Справа № 1219/24/2012
Суддя: Тарасов Д. С.
Дата ухвалення: 2012-12-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 1219/24/2012
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.12.2012 Новопсковський районний суд Луганської області

у складі: головуючого судді Д.С. Тарасова

при секретарі А.Л. Виходцевій

за участю представника позивачів ОСОБА_1, відповідача ОСОБА_2, представника відповідача ОСОБА_2 ОСОБА_3, представника відповідача ОСОБА_4 сільської ради - ОСОБА_5, представника відповідача ОСОБА_6 Держкомзему у Марківському районі - ОСОБА_7, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду смт. Новопсков адміністративну справу за позовом ОСОБА_8, ОСОБА_9 до ОСОБА_2, ОСОБА_4 сільської ради Марківського району Луганської області, ОСОБА_6 Держкомзему у Марківському районі про визнання дій неправомірними, скасування рішення,

ВСТАНОВИВ:

Позивачі звернулися до Марківського районного суду з позовом до відповідачів, в якому просили визнати дії ОСОБА_4 сільської ради Марківського району Луганської області неправомірними, скасувати рішення ОСОБА_4 сільської ради № 13/5 від 18.12.2007 року в частині надання ОСОБА_2 в приватну власність земельної ділянки площею 0,2283 га за адресою: вул. 70 років Жовтня, 32, с. Караван-Солодкий Марківського району, скасувати Державний акт на право власності на земельну ділянку розміром 0,2283 га серії НД № 640704, що належить ОСОБА_2 в частині, що суперечить їхньому праву приватної власності на земельну ділянку для утримання та обслуговування квартири № 2 в будинку № 32, а також стягнути з ОСОБА_2 на їх користь судові витрати. В обґрунтування позовних вимог зазначили, що на підставі договору купівлі-продажу їм належить АДРЕСА_1. Рішенням Марківського районного суду за відповідачем ОСОБА_2 було визнано право власності на буд. № 32 по вул. 70 років Жовтня в с. Караван-Солодкий, на підставі якого він отримав у власність земельну ділянку розміром 0,2238 га для обслуговування зазначеного житлового будинку. Пізніше зазначене рішення суду було скасовано, ОСОБА_2 відмовлено у визнанні права власності на житловий будинок №32 в с. Караван-Солодкий. Вважають, що вони мають право на земельну ділянку для обслуговування житлового будинку та господарських споруд. Однак вони позбавлені можливості користуватися підїздом до будинку та входом до належної їм квартири. ОСОБА_2 перешкоджає користуватися належним їм майном.

Ухвалою Марківського районного суду від 15.05.2012 року справу було передано до Новопсковського районного суду для розгляду по суті.

Ухвалою Новопсковського районного суду від 14.06.2012 року зазначена адміністративна справа була прийнята до провадження Новопсковського районного суду.

Ухвалою Новопсковського районного суду від 03.12.2012 року частину позовних вимог про скасування Державного акту на право власності на земельну ділянку розміром 0,2283 га серії НД №640704, що належить ОСОБА_2 в частині, що суперечить праву приватної власності позивачів на земельну ділянку для утримання та обслуговування квартири № 2 в будинку № 32, зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі під №40000008 залишено без розгляду у звязку з клопотанням позивачів про відкликання частини позовних вимог.

Позивач ОСОБА_8 в судовому засіданні підтримала вимоги з підстав, викладених в позові, пояснила, що в ВДВС Марківського РУЮ їй пояснили, що земельна ділянка під АДРЕСА_2 належить ОСОБА_2, у звязку з чим неможливо виконати рішення суду про вселення їх до зазначеної квартири. Крім того, вона пояснила, що оскільки земельна ділянка належить ОСОБА_2, вона не зможе приватизувати земельну ділянку під будинком та кругом нього. Про те, що земельна ділянка належить ОСОБА_2 їй стало відомо від в.о. начальника ВДВС Марківського РУЮ ОСОБА_10 До 15-16 жовтня 2011 року їй про це відомо не було. Коли складався акт про не допуск їх до АДРЕСА_2, ОСОБА_11 ніяких документів про те, що земельна ділянка належить її чоловіку, не показувала, та про це не говорила.

Представник позивачів в судовому засіданні ОСОБА_1 підтримала позовні вимоги з підстав, викладених в позові, пояснила, що оскаржуване рішення сільської ради порушує права позивачів, оскільки вони позбавлені можливості отримати земельну ділянку для обслуговування належної їм квартири № 2 в житловому будинку № 32 по вул. 70 років Жовтня в с. Караван-Солодкий.

