Справа № 815/3833/15
Суддя: Тарасишина О.М.
Дата ухвалення: 2015-12-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 815/3833/15
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 грудня 2015 року 15 год. 30 хв. м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд розглянувши в порядку письмового провадження в м. Одесі адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Державної пенітенціарної служби України про визнання протиправною бездіяльність, визнання протиправним та нечинним рішення від 07.09.2015 року № 7-15 та стягнення 211800, 96 грн., -

В С Т А Н О В И В:

До суду надійшов адміністративний позов позовом ОСОБА_1 до Державної пенітенціарної служби України про визнання протиправною бездіяльність, визнання протиправним та нечинним рішення від 07.09.2015 року № 7-15 та стягнення 211800, 96 грн.

Ухвалою від 06.07.2015р. Одеським окружним адміністративним судом відкрито провадження у справі.

Позивач неодноразово уточнював свої позовні вимоги та згідно останніх наданих уточнень (Вхід. № 27579/15 від 28.10.2015 року) просив суд визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо невиплати пенсіонеру кримінально виконавчої служби, інваліду другої групи, ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги в сумі 211800, 96 грн. протягом двох місяців з дня прийняття 21 квітня 2015 року відповідного рішення, визнати протиправним та нечинним рішення, оформлене протоколом від 07.09.2015 року № 7-15 про призупинення виплати одноразової грошової допомоги пенсіонеру кримінально виконавчої служби, інваліду другої групи, ОСОБА_1, а також стягнути з відповідача одноразову грошову допомогу в сумі 211800, 96 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що у 2009 році позивача було призначено на посаду Голови Державного департаменту з питань виконання покарань.19.03.2010 р. позивача було звільнено з займаної посади. 02.06.2010 р. позивачу встановлено 2 групу інвалідності в звязку з захворюванням, що повязане з проходженням служби в органах внутрішніх справ. Надалі, 02.06.2010 р. позивач звернувся до УДДУВП в Одеській області із заявою про призначення та виплату одноразової грошової допомоги, проте відповідної грошової допомоги позивачу не було виплачено. Позивач також зазначає, що у звязку з безпідставним переслідуванням в Україні позивач вимушений був виїхати за межі України та повернувся лише у 2015 році. Після повернення в Україну позивач знов став порушувати питання щодо виплати йому одноразової грошової допомоги, в звязку з встановленням II групи інвалідності, повязаної з проходженням служби в органах внутрішніх справ. Як зазначив позивач, в Державній пенітенціарній службі України його попросили подати письмову заяву повторно, у зв'язку з чим він 07.04.2015 року повторно звернувся до відповідача із відповіданою заявою, проте не отримавши відповіді на заяву вирішив звернутись до суду. Під час розгляду адміністративної справи позивачу стало відомо, що 07.04.2015 р. Державною пенітенціарною службою України було складено довідку про грошове забезпечення для виплати одноразової грошової допомоги ОСОБА_1, а також висновок про призначення одноразової грошової допомоги в загальній сумі 211800 грн. 96 коп., які підлягають до виплати. Також, позивачу стало відомо, що комісією Державної пенітенціарної служби України з розгляду питань щодо призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), поранення або інвалідності осіб рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби України, було вирішено призначити і виплатити позивачу одноразову грошову допомогу в сумі 211800,96 грн. Проте, як зазначив позивач, під час розгляду цієї адміністративної справи, позивачу стало відомо про наявність рішення комісії Державної пенітенціарної служби України, оформлене проколом № 7-15 від 07.09.2015 р., про призупинення виплати одноразової грошової допомоги, призначеної згідно до протоколу № 3-15 від 21.04.2015 р., оскільки виплата одноразової грошової допомоги є предметом судового розгляду, а також у звязку з тим, що з моменту виникнення права на отримання зазначеної допомоги минуло більше трьох років.

Відтак, позивач вважає протиправною бездіяльність відповідача щодо невиплати йому одноразової грошової допомоги, у звязку з чим змушений був звернутись до суду.

Позивач та його представник у судовому засіданні уточненні позовні вимоги підтримали в повному обсязі.

Представник відповідача у судове засідання не з'явився, про дату, час та місце судового засідання повідомлявся належним чином, також надавав до суду заперечення проти позову, згідно яких зазначав, що відповідач діяв в межах наданих повноважень, обґрунтовано та з додержанням приписів чинного законодавства України.

Враховуючи вищезазначене, на підставі ч.6 ст. 128 КАС України суд вирішив розглянути справу в порядку письмового провадження.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню повністю з наступних підстав.

Спірні правовідносини виникли між сторонами з приводу неправомірної, на думку Позивача, бездіяльності відповідача щодо невиплати пенсіонеру кримінально виконавчої служби, інваліду другої групи, ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги в сумі 211800, 96 грн. протягом двох місяців з дня прийняття 21 квітня 2015 року відповідного рішення, а також правомірності протоколу від 07.09.2015 року № 7-15 про призупинення виплати одноразової грошової допомоги пенсіонеру кримінально виконавчої служби, інваліду другої групи, ОСОБА_1, у звязку з чим суд зазначає наступне.

Як було встановлено судом під час розгляду адміністративної справи та не заперечувалось сторонами, що 02.06.2010 р. позивачу встановлено 2 групу інвалідності в звязку з захворюванням, що повязане з проходженням служби в органах внутрішніх справ (а.с. 88, 89).

02.06.2010 р. позивач звернувся до УДДУВП в Одеській області із заявою про призначення та виплату одноразової грошової допомоги (а.с. 2012), до заяви позивачем було додано всі необхідні документи визначені Порядком та умовами виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) або інвалідності працівника міліції, податкової міліції, що не заперечувалось сторонами у справі. 07.04.2015 року позивач повторно звернувся до відповідача із відповіданою заявою про призначення та виплату одноразової грошової допомоги (а.с. 12).

Згідно витягу з протоколу № 3-15 від 21.04.2015 року (а.с. 213), відповідно до заяви ОСОБА_1, яка зареєстрована у ДПтС України 07 квітня 2015 року, комісією Державної пенітенціарної служби України з розгляду питань щодо призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), поранення або інвалідності осіб рядового і начальницького складу Державної кримінально- виконавчої служби України прийнято рішення про призначення і виплату ОСОБА_2 одноразової грошової допомоги в сумі 211 800,96 грн.

Згідно витягу з протоколу № 7-15 від 07.09.2015 року комісією Державної пенітенціарної служби України з розгляду питань щодо призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), поранення або інвалідності осіб рядового і начальницького складу Державної кримінально- виконавчої служби України було повторно розглянуто матеріали щодо призначення та виплати одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 та прийнято рішення про зупинення виплати (а.с. 214).

Порядок та умови виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) або інвалідності працівника міліції, податкової міліції затверджено постановою Кабінету Міністрів України № 707 від 12.05.2007 р. (Далі - Порядок).

Відповідно до п.п. 5, 6 для виплати грошової допомоги в разі поранення (контузії, травми або каліцтва) чи установлення групи інвалідності працівник міліції, податкової міліції подає органу внутрішніх справ, органу державної податкової служби за місцем проходження служби: заяву (рапорт) про виплату грошової допомоги згідно з додатком; довідку медико-соціальної експертної комісії щодо визначення ступеня втрати працездатності внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва) та (або) установлення групи інвалідності; довідку про грошове забезпечення; копію сторінок паспорта з даними про прізвище, ім'я та по батькові, видачу документа та місце реєстрації (довідку органу реєстрації або відповідного житлово-експлуатаційного підприємства, організації чи органу місцевого самоврядування про місце реєстрації або місце перебування заявника); копію ідентифікаційного номера. Для виплати грошової допомоги обов'язково подається довідка від Національної акціонерної страхової компанії "ОРАНТА" про проведену або не проведену раніше виплату.

Відповідно до п. 7 Порядку, орган внутрішніх справ, орган державної податкової служби, у якому проходив службу працівник міліції, податкової міліції, подає МВС та ДПА у семиденний строк з дня реєстрації документів висновок щодо можливості проведення грошової допомоги разом з документами, зазначеними у пунктах 4 і 5 цього Порядку, копією висновку службового розслідування за фактом поранення (контузії, травми або каліцтва) такого працівника, установлення групи інвалідності чи загибелі (смерті). МВС та ДПА у десятиденний строк приймає рішення про призначення виплати і надсилає його разом із документами, зазначеними у пунктах 4 і 5, органу внутрішніх справ, органу державної податкової служби, у якому проходив службу працівник міліції, податкової міліції, для проведення виплати. Виплата грошової допомоги працівнику міліції, податкової міліції проводиться шляхом перерахування суми виплати на рахунок, відкритий заявником в установі банку, або через касу органу внутрішніх справ, органу державної податкової служби, у разі його загибелі (смерті) членам його сім'ї, а в разі їх відсутності - його батькам та утриманцям. Грошова допомога виплачується не пізніше двох місяців з дня прийняття відповідного рішення у межах коштів, передбачених у державному бюджеті на такі цілі.

Під час розгляду адміністративної справи сторонами не заперечувалось, що позивачем було надано відповідачу 02.06.2010 року та 07.04.2015 року заяву про призначення та виплату одноразової грошової допомоги та позивачем було додано всі необхідні документи визначені Порядком, та у відповідності до вимог Порядку Згідно витягу з протоколу № 3-15 від 21.04.2015 року (а.с. 213), відповідно до заяви ОСОБА_1, яка зареєстрована у ДПтС України 07 квітня 2015 року, комісією Державної пенітенціарної служби України з розгляду питань щодо призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), поранення або інвалідності осіб рядового і начальницького складу Державної кримінально- виконавчої служби України прийнято рішення про призначення і виплату ОСОБА_2 одноразової грошової допомоги в сумі 211 800,96 грн.

Разом з тим, суд зазначає, що відповідачем не було здійснено відповідної виплати грошової допомоги не пізніше двох місяців з дня прийняття відповідного рішення у межах коштів, передбачених у державному бюджеті на такі цілі 211 800,96 грн.

Відтак, суд дійшов висновку, що відповідачем було допущено протиправну бездіяльність щодо невиплати пенсіонеру кримінально виконавчої служби, інваліду другої групи, ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги в сумі 211800, 96 грн. протягом двох місяців з дня прийняття 21 квітня 2015 року протоколу № 3-15 щодо призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), поранення або інвалідності осіб рядового і начальницького складу Державної кримінально- виконавчої служби України про призначення і виплату ОСОБА_3 одноразової грошової допомоги в сумі 211 800,96 грн. Отже, позовні вимоги про визнання такої бездіяльності підлягають задоволенню та враховуючи, що судом було встановлено, що позивачу не було виплачено призначеної йому одноразової грошової допомоги, суд дійшов висновку про необхідність стягнути з Державної пенітенціарної служби України на користь позивача одноразову грошову допомогу в сумі 211800, 96 грн.

Що стосується позовних вимог про визнання протиправним та нечинним рішення, оформлене протоколом від 07.09.2015 року № 7-15 про призупинення виплати одноразової грошової допомоги пенсіонеру кримінально виконавчої служби, інваліду другої групи, ОСОБА_1, суд зазначає, що такі позовні вимоги підлягають задоволенню, оскільки Порядком не передбачено можливості для прийняття такого рішення як призупинення виплати одноразової грошової допомоги, а отже таке рішення було прийнято протиправно та підлягає скасуванню.

Окрім того, суд зазначає, що не бере до уваги твердження представника відповідача, що позивачем було пропущено строк подачі відповідної заяви про призначення виплати одноразової допомоги, оскільки, як було зазначено вище ОСОБА_1 звертався з відповідною заявою ще в червні 2010 році, коли у нього виникло таке право. Ця заява не була своєчасно розглянута саме з вини відповідача, але рішення про виплату допомоги останнім все ж таки було прийнято 21 квітня 2015 року.

Усі інші доводи відповідача суд вважає безпідставними та необґрунтованими. При цьому, слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі Серявін та інші проти України від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

Відповідно до ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

В силу п.1 ч.3 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано, обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії), безсторонньо (неупереджено), добросовісно, розсудливо, з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації, пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія), з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення, своєчасно, тобто протягом розумного строку.

За змістом частин 4, 5 ст. 11 КАС України суд повинен визначити характер спірних правовідносин та зміст правової вимоги, матеріальний закон, який їх регулює, а також факти, що підлягають встановленню і лежать в основі вимог та заперечень; з'ясувати, які є докази на підтвердження зазначених фактів.

Таким чином, суд дійшов висновку, що поданих сторонами доказів достатньо для встановлення обставин справи та для ухвалення судового рішення.

Згідно ч.3 ст.2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації.

З аналізу вказаної правової норми випливає, що рішення, дії чи бездіяльність субєкта владних повноважень повинні бути прийняті чи здійснені в межах компетенції відповідного органу та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, не порушувати інтересів держави, прав та інтересів фізичних та юридичних осіб, обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії), відповідати вимогам діючого законодавства.

Встановлення невідповідності діяльності субєкта владних повноважень хоча б одному із зазначених критеріїв для оцінювання його рішень, дій та бездіяльності може бути підставою для задоволення адміністративного позову, однак лише за умови, що встановлено порушення прав, свобод та інтересів позивача.

Згідно з ч. 1 ст. 69 та ч. 1 ст. 70 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування.

Відповідно до ст. 86 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Частиною 1 ст.71 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Згідно зі ст. 159 КАС України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відтак, з урахуванням зазначеного, на підставі встановлених в судовому засіданні фактів та обставин, враховуючи, що докази, наведені представником відповідача під час розгляду адміністративної справи є недоведеними та безпідставними та не дають адміністративному суду підстав для постановлення висновків, які б спростовували правову позицію позивача та його представника, суд дійшов висновку, що Державна пенітенціарна служба України, приймаючи рішення, оформлене протоколом від 07.09.2015 року № 7-15 про призупинення виплати одноразової грошової допомоги пенсіонеру кримінально виконавчої служби, інваліду другої групи, ОСОБА_1 та не виплачуючи одноразової грошової допомоги в сумі 211800, 96 грн. діяла з порушенням приписів чинного законодавства, у звязку з чим позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають задоволенню повністю.

Керуючись ст.ст. 2, 7, 8, 9, 11, 159 - 163, 167, 254 КАС України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Державної пенітенціарної служби України про визнання протиправною бездіяльність, визнання протиправним та нечинним рішення від 07.09.2015 року № 7-15 та стягнення 211800, 96 грн. задовольнити повністю.

Визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо невиплати пенсіонеру кримінально виконавчої служби, інваліду другої групи, ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги в сумі 211800, 96 грн. протягом двох місяців з дня прийняття 21 квітня 2015 року протоколу № 3-15 щодо призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), поранення або інвалідності осіб рядового і начальницького складу Державної кримінально- виконавчої служби України про призначення і виплату ОСОБА_3 одноразової грошової допомоги в сумі 211 800,96 грн.

Визнати протиправним та нечинним рішення, оформлене протоколом від 07.09.2015 року № 7-15 про призупинення виплати одноразової грошової допомоги пенсіонеру кримінально виконавчої служби, інваліду другої групи, ОСОБА_1

Стягнути з Державної пенітенціарної служби України () на користь пенсіонера кримінально виконавчої служби, інваліду другої групи, ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу в сумі 211800, 96 грн. (двісті одинадцять тисяч вісімсот грн. 96 коп).

Судові витрати розподілити відповідно до приписів ст. 94 КАС України.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня проголошення постанови. Якщо рішення було прийняте у письмовому провадженні або без виклику особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії такого рішення. Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Постанова набирає законної сили у відповідності зі статтею 254 КАС України.

Головуючий суддя О.М. Тарасишина

Суддя М.М. Кравченко

Суддя Г.П. Самойлюк