Справа № 22-а-20314/11
Суддя: Савіна Г.О.
Дата ухвалення: 2011-03-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ

Категорія № 10.3.2 (1) інстанції ОСОБА_1
Доповідач Савіна Г.О.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 березня 2011 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді: Савіної Г.О.,

суддів: Турік В.П., Братіщевої Л.А.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Кривому Розі адміністративну справу за апеляційною скаргою Управління праці та соціального захисту населення Софіївської районної адміністрації Дніпропетровської області на рішення Софіївського районного суду Дніпропетровської області від 16 вересня 2010 року по справі за позовом ОСОБА_2 до Управління праці та соціального захисту населення Софіївської районної адміністрації Дніпропетровської області про визнання бездіяльності Управління праці та соціального захисту населення Софіївської районної адміністрації Дніпропетровської області щодо перерахунку та виплати одноразової компенсації за шкоду, заподіяну здоров"ю неправомірною та стягнення заборгованості по виплаті одноразової компенсації, -

В С Т А Н О В И Л А :

У серпні 2010 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до Управління праці та соціального захисту населення Софіївської районної адміністрації Дніпропетровської області про визнання бездіяльності щодо перерахунку та виплати одноразової компенсації за шкоду, заподіяну здоров"ю неправомірною та стягнення заборгованості по виплаті одноразової компенсації посилаючись на те, що він є учасником ліквідації аварії на ЧАЕС 1 категорії, інвалідом третьої групи по захворюванням, повязаним з роботами по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС і на підставі ст. 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 28.02.1991р. має право на одноразову компенсацію в розмірі 30 мінімальних заробітних плат. Оскільки відповідачем зазначена компенсація виплачена у розмірі 189 грн. 60 коп., просив суд визнати незаконною бездіяльність Управління праці та соціального захисту населення Софіївської районної адміністрації Дніпропетровської області щодо не вчинення дій стосовно перерахунку та виплати одноразової компенсації за шкоду, заподіяну здоровю, як учаснику ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, особі, що стала інвалідом третьої групи внаслідок Чорнобильської катастрофи в розмірі 30 мінімальних заробітних плат, розмір якої визначається на момент виплати та зобовязати відповідача здійснити перерахунок та виплату недоплаченої одноразової компенсації, з урахуванням різниці, яка була виплачена.

Рішенням Софіївського районного суду Дніпропетровської області від 16 вересня 2010 року позов ОСОБА_2 задоволено, визнано незаконною бездіяльність Управління праці та соціального захисту населення Софіївської районної адміністрації Дніпропетровської області щодо не вчинення дій стосовно перерахунку та виплати ОСОБА_2 одноразової компенсації за шкоду, заподіяну здоровю, як учаснику ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, особі, що стала інвалідом третьої групи внаслідок Чорнобильської катастрофи в розмірі 30 мінімальних заробітних плат, розмір якої визначається на момент виплати та зобовязано відповідача здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_2 недоплаченої одноразової компенсації за шкоду, заподіяну здоровю, як учаснику ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, особі постраждалій внаслідок Чорнобильської катастрофи 1-ї категорії, інваліду третьої групи по захворюванням, повязаним з роботами по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС відповідно до положень ст. 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» в розмірі 30 мінімальних заробітних плат, розмір якої визначається на момент виплати з урахуванням різниці, яка була виплачена.

В апеляційній скарзі Управління праці та соціального захисту населення Софіївської районної адміністрації Дніпропетровської області ставить питання про скасування рішення суду та прийняття нової постанови про відмову в позові, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права. Зокрема, суд не взяв до уваги, що Управління праці та соціального захисту населення Софіївської районної адміністрації Дніпропетровської області не може бути відповідачем по справі, оскільки є розпорядником коштів третього рівня, а Головним розпорядником коштів Державного бюджету з 2004 року для виконання програм, повязаних із соціальним захистом громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи є Міністерство праці та соціальної політики України. Крім того, суд не звернув уваги на те, що позивачу одноразова компенсація виплачена у розмірі, передбаченому Постановою Кабінету Міністрів від 26 липня 1996 р. №836 «Про компенсаційні виплати особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», де вказано, що одноразова компенсація інвалідам третьої групи учасникам ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС становить 189 грн. 60 коп.

Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 має статус особи, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи, першої категорії, про що зроблено відповідну відмітку в посвідченні № 140672с, виданому Дніпропетровської обласною державною адміністрацією 20.01.2010 року. З 14 лютого 2010 року позивачу встановлено третю групу інвалідності по захворюванню, повязаному з виконанням обовязків по ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_2, суд першої інстанції виходив з доведеності факту протиправної бездіяльності відповідача відносно невиконання ним приписів ст. 48 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», що призвело до порушення прав позивача, як учасника ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС на отримання одноразової компенсації в розмірі 30 мінімальних заробітних плат, й з обовязку відповідача у звязку з цим здійснити перерахунок у відповідності до вищевказаного Закону та виплатити відповідну суму на його користь.

Колегія суддів погоджується з вказаними висновками суду першої інстанції з наступних підстав.

Статтею 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» передбачена одноразова компенсація учасникам ліквідації аварії на ЧАЕС, інвалідам третьої групи 30 мінімальних заробітних плат. При цьому, ч.3 ст. 48 Закону встановлює, що розмір мінімальної зарплати визначається на момент її виплати.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Статтею 92 Конституції України встановлено, що виключно законами України визначаються права і свободи людини і громадянина, гарантії цих прав і свобод основні обовязки громадянина.

Відповідно до ст. 113 Конституції України Кабінет Міністрів України у своїй діяльності керується Конституцією і законами України, а отже постанови Кабінету Міністрів України не повинні суперечити нормативним актам, які мають вищу юридичну силу.

Відповідно до положень статей 21, 22 Конституції України права і свободи людини є невідчужуваними та непорушними, гарантуються і не можуть бути скасовані . При прийняття нових законів або внесенні змін до чинних законів звуження змісту і обсягу існуючих прав і свобод не допускається.

Постановою Кабінету Міністрів України від 26 липня 1996 року № 836 «Про компенсаційні виплати особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» всупереч Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», який встановив конкретні розміри усіх доплат, пенсій та компенсацій як величину, кратну відносно до розміру мінімальної заробітної плати, визначену законом на час здійснення виплати, установлені конкретні розміри такої допомоги в твердій грошовій сумі.

Згідно ст. 71 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, що постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», дія положень цього Закону не може призупинятися іншими законами, крім законів про внесення змін до цього Закону.

Таким чином, суд першої інстанції, виходячи із загальних засад пріоритетності законів над урядовими нормативними актами, дійшов вірного висновку, що при вирішенні даного спору підлягає застосуванню ст. 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», а не постанова Кабінету Міністрів України.

Згідно відповіді № 1448/08-15 від 03.09.2010 року, наданої Управлінням праці та соціального захисту населення Софіївської районної адміністрації Дніпропетровської області, позивачу 19 липня 2010 року виплачена компенсація в сумі 189,60 грн., тобто у розмірі меншому, ніж визначено ст. 48 Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Враховуючи те, що розмір мінімальної заробітної плати на час виплати компенсації за 2010 рік складає 888 грн., то сума різниці одноразової компенсаційної виплати, яка підлягає донарахуванню та виплаті позивачу становить: 888грн. х 30 189,60 грн. = 26450,40 грн.

У звязку з чим, доводи відповідача в апеляційній скарзі щодо правомірності його дій стосовно виплати різниці одноразової компенсації ОСОБА_2, як учаснику ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС 1 категорії та інваліду 3 групи в розмірі 189,60 грн., який визначений Постановою Кабінету Міністрів України «Про компенсаційні виплати особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» № 836 від 26.07.1996 року є необґрунтованими, оскільки вказаний нормативний акт суперечить положенням ст. 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», яка має пріоритет у застосуванні до врегулювання спірних правовідносин.

Безпідставними вважає колегія суддів й доводи УПСЗН стосовно того, що останнє є неналежним відповідачем у справі, оскільки п.4 Постанови Кабінету Міністрів України «Порядок використання коштів державного бюджету для виконання програм, пов'язаних із соціальним захистом громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» № 936 від 20.09.2005 р. визначено, що виплата таких компенсацій та допомоги провадиться управліннями праці та соціального захисту населення за місцем реєстрації громадян та центрами по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат, яким в даному випадку є Управління праці та соціального захисту населення Софіївської районної адміністрації Дніпропетровської області, на обліку в якого перебуває позивач.

З огляду на викладене, суд першої інстанції правильно і повно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, а тому підстав для скасування рішення колегія суддів не вбачає і вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.

Керуючись ст.ст. 195, 197, 200, 205, 206 КАС України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу Управління праці та соціального захисту населення Софіївської районної адміністрації Дніпропетровської області залишити без задоволення.

Рішення Софіївського районного суду Дніпропетровської області від 16 вересня 2010 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого адміністративного Суду України протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий : Г.О.Савіна

Судді: В.П.Турік

ОСОБА_3