Справа № 2а-8338/11/2070
Суддя: Штульман І.В.
Дата ухвалення: 2015-12-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 грудня 2015 року м. Київ К/9991/38794/12

Вищий адміністративний суд України в складі колегії суддів:

головуючого:Штульман І.В. (доповідач),
суддів:Олексієнка М.М.,
Рецебуринського Ю.Й., -
розглянувши в касаційній інстанції в порядку письмового провадження справу за позовом ОСОБА_4 до Відділу державної виконавчої служби Первомайського міськрайонного управління юстиції Харківської області про визнання незаконною та скасування постанови, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на постанову Харківського окружного адміністративного суду від 18 серпня 2011 року та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 10 квітня 2012 року, -

встановив:

У червні 2011 року ОСОБА_4 звернулася в суд із позовом, у якому просила визнати незаконною та скасувати постанову державного виконавця відділу державної виконавчої служби Первомайського міськрайонного управління юстиції Харківської області від 14 червня 2011 року ВП № 27056349 про відкриття виконавчого провадження.

Постановою Харківського окружного адміністративного суду від 18 серпня 2011 року, залишеною без змін ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 10 квітня 2012 року, у задоволенні позовних вимог відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_4, посилаючись на порушення норм матеріального і процесуального права, просить скасувати постанову Харківського окружного адміністративного суду від 18 серпня 2011 року та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 10 квітня 2012 року і прийняти нову постанову про задоволення позовних вимог.

Касаційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до частини 1 статті 220 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі і не може досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні, та вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

За змістом частини 2 статті 220 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах касаційної скарги.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що 5 листопада 2010 року Управлінням Пенсійного фонду України у Первомайському районі Харківської області відповідно до статті 106 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» від 9 липня 2003 року № 1058-IV (далі - Закон № 1058-IV) складено вимогу про сплату боргу № Ф-640, якою визначено обов'язок ОСОБА_4 сплатити заборгованість зі страхових внесків та пені на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування в сумі 858,96 гривень.

Вказана вимога була надіслана ОСОБА_4 та отримана нею 13 листопада 2010 року, однак заборгованість не погашена. Разом з тим, вимога про сплату боргу у встановленому законом порядку позивачем не була оскаржена, доказів, які б свідчили про її узгодження з Управлінням Пенсійного фонду України у Первомайському районі Харківської області, матеріали справи не містять.

14 червня 2011 року державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Первомайського міськрайонного управління юстиції Харківської області за результатом розгляду заяви Управління Пенсійного фонду України у Первомайському районі Харківської області про примусове виконання вимоги від 5 листопада 2010 року № Ф-640 винесено постанову про відкриття виконавчого провадження з виконання зазначеної вимоги про стягнення недоїмки у сумі 858,96 гривень.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог суд першої інстанції, з висновком якого погодився апеляційний суд, виходив з того, що вимога про сплату боргу зі страхових внесків є виконавчим документом, примусове виконання якого відповідно до Закону України «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 року № 606-XIV (далі - Закон № 606-XIV) покладено на виконавчу службу.

За змістом частин 3, 4 статті 106 Закону № 1058-IV (в редакції, що діяла до 1 січня 2011 року) територіальні органи Пенсійного фонду за формою і у строки, визначені правлінням Пенсійного фонду, надсилають страхувальникам, які мають недоїмку, вимогу про її сплату. Вимога про сплату недоїмки є виконавчим документом. Протягом десяти робочих днів із дня одержання вимоги про сплату недоїмки страхувальник зобов'язаний сплатити суми недоїмки та суми фінансових санкцій. У разі якщо страхувальник, який одержав вимогу територіального органу Пенсійного фонду про сплату недоїмки і протягом десяти робочих днів після її отримання не сплатив зазначену у вимозі суму недоїмки разом з застосованою до нього фінансовою санкцією, включеної до вимоги, або не узгодив вимогу з відповідним органом Пенсійного фонду, або не оскаржив вимогу в судовому порядку, а також у разі якщо страхувальник узгодив вимогу, але не сплатив узгоджену суму недоїмки протягом десяти робочих днів після отримання узгодженої вимоги, відповідний орган Пенсійного фонду звертається в установленому законом порядку і подає вимогу про сплату недоїмки до відповідного підрозділу державної виконавчої служби. Вимога про сплату недоїмки або рішення суду про стягнення недоїмки виконується державною виконавчою службою в порядку, встановленому законом.

Згідно підпункту 12 пункту 11 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» від 8 липня 2010 року № 2464-VІ (далі - Закон № 2464-VІ), який набрав чинності з 1 січня 2011 року, внесено зміни до Закону № 1058-IV, зокрема, частини 1-9 статті 106 виключено.

У той же час відповідно до абзацу 5 пункту 7 Прикінцевих та перехідних положень Закону № 2464-VІ стягнення заборгованості із сплати страхових внесків за діючими видами загальнообов'язкового державного соціального страхування та сум штрафних санкцій, нарахованих та/або не сплачених у період до 1 січня 2011 року, в тому числі страхових внесків, строк сплати яких на 1 січня 2011 року не настав, здійснюється фондами загальнообов'язкового державного соціального страхування відповідно до законодавства, що діяло на момент виникнення такої заборгованості або застосування штрафних санкцій. Погашення заборгованості з використанням коштів, що надходять у рахунок сплати єдиного внеску, забороняється.

Абзацом 6 цього пункту прередбачено, що на період до повного стягнення заборгованості із сплати страхових внесків за діючими видами загальнообов'язкового державного соціального страхування та сум штрафних санкцій, нарахованих та/або не сплачених у період до 1 січня 2011 року, в тому числі нарахованих внесків, строк сплати яких на 1 січня 2011 року не настав, та відповідних штрафних санкцій за фондами загальнообов'язкового державного соціального страхування зберігаються повноваження щодо контролю за правильністю нарахування, своєчасністю сплати страхових внесків, застосування фінансових санкцій, якими вони були наділені до набрання чинності цим Законом.

Отже, за органами Пенсійного фонду на період до повного погашення заборгованості зі сплати страхових внесків нарахованих та/або несплачених до 1 січня 2011 року збереглися повноваження щодо контролю за правильністю нарахування, своєчасністю сплати страхових внесків, застосування фінансових санкцій, якими вони були наділені до набрання чинності Законом № 2464-VІ, в тому числі повноваження, передбачені статтею 106 Закону № 1058-IV.

За правилами частини 1 статті 17 Закону № 606-XIV примусове виконання рішень здійснюється державною виконавчою службою на підставі виконавчих документів, визначених цим Законом, до яких відповідно до пункту 8 частини 2 вказаної статті відносяться рішення інших органів державної влади, якщо їх виконання за законом покладено на державну виконавчу службу.

Як вбачається з матеріалів справи, Управління Пенсійного фонду України у Первомайському районі Харківської області 5 листопада 2010 року склало вимогу про сплату позивачем боргу зі страхових внесків за період до 1 січня 2011 року, а тому така вимога має статус виконавчого документа, на підставі якого відповідач мав право на відкриття виконавчого провадження.

На підставі аналізу зазначених норм права та встановлених обставин колегія суддів погоджується з висновками судів попередніх інстанцій про відмову в задоволенні позовних вимог, оскільки державний виконавець, відкриваючи виконавче провадження, діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією і законами України.

Згідно частини 1 статті 224 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Враховуючи викладене колегія суддів вважає, що касаційну скаргу слід залишити без задоволення, оскільки рішення судів першої та апеляційної інстанцій ухвалені з додержанням норм матеріального і процесуального права, а доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують.

Керуючись статтями 220, 222, 223, 224, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

у х в а л и в :

Касаційну скаргу ОСОБА_4 - залишити без задоволення.

Постанову Харківського окружного адміністративного суду від 18 серпня 2011 року та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 10 квітня 2012 року у справі за позовом ОСОБА_4 до Відділу державної виконавчої служби Первомайського міськрайонного управління юстиції Харківської області про визнання незаконною та скасування постанови - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі, і може бути переглянута Верховним Судом України з підстав, у строк та у порядку, визначеними статтями 237-2391 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий: Штульман І.В.

Судді: Олексієнко М.М.

Рецебуринський Ю.Й.