Справа № 2а-3224/12/0970
Суддя: Кочан В.М.
Дата ухвалення: 2015-12-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

"17" грудня 2015 р. м. Київ К/800/28111/15

Вищий адміністративний суд України у складі: суддя-доповідач Кочан В.М., судді Пасічник С.С., Швець В.В., розглянувши в порядку письмового провадження касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Альпо" на постанову Тернопільського окружного адміністративного суду від 28.09.2012р. та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 06.05.2015р. у справі за позовом Тернопільського обласного центру зайнятості до Товариства з обмеженою відповідальністю "Альпо" про стягнення штрафу,

В С Т А Н О В И В :

У вересні 2012 року Тернопільський обласний центр зайнятості звернувся до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Альпо" з вимогами про стягнення штрафу в розмірі 4 376 грн. 00 коп.

Постановою Тернопільського окружного адміністративного суду від 28.09.2012р. позовні вимоги задоволено, стягнено з Товариства з обмеженою відповідальністю "Альпо" на користь Тернопільського обласного центру зайнятості штраф у розмірі 4 376 грн. 00 коп.

Ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 06.05.2015р. апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Альпо" залишено без задоволення, а постанову Тернопільського окружного адміністративного суду від 28.09.2012р. у справі залишено без змін.

Задовольняючи позовні вимоги, суди першої та апеляційної інстанцій виходили з того, що позивач правомірно наклав на відповідача штраф, оскільки останній у квітні 2012 року відмовив у прийнятті на заброньоване робоче місце ОСОБА_2, яка скерована центром зайнятості.

У касаційній скарзі відповідач з посиланням на порушення норм матеріального і процесуального права, допущених судами, просить судові рішення скасувати і ухвалити нове про відмову у задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Зазначає, що станом на 01.01.2012р. у трудових відносинах перебувало 30 осіб, з яких 8 осіб з числа категорій громадян, передбачених п. 1 ст. 5 Закону України "Про зайнятість населення", тобто більше 5% від загальної чисельності працівників, а тому підстави для задоволення позовних вимог були відсутні. Судом першої та апеляційної інстанцій не досліджено надані відповідачем докази та не взято до уваги відповідні довідки.

З'ясувавши обставини справи в межах, передбачених статтею 220 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів приходить до висновку про часткове задоволення касаційної скарги з урахуванням наступного.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що рішенням виконавчого комітету Тернопільської міської ради від 21.12.2011р. № 2149 "Про бронювання робочих місць на підприємствах, організаціях та установах міста Тернополя для працевлаштування громадян, які потребують соціального захисту, на 2012 рік" доведена ТОВ "Альпо" квота для працевлаштування безробітних з числа незахищених категорій громадян, а саме жінок, які мають дітей до шести років, одиноких матерів з дітьми до чотирнадцяти років або з дітьми-інвалідами, у кількості двох осіб. Таке рішення прийнято з урахуванням пропозицій відповідача щодо кількості робочих місць для бронювання, направлених Тернопільському міськрайонному центру зайнятості листом № 215 від 16.09.2011р.

26.12.2011р. ТОВ "Альпо" листом №255 від 23.12.2011р. повідомило Тернопільський міськрайонний центр зайнятості про перелік заброньованих робочих місць на 2012 рік з зазначенням двох посад та розбивкою по кварталах, в яких бронюється робоче місце: менеджер з персоналу - на другий квартал 2012 року, секретар-референт - на четвертий квартал 2012 року.

За результатами проведеної перевірки Тернопільським обласним центром зайнятості складено акт № 43 від 31.07.2012р., в якому зафіксовано порушення відповідачем ТОВ "Альпо" вимог ст. 5 Закону України "Про зайнятість населення" при працевлаштуванні однієї особи категорії з числа безробітних громадян.

05.04.2012р. Тернопільський міськрайонний центр зайнятості направив до ТОВ "Альпо" для працевлаштування безробітну ОСОБА_2, яка має дітей до шести років, про що видав останній направлення на працевлаштування в рахунок 5 % квоти № 0055001 від 05.04.2012р., проте відповідачем відмовлено в прийнятті на роботу з мотивів зайнятості вакансії.

Тернопільський обласний центр зайнятості наклав на відповідача штраф в розмірі 4 376,00 грн., який останній відмовився сплатити.

Задовольняючи позовні вимоги суди першої та апеляційної інстанцій виходили з того, що позовні вимоги центру зайнятості щодо стягнення штрафу за порушення вимог ст. 5 Закону України "Про зайнятість населення" є обґрунтованими.