Представник відповідача ОСОБА_2 ОСОБА_3 в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, просив у задоволенні позову відмовити, вважає оскаржуване рішення законним та прийнятим у відповідності до законодавства України. Зазначив, що рішення ОСОБА_4 сільської ради Про затвердження технічної документації із землеустрою, що посвідчують право власності на земельну ділянкуніяким чином не може порушувати права позивачів, оскільки воно було прийняте в 2007 року, а АДРЕСА_3 була придбана позивачами в 2009 році. Вважає, що позивачам було достеменно відомо про те, що спірна земельна ділянка знаходиться у власності відповідача ОСОБА_2, оскільки при укладенні договору купівлі-продажу АДРЕСА_1, нотаріус розяснював позивачам порядок утримання будинку і прибудинкових територій, однак вони все одно придбали ? частину житлового будинку, усвідомлюючи всі правові наслідки. Також зазначив, що позивачами пропущений строк звернення до адміністративного суду з даним позовом.

Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, підтримав пояснення свого представника.

Представник відповідача ОСОБА_4 сільської ради - ОСОБА_5 позовні вимоги визнав в повному обсязі, пояснив, що рішення про надання дозволу ОСОБА_2 на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку, як того передбачає законодавство, сільською радою не приймалося. Питання про затвердження технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку, та про передачу земельної ділянки у власність ОСОБА_2 на засіданні постійної комісії по земельних питаннях не розглядалося. З заявою про надання дозволу на виготовлення технічної документації щодо складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку, та передачу земельної ділянки у власність ОСОБА_2 до сільської ради не звертався. В технічній документації зазначено, що дозвіл на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку, був наданий Краснопільською сільською радою, але ні номеру ні дати зазначеного рішення в технічній документації не вказано. ОСОБА_2 не допускав до будинку і попередніх власників ОСОБА_5. Про те, що у ОСОБА_2 є державний акт на право власності на зазначену земельну ділянку, йому було невідомо, оскільки ОСОБА_2 з заявою про надання земельної ділянки до сільської ради не звертався, а рішення отримав обманним шляхом, повідомивши, що він набув право власності на землю на підставі рішення суду про визнання за ним права власності на житловий будинок № 32, вул. 70 років Жовтня, с. Караван-Солодкий. Про не допуск ОСОБА_8 на земельну ділянку складалося декілька актів, при цьому він був присутнім як представник територіальної громади, і ні ОСОБА_2, ні його дружина ОСОБА_11 жодних документів, які б підтверджували їх право власності на земельну ділянку, не надавали. Відмовляючи в допуску до квартири, на цю обставину не посилалися.

Представник відповідача ОСОБА_6 Держкомзему у Марківському районі ОСОБА_7 в судовому засіданні позовні вимоги визнала повністю, вважає, що рішення ОСОБА_4 сільської ради Про затвердження технічної документації із землеустрою, що посвідчують право власності на земельну ділянкуповинно бути скасовано, оскільки рішення Марківського районного суду, яким за ОСОБА_2 визнано право власності на домоволодіння № 32 по вул. 70 років Жовтня, с. Караван-Солодкий, і на підставі якого було прийняте оскаржуване рішення, скасовано. Крім того, технічна документація із землеустрою не відповідає вимогам закону, її неможливо було затверджувати, оскільки вона не містить рішення органу місцевого самоврядування про надання дозволу на її виготовлення, що є обовязковим згідно ст.ст. 22, 56 Закону України Про землеустрій. Технічна документація із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку, містить пояснювальну записку та технічне завдання на складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку, однак в даних документах відсутні посилання на рішенні органу місцевого самоврядування про надання дозволу на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку, або про надання земельної ділянки у власність. В пояснювальній записці вказана Краснопільська сільська рада, хоча фактично спірна земельна ділянка знаходиться на території ОСОБА_4 сільської ради.

Вислухавши пояснення сторін, їх представників, свідків, дослідивши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов та заперечення, дослідивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд прийшов до наступного.

Відповідно до положень ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Судом встановлено, що рішенням ОСОБА_4 сільської ради Марківського району Луганської області від 18.12.2007 року № 13/5 Про затвердження технічної документації із землеустрою, що посвідчують право власності на земельну ділянку затверджено технічну документацію із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право власності на земельну ділянку гр. ОСОБА_2 за адресою с. Караван-Солодкий, вул. 70 років Жовтня, 32, та передано безоплатно у власність ОСОБА_2 земельну ділянку загальною площею 0,2283 га в тому числі для обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд загальною площею 0,2283 га в тому числі під забудовами 0,1611 га, рілля 0,0672 га.

На підставі зазначеного рішення відповідач ОСОБА_2Г отримав державний акт на земельну ділянку площею 0,2283 га, розташовану в с. Караван-Солодкий по вул. 70 років Жовтня, 32.

Рішенням Марківського районного суду Луганської області від 11.04.2007 року за ОСОБА_2 було визнано право власності на домоволодіння, яке розташоване за адресою: с.Караван-Солодкий Марківського району Луганської області, вул. 70 років Жовтня, 32, і складається із житлового будинку та прилеглих до нього господарчих будівель.

Відповідно до ст. 377 Цивільного кодексу України до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача).

Відповідно до ч. 1 ст. 120 Земельного кодексу України до особи, яка придбала житловий будинок, будівлю або споруду, переходить право власності на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення, у розмірах, встановлених договором.

Судом встановлено, що ухвалою Марківського районного суду від 28.02.2008 року рішення Марківського районного суду від 11.04.2007 року в справі за позовом ОСОБА_2 до СТОВ МирнеМарківського району, ОСОБА_4 сільської ради про визнання права власності на майно скасоване за нововиявленими обставинами. Рішенням Марківського районного суду від 03.12.2008 року ОСОБА_2 відмовлено у визнанні права власності на майно домоволодіння, розташоване в с. Караван-Солодкий по вул. 70 років Жовтня, 32.

Ухвалою апеляційного суду Луганської області від 26.03.2009 року зазначене рішення суду в частині відмови у визнанні за ОСОБА_2 права власності на майно залишено без змін. За ОСОБА_2 залишено право володіння та користування будинком № 32 по вул. 70 років Жовтня в с. Караван-Солодкий.

Ухвалою Верховного Суду України від 21.12.2009 року рішення Марківського районного суду від 03.12.2008 року та ухвала апеляційного суду Луганської області від 26.03.2009 року залишені без змін.

У відповідності до ст. 14 Конституції України земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

Згідно положень ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 12 Земельного кодексу України (в редакції, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин) визначені повноваження сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин, до яких, зокрема, належать розпорядження землями територіальних громад; передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб відповідно до цього Кодексу. Зазначені положення кореспондуються із ст. 26 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні", згідно з якою до виключної компетенції сільських, селищних та міських рад віднесено вирішення відповідно до закону питань регулювання земельних відносин.

Порядок набуття громадянами права власності на земельні ділянки із земель державної або комунальної власності встановлений Земельним кодексом України.

Відповідно до ст. 116 Земельного кодексу України (в редакції, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин) громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування та державних органів приватизації щодо земельних ділянок, на яких розташовані об'єкти, які підлягають приватизації, в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом.

Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі: приватизації земельних ділянок, які перебувають у користуванні громадян; одержання земельних ділянок внаслідок приватизації державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій; одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом.

Згідно вимог ст. 144 Конституції України органи місцевого самоврядування в межах повноважень, визначених законом, приймають рішення, які є обов'язковими до виконання на відповідній території.

Згідно п. 34 ч. 1 ст.26 Закону України Про місцеве самоврядування в Україніпитання регулювання земельних відносин вирішуються відповідно до закону виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради.

Частиною 1 статті 46 Закону України Про місцеве самоврядування в Українівизначено, що сільська, селищна, міська, районна у місті (у разі її створення), районна, обласна рада проводить свою роботу сесійно. Сесія складається з пленарних засідань ради, а також засідань постійних комісій ради.

У чинність ст. 59 Закону України Про місцеве самоврядування в Українірада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень. Рішення ради приймається на її пленарному засіданні після обговорення більшістю депутатів від загального складу ради, крім випадків, передбачених цим Законом.

Частиною 1 ст. 118 Земельного кодексу України (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) встановлено, що громадянин, зацікавлений у приватизації земельної ділянки, яка перебуває у його користуванні, подає заяву до відповідної районної, Київської чи Севастопольської міської державної адміністрації або сільської, селищної, міської ради за місцезнаходженням земельної ділянки.

Згідно із ч. 2 цієї статті рішення органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування щодо приватизації земельних ділянок приймається у місячний строк на підставі технічних матеріалів та документів, що підтверджують розмір земельної ділянки.

Частиною 6 зазначеної статті передбачено, що громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) у межах норм безоплатної приватизації, подають заяву до відповідної районної, Київської чи Севастопольської міської державної адміністрації або сільської, селищної, міської ради за місцезнаходженням земельної ділянки. У заяві зазначаються бажані розміри та мета її використання.

Відповідно до ч.ч. 7-9 даної статті відповідна місцева державна адміністрація або сільська, селищна, міська рада розглядає заяву, і в разі згоди на передачу земельної ділянки у власність надає дозвіл на розробку проекту її відведення. Проект відведення земельної ділянки розробляється за замовленням громадян організаціями, які мають відповідні дозволи (ліцензії) на виконання цих видів робіт, у строки, що обумовлюються угодою сторін.

Проект відведення земельної ділянки погоджується з органом по земельних ресурсах, природоохоронним і санітарно-епідеміологічним органами, органами архітектури і охорони культурної спадщини та подається на розгляд відповідних місцевої державної адміністрації або органу місцевого самоврядування.

Відповідно до ч. 10 ст. 118 Земельного кодексу України районна, Київська чи Севастопольська міська державна адміністрація або сільська, селищна, міська рада у місячний строк розглядає проект відведення та приймає рішення про передачу земельної ділянки у власність.

Системний аналіз наведених норм законодавства свідчить про те, що отримання земельної ділянки у власність супроводжується діями зацікавленої особи (звернення з відповідною заявою до органу місцевого самоврядування), прийняттям відповідних рішень органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування (щодо дачі згоди на розроблення проекту відведення земельної ділянки, про затвердження проекту відведення та про надання земельної ділянки).

Як встановлено в судовому засіданні та підтверджується довідками, виданими ОСОБА_4 сільською радою 25.12.2012 року, ОСОБА_2 із заявою про передачу у власність земельної ділянки, що знаходиться за адресою: с. Караван-Солодкий, вул. 70 років Жовтня, 32, до ОСОБА_4 сільської ради не звертався, рішення про надання ОСОБА_2 дозволу на розробку проекту відведення земельної ділянки, ОСОБА_4 сільською радою не приймалося.

З дослідженої в судовому засіданні технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право власності на земельну ділянку ОСОБА_2, вбачається, що в пояснювальній записці міститься посилання на рішення Краснопільської сільської ради про надання у власність земельної ділянки, однак без зазначення реквізитів даного рішення. Крім того, спірна земельна ділянка розташована на території ОСОБА_4 сільської ради, а отже, вирішення питань регулювання земельних відносин на її території відноситься виключно до її компетенції.

З огляду на викладене, враховуючи встановлені в судовому засіданні обставини справи, суд дійшов до висновку, що виділення у власність ОСОБА_2 земельної ділянки для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки) відбулося з порушенням норм чинного на момент виникнення спірних правовідносин земельного законодавства, що дає підстави вважати дії ОСОБА_4 сільської ради в частині прийняття оскаржуваного рішення протиправними, а рішення таким, що підлягає скасуванню.

Суд не приймає до уваги посилання відповідача ОСОБА_2 та його представника ОСОБА_3 щодо пропуску позивачами строку звернення до адміністративного суду з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 99 КАС України адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого КАС України або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод чи інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Як вбачається з позовної заяви позивачам про порушення їхніх прав стало відомо 15.10.2011 року під час знаходження в приміщенні ВДВС Марківського РУЮ Луганської області.

Допитаний в судовому засіданні в якості свідка в.о. начальника ВДВС Марківського РУЮ Луганської області ОСОБА_10 підтвердив дане твердження позивачів, пояснивши, що 15-16 жовтня 2011 року до нього як до в.о. начальника ВДВС звернулися ОСОБА_8 для зясування на якій стадії знаходиться їх справа. Він зателефонував до ОСОБА_4 сільської ради, де йому повідомили, що відповідно до державного акту на право власності на земельну ділянку власником земельної ділянки, на якій знаходиться належна позивачам квартира, є ОСОБА_2 Він пояснив ОСОБА_8, що для вирішення їхньої справи їм необхідно звернутися до суду.

Допитаний в судовому засіданні в якості свідка приватний нотаріус Марківського районного нотаріального округу ОСОБА_12 пояснив, що під час посвідчення договору купівлі-продажу квартири АДРЕСА_4, укладеного між ОСОБА_13 та ОСОБА_8, він розяснював сторонам положення Правил користування приміщеннями житлових будинків і прибудинковими територіями, а також зміст ст.ст. 203, 210, 229-235, 334, 655-688, 673-682 ЦК України, однак відповідно до діючого на той час законодавства, під час посвідчення договору купівлі-продажу, встановлювати, кому належить земельна ділянка, на якій розташований будинок, її розмір, не повинен був, а тому позивачам не повідомляв про це.

Відповідно до ч. 1 ст. 69 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Таким чином, пояснення ОСОБА_8, яка пояснила, що про порушення свого права їй стало відомо 15.10.2011 року, пояснення ОСОБА_5, який повідомив, що при складанні актів не допуску позивачів до АДРЕСА_5 питання про належність земельної ділянки ОСОБА_2 не підіймалося, а також пояснення свідків ОСОБА_10 та ОСОБА_12, суд вважає належними та допустимими доказами по справі.

Оцінюючи відповідно до ст. 86 КАС України показання свідка ОСОБА_11 про те, що коли ОСОБА_8 прийшли до належної їм квартири, вона показувала їм державний акт на право власності на земельну ділянку, і тому не пускала їх, суд ставить під сумнів їх достовірність, оскільки свідок ОСОБА_11 є зацікавленою в розгляді справи. Крім того, надані нею пояснення не підтверджуються жодними іншими доказами, дослідженими в судовому засіданні.

Що стосується акту від 24.06.2009 року про не допуск ОСОБА_8В на територію житлового будинку № 32/2 по вул. 70 років Жовтня в с. Караван-Солодкий, на який посилається представник відповідача ОСОБА_3, то в ньому причина недопуску не зазначена.

Таким чином, суд прийшов до висновку, що строк звернення до адміністративного суду з даним позовом позивачами не пропущений, оскільки про порушення свого права їм стало відомо 15.10.2011 року, а з позовом вони звернулися до суду 07.11.2011 року.

За загальним правилом, що випливає з принципу змагальності, кожна сторона повинна подати докази на підтвердження обставин, на які вона посилається, або на спростування обставин, про які стверджує інша сторона.

Водночас, відповідно до ч. 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Тобто, законодавець в адміністративному процесі, як виняток із загального правила, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень, покладає саме на суб'єкта владних повноважень обов'язок аргументовано, посилаючись на докази, довести правомірність свого рішення, дії чи бездіяльності, спростувати твердження позивача про порушення його прав, свобод чи інтересів та довести його недобросовісність.

Представник відповідача ОСОБА_4 сільської ради ОСОБА_5 визнав адміністративний позов, доказів на підтвердження правомірності своїх дій та рішення не надав.

Статтею 162 КАС України встановлені повноваження суду при вирішенні справи, до переліку яких входить право суду прийняти постанову про визнання протиправними рішення суб'єкта владних повноважень чи окремих його положень, дій чи бездіяльності і про скасування або визнання нечинним рішення чи окремих його положень.

За змістом приписів ч. 2 ст. 11 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, і не може виходити за межі позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог тільки в разі, якщо це необхідно для повного захисту прав свобод та інтересів сторін чи третіх осіб, про захист яких вони просять.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приймаючи до уваги встановлені в судовому засіданні порушення ОСОБА_4 сільською радою порядку передачі у власність ОСОБА_2 земельної ділянки за адресою: вул. 70 років Жовтня, 32, с. Караван-Солодкий Марківського району, з урахуванням вимог позивачів, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову шляхом визнання протиправними дій ОСОБА_4 сільської ради щодо прийняття рішення № 13/5 від 18.12.2007 року Про затвердження технічної документації із землеустрою, що посвідчують право власності на земельну ділянку, та скасування зазначеного рішення в частині передачі безоплатно у власність ОСОБА_2 земельної ділянки.

Керуючись ст.ст. 2, 6, 17, 69-72, 94, 105, 106, 159, 160, 161 КАС України,

П О С Т А Н О В И В:

Позовні вимоги ОСОБА_8, ОСОБА_9 до ОСОБА_2, ОСОБА_4 сільської ради Марківського району Луганської області, ОСОБА_6 Держкомзему у Марківському районі про визнання дій неправомірними, скасування рішення задовольнити частково.

Визнати протиправними дії ОСОБА_4 сільської ради Марківського району Луганської області щодо прийняття рішення № 13/5 від 18.12.2007 року Про затвердження технічної документації із землеустрою, що посвідчують право власності на земельну ділянку.

Скасувати рішення тринадцятої сесії пятого скликання ОСОБА_4 сільської ради Марківського району Луганської області від 18.12.2007 року № 13/5 Про затвердження технічної документації із землеустрою, що посвідчують право власності на земельну ділянкув частині передачі безоплатно у власність ОСОБА_2 земельної ділянки загальною площею 0,2283 га в тому числі для обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд загальною площею 0,2283 га в тому числі під забудовами 0,1611 га, рілля 0,0672 га.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити повністю.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції може бути подана до Донецького апеляційного адміністративного суду через Новопсковський районний суд Луганської області протягом десяти днів з дня її проголошення.

Постанова суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку на апеляційне оскарження, встановленого Кодексом адміністративного судочинства України. Якщо було подано апеляційну скаргу, судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Суддя: