Справа № 2а-4554/11
Суддя: Швед Е.Ю.
Дата ухвалення: 2015-12-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 грудня 2015 року м. Київ К/800/60461/14

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:

Головуючого судді Шведа Е.Ю.,

суддів Горбатюка С.А.,

Мороз Л.Л.,

розглянувши в порядку письмового провадження справу за

касаційною скаргою Коломийської міської ради

на постанову Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 09 листопада 2011 року

та постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 04 листопада 2014 року

у справі № 2а-4554/11

за позовом ОСОБА_2

до Коломийської міської ради,

третя особа: Приватне підприємство «Торговиця»,

про визнання нечинним рішення,

встановив:

ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до Коломийської міської ради, в якому просив визнати нечинним рішення відповідача від 23 квітня 2007 року № 508-16/2007 року в частині скасування п. 6-б рішення міської ради № 274 від 02 серпня 1993 року «Про виділення земельних ділянок підприємствам і організаціям міста» в частині виділення ПП «Торговиця» земельної ділянки для спорудження 4-х квартирного будинку.

Постановою Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 09 листопада 2011 року в задоволенні позову відмовлено. Постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 04 листопада 2014 року постанову суду першої інстанції скасовано, ухвалено нову постанову, якою позов задоволено.

Не погоджуючись з рішеннями судів, відповідач звернувся до суду з касаційною скаргою, в якій зазначає про порушення судами норм матеріального та процесуального права та просить рішення судів першої та апеляційної інстанцій скасувати, провадження у справі закрити. Доводи касаційної скарги мотивовані тим, що справа не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства.

В запереченнях, що надійшли на адресу суду позивач заперечує проти касаційної скарги, просить відмовити в її задоволенні.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального і процесуального права, правової оцінки обставин справи, суд дійшов наступних висновків.

Судами встановлено, що п. 6-б рішення Коломийської міської ради народних депутатів від 02 серпня 1993 року № 274 «Про виділення земельних ділянок підприємствам і організаціям міста» МП «Торговиця» за рахунок земель запасу виділено земельну ділянку по АДРЕСА_1 загальною площею 0,24 га для спорудження типового чотирьохквартирного будинку.

На виконання вказаного рішення, підприємством «Торговиця» у 1994 році виготовлено проектно-технічну документацію та містобудівний паспорт, отриманий акт відведення земельної ділянки і визначення червоних ліній в натурі, завірений 28 листопада 1994 року начальником відділу земельних ресурсів. Крім того, виготовлено схему розміщення земельної ділянки та зроблено її характеристику.

Рішенням Коломийської міської ради № 508-16/2007 від 23 квітня 2007 року вирішено, що у зв'язку з невиготовленням в установленому порядку документів на право користування земельною ділянкою по вул. Героїв УПА вважати таким, що втратив чинність пункт 6-б рішення міської ради № 274 від 02 серпня 1993 року «Про виділення земельних ділянок підприємствам і організаціям міста» в частині виділення МП «Торговиця» земельної ділянки для спорудження 4 квартирного будинку. Включено в перелік земельних ділянок, призначених до продажу на земельних торгах (аукціоні), зокрема, земельну ділянку по АДРЕСА_1.

Позивач зазначає, що розпорядженням засновника ПП «Торговиця» йому надано дозвіл на будівництво свого блоку будинку, в будівництво якого останніх 10 років він вкладав кошти. На даний час ним збудовано фундамент будинку.

За таких обставин, позивач звернувся до суду з даним позовом про визнання нечинним в частині рішення Коломийської міської ради від 23 квітня 2007 року № 508-16/2007 року.

Суд першої інстанції, відмовляючи в задоволенні позову, виходив з того, що спірне рішення не порушує прав, свобод та інтересів позивача та прийнято на підставі, у межах повноважень та у спосіб, передбачений законом.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та задовольняючи позов, виходив з того, що орган місцевого самоврядування перевищив свої повноваження, скасувавши своє власне рішення, на підставі якого виникли правовідносини.