Разом з тим, у матеріалах справи містяться довідки ТОВ "Альпо" №82 від 12.09.2012р. та №84 від 12.09.2012р. про те, що станом на 01.01.12 та станом на 01.04.2012р. у відповідача перебувало у трудових відносинах 30 осіб, з яких 8 осіб з числа категорій громадян, передбачених п. 1 ст. 5 Закону України "Про зайнятість населення", тобто більше 5% від загальної чисельності працівників.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 Закону України "Про зайнятість населення" від 01.03.1991р. № 803-XII (в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин) держава забезпечує надання додаткових гарантій щодо працевлаштування працездатним громадянам у працездатному віці, які потребують соціального захисту і не здатні на рівних конкурувати на ринку праці, у тому числі: а) жінкам, які мають дітей віком до шести років; б) одиноким матерям, які мають дітей віком до чотирнадцяти років або дітей-інвалідів; в) молоді, яка закінчила або припинила навчання у середніх загальноосвітніх школах, професійно-технічних або вищих навчальних закладах, звільнилася зі строкової військової або альтернативної (невійськової) служби і якій надається перше робоче місце, дітям (сиротам), які залишилися без піклування батьків, а також особам, яким виповнилося п'ятнадцять років і які за згодою одного із батьків або особи, яка їх замінює, можуть, як виняток, прийматися на роботу; г) особам передпенсійного віку (чоловікам по досягненні 58 років, жінкам - 53 років); д) особам, звільненим після відбуття покарання або примусового лікування; е) інвалідам, які не досягли пенсійного віку.

Згідно з ч. 2 ст. 5 цього Закону для працевлаштування зазначених у пункті 1 цієї статті категорій громадян (крім інвалідів, які не досягли пенсійного віку) місцеві державні адміністрації, виконавчі органи відповідних рад за поданням центрів зайнятості встановлюють квоту робочих місць для підприємств (об'єднань), установ і організацій незалежно від форм власності та організаційних форм з чисельністю працюючих понад 20 осіб для бронювання ними до 5 відсотків загальної кількості робочих місць, у тому числі з гнучкими формами зайнятості.

У разі якщо на підприємстві (об'єднанні), в установі, організації працює передбачена абзацом першим цього пункту кількість осіб, які належать до категорій громадян, зазначених у пункті 1 цієї статті, квота для цих підприємств не встановлюється.

Відповідно до ч. 3 ст. 5 Закону у разі відмови у прийомі на роботу громадян із числа категорій, зазначених у пункті 1 цієї статті (крім інвалідів, які не досягли пенсійного віку), у межах установленої броні з підприємств, установ та організацій державна служба зайнятості стягує штраф за кожну таку відмову в розмірі чотирьох мінімальних заробітних плат. Одержані кошти спрямовуються до Фонду загальнообов'язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття і можуть використовуватися для фінансування витрат підприємств, установ та організацій, які створюють робочі місця для цих категорій населення понад встановлену квоту.

Як встановлено з оскаржуваних рішень судів першої та апеляційної інстанцій, довідки ТОВ "Альпо" №82 від 12.09.2012р. та №84 від 12.09.2012р. про зайнятість на підприємстві осіб з числа категорій громадян, передбачених п. 1 ст. 5 Закону України "Про зайнятість населення" досліджено не було.

Питання про дотримання відповідачем установленого порядку зняття вакансії на працевлаштування не досліджувалося. Розгляд справи у суді першої інстанції було проведено без участі представника відповідача та без письмових заперечень по суті спору.

Відомості, викладені у вказаних довідках №82 від 12.09.2012р. та №84 від 12.09.2012р., були долучені до матеріалів апеляційної скарги, однак апеляційним судом не перевірилися, не досліджувалися та не зазначені в оскаржуваному рішенні.

Колегія суддів зазначає, що судами попередніх інстанцій не надано повної оцінки доказів дотримання відповідачем вимог Закону України "Про зайнятість населення" у частині працевлаштування установленої квоти осіб, які потребують соціального захисту і не здатні на рівних конкурувати на ринку праці, що привело до передчасних висновків при вирішенні спору по суті.

За таких обставин рішення судів першої та апеляційної інстанції є необґрунтованими та такими, що підлягають скасуванню з направленням справи на новий судовий розгляд до суду апеляційної інстанції, оскільки зазначені недоліки унеможлюють встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення спору.

Відповідно до ст. 227 Кодексу адміністративного судочинства України підставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення норм процесуального права, які унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.

Під час нового розгляду справи апеляційному суду слід з'ясувати в повному обсязі обставини, що мають значення при розгляді справи, надати правову оцінку всім доказам, наданим до матеріалів справи та встановити фактичні обставини щодо зайнятості на підприємстві у відповідний період осіб з числа категорій громадян, передбачених п. 1 ст. 5 Закону України "Про зайнятість населення".

Керуючись ст.ст. 220, 222, 227, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

У Х В А Л И В:

Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Альпо" задовольнити частково.

Постанову Тернопільського окружного адміністративного суду від 28.09.2012р. та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 06.05.2015р. скасувати.

Справу направити на новий судовий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі, може бути переглянута Верховним Судом України з підстав і в порядку, встановлених статтями 237-244 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя-доповідач Кочан В.М.

судді Пасічник С.С.

Швець В.В.