Справа № 2а-6047/12/2670
Суддя: Усенко Є.А.
Дата ухвалення: 2015-11-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"18" листопада 2015 р. м. Київ К/9991/72006/12

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:

головуючого судді-доповідача Усенко Є.А.

суддів: Вербицької О.В., Олендера І.Я.,

при секретарі Корецькому І.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні
касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Укргазвидобування» (правонаступник Дочірньої компанії «Укргазвидобування» НАК «Нафтогаз України»)

на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 02.07.2012

та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 31.10.2012

у справі № 2а-6047/12/2670 Окружного адміністративного суду міста Києва

за позовом Дочірньої компанії (ДК) «Укргазвидобування» НАК «Нафтогаз України»

до Державної податкової інспекції у Краснокутському районі Харківської області (ДПІ)

про скасування податкових повідомлень-рішень,

ВСТАНОВИВ:

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 02.07.2012, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 31.10.2012, відмовлено у задоволенні позову.

У касаційній скарзі ПАТ Укргазвидобування» просить скасувати ухвалені у справі судові рішення, посилаючись на порушення судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, та прийняти нове рішення, яким задовольнити позов.

Відповідач не реалізував своє процесуальне право подати заперечення проти касаційної скарги.

Перевіривши правильність застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, юридичної оцінки обставин справи, колегія суддів Вищого адміністративного суду України приходить до висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню частково.

Фактичною підставою для застосування до позивача штрафних санкцій за затримку сплати сум грошового зобов'язання із рентної плати за газовий конденсат та рентної плати за природний газ згідно з податковими повідомленнями-рішеннями, з приводу правомірності яких виник спір, стали висновки контролюючого органу, викладені в акті перевірки від 14.12.2011 № 550/82/15-30019775 про порушення ДК «Укргазвидобування» НАК «Нафтогаз України» норм пункту 57.1 ст.57 Податкового кодексу України (ПК) внаслідок несвоєчасного із простроченням встановленого цим пунктом строку сплати сум грошового зобов'язання із рентної плати за газовий конденсат та рентної плати за природний газ.

За наслідками перевірки ДПІ стосовно позивача прийняті податкові повідомлення-рішення від 06.01.2012: № - про зобов'язання сплатити штраф у розмірі 1125318,15 грн. за затримку граничного строку сплати суми грошового зобов'язання за платежем «рентна плата за природний газ, що видобувається в Україні» у сумі 5626590,75 грн. на 61 календарний день; № - про зобов'язання сплатити штраф у розмірі 3141101,13 грн. за затримку граничного строку сплати суми грошового зобов'язання за платежем «рентна плата за газовий конденсат, що видобувається в Україні» у сумі 15705505,65 грн. на 92 календарних дні.

Відповідно до пункту 57.1 ст. 57 ПК (у редакції, чинній на час виникнення відносин, з приводу прав і обов'язків у яких виник спір) платник податків зобов'язаний самостійно сплатити суму податкового зобов'язання, зазначену у поданій ним податковій декларації, протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого цим Кодексом для подання податкової декларації, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Пунктом 126.1 ст. 126 ПК встановлено, що у разі якщо платник податків не сплачує узгоджену суму грошового зобов'язання протягом строків, визначених цим Кодексом, такий платник податків притягується до відповідальності у вигляді штрафу у таких розмірах: при затримці до 30 календарних днів включно, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов'язання, - у розмірі 10 відсотків погашеної суми податкового боргу; при затримці більше 30 календарних днів, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов'язання, - у розмірі 20 відсотків погашеної суми податкового боргу.

Базовий податковий (звітний) період для рентної плати дорівнює календарному місяцю (пункт 260.1 ст. 260 ПК).

Згідно з пунктом 260.3 цієї статті платник самостійно складає розрахунок податкових зобов'язань з рентної плати, у якому визначає та/або уточнює суму податкового зобов'язання з рентної плати, за формою, затвердженою у порядку, передбаченому статтею 46 цього Кодексу.

Сума податкових зобов'язань з рентної плати, визначена у податковому розрахунку за податковий (звітний) період, сплачується платником до бюджету протягом 10 календарних днів після закінчення граничного строку подання такого податкового розрахунку з урахуванням фактично сплачених авансових внесків (пункт 260.7 ст. 260 ПК).

У судовому процесі встановлено, що 13.09.2011 позивач подав податкові розрахунки з рентної плати за нафту, природний газ і газовий конденсат, що видобувається в Україні за серпень 2011 року №№, , , в яких відображені суми податкових зобов'язань: за природний газ - 7567,98 грн., 1462061,83 грн., 535218,91 грн. відповідно; за газовий конденсат - 2677,89 грн., 5874059,24 грн., 19125,54 грн. відповідно. 13.10.2011 позивач подав податкові розрахунки з рентної плати за нафту, природний газ і газовий конденсат, що видобувається в Україні за вересень 2011 року №№, , , в яких задекларував суми податкових зобов'язань: за природний газ - 493508,18 грн., 7412,46 грн., 1387028,54 грн. відповідно; за газовий конденсат - 17933,85 грн., 12676,07 грн., 5550895,80 грн. відповідно.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції, з висновком якого погодився апеляційний суд, виходив з того, що в судовому процесі встановлено обставини щодо сплати позивачем сум податкових зобов'язань, визначених у вищевказаних податкових розрахунках, 30.11.2011, а саме: згідно з платіжними дорученнями №382 на суму 2036009,01 грн., №402 на суму 1738632,51 грн., №403 на суму 56703,24 грн., №310 на суму 1903823,47 грн. рентну плату за природний газ, а платіжними дорученнями №383 на суму 5987498,91 грн., №404 на суму 4197655,30 грн., №311 на суму 5628436, 24 грн. - рентну плату за газовий конденсат. При цьому, посилання позивача на договори про розстрочення грошових зобов'язань від 29.04.2011 №14, №15 в обґрунтування доводів щодо обов'язку позивача сплачувати вище зазначені суми податкових зобов'язань в інший строк, ніж встановлений пунктом 57.1 ст. 57 ПК, судам попередніх інстанцій були відхилені з огляду на розірвання вищевказаних договорів з ініціативи контролюючого органу. Так, 07.10.2011 рішенням ДПА в Харківській області №44/с було скасоване рішення ДПА в Харківській області про розстрочення грошових зобов'язань від 29.04.2011 №44 на суму 1987007,51 грн., а 12.10.2011 рішенням ДПС України №24 скасоване рішення ДПА України про розстрочення грошових зобов'язань від 29.04.2011 №32 на суму 4797320,30 грн. у зв'язку з тим, що платник податків порушує умови погашення розстроченого податкового зобов'язання, а також має податковий борг із грошових зобов'язань, які виникли після укладення договору про розстрочення (.с. 28).

Однак, з такими висновками судів попередніх інстанцій повністю погодитися не можна, оскільки вони зроблені без встановлення усіх обставин у справі.

Як свідчить доданий до матеріалів справи розрахунок штрафних санкцій, штрафні санкції були нараховані позивачу, окрім як за невчасну сплату податкових зобов'язань за податковими розрахунками за серпень та вересень 2011 року (від 13.09.2011: №, № , № ; від 13.10.2011: №, № , № ), так і за податковими розрахунками від 12.08.2011 № , № , № ; а також за податковими розрахунками, стосовно сум податкових зобов'язань за якими були укладені договори розстрочення податкових зобов'язань від 14.04.2011 № , № , № (а.с. 37). У той же час, суди, приставши на правову оцінку ДПІ стану виконання позивачем податкового обов'язку, не встановили обставини як щодо сплати позивачем сум податкових зобов'язань, розстрочених згідно з договорами про розстрочення, так і обставин щодо сплати позивачем сум податкових зобов'язань за податковими розрахунками, стосовно яких рішення про розстрочення не приймалось. Вказані обставини, так само, як і дата розірвання договорів розстрочення грошових зобов'язань, відповідно до частини першої ст.138 КАС України входять до предмету доказування у цій справі, оскільки мають значення при вирішенні питання щодо розміру застосованих до позивача штрафів.

Відповідно до пункту 100.1 ст. 100 ПК розстроченням, відстроченням грошових зобов'язань або податкового боргу є перенесення строків сплати платником податків його грошових зобов'язань або податкового боргу під проценти, розмір яких дорівнює розміру пені, визначеному пунктом 129.4 статті 129 цього Кодексу.

Згідно з пунктом 100.12 ст. 100 ПК договори про розстрочення (відстрочення) можуть бути достроково розірвані: з ініціативи платника податків - при достроковому погашенні розстроченої суми грошового зобов'язання та податкового боргу або відстроченої суми грошового зобов'язання або податкового боргу, щодо яких була досягнута домовленість про розстрочення, відстрочення; з ініціативи контролюючого органу в разі, якщо: з'ясовано, що інформація, подана платником податків при укладенні зазначених договорів, виявилася недостовірною, перекрученою або неповною; платник податків визнається таким, що має податковий борг із грошових зобов'язань, які виникли після укладення зазначених договорів; платник податків порушує умови погашення розстроченого грошового зобов'язання чи податкового боргу або відстроченого грошового зобов'язання чи податкового боргу.

Порядок розстрочення та відстрочення грошових зобов'язань або податкового боргу платника податків встановлюється центральним органом державної податкової служби або спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади в галузі митної справи в межах їх повноважень (пункт 100.13 цієї статті).

Пунктом 1.4 Порядку розстрочення (відстрочення) грошових зобов'язань (податкового боргу) платників податків, затвердженого наказом Державної податкової адміністрації України від 24.12.2010 № 1036 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 30.12. 2010р. за № 1431/18726 (втратив чинність згідно з наказом Міністерства фінансів України від 30.11.2012р. № 1261, далі - Порядок № 1036) встановлено, що розстрочення (відстрочення) грошових зобов'язань (податкового боргу) вважається наданим, якщо на підставі заяви платника податків прийнято відповідне рішення органу державної податкової служби та укладено договір про розстрочення (відстрочення).

Згідно з пунктом 4.4 цього Порядку з ініціативи органу державної податкової служби, що уклав договір про розстрочення (відстрочення), орган державної податкової служби вищого рівня, який прийняв рішення про розстрочення (відстрочення) грошових зобов'язань (податкового боргу), розриває цей договір, про що повідомляє платника податків та відповідний орган державної податкової служби.

У такому випадку підрозділ погашення податкового боргу письмово повідомляє підрозділ обліку та звітності та структурні підрозділи, які здійснюють адміністрування відповідних податків, зборів, штрафних (фінансових) санкцій (штрафів), пені, для здійснення заходів по нарахуванню пені та відповідних штрафних санкцій відповідно до норм чинного законодавства.

Рішення про скасування розстрочення (відстрочення) грошових зобов'язань (податкового боргу) оформляється на бланку відповідного органу державної податкової служби (додаток 5).

При цьому рішення про розстрочення (відстрочення) скасовується в повному обсязі (за всіма платежами) з одночасним проведенням нарахування процентів за фактичний строк користування розстроченням (відстроченням).

Рішення про скасування раніше прийнятого рішення про розстрочення (відстрочення) грошових зобов'язань (податкового боргу) є підставою для дострокового розірвання договору. У пункті 6.4 "Особливі умови" договору робиться запис: "Договір достроково розірвано, документ від __________ N ____" (пункт 4.5 Порядку № 1036).

Згідно з пунктом 4.6 Порядку у день прийняття рішення про скасування раніше прийнятого рішення про розстрочення (відстрочення) грошових зобов'язань (податкового боргу) підрозділ погашення податкового боргу таке рішення заносить у журнал, зазначаючи номер, дату, суму розстрочення (відстрочення), яку скасовано.

З дня, наступного за днем розірвання договору, на розстрочені (відстрочені) суми, що залишились не сплаченими, нараховуються пеня та штраф у розмірах, передбачених Кодексом.

Пунктом 4.7 Порядку № 1036 встановлено, що з дня дострокового розірвання договору платник податків зобов'язаний сплатити невнесену суму розстрочених (відстрочених) грошових зобов'язань (податкового боргу) та суму процентів, нарахованих за фактичний строк дії розстрочення (відстрочення).

За змістом наведених правових норм у податкового органу є право на розірвання договору про розстрочення грошового зобов'язання (податкового боргу) в односторонньому порядку за настання умов, передбачених пунктом 100.12 ст. 100 ПК. При цьому, рішення вищестоящого органу державної податкової служби про скасування розстрочення (відстрочення) грошових зобов'язань (податкового боргу), яке є підставою для дострокового розірвання договору, не потребує будь-якого додаткового оформлення (прийняття рішення про розірвання договору) органом державної податкової служби, який є стороною в договорі розстрочення (відстрочення), оскільки таке прямо не встановлено правовою нормою Однак, процедура розірвання договору передбачає вчинення податковим органом певних дій, передбачених у пунктах 4.4-4.6 цього Порядку, зокрема повідомлення платника податків про розірвання договору.

Обставини щодо розірвання договорів розстрочення сум податкових зобов'язань між позивачем і ДПІ не були достовірно встановлені судами попередніх інстанцій, що свідчить про передчасність висновку суду щодо правомірного застосування до позивача штрафних санкцій за порушення строків сплати узгоджених податкових зобов'язань із рентної плати.

Обов'язок суду встановити дійсні обставини справи при розгляді адміністративного позову безвідносно до позиції сторін випливає з офіційного з'ясування обставин справи як принципу адміністративного судочинства, закріпленого нормами статті 7, частин 4 та 5 ст. 11 КАС України.

Відповідно частини 1 до ст. 159 КАС України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права (частина 2 цієї статті).

Частиною 3 встановлено, що обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Допущені судами попередніх інстанцій порушення норм процесуального права унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, а отже відповідно до частини 2 ст. 227 КАС України є підставою для скасування ухвалених у справі судових рішень та направлення справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Під час нового розгляду справи суду слід взяти до уваги викладене в цій ухвалі, перевірити належним чином доводи сторін, у разі необхідності, зобов'язати сторони надати докази, яких не буде вистачати для з'ясування відповідних обставин, або ж витребувати такі докази у інших осіб, в яких вони можуть знаходитися; дати правильну юридичну оцінку встановленим обставинам та постановити рішення відповідно до вимог статті 159 КАС України.

Керуючись ст.ст. 220, 221, 223, 227, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, Вищий адміністративний суд України

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Дочірньої компанії «Укргазвидобування» НАК «Нафтогаз України» задовольнити частково, скасувати постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 02.07.2012 та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 31.10.2012 та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення.

Головуючий суддя: підписЄ.А. Усенко
Судді: підписО.В. Вербицька
підписІ.Я. Олендер