що виявлені в акті порушення не підтверджуються матеріалам справи, а тому спірне податкове повідомлення рішення винесено безпідставно та є таким, що підлягає скасуванню.

Частиною 2 ст. 71 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

З огляду на припис наведеної норми процесуального права при розгляді судом спору щодо правомірності рішення органу державної податкової служби, яким платнику податків донараховані податкові зобов'язання чи зменшені податкові вигоди, контролюючий орган має доводити недобросовісність платника податків.

На підставі вищевикладеного, суд дійшов висновку, що відповідач не довів правомірність прийнятого ним податкового повідомлення-рішення від 22.12.2014 №/10888.

Відповідно до ст.162 КАС України у разі задоволення адміністративного позову суд може прийняти постанову про визнання протиправним рішення суб'єкта владних повноважень чи окремих його положень, дій чи бездіяльності і про скасування або визнання нечинним рішення чи окремих його положень.

Відповідно до ч. 1 ст. 94 КАС України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійсненні нею документально підтверджені судові витрати з Державного бюджету України (або відповідного місцевого бюджету, якщо іншою стороною був орган місцевого самоврядування, його посадова чи службова особа).

Керуючись ст. ст. 94, 158, 160, 162, 163, 167 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов задовольнити у повному обсязі.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у Орджонікідзевському районі м. Запоріжжя Головного управління ДФС в Запорізькій області від 22.12.2014 №/10888.

Судовий збір у розмірі 487,20 грн. (чотириста вісімдесят сім гривень 20 коп.) присудити на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ТЕРМІНАТОР ПЛЮС» () за рахунок бюджетних асигнувань Державної податкової інспекції у Орджонікідзевському районі м. Запоріжжя Головного управління ДФС в Запорізькій області.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо вона не була подана у встановлені строки. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Запорізький окружний адміністративний суд шляхом подачі в 10-денний строк з дня її проголошення, а в разі складення постанови у повному обсязі відповідно до статті 160 КАС України, або прийняття постанови у письмовому провадженні - з дня отримання копії постанови, апеляційної скарги з подачею її копії відповідно до кількості осіб, які беруть участь у справі.

Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції

Суддя О.М. Нечипуренко