Суд касаційної інстанції погоджується з висновком суду апеляційної інстанції з огляду на таке.

Відповідно до п. 15 ч. 1 ст. 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» питання щодо скасування актів органів виконавчої влади, які не відповідають Конституції чи законам України, іншим актам законодавства, рішенням ради, прийнятим у межах її повноважень, вирішуються виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради.

Ч. 10 ст. 59 вказаного закону визначено, що акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування з мотивів їхньої невідповідності Конституції або законам України визнаються незаконними в судовому порядку.

Аналіз наведених норм закону дає підстави вважати, що за органами місцевого самоврядування законодавець закріпив право на зміну та скасування власних рішень. Таке право випливає із конституційного повноваження органів місцевого самоврядування самостійно вирішувати питання місцевого значення шляхом прийняття рішень, що є обов'язковими до виконання на відповідній території, оскільки вони є суб'єктами правотворчості, яка передбачає право формування приписів, їх зміну, доповнення чи скасування.

Водночас у ст. 3 Конституції України закріплено принцип, за яким права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави, яка відповідає перед людиною за свою діяльність.

Цей принцип знайшов своє відображення у ст. 74 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», згідно з якою органи місцевого самоврядування є відповідальними за свою діяльність перед юридичними і фізичними особами.

Окрім цього, в Рішенні № 7-рп/2009 від 16 квітня 2009 року Конституційний Суд України вказав, що органи місцевого самоврядування не можуть скасовувати свої попередні рішення, вносити до них зміни, якщо відповідно до приписів цих рішень виникли правовідносини, пов'язані з реалізацією певних суб'єктивних прав та охоронюваних законом інтересів, і суб'єкти цих правовідносин заперечують проти їх зміни чи припинення. Це є «гарантією стабільності суспільних відносин» між органами місцевого самоврядування і громадянами, породжуючи у громадян впевненість у тому, що їхнє існуюче становище не буде погіршене прийняттям більш пізнього рішення.

Ненормативні правові акти місцевого самоврядування є актами одноразового застосування, вони вичерпують свою дію фактом їхнього виконання, а тому не можуть бути скасовані чи змінені органом місцевого самоврядування після їх виконання.

Таким чином, органи місцевого самоврядування не можуть скасовувати свої попередні рішення, вносити до них зміни, якщо відповідно до приписів цих рішень виникли правовідносини, пов'язані з реалізацією певних суб'єктивних прав та охоронюваних законом інтересів, і суб'єкти цих правовідносин заперечують проти їх зміни чи припинення.

У справі, що розглядається, суд апеляційної інстанції встановив, що на підставі рішення Коломийської міської ради народних депутатів від 02 серпня 1993 року № 274 підприємством «Торговиця» виготовлено проектно-технічну документацію та містобудівний паспорт, отриманий акт відведення земельної ділянки і визначення червоних ліній в натурі.

Зазначене рішення міської ради є ненормативним правовим актом одноразового застосування, який вичерпав свою дію фактом його виконання, а тому не може бути в подальшому скасований органом місцевого самоврядування.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 04 листопада 2015 року у справі № 21-1457а15, яка має враховуватись іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права згідно з ст. 2442 КАС України.

За таких обставин, суд апеляційної інстанції дійшов правильного висновку про задоволення позову.

Згідно з ч. 1 ст. 220 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі і не може досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні, та вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Доводи касаційної скарги не спростовують висновків суду апеляційної інстанції та встановлених обставин справи, тому відсутні підстави для її задоволення.

Відповідно до ч. 1 ст. 224 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Керуючись статтями 220, 222, 223, 224, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

у х в а л и в:

Касаційну скаргу Коломийської міської ради залишити без задоволення.

Постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 04 листопада 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі та не підлягає оскарженню, проте може бути переглянута з підстав, у строк та у порядку, визначених статтями 237, 238, 2391 Кодексу адміністративного судочинства України.

Судді: