Справа № 823/2677/13-а
Суддя: Мойсюк М.І.
Дата ухвалення: 2015-12-08 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 грудня 2015 року м. Київ К/800/50745/14

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України в складі:

Іваненко Я.Л., Мойсюка М.І., Тракало В.В.

розглянувши в попередньому судовому засіданні касаційну скаргу Черкаської міської виконавчої дирекції Черкаського обласного відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності на постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 11 вересня 2014 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Земпроект" до Черкаської міської виконавчої дирекції Черкаського обласного відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності про визнання дій протиправними, скасування рішення та зобов`язання вчинити дії,-

у с т а н о в и л а :

У березні 2013 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Земпроект" (далі - ТОВ "Земпроект") звернулося до суду із зазначеним позовом, в якому просило визнати протиправними дії Черкаської міської виконавчої дирекції Черкаського обласного відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності щодо часткової відмови в нарахуванні та виплаті допомоги по тимчасовій непрацездатності, скасувати рішення від 19 березня 2013 року № 8 про відмову у фінансуванні, а також зобов'язати відповідача виплатити матеріальну допомогу по тимчасовій втраті працездатності в порядку, передбаченому Законом України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування у зв'язку із тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими похованням» (далі - Закон № 2240-IIІ) у розмірах згідно заяви від 19 лютого 2013 року.

Вважаючи бездіяльність і рішення відповідача протиправними, ТОВ "Земпроект" просило задовольнити позов.

Постановою Черкаського окружного адміністративного суду від 17 липня 2014 року у задоволенні позову відмовлено.

Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 11 вересня 2014 року рішення суду першої інстанції скасовано, ухвалено нове рішення, яким позов задоволено.

У касаційній скарзі відповідач, посилаючись на неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального і порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Заслухавши доповідача, перевіривши доводи касаційної скарги, в межах статті 220 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів дійшла висновку про відхилення скарги з таких підстав.

Відповідно до частини 1 статті 220 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі і не може досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні, та вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

У відповідності з частиною 1 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та задовольняючи позов, суд апеляційної інстанції на підставі наявних у справі даних встановив і правильно виходив з того, що додаткова заробітна плата є складовою структури заробітної плати та підлягає врахуванню при обчисленні середньої заробітної плати для розрахунку виплат за загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням, а відтак в діях позивача відсутнє порушення вимог статті 53 Закону № 2240-III, тому відповідач безпідставно відмовив у здійсненні компенсації втрати заробітної у разі настання періоду тимчасової непрацездатності згідно з вимогами статті 35 цього Закону.

Встановлено і це вбачається з матеріалів справи, 19 лютого 2013 року ТОВ «Земпроект» подало відповідачу заяву-розрахунок № 10, згідно якої просило здійснити фінансування допомоги по тимчасовій непрацездатності громадянина ОСОБА_4 за рахунок коштів Фонду в розмірі 16949,71 гривень.

За результатами проведеної відповідачем позапланової перевірки правильності нарахування допомоги по тимчасовій непрацездатності складено акт № 88 від 4 березня 2013 року, яким в порушення статей 35, 53 Закону № 2240-III встановлено помилкове нарахування допомоги з тимчасової непрацездатності громадянину ОСОБА_4 на підставі двох листків непрацездатності в розмірі 16949,71 гривень.

На підставі акта перевірки відповідач прийняв рішення № 8 від 19 березня 2013 року, яким зменшив суму фінансування ТОВ "Земпроект" згідно заяви-розрахунку від 19 лютого 2013 року на 13149,71 гривень.

Апеляційний суд встановив, що відповідно до штатного розпису на 2012 рік, ОСОБА_4 встановлено посадовий оклад з 10 січня 2012 року в розмірі 4520 гривень. В розрахунковий період крім основної заробітної плати входила додаткова заробітна плата в розмірі від 18 000 до 21 000 гривень.

Із основної та додаткової заробітної плати, нарахованої ОСОБА_4, позивач сплатив внески на загальнообов'язкове державне соціальне страхування.

Відповідно до пункту 5 частини 1 статті 27 Закону № 2240-III страхувальник має право на фінансування з коштів Фонду фактичних витрат за загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими похованням

За змістом статті 35 Закону № 2240-III при обчисленні середньої заробітної плати (доходу) для забезпечення допомогою по тимчасовій непрацездатності, по вагітності та пологах враховуються всі види заробітної плати (доходу) в межах граничної суми місячної заробітної плати (доходу) за відпрацьований час, на яку нараховуються страхові внески на загальнообов'язкове державне соціальне страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими похованням, відповідно до статті 21 цього Закону. Порядок обчислення середньої заробітної плати для надання допомоги по тимчасовій непрацездатності, по вагітності та пологах визначається Кабінетом Міністрів України.

Такий Порядок затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 26 вересня 2001 року № 1266 «Про обчислення середньої заробітної плати (доходу, грошового забезпечення) для розрахунку виплат за загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням» (далі - «Порядок»).

Відповідно до пункту 7 Порядку середня заробітна плата (грошове забезпечення) застрахованої особи обчислюється виходячи з нарахованої заробітної плати за видами виплат, що включають основну та додаткову заробітну плату, інші заохочувальні та компенсаційні виплати (у тому числі в натуральній формі), які визначаються згідно з нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до Закону України «Про оплату праці» (грошового забезпечення, розмір якого визначається згідно з нормативно-правовими актами, що регулюють порядок та умови його виплати), та підлягають обкладанню податком з доходів фізичних осіб, не враховуючи передбачені законодавством пільги щодо сплати зазначеного податку чи суми, на які цей дохід зменшується, з яких сплачувалися страхові внески до фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування.

Таким чином, правильним є висновок апеляційного суду про те, що згідно з вимогами частини 1 статті 53 Закону № 2240-III при обчисленні середньої заробітної плати (доходу) для забезпечення допомогою по тимчасовій непрацездатності, по вагітності та пологах враховуються всі види заробітної плати (доходу) в межах граничної суми місячної заробітної плати (доходу) за відпрацьований час, на яку нараховуються страхові внески на загальнообов'язкове державне соціальне страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими похованням, відповідно до статті 21 цього Закону.

Додаткова заробітна є складовою структури заробітної плати та підлягає врахуванню при обчисленні середньої заробітної плати для розрахунку виплат за загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням, а відтак в діях позивача відсутнє порушення вимог статті 53 Закону № 2240-III, внаслідок чого у відповідача відсутні правові підстави для відмови у здійсненні компенсації втрати заробітної плати у разі настання періоду тимчасової непрацездатності згідно з вимогами статті 35 Закону № 2240-III.

За таких обставин, рішення апеляційного суду відповідає дійсним обставинам справи та нормам матеріального і процесуального права, доводи касаційної скарги його висновків не спростовують, а тому підстав для скасування рішення колегія суддів не вбачає.

За правилами частини першої статті 224 Кодексу адміністративного судочинства України, суд касаційної інстанцій залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Керуючись статтями 223, 224, 231 Кодексу адміністративного судочинства України колегія суддів Вищого адміністративного суду України,-

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу Черкаської міської виконавчої дирекції Черкаського обласного відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності відхилити, а постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 11 вересня 2014 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: Я.Л. Іваненко

М.І. Мойсюк

В.В. Тракало