Справа № 826/25591/15
Суддя: Вовк П.В.
Дата ухвалення: 2015-12-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

18 грудня 2015 року № 826/25591/15

за позовом ОСОБА_1

до Державної податкової інспекції у Святошинському районі Головного управління ДФС у м. Києві

про визнання протиправним та нечинним з моменту прийняття податкового повідомлення-рішення

Суддя - Вовк П.В.

В порядку письмового провадження

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

До Окружного адміністративного суду міста Києва звернувся ОСОБА_1 (далі також - ОСОБА_1, позивач) з позовом до Державної податкової інспекції у Святошинському районі Головного управління ДФС у м. Києві (далі також - ДПІ у Святошинському районі ГУ ДФС у м. Києві, відповідач), в якому просив визнати протиправним та нечинним з моменту прийняття податкове повідомлення-рішення відповідача від 28 квітня 2015 року № 623-17.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає про протиправність оскаржуваного податкового повідомлення-рішення з огляду на те, що земельна ділянка, яка є об'єктом оподаткування земельним податком з фізичних осіб згідно оскаржуваного рішення, використовується ним як фізичною особою-підприємцем в своїй господарській діяльності. А тому, беручи до уваги що позивач є платником єдиного податку, він вважає оскаржуване рішення безпідставним.

В наданих суду запереченнях представник відповідача вказав, що оскаржуване податкове повідомлення-рішення прийняте податковим органом відповідно до вимог чинного законодавства, посилаючись на обставини, викладені в запереченнях проти адміністративного позову.

У судове засідання, призначене на 09 грудня 2015 року, належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи представники позивача та відповідача не з'явились.

Водночас, 09 грудня 2015 року на адресу суду надійшло клопотання позивача про здійснення розгляду даної справи за його відсутності, в якому, зокрема, було зазначено про те, що позивач не заперечує проти подальшого розгляду справи в порядку письмового провадження.

Відповідно до вимог ч. 6 статті 128 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але прибули не всі особи, які беруть участь у справі, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

З огляду на зазначене, оскільки у судове засідання 09 грудня 2015 року не з'явились представники позивача та відповідача, належним чином повідомлені про дату, час та місце його проведення, беручи до уваги подане позивачем 09 грудня 2015 року клопотання та враховуючи відсутність необхідності заслухати свідка чи експерта, з урахуванням вимог статті 128 КАС України, суд, дослідивши матеріали справи, перейшов до розгляду справи в подальшому у письмовому провадженні на підставі наявних матеріалів справи.

Розглянувши матеріали адміністративної справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд, -

ВСТАНОВИВ:

28 квітня 2015 року ДПІ у Святошинському районі ГУ ДФС у м. Києві, на підставі пп. 54.3.3 п. 54.3 статті 54, п. 286.5 статті 286 Податкового кодексу України (далі також - ПК України) було прийнято податкове повідомлення-рішення форми «Ф» № 623-17, яким ОСОБА_1 визначено зобов'язання зі сплати земельного податку з фізичних осіб в розмірі 593 555, 18 грн.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд прийшов до висновку про часткову обґрунтованість позовних вимог виходячи з наступного.

Відповідно до пп. 54.3.3 п. 54.3 статті 54 ПК України, контролюючий орган зобов'язаний самостійно визначити суму грошових зобов'язань, зменшення (збільшення) суми бюджетного відшкодування та/або зменшення (збільшення) від'ємного значення об'єкта оподаткування податком на прибуток або від'ємного значення суми податку на додану вартість платника податків, передбачених цим Кодексом або іншим законодавством, якщо згідно з податковим та іншим законодавством особою, відповідальною за нарахування сум податкових зобов'язань з окремого податку або збору, застосування штрафних (фінансових) санкцій та пені, у тому числі за порушення у сфері зовнішньоекономічної діяльності, є контролюючий орган.

Згідно з п. 286.5 статті 286 ПК України, нарахування фізичним особам сум податку проводиться контролюючими органами, які видають платникові до 1 липня поточного року податкове повідомлення-рішення про внесення податку за формою, встановленою у порядку визначеному статтею 58 цього Кодексу.

У разі переходу права власності на земельну ділянку від одного власника до іншого протягом календарного року податок сплачується попереднім власником за період з 1 січня цього року до початку того місяця, в якому він втратив право власності на зазначену земельну ділянку, а новим власником - починаючи з місяця, в якому у нового власника виникло право власності.

У разі переходу права власності на земельну ділянку від одного власника до іншого протягом календарного року контролюючий орган надсилає податкове повідомлення-рішення новому власнику після отримання інформації про перехід права власності.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач на підставі договору купівлі-продажу нерухомого майна від 29 липня 2008 року є власником нежилих будівель та споруд, що знаходяться у місті Києві по вулиці Малинській, 1, загальною площею 5 018, 60 кв.м.

Відповідно до вимог ч. 1 статті 377 Цивільного кодексу України, до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача).

Згідно з ч. 1 статті 120 Земельного кодексу України, у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об'єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення.

Як вбачається з матеріалів справи, оскаржуване податкове повідомлення-рішення було прийняте податковим органом у зв'язку з встановленням позивачу обов'язку зі сплати земельного податку з фізичних осіб за земельну ділянку, що знаходяться у місті Києві по вулиці Малинській, 1, на якій розташовані будівлі та споруди, які перебувають у власності позивача.

Водночас, з наявної в матеріалах справи виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, судом встановлено, що ОСОБА_1 є фізичною особою-підприємцем. Також, позивач є платником єдиного податку, віднесений з 01 січня 2015 року до ІІІ групи платників єдиного податку, а видами його діяльності, в тому числі, є складське господарство та надання в оренду й експлуатацію власного чи орендованого нерухомого майна, що підтверджується відомостями витягу з реєстру платників єдиного податку від 03 березня 2015 року № 2128/П/26-59-17-04-31.

В своєму адміністративному позові, в якості аргументу протиправності оскаржуваного податкового повідомлення-рішення, позивач зазначає про те, що він звільнений від сплати земельного податку з вказаної земельної ділянки, оскільки вона використовується ним у власній господарській діяльності шляхом передачі розміщених на ній будівель та споруд в оренду третім особам.

Так, відповідно до пп. 4 п. 297.1 статті 297 ПК України, платники єдиного податку звільняються від обов'язку нарахування, сплати та подання податкової звітності з таких податків і зборів - податку на майно (в частині земельного податку), крім земельного податку за земельні ділянки, що не використовуються платниками єдиного податку першої - третьої груп для провадження господарської діяльності та платниками єдиного податку четвертої групи для ведення сільськогосподарського товаровиробництва.

Отже, платники єдиного податку третьої групи звільняються від сплати земельного податку виключно за земельні ділянки, що використовуються ними для провадження господарської діяльності.

На підтвердження обставин здійснення господарської діяльності на земельній ділянці, розташованій у місті Києві по вулиці Малинській, 1, позивачем було долучено до матеріалів справи копії договорів надання послуг, актів приймання-передачі приміщень та протоколів узгодження договірної ціни, з яких вбачається, що ОСОБА_1 надає послуги з надання в оренду розташованих за вказаною адресою приміщень.

Відповідно до положень статті 285 ПК України, базовим податковим (звітним) періодом для плати за землю є календарний рік.

Базовий податковий (звітний) рік починається 1 січня і закінчується 31 грудня того ж року (для новостворених підприємств та організацій, а також у зв'язку із набуттям права власності та/або користування на нові земельні ділянки може бути меншим 12 місяців).

А оскільки, згідно з положенням п. 286.5 статті 286 ПК України, нарахування фізичним особам сум податку проводиться контролюючими органами до 1 липня поточного року, направлене позивачу податкове повідомлення-рішення від 28 квітня 2015 року визначає розмір його зобов'язань зі сплати земельного податку саме у 2015 році.

Враховуючи встановлені вище обставини використання ОСОБА_1 зазначеної земельної ділянки у власній господарській діяльності в 2015 році, суд вважає, що у вказаному податковому періоді позивач, на підставі вимог пп. 4 п. 297.1 статті 297 ПК України, є звільненим від сплати земельного податку з фізичних осіб за таку земельну ділянку.

Таким чином, обґрунтованими є позовні вимоги ОСОБА_1 про визнання податкового повідомлення-рішення відповідача від 28 квітня 2015 року № 623-17 протиправним.

Щодо вимоги позивача про визнання оскаржуваного рішення нечинним з моменту прийняття, суд звертає увагу на наступне.

Відповідно до положень п. 1 ч. 2 статті 162 КАС України, у разі задоволення адміністративного позову суд може прийняти постанову про визнання протиправними рішення суб'єкта владних повноважень чи окремих його положень, дій чи бездіяльності і про скасування або визнання нечинним рішення чи окремих його положень.

При цьому необхідно враховувати, що згідно приписів п. 10.2 постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України від 20 травня 2013 року, встановлено, що із змісту статті 162 КАС України випливає, що в разі задоволення позову про визнання протиправним рішення суб'єкта владних повноважень чи його окремих положень суд повинен зазначити про це в судовому рішенні та одночасно застосувати один із встановлених законом способів захисту порушеного права позивача: про скасування або визнання нечинними рішення чи окремих його положень.

При цьому суди повинні мати на увазі, що одночасне застосування обох способів захисту порушеного права - визнання спірного акту нечинним та скасування такого акту - є помилковим.

Скасування акту суб'єкта владних повноважень як способу захисту порушеного права позивача застосовується тоді, коли спірний акт не породжує жодних правових наслідків від моменту прийняття такого акту.

Визнання ж акту суб'єкта владних повноважень нечинним означає втрату чинності таким актом з моменту набрання чинності відповідним судовим рішенням або з іншого визначеного судом моменту після прийняття такого акту.

Суд визначає, що рішення суб'єкта владних повноважень є нечинним, тобто втрачає чинність з певного моменту лише на майбутнє, якщо на підставі цього рішення виникли правовідносини, які доцільно зберегти.

Враховуючи зазначене та беручи до уваги те, що зі змісту позовних вимог вбачається намір позивача припинити дію оскаржуваного рішення саме з моменту його прийняття, виходячи з передбаченого ч. 2 статті 11 КАС України права суду вийти за межі позовних вимог в разі, якщо це необхідно для повного захисту прав, свобод та інтересів сторін чи третіх осіб, про захист яких вони просять, суд вважає за необхідне вийти за межі заявлених ОСОБА_1 позовних вимог, з метою повного захисту прав та інтересів позивача, та скасувати оскаржуване податкове повідомлення-рішення відповідача від 28 квітня 2015 року № 623-17.

Відповідно до статті 161 КАС України, під час прийняття постанови суд вирішує наступні питання, зокрема:

1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються;

2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження.

Відповідно до положень ч. 1 статті 69 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці данні встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів та висновків експертів.

Згідно положень статті 86 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Отже, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України, матеріалів справи, суд приходить до висновку про те, що вимоги позивача підлягають задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись статтями 7-12, 71, 122, 128, 158-163 КАС України суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративного позов ОСОБА_1 до Державної податкової інспекції у Святошинському районі Головного управління ДФС у м. Києві про визнання протиправним та нечинним з моменту прийняття податкового повідомлення-рішення - задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у Святошинському районі Головного управління ДФС у м. Києві від 28 квітня 2015 року № 623-17.

Постанова, відповідно до ч. 1 статті 254 КАС України, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано.

Постанова може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції протягом десяти днів з дня отримання копії постанови за правилами, встановленими статтями 185-187 КАС України, шляхом подання через суд першої інстанції апеляційної скарги.

Суддя П.В. Вовк