Справа № 607/17939/15-а
Суддя: Ромазан В. В.
Дата ухвалення: 2015-11-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.11.2015 Справа №607/17939/15-а

Суддя Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області Ромазан В.В. розглянувши адміністративний позов ОСОБА_1 до Виконавчого комітету Тернопільської міської ради, третя особа на стороні позивача ОСОБА_2 кооператив «Файне місто 2», Товариство з обмеженою відповідальністю «Комунсервіс-Серет» про визнання протиправним та скасування рішення ,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся в суд з адміністративним позовом до Виконавчого комітету Тернопільської міської ради, третя особа на стороні позивача ОСОБА_2 кооператив «Файне місто 2», Товариство з обмеженою відповідальністю «Комунсервіс-Серет» про визнання протиправним та скасування рішення виконавчого комітету Тернопільської міської ради від 10 листопада 2015 року за №1060 «Про скасування містобудівних умов та обмежень №523 від 28.05.2015 р. забудови земельної ділянки за адресою вул. Микулинецька, 116».

Відповідно до ст.104 КАС України, до адміністративного суду має право звернутися з адміністративним позовом особа, яка вважає, що порушено її права, свободи чи інтереси у сфері публічно-правових відносин. Суб'єкт владних повноважень має право звернутися до адміністративного суду у випадках, встановлених законом.

Згідно п.1 ч.1 ст.3 КАС України, справа адміністративної юрисдикції - переданий на

вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб'єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Пунктом 3 частини 1 статті 17 КАС України, компетенція адміністративних судів поширюється на спори між суб'єктами владних повноважень з приводу реалізації їхньої компетенції у сфері управління, у тому числі делегованих повноважень, а також спори з приводу укладення та виконання адміністративних договорів.

10 листопада 2015 року виконком Тернопільської міської ради прийняв рішення №1060, яким скасував містобудівні умови та обмеження №523 від 28.05.2015 р. забудови земельної ділянки за адресою вул. Микулинецька, 116 (замовник ТОВ «Комунсервіс-Серет») на будівництво групи багатоквартирних житлових будинків з вбудованими громадськими приміщеннями: позиція І (І черга) будівництво багатоквартирного житлового будинку з вбудованими громадськими приміщеннями.

Позивач із зазначеним рішенням не погоджується, оскільки вважає, що ним порушені його законні права та інтереси, як пайовика у конкретному обєкті будівництва.

Частиною 1 статті 18 КАС України, місцевим загальним судам як адміністративним судам підсудні адміністративні справи, у яких однією із сторін є орган чи посадова особа місцевого самоврядування, посадова чи службова особа місцевого самоврядування, крім тих, які підсудні окружним адміністративним судам. Усі адміністративні справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності.

Згідно статті 1 ЦК України, статті 2, 5 Земельного кодексу України, земельні відносини, суб'єктами яких є фізичні чи юридичні особи, органи місцевого самоврядування, органи державної влади, а об'єктами - землі у межах території України, земельні ділянки та права на них, у тому числі на земельні частки (паї), регулюються земельним і цивільним законодавством на принципах забезпечення юридичної рівності прав їх учасників, забезпечення гарантій прав на землю.

Згідно п.7 постанови Пленум Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ» від 1 березня 2013 року № 3, захист судом прав на землю у цих відносинах здійснюється способами, визначеними статтями 16, 21, 393 ЦК, статтею 152 ЗК, у тому числі шляхом визнання недійсними рішень органів виконавчої влади, органів місцевого самоврядування. Відповідно до цього спори, що виникають із земельних відносин, у яких хоча б однією зі сторін є фізична особа, незважаючи на участь у них суб'єкта владних повноважень, згідно зі статтею 15 ЦПК розглядаються в порядку цивільного судочинства. Це стосується, наприклад, позовів про визнання недійсними рішень органів виконавчої влади, органів місцевого самоврядування щодо видання дозволу на виготовлення (розроблення) проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, вирішення інших питань, що відповідно до закону необхідні для набуття і реалізації права на землю, про надання чи передачу земельної ділянки у власність або користування чи невирішення цих питань, припинення права власності чи користування землею (статті 116, 118, 123, 128, 131, 144, 146, 147, 149, 151 ЗК та інші), крім спорів, передбачених частиною першою статті 16 Закону України від 17 листопада 2009 року N 1559-УІ "Про відчуження земельних ділянок, інших об'єктів нерухомого майна, що на них розміщені, які перебувають у приватній власності, для суспільних потреб чи з мотивів суспільної необхідності", про цивільну відповідальність за порушення земельного законодавства (статті 210, 211 ЗК), про повернення самовільно зайнятих земельних ділянок (стаття 212 ЗК).

Крім того, Верховний суд України, розглядаючи, в порядку ст.237 КАС України, заяву про перегляд рішення касаційної інстанції, 09 грудня 2014 року ухвалив постанову за №21-308а14, де зазначив таке. «Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини в основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі-Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Європейський суд з прав людини у справі «Zand v. Austria» від 12 жовтня 1978 року вказав, що словосполучення «встановлений законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду), але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Поняття «суд, встановлений законом» у частині першій статті 6 Конвенції передбачає «усю організаційну структуру судів, включно з (…) питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів(…)». З огляду на це не вважається «судом, встановленим законом» орган, котрий не маючи юрисдикції, судить осіб на підставі практики, яка не передбачена законом.

Відповідно до ч.2 ст.2 КАС України до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб»єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Статтею 80 ЗК України установлено, що суб»єктами права власності на землю є, зокрема, територіальні громади, які реалізують це право безпосередньо або через органи місцевого самоврядування, - на землі комунальної власності. За змістом статтей 2 та 5 ЗК Міськрада при здійсненні повноважень власника землі є рівноправним суб»єктом земельних відносин. Таким чином, колегія суддів Судової палати в адміністративних справах Верховного суду України дійшла висновку, що у разі прийняття субєктом владних повноважень рішення про передачу земельних ділянок у власність чи оренду (тобто ненормативного акта, який вичерпує свою дію після його реалізації), подальше оспорювання правомірності набуття фізичною чи юридичною особою спірної земельної ділянки має вирішуватися у порядку цивільної (господарської) юрисдикції, оскільки виникає спір про цивільне право.

Не обговорюючи питання правильності застосування судами норм ЗК, колегія суддів вважає, що в цьому випадку неоднаково застосовано статтю 6 конвенції стосовно «Суду встановленого законом». Беручи до уваги те, що визначальним принципом здійснення правосуддя в адміністративних справах є принцип офіційного з»ясування всіх обставин у справі і обов»язок суб»єкта владних повноважень доказувати правомірність своїх дій чи рішень, на від/міну від визначального принципу цивільного судочинства, який полягає у змагальності сторін, суд, який розглянув справу, не віднесену до його юрисдикції, не може вважатися «судом, встановленим законом» у розумінні частиної першої статті 6 Конвенції.

Аналогічна правова позиція була висловлена колегією суддів Судової палати в адміністративних справах верховного Суду України у постанові від 11 листопада 2014 року (справа №21-493а14) »

За таких обставин, враховуючи, що спірні правовідносини виникли із земельних правовідносин, суд приходить до висновку, що в даному випадку між сторонами існує спір про право, що виник із земельних та цивільних правовідносинах, що в свою чергу виключає розгляд справи у порядку адміністративного судочинства, а тому, на підставі п.1 ч.1 ст.109 КАС України, слід відмовити у відкритті провадження в адміністративній справі та повернути позивачеві позовну заяву разом із всіма доданими до неї документами.

Керуючись ст.ст. 2, 104, 109 КАС України, -

У Х В А Л И В:

Відмовити у відкритті провадження в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Виконавчого комітету Тернопільської міської ради, третя особа на стороні позивача ОСОБА_2 кооператив «Файне місто 2», Товариство з обмеженою відповідальністю «Комунсервіс-Серет» про визнання протиправним та скасування рішення, оскільки заяву не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

Повернути позивачеві ОСОБА_1 позовну заяву разом із всіма доданими до неї документами.

Ухвала суду може бути оскаржена шляхом подання апеляційної скарги до Львівського апеляційного адміністративного суду через Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області протягом п'яти днів з дня її проголошення. Якщо ухвалу було постановлено у письмовому провадженні або без виклику особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом пяти днів з дня отримання ухвали.

Суддя В.В.Ромазан