Справа № 813/2221/15
Суддя: Гулкевич Ірена Зіновіївна
Дата ухвалення: 2015-12-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 грудня 2015 року № 813/2221/15

Львівський окружний адміністративний суд в складі:

Головуючого - судді Гулкевич І.З.,

за участю секретаря - Капустинської Н.М.,

за участю:

представника позивача Водолазський Д.Д.

відповідача ОСОБА_2, представника відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м.Львові адміністративну справу за позовом Львівського міського центру зайнятості до ОСОБА_2 про стягнення коштів в сумі 30 401,84 грн.,-

ВСТАНОВИВ:

На розгляд Львівського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява Львівського міського центру зайнятості до ОСОБА_2 про стягнення коштів в сумі 30 401,84 грн. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що відповідач під час перебування на обліку в Львівському міському центрі зайнятості як безробітний, був зареєстрований як суб'єкт підприємницької діяльності, проте у своїй заяві про надання статусу безробітного даного факту не зазначив, у зв'язку з чим незаконно отримав допомогу по безробіттю на загальну суму 30 401,84 грн.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав повністю, з підстав наведених у позовній заяві.

Відповідач та представник відповідача в судовому засіданні заперечив проти позовних вимог, зазначивши, що під час перебування в центрі зайнятості не відносився до категорії зайнятого населення, оскільки 12.07.2011 року подав заяву до реєстраційної служби про припинення підприємницької діяльності, де повідомили, що публікація буде 15.07.2011 року, однак з незалежних від відповідача причин, тільки 28.09.2011 року отримав повідомлення про проведення державної реєстрації про припинення підприємницької діяльності. Додатково зазначив, що звернувшись 12.07.2011 року в реєстраційну службу, він думав, що всі дії залежні від нього по припиненню підприємницької діяльності виконав.

Заслухавши думку учасників процесу, дослідивши зібрані по справі докази, на яких ґрунтується позов, з»ясувавши всебічно і повно дійсні обставини справи, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд прийшов до наступних висновків.

Судом встановлено, що відповідно до заяви про надання статусу безробітної від 29 липня 2011 року ОСОБА_2 було надано статус безробітного та призначена допомога по безробіттю.

Львівським міським центром зайнятості було виявлено факт подання недостовірних даних, що мали місце під час одержання гр.ОСОБА_2 допомоги по безробіттю, а саме: під час отримання допомоги по безробіттю гр.ОСОБА_2 був зареєстрований як суб»єкт підприємницької діяльності, в зв»язку з чим за період з 27.10.2011 р по 27.04.2012 р було виплачено гр. ОСОБА_2 матеріального забезпечення в сумі 4 863,84 грн, надано соціальну послугу - навчання з метою працевлаштування за період 29.08.2011 р по 20.01.2012 р вартість якого становить 1 278,38 грн, та соціальну послугу в сумі 24 259,62 грн, тобто відповідач незаконного отримав допомогу на загальну суму 30 401,84 грн, про що складено акт №12 від 26.02.2015 року.

Згідно наказу Львівського міського центру зайнятості №92-сп від 27.02.2015 року відповідача зобов»язано повернути кошти, виплачені як допомогу по безробіттю в сумі 30 401,84 грн.

Також Львівським міським центром зайнятості надіслано претензію відповідачу №13/978 від 27.02.2015 року про необхідність відшкодування незаконно отриманих коштів в сумі 30 401,84 грн.

Відповідно до ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов»язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 12 Закону України «Про загальнообов»язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» із змінами і доповненнями передбачено, що Виконавча дирекція Фонду є виконавчим органом правління Фонду, який забезпечує виконання рішень правління. Функції виконавчої дирекції Фонду покладаються на органи державної служби зайнятості. Директор Державного центру зайнятості центрального органу виконавчої влади у сфері праці та соціальної політики та його заступники є відповідно керівником та заступниками виконавчої дирекції Фонду. Функції робочих органів виконавчої дирекції Фонду покладаються на центр зайнятості Автономної Республіки Крим, обласні, Київський і Севастопольський міські, районні, міськрайонні, міські та районні у містах центри зайнятості.

Львівський міський центр зайності згідно з п.2 ст.12 вищевказаного закону є робочим органам виконавчої дирекції Фонду, у зв»язку з чим він виступає органом уповноваженим державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах.

Відповідно ч.1 ст.4 Закону України «Про зайнятість населення» №5067-VІ від 05.07.2012 р до зайнятого населення належать особи, які працюють за наймом на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, особи, які забезпечують себе роботою самостійно (у тому числі члени особистих селянських господарств), проходять військову чи альтернативну (невійськову) службу, на законних підставах працюють за кордоном та які мають доходи від такої зайнятості, а також особи, що навчаються за денною формою у загальноосвітніх, професійно-технічних та вищих навчальних закладах та поєднують навчання з роботою.

Статтею 2 Закону України «Про зайнятість населення» №5067-VІ від 05.07.2012 р. встановлено, що безробітними визнаються особи віком від 15 до 70 років, які через відсутність роботи не мають заробітку або інших передбачених законодавством доходів як джерела існування, готові та здатні приступити до роботи.

Частинами 2 та 3 статті 36 Закону України «Про загальнообов»язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» №1533-ІІІ від 02.03.2000 року встановлено, що застраховані особи, зареєстровані в установленому порядку як безробітні, зобов'язані своєчасно подавати відомості про обставини, що впливають на умови виплати їм забезпечення та надання соціальних послуг. Сума виплаченого забезпечення та вартості наданих соціальних послуг застрахованій особі внаслідок умисного невиконання нею своїх обов'язків та зловживання ними стягується з цієї особи відповідно до законодавства України з моменту виникнення обставин, що впливають на умови виплати їй забезпечення та надання соціальних послуг.

Як вбачається з витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців 28.09.2011 року внесено рішення відповідача про припинення підприємницької діяльності. Для цього ОСОБА_2 вживались наступні заходи : надання державному реєстратору заяви про припинення підприємницької діяльності фізичною особою-підприємцем та копії квитанції, виданої банком (за публікацію).

Довідкою Державної податкової інспекції у Шевченківському районі м.Львова Головного управління ДФС у Львівській області підтверджується факт незайняття ОСОБА_2 підприємницькою діяльністю.

Суд не бере до уваги покликання позивача на умисне приховування факту перебування в Єдиному державному реєстрі фізичних осіб-підприємців та отримання коштів обманним шляхом, оскільки відповідачем подано державному реєстратору необхідні та вичерпні документи, які вимагалися, для припинення підприємницької діяльності 12.07.2011 року, тобто за два тижні до того, як позивачем було призначено допомогу.

Відповідно до п.3 ст.46 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців", фізична особа позбавляється статусу підприємця з дати внесення до Єдиного державного реєстру запису про державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності фізичної особи-підприємця. Тому та обставина, що державний реєстратор на підставі поданих відповідачем належно оформлених документів 12.07.2011 року не вніс відповідного запису в державний реєстр, а зробив це лише 28.09.2011 року не свідчить про наявність умислу у відповідача отримати кошти обманним шляхом.

Відповідно до статті 71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а суд, згідно з статтею 86 цього Кодексу, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Аналізуючи чинне законодавство та обставини справи суд приходить до висновку, що позивач не надав суду достатніх доказів в обґрунтування обставин, на яких ґрунтується його позов, та не довів правомірність своїх позовних вимог.

Таким чином, виходячи з заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, враховуючи вищевикладене, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги є необґрунтованими та безпідставними, відтак такими, що не підлягають до задоволення.

Відповідно до статті 94 КАС України судові витрати з сторін не стягуються.

Керуючись ст. ст. 7-14, 69-71, 86, 94, 160-163, 183-2, 186, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

Апеляційна скарга на постанову суду подається протягом десяти днів з дня її проголошення до Львівського апеляційного адміністративного суду через Львівський окружний адміністративний суд.

Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до Львівського апеляційного адміністративного суду.

У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Постанова набирає законної сили в порядку, встановленому ст. 254 КАС України.

Повний текст постанови виготовлений 15 грудня 2015 року.

Суддя Гулкевич І.З.