Справа № 826/5590/13-а
Суддя: Костенко М.І.
Дата ухвалення: 2015-12-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"09" грудня 2015 р. м. Київ К/800/31186/14

Вищий адміністративний суд України у складі: суддя Костенко М.І. - головуючий, судді Бухтіярова І.О., Федоров М.О.,

розглянув у письмовому провадженні касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "Автомобільний центр" (далі - Товариство)

на постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 22.05.2014

у справі № 826/5590/13-а

за позовом Товариства

до державної податкової інспекції у Деснянському районі Головного управління Міндоходів у м. Києві (далі - Інспекція)

про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень.

За результатами розгляду касаційної скарги Вищий адміністративний суд України

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2013 року Товариство звернулося до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом, в якому просило скасувати податкові повідомлення-рішення від 18.02.2013 № та № .

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 06.12.2013 позов задоволено. У прийнятті цієї постанови суд виходив з обґрунтованості включення платником до податкового кредиту сум ПДВ у ціні придбаного пального, яке було використано Товариством для обслуговування службових автомобілів у рамках провадження господарської діяльності. Також суд дійшов висновку про правомірність врахування платником при визначенні амортизованої вартості основних засобів суми дооцінки об'єктів основних фондів, проведеної до 01.01.2010.

Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.05.2014 назване рішення суду першої інстанції скасовано; у позові відмовлено. Постанову мотивовано тим, що позивачем не подано належних доказів використання придбаного пального саме для виробничих цілей Товариства. Також апеляційний суд погодився з висновком податкового органу про те, що при проведенні переоцінки об'єктів основних засобів платником не було враховано положення пункту 152.10 статті 152 Податкового кодексу України (далі - ПК), в силу яких проведена платником дооцінка об'єктів основних фондів на змінює балансову вартість активів.

Законність ухвалених у справі судових актів перевіряється у порядку глави 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС) у зв'язку з касаційною скаргою Товариства, в якій воно просить скасувати оскаржувану постанову суду апеляційної інстанції та залишити в силі рішення Окружного адміністративного суду міста Києва як скасоване помилково. На обґрунтування касаційних вимог скаржник зазначає, що апеляційним судом не були оцінені наявні у матеріалах справи докази (договори оренди транспортних засобів, акти приймання-передачі, видаткові накладні та шляхові листи), які засвідчують факт придбання платником пального для використання орендованих автомобілів у службових цілях. Також позивач наголошує на тому, що положення ПК не містять заборони щодо включення до вартості основних засобів, які підлягають амортизації станом на 01.04.2011, дооцінки, здійсненої до 01.01.2010.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши відповідність висновків судів наявним у матеріалах справи доказам, правильність застосування судами норм матеріального права та дотримання ними процесуальних норм, обговоривши доводи касаційної скарги, Вищий адміністративний суд України вважає за необхідне частково задовольнити розглядувані касаційні вимоги з урахуванням з такого.

Попередніми судовими інстанціями у розгляді справи встановлено, що Інспекцією було проведено позапланову виїзну перевірку Товариства з питань дотримання вимог податкового та іншого законодавства за період з 01.10.2009 по 30.09.2012.

За результатами цієї перевірки Інспекцією складено акт від 01.02.2013 № 183/22-1/31669236 , в якому відображено висновки Інспекції про:

завищення платником амортизаційних відрахувань на загальну суму 2 151 252 грн. внаслідок включення до вартості основних засобів під час проведення їх інвентаризації станом на 31.03.2011 результатів бухгалтерської дооцінки відповідних об'єктів основних фондів у розмірі 67 713 687 грн., що суперечить вимогам пункту 152.10 статті 152 ПК;

незаконне віднесення Товариством до податкового кредиту сум ПДВ у ціні придбаного пального за відсутності доказів його використання у господарській діяльності платника.

Наведені обставини слугували підставою для прийняття відповідачем податкового повідомлення-рішення від 18.02.2013 № , за яким Товариству визначено грошове зобов'язання з ПДВ у сумі 47626 грн. (у тому числі 40100 грн. за основним платежем та 7526 грн. за штрафними санкціями), а також податкового повідомлення-рішення від 18.02.2013 № про збільшення платникові грошового зобов'язання з податку на прибуток на 529 745 грн. (у тому числі на 473 275 грн. за основним платежем та на 56470 грн. за штрафними санкціями).

Згідно з пунктом 198.3 статті 198 ПК податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Аналізована законодавча норма, яка за змістом відповідає приписам підпункту 7.4.1 пункту 7.4 статті 7 Закону України «Про податок на додану вартість» (що регулював порядок формування податкового кредиту до 01.01.2011) свідчить на користь висновку про те, що однією з визначальних умов виникнення у платника права на податковий кредит, окрім належного документального оформлення господарської операції та наявності податкової накладної, є реальність здійснення цієї операції в рамках провадження господарської діяльності платника.

Наведене у світлі обставин даної справи з огляду на положення частини першої статті 71 КАС передбачає обов'язок позивача подати належні та допустимі докази, які дозволяють достовірно встановити факт використання Товариством придбаного пального для заправки автомобілів для здійснення господарської діяльності.

Висновок суду першої інстанції про використання Товариством спірного пального у виробничій діяльності мотивований посиланням на договори оренди транспортних засобів, накладні, податкові накладні та платіжні доручення, яким засвідчено перерахування позивачем грошових коштів на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Гепард» та товариства з обмеженою відповідальністю «Кло-Карта» на оплату придбаного пального. Втім зазначені документи підтверджують власне факт придбання Товариства пального (що Інспекцією не заперечується), однак не засвідчують мети такого придбання, оскільки не містять відомостей про маршрути поїздок, часу виїзду та повернення автомобілів, показників одометру, а також інформації про господарський характер відповідних поїздок конкретних працівників підприємства.

У зв'язку з цим слід погодитися з висновком апеляційного суду про відсутність доказів використання платником придбаного пального для службових поїздок його працівників, що зумовлює правомірність нарахування Товариству оспорюваної суми ПДВ за цим епізодом.

У той же час колегія суддів не може погодитися з наданою судом апеляційної інстанції правовою оцінкою обставин по епізоду, пов'язаному з амортизацією платником дооцінених основних засобів.

Так, відповідно до підпункту 14.1.19 пункту 14.1 статті 14 ПК вартість основних засобів, інших необоротних та нематеріальних активів, яка амортизується, - це первісна або переоцінена вартість основних засобів, інших необоротних та нематеріальних активів за вирахуванням їх ліквідаційної вартості.

Пунктом 146.21 статті 146 ПК передбачено право платників податку всіх форм власності проводити переоцінку об'єктів основних засобів, застосовуючи щорічну індексацію вартості основних засобів, що амортизується, та суми накопиченої амортизації на коефіцієнт індексації, який визначається за формулою: К і = [І (а-1) - 10] : 100, де І (а-1) - індекс інфляції року, за результатами якого проводиться індексація. Якщо значення К і не перевищує одиниці, індексація не проводиться.

Збільшення вартості об'єктів основних засобів, що амортизується, здійснюється станом на кінець року (дату балансу) за результатами якого проводиться переоцінка та використовується для розрахунку амортизації з першого дня наступного року.

В силу вимог пункту 152.10 статті 152 ПК якщо платник податку приймає рішення про уцінку/дооцінку активів згідно з правилами бухгалтерського обліку, - така уцінка/дооцінка з метою оподаткування не змінює балансову вартість активів та доходи або витрати такого платника податку, пов'язані з придбанням зазначених активів. Норми цього пункту не застосовуються до операцій, стосовно яких іншими нормами цього Кодексу передбачено визнання доходів та витрат за даними бухгалтерського обліку.

Аналізовані законодавчі положення свідчать на користь висновку про те, що амортизації підлягає переоцінка основних засобів, проведена за формулою, наведеною у пункті 146.21 статті 146 ПК, тоді як здійснена переоцінка активів для цілей бухгалтерського обліку у податковому обліку не амортизується.

Втім наведені законодавчі положення регулюють порядок обчислення амортизації та визначення балансової вартості активів з часу набрання чинності розділом ІІІ ПК, тобто з 01.04.2011.

Причиною ж виникнення спору у справі стало питання щодо правильності визначення платником вартості основних засобів під час проведення їх інвентаризації станом на 31.03.2011 для подальшої амортизації за наведеними правилами.

Згідно з пунктом 6 підрозділу 4 розділу ХХ «Перехідні положення» ПК для визначення переліку об'єктів основних засобів, інших необоротних та нематеріальних активів за групами відповідно до пункту 145.1 статті 145 цього Кодексу з метою нарахування амортизації з дати набрання чинності розділом III цього Кодексу застосовуються дані інвентаризації, проведеної за станом на 1 квітня 2011 року.

Вартість, яка амортизується, по кожному об'єкту основних засобів, інших необоротних та нематеріальних активів визначається як первісна (переоцінена) з урахуванням капіталізованих витрат на модернізацію, модифікацію, добудову, дообладнання, реконструкції тощо, а також суми накопиченої амортизації за даними бухгалтерського обліку на дату набрання чинності розділом III цього Кодексу.

До переоціненої вартості основних засобів не включається сума дооцінки основних засобів, що проведена після 1 січня 2010 року.

Таким чином, наведеними нормами ПК заборонено включення до вартості об'єктів основних засобів лише їх дооцінки, що проведена після 01.01.2010, тоді як будь-яких обмежень щодо віднесення до амортизованої вартості об'єктів переоцінки, проведеної до цієї дати, податковим законодавством не встановлено. Навпаки, абзацом другим пункту 6 підрозділу 4 розділу ХХ «Перехідні положення» ПК передбачено визначення амортизованої вартості за даними бухгалтерського обліку, у тому числі з урахуванням проведеної переоцінки.

Як вбачається з установлених судами обставин даної справи, спірний об'єкт - нежитлове приміщення у м. Києві по вул. Братиславській, 52 - був дооцінений на 67 713 687 грн. платником у бухгалтерському обліку 01.10.2004 у зв'язку з реконструкцією цієї будівлі, що свідчить про правомірність врахування такої дооцінки при визначенні амортизованої вартості цього об'єкта основних фондів під час інвентаризації станом на 31.03.2011.

З урахуванням викладеного у апеляційного суду не було законних підстав для скасування правильного та вмотивованого рішення Окружного адміністративного суду міста Києва по даному епізоду, в зв'язку з чим Вищий адміністративний суд України вважає за необхідне скасувати оскаржувану постанову апеляційного суду у відповідній частині.

Керуючись статтями 220, 222, 224, 226, 230, 231 КАС, Вищий адміністративний суд України

УХВАЛИВ:

1. Касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "Автомобільний центр" задовольнити частково.

2. Постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 22.05.2014 у справі № 826/5590/13-а скасувати в частині відмови у задоволенні позовних вимог щодо скасування податкового повідомлення-рішення від 18.02.2013 № .

У цій частині залишити в силі постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 06.12.2013 у справі № 826/5590/13-а.

3. В решті постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 22.05.2014 у справі № 826/5590/13-а залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі, і може бути переглянута Верховним Судом України в порядку статей 236-238 Кодексу адміністративного судочинства України у відповідній частині.

Головуючий суддя: М.І. Костенко
судді:І.О. Бухтіярова
М.О. Федоров