Справа № 2а-2243/11/1370
Суддя: Хома Олена Петрівна
Дата ухвалення: 2015-12-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 грудня 2015 року № 2а-2243/11/1370

Львівський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого - судді Хоми О.П.,

з участю секретаря судового засідання Павлішевського М.В.,

з участю позивача ОСОБА_1, представника позивача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 28.02.2011 року звернувся до суду з позовом до Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області (далі - ГУ МВС України у Львівській області) з вимогами, з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог від 08.04.2011 року: визнати протиправними та скасувати накази ГУ МВС України у Львівській області№100 від 27.01.2011 року та №106 о/с від 06.04.2011 року «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності працівників Миколаївського РВ ГУМВСУ» в частині звільнення його з органів внутрішніх справ; поновити на посаді старшого дільничного інспектора Миколаївського РВ ГУ МВС України у Львівській області та стягнути з відповідача на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу з 06.04.2011 року по день поновлення на роботі. Постановою Вищого адміністративного суду України від 07.10.2015 року скасовано постанову Львівського окружного адміністративного суду від 18.05.2011 року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 14.11.2011 року, якими у задоволенні позову було відмовлено, та скасовано оскаржувані накази і поновлено ОСОБА_1 в органах внутрішніх справ на займаній посаді з 06.04.2011 року. В частині позовних вимог про стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції. У зв'язку з цим ОСОБА_1 подав заяву про уточнення позовних вимог від 03.11.2015 року, в якій з посиланням на норми ч.3 ст.235 КЗпП України, абз.4 п.32 Постанови Пленуму ВСУ від 06.11.1992 року «Про практику розгляду судами трудових спорів» та пункти 2,10 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженому постановою КМУ від 08.02.1995 року №100, просить стягнути з відповідача на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу з 06.04.2011 року по день поновлення його на роботі. Вказує, що немає його вини у тому, що адміністративний позов розглядався більше року, тому вважає, що слід стягнути заробіток за весь час вимушеного прогулу.

Позивач ОСОБА_1 та представник позивача ОСОБА_2 в судовому засіданні вимоги позовної заяви підтримали в повному обсязі з мотивів, викладених в ній. Додатково пояснили, що у період з 06.04.2011 року по дату поновлення в органах внутрішніх справ позивач перебував деякий час на обліку у Миколаївському районному центрі зайнятості та працював у ФОП ОСОБА_3 та ТзОВ «Аверс-СП» ЛТД і одержував допомогу по безробіттю та заробітну плату відповідно. Просили позов задовольнити.

Представник відповідача ОСОБА_4 в судовому засіданні 03.11.2015 року позову не визнала. Пояснила, що ОСОБА_1 буде поновлено на посаді в органах внутрішніх справ на виконання судового рішення. За відсутності наказу про поновлення позивача та довідки про середню заробітну плату неможливо вирішити питання про стягнення на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу.

Суд, заслухавши пояснення сторін, з'ясувавши обставини, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень, дослідивши докази, якими вони обґрунтовуються, встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.

ОСОБА_1 працював в органах внутрішніх справ з липня 2002 року по 06 квітня 2011 року.

Наказом ГУМВС України у Львівській області від 06 квітня 2011року № 106 о/с майора міліції ОСОБА_1, дільничного інспектора міліції сектору дільничних інспекторів міліції Миколаївського районного відділу ГУМВС України у Львівській області звільнено з органів внутрішніх справ України у запас Збройних Сил України за п. 64 «є» (за порушення дисципліни) Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ України.

Даний наказ виданий на підставі наказу ГУМВС України у Львівській області від 27.01.2011 року № 100.

Наказом ГУМВС України у Львівській області від 27.01.2011 року № 100 «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності працівників Миколаївського РВ ГУМВС України у Львівській області» за грубе порушення службової дисципліни, що виразилось у вживанні спиртних напоїв та перебуванні на службі в стані алкогольного сп'яніння, у відповідності до ст. 12 Дисциплінарного статуту ОВС України на старшого дільничного інспектора міліції сектору дільничних інспекторів міліції Миколаївського районного відділу ГУМВС України у Львівській майора міліції ОСОБА_1 накладено дисциплінарного стягнення - звільнення з органів внутрішніх справ.

28.02.2011 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ГУ МВС України у Львівській області з вимогами, з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог від 08.04.2011 року: визнати протиправними та скасувати накази ГУ МВС України у Львівській області№100 від 27.01.2011 року та №106 о/с від 06.04.2011 року «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності працівників Миколаївського РВ ГУМВСУ» в частині звільнення його з органів внутрішніх справ; поновити на посаді старшого дільничного інспектора Миколаївського РВ ГУ МВС України у Львівській області та стягнути з відповідача на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу з 06.04.2011 року по день поновлення на роботі.

Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 18.05.2011 року, залишеною без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 14.11.2011 року, у задоволенні позову відмовлено повністю.

Постановою Вищого адміністративного суду України від 07.10.2015 року скасовано рішення судів першої та апеляційної інстанцій та ухвалено нову постанову про задоволення позову в частині позовних вимог про скасування наказів та поновлення на посаді.

Вказаною постановою скасовано накази ГУМВС України у Львівській області від 27.01.2011 року № 100 і від 06.04.2011 року № 106 о/с та поновлено ОСОБА_1 в органах внутрішніх справ на займаній посаді з 06.04.2011 року. В частині позовних вимог про стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

26.10.2015 року Львівським окружним адміністративним судом видано виконавчий лист №2а-2243/11/1370 про поновлення ОСОБА_1 в органах внутрішніх справ на займаній посаді з 06.04.2011 року.

Наказом ГУМВС України у Львівській області від 06.11.2015 року № 878 о/с скасовані накази ГУМВС України у Львівській області від 27.01.2011 року № 100 і від 06.04.2011 року № 106 о/с та поновлено ОСОБА_1 в органах внутрішніх справ на займаній посаді з 06.04.2011 року.

Стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, який тривав з 06.04.2011 року по від 06.11.2015 року, є предметом даного позову.

При вирішення спору суд керувався наступним.

Відповідно до статті 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 43 Конституції України громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

Відносини з приводу прийняття громадян на службу в органи внутрішніх справ, її проходження та звільнення з неї урегульовані спеціальним законодавством, до якого належать Закон України «Про міліцію» від 20 грудня 1990 року №565-ХІІ (чинний на момент виникнення спірних правовідносин), Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затверджене Постановою Кабінету Міністрів УРСР від 29 липня 1991 року № 114 ( далі - Положення) та Дисциплінарний статут органів внутрішніх справ, затверджений Законом України від 22 лютого 2006 року № 3460-ІV (далі - Дисциплінарний статут).

Положення та Дисциплінарний статут чинні на момент розгляду справи.

На неврегульовані нормами спеціального законодавства відносини у сфері публічної служби поширюються норми Кодексу законів України про працю (далі - КЗпП України).

Відповідно до пункту 24 Положення у разі незаконного звільнення або переведення на іншу посаду особи рядового, начальницького складу органів внутрішніх справ підлягають поновленню на попередній посаді з виплатою грошового забезпечення за час вимушеного прогулу або різниці в грошовому забезпеченні за час виконання службових обов'язків, але не більш як за один рік.

Якщо заява про поновлення на службі розглядається більше одного року не з вини особи рядового, начальницького складу, така особа має право на отримання грошового забезпечення за весь час вимушеного прогулу.

Відповідно до положень частини першої та другої статті 235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв'язку з повідомленням про порушення вимог Закону України «Про запобігання корупції» іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижче оплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Системний аналіз положень пункту 24 Положення та частини другої статті 235 КЗпП України дає підстави стверджувати, що за відсутності вини незаконно звільненої особи у тому, що розгляд справи про поновлення її на посаді триває понад один рік, стягненню підлягає середній заробіток за весь час вимушеного прогулу.

Відповідно до роз'яснень, наданих у пункті 32 Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 06.11.1992 року «Про практику розгляду судами трудових спорів» (із змінами, внесеними згідно з Постановою Пленуму Верховного Суду України № 15 від 25.05.98) оплата середнього заробітку за весь час понад один рік провадиться за вимушений прогул і за умови, що заява про поновлення на роботі розглядалась більше одного року і в цьому не було вини працівника. При частковій вині працівника оплата вимушеного прогулу за період понад один рік може бути відповідно зменшена. Висновок суду про наявність вини працівника (не з'являвся на виклик суду, вчиняв інші дії по зволіканню розгляду справи) або її відсутність, про межі зменшення розміру виплати має бути мотивованим.

Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що звільненого з органів внутрішніх справ 06.04.2011 року наказом ГУМВС України у Львівській області від 06.04.2011 року № 106 о/с ОСОБА_1 було поновлено на займаній посаді на виконання постанови Вищого адміністративного суду України від 07.10.2015 року та постанови про відкриття виконавчого провадження 49182609 від 02.11.2015 року наказом ГУМВС України у Львівській області від 06.11.2015 року № 878 о/с.

Тобто, ОСОБА_1 перебував у вимушеному прогулі з 06.04.2011 року по 05.11.2015 року включно.

За захистом свого порушеного права позивач звернувся до Львівського окружного адміністративного суду 28.02.2011 року з вимогою про скасування наказу ГУМВС України у Львівській області від 27.01.2011 року № 100 в частині накладення на його дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення з органів внутрішніх справ.

08.04.2011 року ОСОБА_1 в судовому засіданні подав уточнений адміністративний позов, яким збільшив позовні вимоги шляхом оскарження наказу ГУМВС України у Львівській області від 06.04.2011 року № 106 о/с в частині звільнення його з органів внутрішніх справ та просив стягнути з відповідача середній заробіток за час вимушеного прогулу з 06.04.2011 року по день поновлення його на роботі.

Позивач був присутнім на всіх судових засіданнях у Львівському окружному адміністративному суді 08.04.2011 року, 04.05.2011 року та 18.05.2011 року.

На підставі поданої до суду заяви від 23.05.2011 року, ОСОБА_1 отримав 02.06.2011 року копію повного тексту постанови від 18.05.2011 року.

08.06.2011 року за вх. № 26436 судом першої інстанції зареєстровано апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову суду від 18.05.2011 року.

Розгляд апеляційної скарги Львівським апеляційним адміністративним судом було призначено на 17.10.2011 року, у яке ОСОБА_1 не з'явився через хворобу, завчасно подавши відповідне клопотання та довідку з медичної установи.

У наступному судовому засіданні 14.11.2011 року позивач був присутнім у суді апеляційної інстанції.

В провадженні Вищого адміністративного суду України справа за касаційною скаргою ОСОБА_1 перебувала з 17.01.2012 року по 07.10.2015 року - дата прийняття у порядку письмового провадження постанови про скасування наказів ГУМВС України у Львівській області від 27.01.2011 року № 100 і від 06.04.2011 року № 106 о/с та поновлення ОСОБА_1 в органах внутрішніх справ на займаній посаді з 06.04.2011 року..

Вказане свідчить про те, що адміністративний позов ОСОБА_1 про поновлення його на посаді в органах внутрішніх справ розглядався більше одного року.

З досліджених судом матеріалів справи № 2а-2243/11/1370 не встановлено вини ОСОБА_1.у такому тривалому розгляді його позову, оскільки справа понад три роки перебувала у Вищому адміністративному суді України за відсутності будь-яких клопотань чи заяв позивача про відкладення розгляду його касаційної скарги.

Ураховуючи встановлені судом фактичні обставини, відсутності вини ОСОБА_1 у розгляді його позову про поновлення на посаді понад один рік та виходячи із системного аналізу положень пункту 24 Положення, частини другої статті 235 КЗпП України та пункту 32 Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 06.11.1992 року, суд дійшов висновку, що стягненню підлягає заробітна плата за весь час вимушеного прогулу з 06.04.2011 року по 05.11.2015 року включно.

Постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 р. № 100 затверджено Порядок обчислення середньої заробітної плати, який відповідно до підпункту «з» пункту 1 застосовується у випадку обчислення такої за вимушений прогул (далі - Порядок).

Відповідно до положень пункту 2 Порядку середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата.

Відповідно до довідки №395 від 24.11.2015 року, виданої Миколаївським РВ ГУМВС України у Львівській області, заробітна плата ОСОБА_1 за лютий 2011 року становила 2022,84 грн, за березень 2011 року - 2063,31 грн, тому середньоденна заробітна плата становить 92,87 грн (2022,84 + 2063,31=4086,15 : 2 : 22 =92,87).

Тривалість вимушеного прогулу становить 1152 робочі дні, з яких 189 робочих днів у 2011 році, по 251 робочий день у 2012 та 2013 роках, 250 робочих дні у 2014 році та 211 робочих днів у 2015 році.

Таким чином, середній заробіток за час вимушеного прогулу становить 106986,24 грн (1152 робочі дні х 92,87 грн = 106986,24 грн).

Водночас, з січня по квітень 2012 року, з червня по грудень 2012 року та з січня по квітень 2013 року ОСОБА_1 перебував на обліку у Миколаївському районному центрі зайнятості та отримав допомогу по безробіттю на загальну суму 6169,15 грн.

Окрім цього, ОСОБА_1 перебував у трудових відносинах з ПП ОСОБА_3 (квітень-травень 2012 року) та ТзОВ «Аверс-СП» ЛТД (грудень 2014 - жовтень 2015 року), де одержав дохід 385 грн та 21791,20 грн відповідно.

Загальна сума одержаного ОСОБА_1 доходу склала 28345,35 грн.

Беручи до уваги викладене, середній заробіток за час вимушеного прогулу становить 78640,89 грн (106986,24 - 28345,35 =78640,89).

Оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог, тому позов слід задовольнити та стягнути з ГУ МВС України у Львівській області на користь ОСОБА_1 заробітну плату за час вимушеного прогулу з 06.04.2011 року по 05.11.2015 року в сумі 78640, 89 грн.

Відповідно до наданого представником відповідача витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, ГУ МВС України у Львівській області з 06.11.2015 року перебуває в стані припинення.

Наказом МВС України від 30.10.2015 року № 1322 затверджено голову ліквідаційної комісії ГУ МВС України у Львівській області - начальника ГУ МВС України у Львівській області, а наказом ГУ МВС України у Львівській області від 06.11.2015 року № 60 затверджено персональний склад ліквідаційної комісії ГУ МВС України у Львівській області.

З цього приводу суд зазначає таке.

Організацію, повноваження та порядок діяльності центральних органів виконавчої влади України, систему яких складають міністерства України (далі - міністерства) та інші центральні органи виконавчої влади визначає Закон України «Про центральні органи виконавчої влади» від 17 березня 2011 року № 3166-VI (далі - Закон № 3166-VI).

Відповідно до частини першої статті 4 цього Закону міністерства є юридичними особами публічного права та набувають статусу юридичної особи з дати внесення до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців запису про їх державну реєстрацію як юридичної особи.

Утворення, реорганізація та ліквідація міністерства, іншого центрального органу виконавчої влади здійснюються з урахуванням завдань Кабінету Міністрів України, а також з урахуванням необхідності забезпечення здійснення повноважень органів виконавчої влади і недопущення дублювання повноважень.

Міністерство, інший центральний орган виконавчої влади утворюється шляхом утворення нового органу влади або в результаті реорганізації (злиття, поділу, перетворення) одного чи кількох центральних органів виконавчої влади.

Міністерства, інші центральні органи виконавчої влади, щодо яких набрав чинності акт Кабінету Міністрів України про їх припинення, продовжуютьздійснювати повноваження та функції у визначених сферах компетенції до завершення здійснення заходів з утворення міністерства, іншого центрального органу виконавчої влади, до якого переходять повноваження та функції міністерства, іншого центрального органу виконавчої влади, що припиняється, та можливості забезпечення здійснення ним цих функцій і повноважень, про що видається відповідний акт Кабінету Міністрів України.

Відповідно пункту 1 частини першої статті 107 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) юридична особа ліквідується за рішенням її учасників або органу юридичної особи, уповноваженого на це установчими документами.

Порядок ліквідації юридичної особи визначений статтею 111 ЦК України, частиною дев'ятою якої передбачено, що виплата грошових сум кредиторам юридичної особи, що ліквідується, у тому числі за податками, зборами, єдиним внеском на загальнообов'язкове державне соціальне страхування та іншими коштами, що належить сплатити до державного або місцевого бюджету, Пенсійного фонду України, фондів соціального страхування, провадиться у порядку черговості, встановленому статтею 112 цього Кодексу.

У разі недостатності в юридичної особи, що ліквідується, коштів для задоволення вимог кредиторів ліквідаційна комісія (ліквідатор) організовує реалізацію майна юридичної особи.

У відповідності до частини одинадцятої цієї статті після завершення розрахунків з кредиторами ліквідаційна комісія (ліквідатор) складає ліквідаційний баланс, забезпечує його затвердження учасниками юридичної особи, судом або органом, що прийняв рішення про припинення юридичної особи, та забезпечує подання органам доходів і зборів.

Згідно з частиною чотирнадцятою статті 111 ЦК України ліквідаційна комісія (ліквідатор) забезпечує подання державному реєстраторові документів, передбачених законом для проведення державної реєстрації припинення юридичної особи в установлений законом строк.

Як передбачено пунктом 2 частини першої статті 112 ЦК України, у другу чергу задовольняються вимоги працівників, пов'язані з трудовими відносинами.

Системний аналіз наведених положень Закону № 3166-VІ та статей 107-112 ЦК України дає підстави стверджувати, що до проведення державної реєстрації припинення юридичної особи ГУ МВС України у Львівській області, останнє є належним відповідачем у справі.

Відповідно положень пункту 1 статті 5 Закону України «Про судовий збір» позивач звільнений від сплати судового збору за подання позовуу справах про стягнення заробітної плати, його представником не надано доказів на підтвердження судових витрат, тому підстав для відшкодування таких відповідно до положень статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) немає.

Згідно з пунктом 2 частини першої статті 256 КАС України постанови суду про присудження виплати заробітної плати у відносинах публічної служби у межах суми стягнення за один місяць виконуються негайно.

Керуючись ст.ст.7-14,69-71,86,87,94,159,160-163,167,256 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

п о с т а н о в и в :

Позов задовольнити повністю.

Стягнути з Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області на користь ОСОБА_1 заробітну плату за час вимушеного прогулу з 06.04.2011 року по 05.11.2015 року в сумі 78640 (сімдесят вісім тисяч шістсот сорок) грн 89 к.

Постанову суду в частині стягнення заробітної плати за один місяць в розмірі 2043 (дві тисячі сорок три) грн 14 к. звернути до негайного виконання.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 Кодексу адміністративного судочинства України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови відповідно до частини другої статті 186 Кодексу адміністративного судочинства України.

Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 Кодексу адміністративного судочинства України, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Постанова суду першої інстанції, якщо інше не встановлено Кодексом адміністративного судочинства України, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Суддя Хома О.П.