Справа № 1219/2069/2011
Суддя: Тарасов Д. С.
Дата ухвалення: 2011-12-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 2-а-2069/11
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.12.2011 року Новопсковський районний суд Луганської області

у складі головуючого судді Д.С. Тарасова

при секретарі А.Л. Виходцевій

за участю представника позивача ОСОБА_1, представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Новопсковського районного суду адміністративну справу за позовом ОСОБА_3 до Управління Пенсійного фонду України в Новопсковському районі Луганської області про скасування розпорядження та зобовязання здійснити перерахунок пенсії по інвалідності,

В С Т А Н О В И В:

Позивач 27.10.2011 року звернувся до суду з адміністративним позовом до відповідача, в якому просить скасувати розпорядження 202768 від 24.10.2011 року про здійснення перерахунку призначеної пенсії по інвалідності, як таке, що не відповідає вимогам ст. ст. 22, 24 та ч. 2 ст. 51 Закону України Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб(далі Закон № 2262), та зобовязати відповідача здійснити перерахунок та виплату йому пенсії по інвалідності на підставі ст. 22 Закону № 2262 у розмірі 3,5 мінімальних пенсій за віком, враховуючи ч. 1 ст. 28 Закону України Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування(далі Закон № 1058) та надбавки до пенсії на непрацездатного члена сімї в розмірі 50% прожиткового мінімуму для осіб, як втратили працездатність згідно ст. 24 Закону України № 2262 з урахуванням фактично виплачених сум, починаючи з 01.10.2010 року. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що з 09.01.1986 року відноситься до інвалідів армії, прирівняних до інвалідів війни 2 групи, отримує пенсію по інвалідності. Вважає розпорядження 202768 від 24.10.2011 року про перерахунок пенсії незаконним та таким, що підлягає скасуванню, оскільки перерахунок пенсії йому здійснений без врахування положень ст. ст. 22, 24, ч. 2 ст. 51 Закону № 2262.

В судовому засіданні представник позивача підтримала позовні вимоги з підстав, викладених в позові.

Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнала, про що надала письмове заперечення, вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, оскільки станом на 24.10.2011 року положеннями ст. 22 Закону № 2262 мінімальний розмір пенсії по інвалідності встановлюється інвалідам війни з числа солдатів і матросів строкової служби II групи - 110 відсотків прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність. Вважає, що позивачем пропущений шестимісячний строк для звернення до адміністративного суду, просить відмовити позивачу в задоволенні вимог.

Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що позивач з 09.01.1986 року є інвалідом війни 2 групи безстроково і його поранення повязано з виконанням військового обовязку, що підтверджено довідкою МСЕК серії МСЕ № 027360 від 24.05.1999 року, посвідченням інваліда серії ІІ № 456975.

Позивач відповідно до свідоцтва про народження серії І-ЕД № 010105, виданим ІНФОРМАЦІЯ_1, є батьком ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Матеріалами справи встановлено, що позивач перебуває на обліку в Управлінні Пенсійного фонду України в Новопсковському районі і отримує пенсію по інвалідності на підставі Закону № 2262 та отримує надбавку на дітей віком до 18 років. Розмір виплат обраховується відповідно до ст. ст. 22, 24 Закону № 2262, які Рішенням Конституційного суду України від 22 травня 2008 року № 10-рп/2008 у справі № 1-28/2008 визнані неконституційними.

Суть спору полягає в правомірності винесення відповідачем розпорядження 202768 від 24.10.2011 року, згідно якого позивачу нарахована пенсія на підставі ст. ст. 22, 24 Закону № 2262 у розмірі 862 грн. та надбавка як непрацюючому інваліду, який має на своєму утриманні непрацездатного члена сім'ї в розмірі 150 грн.

Відповідно до ст. 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Стаття 22 Закону № 2262 (в редакції, яка була чинною до 31.12.2007 року) передбачає, що мінімальні розміри пенсій по інвалідності встановлюються: інвалідам війни з числа солдатів і матросів строкової служби I групи - у розмірі чотирьох мінімальних пенсій за віком, II групи - трьох з половиною мінімальних пенсій за віком, III групи двох мінімальних пенсій за віком.

Зміст статті 24 Закону № 2262 (в редакції, яка була чинною до 31.12.2007 року) викладений наступним чином: до пенсії по інвалідності, що призначається особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам, які мають право на пенсію за цим Законом (у тому числі до обчисленої в мінімальному розмірі), нараховується:

а) надбавка непрацюючим інвалідам, які мають на своєму утриманні непрацездатних членів сім'ї (стаття 30), - на кожного непрацездатного члена сім'ї в розмірі 50 процентів прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність. При цьому надбавка нараховується тільки на тих членів сім'ї, які не одержують пенсійні виплати із солідарної системи загальнообов'язкового державного пенсійного страхування.

Рішенням Конституційного суду України від 22 травня 2008 року № 10-рп/2008 у справі № 1-28/2008 щодо предмету та змісту закону про Державний бюджет України на 2008 рік були визнанні такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), положення пункту 28 розділу II "Внесення змін до деяких законодавчих актів України". У вказаному рішенні Конституційного суду України було зазначено, що положення Закону України "Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України", визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення, тобто з 22 травня 2008 року.

Рішення Конституційного Суду України у цій справі має преюдиціальне значення для судів загальної юрисдикції при розгляді ними позовів у зв'язку з правовідносинами, які виникли внаслідок дії положень Закону України "Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України", визнаних неконституційними.

Таким чином, з 22 травня 2008 року була відновлена дія норм статей 22, 24 Закону України Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб, за якими інвалідам війни з числа солдатів і матросів строкової служби I групи, до яких відноситься позивач, повинна була призначатися та виплачуватися відповідачем щомісячно пенсія у розмірі трьох з половиною мінімальних пенсій за віком, а також надбавка непрацюючим інвалідам, які мають на своєму утриманні непрацездатних членів сім'ї - на кожного непрацездатного члена сім'ї в розмірі 50 процентів прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність.

Розмір пенсії за віком на час спірних правовідносин визначався у ч. 1 ст. 28 Закону № 1058.

Визначення прожиткового мінімуму, закладення правової основи для його встановлення, затвердження та врахування при реалізації державою конституційної гарантії громадян на достатній життєвий рівень, дає Закон України Про прожитковий мінімум, а також Закон України „Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії, згідно якого прожитковий мінімум використовується для визначення, у тому числі мінімального розміру пенсії за віком, який відповідно до статті 28 Закону № 1058 встановлюється у розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом.

Частиною 3 статті 4 Закону України Про прожитковий мінімум(в редакції Закону № 25054 від 25 березня 2005 року, що діє з 31 березня 2005 року) передбачено, що прожитковий мінімум на одну особу, а також окремо для тих, хто відноситься до основних соціальних і демографічних груп населення, щороку затверджується Верховною Радою України в законі про Державний бюджет України на відповідний рік. Прожитковий мінімум публікується в офіційних виданнях загальнодержавної сфери розповсюдження.

Стосовно вимог позивача щодо зобовязання відповідача виконати перерахунок та виплату надбавки до пенсії йому відповідно п. а) ст. 24 Закону України № 2262 в розмірі 50 % прожиткового мінімуму для непрацездатних осіб на кожного непрацездатного члена родини тобто на неповнолітню дитину, суд вважає, що вони підлягають задоволенню, оскільки п. а) ст. 24 Закону України № 2262 чітко встановлено, що до пенсії по інвалідності, що призначається особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам, які мають право на пенсію за цим Законом (у тому числі до обчисленої в мінімальному розмірі), нараховується: надбавка непрацюючим інвалідам, які мають на своєму утриманні непрацездатних членів сім'ї (стаття 30), - на кожного непрацездатного члена сім'ї в розмірі 50 процентів прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність.

При наявності прямої норми Закону, яка регулює спірні правовідносини, зазначені постанови Кабінету Міністрів України є підзаконними нормативними актами і тому в спірних правовідносинах підлягають застосуванню саме норми Закону № 2262.

Така позиція підтверджена ч. 4 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суд не приймає до уваги доводи відповідача стосовно того, що до спірних правовідносин не може застосовуватися Закон України „Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування, оскільки це спростовується ч. 1 ст. 1-1 Закону № 2262 яка стверджує, що Законодавство про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, базується на Конституції України і складається з цього Закону, Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" та інших нормативно-правових актів України, прийнятих відповідно до цих законів.

Статтею 19 Конституції України встановлено, що правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Конституційний Суд України неодноразово розглядав проблему (про що зокрема зазначено у рішенні № 8-рп/2005 від 11 жовтня 2005 року по справі № 1-21/2005, а також у рішенні № 6-рп від 09.07.2007 року), повязану з реалізацією права на соціальний захист, неприпустимістю обмеження конституційного права громадян на достатній життєвий рівень, і сформулював правову позицію, згідно з якою Конституція та закони України відокремлюють певні категорії громадян України, що потребують додаткових гарантій соціального захисту з боку держави. До них зокрема, належать громадяни, яким пенсія призначається за спеціальними законами. У рішеннях Конституційного Суду України зазначалося, що пільги, компенсації, гарантії є видом соціальної допомоги і необхідною складовою конституційного права на достатній життєвий рівень, тому звуження змісту та обсягу цього права шляхом прийняття нових законів або внесення змін до чинних законів за статтею 22 Конституції України не допускається.

Виходячи із загально правових принципів дії норми у часі, оцінка спірних правовідносин здійснюється згідно законодавчих норм, які існували станом на час виникнення спірних правовідносин.

З матеріалів пенсійної справи вбачається, що перерахунок пенсії позивачу здійснено з 01.10.2011 року у звязку з масовим перерахунком пенсій, повязаних зі зміною прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність.

Приписами ч. 2 ст. 51 Закону № 2262 передбачено: перерахунок пенсій, призначених особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам, які мають право на пенсію за цим Законом та членам їх сімей, провадиться з першого числа місяця, що йде за місяцем, в якому настали обставини, що тягнуть за собою зміну розміру пенсії. Якщо при цьому пенсіонер набув права на підвищення пенсії, різницю в пенсії за минулий час може бути виплачено йому не більш як за 12 місяців.

Закон України Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осібє спеціальним законом і регулює спірні правовідносини з усіх питань його застосування. Суд вважає за необхідне виходити тільки з положень Закону № 2262 відносно застосування терміну перерахунку пенсії та надбавок до неї, що підлягає сплаті позивачеві.

Тобто, дата, з якої повинно відповідачеві зробити перерахунок пенсії та надбавок до неї, виходячи з матеріалів справи, є жовтень 2010 року.

Враховуючи те, що відповідно до ст. 8 Закону України № 2262 фінансування витрат, повязаних із застосуванням цього закону, здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України, а відповідно до ч. 1 ст. 3 Бюджетного кодексу України, бюджетний період для всіх бюджетів, що складають бюджетну систему України, становить один календарний рік, який починається 1 січня кожного року і закінчується 31 грудня того ж року, тому судом не може бути визначена кінцева дата періоду, за який має бути здійснено перерахунок пенсії. В межах бюджетного року визначається тільки розмір мінімальної пенсії за віком, як величини, з якої обраховується пенсія та надбавки до неї, а норма закону, що гарантує таку виплату, є діючою.

З огляду на вищевикладене, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог, а саме: скасування розпорядження 202768 від 24.10.2011 року про здійснення перерахунку призначеної пенсії по інвалідності позивачу, як таке, що не відповідає вимогам ст. ст. 22, 24, ч. 2 ст. 51 Закону № 2262, та зобовязання відповідача здійснити перерахунок та виплату позивачу пенсії по інвалідності на підставі ст. 22 Закону № 2262 у розмірі трьох з половиною мінімальних пенсій за віком, враховуючи ч. 1 ст. 28 Закону № 1058 та надбавки до пенсії на непрацездатного члена сімї в розмірі 50 % прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, згідно ст. 24 Закону № 2262 з урахуванням фактично виплачених сум, починаючи з 1 жовтня 2010 року.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 12, 76, 79, 158, 159-161, 163 Кодексу адміністративного судочинства України, Законом України Про прожитковий мінімум, ст. 22, 23, 24, 46 Конституції України, ст. 22, 24, ч. 2 ст. 51 Закону України Про пенсійне забезпечення військових звільнених з військової служби та деяких інших осіб, суд,

П О С Т А Н О В И В:

Позовні вимоги ОСОБА_3 задовольнити повністю.

Скасувати розпорядження 202768 від 24.10.2011 року Управління Пенсійного фонду України в Новопсковському районі Луганської області про здійснення перерахунку призначеної пенсії по інвалідності ОСОБА_3, як таке, що не відповідає вимогам ст. ст. 22, 24, ч. 2 ст. 51 Закону України Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служи, та деяких інших осіб.

Зобовязати управління Пенсійного фонду України в Новопсковському районі Луганської області здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_3 пенсії по інвалідності на підставі ст. 22 Закону України Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служи, та деяких інших осібу розмірі трьох з половиною мінімальних пенсій за віком, враховуючи ч. 1 ст. 28 Закону України „Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування та надбавки до пенсії на непрацездатного члена сімї в розмірі 50 % прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, згідно ст. 24 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" з урахуванням фактично виплачених сум, починаючи з 1 жовтня 2010 року.

Постанова суду може бути оскаржена до Донецького апеляційного адміністративного суду.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Постанова суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку на апеляційне оскарження, встановленого Кодексом адміністративного судочинства України. Якщо було подано апеляційну скаргу, судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Суддя: