Справа № 817/1828/15
Суддя: Капустинський М.М.
Дата ухвалення: 2015-12-08 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
_____________________________________________
Головуючий у 1-й інстанції: Жуковська Л.А.
Суддя-доповідач:Капустинський М.М.
ПОСТАНОВА

іменем України

"08" грудня 2015 р. Справа № 817/1828/15

Житомирський апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді Капустинського М.М.

суддів: Мацького Є.М.

Шидловського В.Б.,

при секретарі Гунько Л.В. ,

за участю сторін, розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Житомирі апеляційну скаргу Міністерства юстиції України, ОСОБА_3 на постанову Рівненського окружного адміністративного суду від "10" вересня 2015 р. у справі за позовом ОСОБА_3 до Міністерства юстиції України, Головного територіального управління юстиції у Рівненській області за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - ОСОБА_4 про визнання наказів незаконими та їх скасування, поновлення на роботі та виплату середньомісячного заробітку за час вимушеного прогулу ,

ВСТАНОВИВ:

В липні 2015 року позивач звернулася з позовом до Міністерства юстиції України та Головного територіального управління юстиції у Рівненській області, в якому просила визнати незаконними та скасувати накази Міністерства юстиції України «Про звільнення ОСОБА_3.» від 03.06.2015 р. №1797/к та Головного управління юстиції у Рівненській області «Про звільнення ОСОБА_3.» від 03.06.2015 р. № 365/04/к, поновити її на посаді заступника начальника Головного територіального управління юстиції у Рівненській області з питань державної виконавчої служби - начальника Управління державної виконавчої служби та виплатити середній заробіток за час вимушеного прогулу по день фактичного поновлення на посаді.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначала, що у попередженні про звільнення від 11.03.2015 р. їй запропоновані посади, на які Міністр юстиції України не має повноважень прийняття на роботу. При цьому їй не запропоновані жодні інші вакантні посади, які на час попередження були вакантні у Головному територіальному управлінні юстиції у Рівненській області і на які Міністр юстиції України має право приймати працівників (зокрема, посада заступника начальника Головного територіального управління юстиції у Рівненській області з питань державної виконавчої служби - начальник Управління державної виконавчої служби, посада заступника начальника Головного територіального управління юстиції у Рівненській області з питань державної реєстрації - начальник Управління державної реєстрації).

Постановою Рівненського окружного адміністративного суду від 10 вересня 2015 року позов задоволено частково.

Визнано протиправним та скасовано наказ Міністерства юстиції України №1797 к від 03.06.2015 р..

Визнано протиправним та скасовано наказ Головного територіального управління юстиції у Рівненській області №365/04/к від 03.06.2015 р..

Поновлено ОСОБА_3 на посаді начальника управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Рівненській області.

Стягнуто з Головного територіального управління юстиції в Рівненській області на користь ОСОБА_3 заробітну плату за час вимушеного прогулу в розмірі 15 140, 00 грн..

У решті позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з вищезазначеною постановою, Міністерство юстиції України подало апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог як таку, що постановлена з порушенням норм матеріального права та ухвалити в цій частині нову постанову, якою відмовити в задоволенні позовних вимог.

В обґрунтування апеляційної скарги апелянт покликався на необґрунтованість висновків суду про не виконання у повному обсязі вимог, передбачених ст.49-2 КЗпП, оскільки призначення на посади, які були вакантні в Головному територіальному управлінні юстиції в Рівненській області на час попередження позивача про наступне вивільнення, знаходилось поза межами повноважень Міністерства юстиції України. В іншій частині доводів постанова суду першої інстанції заявником не оскаржена.

Вважаючи, що рішення суду першої інстанції прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права, ОСОБА_3 звернулась до суду з апеляційною скаргою, в якій просить постанову суду змінити:

- виключивши висновок про неможливість пропозиції усіх вакантних посад, наявних у Головному територіальному управлінні юстиції на час вручення попередження про звільнення;

- визнати протиправним наказ Міністерства юстиції України від 03.06.2015 року № 1797/к про звільнення у зв'язку з недотриманням Міністерством юстиції вимог закону щодо обов'язку роботодавця запропонувати працівнику, який підлягає вивільненню, всі вакансії, за відповідною професією чи спеціальністю, чи іншу вакантну роботу, яку працівник може виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду тощо. Враховуючи при цьому, що роботодавець зобов'язаний запропонувати всі вакансії, що відповідають зазначеним вимогам, які існують, незалежно від того, в якому структурному підрозділі працівник, який вивільнюється, працював.

- виключити з постанови суду висновок про відхилення судом доводів позивача щодо неправомірності оскаржуваного наказу з тих підстав, що подання про звільнення позивача на адресу Міністра юстиції України підписане начальником Головного територіального управління юстиції Рівненській області;

- визнати (в тому числі) протиправним наказ Міністерства юстиції України від 03.06.2015 року № 1797/к про звільнення у зв'язку з недотриманням Міністерством юстиції порядку звільнення. Зокрема, обґрунтування наказу поданням начальника головного територіального управління юстиції у Рівненській області про звільнення начальника управління державної виконавчої служби.

- враховуючи зміни у назві Головного управління юстиції у Рівненській області на Головне територіальне управління юстиції у Рівненській області, поновити позивача ОСОБА_3 на посаді начальника управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Рівненській області.

Обговоривши доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення сторін, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, дослідивши докази, зібрані в матеріалах справи, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про відмову в задовленні апеляційної скарги Міністерства юстиції України та задоволення скарги ОСОБА_3 з огляду на наступне.

Судом встановлено, що Наказом Міністерства юстиції України від 01.08.2011 № 1651/к ОСОБА_3 було призначено на посаду начальника Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Рівненській області.

В подальшому наказом Міністерства юстиції України від 13.10.2014 № 2243/к "Про припинення державної служби ОСОБА_3." - начальника Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Рівненській області було припинено та звільнено її із займаної посади за порушення присяги державного службовця на підставі пункту 6 статті 30 «Про державну службу».

На виконання постанови Рівненського окружного адміністративного суду від 15.01.2015 по справі №817/3560/14 Міністерством юстиції України був виданий наказ від 24.02.2015 № 377/к, відповідно до якого позивача було поновлено на посаді начальника Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Рівненській області з 13.10.2014, а також скасовано наказ Міністерства юстиції України від 13.10.2014 №2243/к «Про припинення державної служби ОСОБА_3"

11.03.2015 року ОСОБА_3 була ознайомлена із письмовим попередженням про наступне вивільнення від 24.02.2015 року, в якому зазначено, що відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 21.01.2015 №17 «Питання оптимізації діяльності центральних органів виконавчої влади системи юстиції», наказу Міністерства юстиції України від 3001.2015 №115/5 «Деякі питання діяльності територіальних органів Міністерства юстиції України», зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 30.01.2015 за №100/26545, наказу Міністерства юстиції від 02.02.2015 №139/5 «Про затвердження переліку головних територіальних управлінь юстиції», у зв'язку із впровадженням нової структури та штатної чисельності Головного територіального управління юстиції у Рівненській області від 06.02.2015 та скороченням посади начальника Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Рівненській області, керуючись статтею 49-2 КЗпП України, позивачу запропоновано зайняти посади начальника Відділу державної виконавчої служби Здолбунівського районного управління юстиції Рівненської області або старшого державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Кузнецовського міського управління юстиції Рівненської області.

Наказом Міністерства юстиції України від 03.06.2015 року №1797/к ОСОБА_3 звільнено з посади начальника управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Рівненській області відповідно до п.1 ст.40 КЗпП України. Як вбачається із тексту цього наказу, підставою для його видачі зазначено попередження про вивільнення від 24 лютого 2015 року, заяву про відмову від запропонованих посад ОСОБА_3 та лист Головного територіального управління юстиції у Рівненській області від 28 травня 2015 року №07-4/1007.

На виконання наказу Міністерства юстиції України від 03.06.2015 року №1797/к Головне територіальне управління юстиції у Рівненській області видало наказ від 03.06.2015 р. №365/04/к «Про звільнення ОСОБА_3.», відповідно до якого оголошено зазначений наказ Міністерства юстиції України, позивач вважається такою, що звільнена з посади начальника управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Рівненській області від 03 червня 2015 року; управлінню фінансового та матеріально-технічного забезпечення Головного територіального управління юстиції у Рівненській області доручено провести з позивачем повний розрахунок, а також виплатити вихідну допомогу у розмірі середнього місячного заробітку відповідно до ст. 44 КЗпП України.

Вважаючи вказані накази безпідставними, необґрунтованими, надуманими, прийнятими з порушенням вимог закону, ОСОБА_3 звернулась до суду за захистом порушених прав та інтересів.

Як вже зазначалось, постановою Рівненського окружного адміністративного суду від 10 вересня 2015 року позов задоволено частково.

Розглядаючи питання про законність та обґрунтованість судового рішення від 10.09.2015р., суд апеляційної інстанції враховує наступне.

Відповідно до ст.195 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ст.43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується.

Відповідно до ч.6 ст.43 Конституції України громадянам гарантується захист від незаконного звільнення. Однією із гарантій забезпечення права громадян на працю є передбачений у ст.51 КЗпП України правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи.

Згідно з п.1 ч.1 ст.40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Частиною 2 ст. 40 цього Кодексу встановлено, що звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

У пункті 19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» (далі - Постанова № 9) судам роз'яснено, що при розгляді спорів про звільнення за п.1 ст.40 КЗпП України суди зобов'язані з'ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації.

Отже, за змістом п.1 ч.1 ст.40 КЗпП України змінами в організації виробництва і праці є, зокрема ліквідація, реорганізація, банкрутство або перепрофілювання установи, скорочення чисельності працівників, скорочення штату працівників, з'ясування наявності яких є обов'язком суду під час розгляду справ про поновлення на роботі.

Вирішуючи питання наявності змін в організації виробництва і праці, судом встановлено, що у відповідності до постанови Кабінету Міністрів України «Питання оптимізації діяльності центральних органів виконавчої влади системи юстиції» від 21.01.2015 №17 вирішено ліквідувати Державну реєстраційну службу та Державну виконавчу службу та покладено на Міністерство юстиції України завдання і функції з реалізації державної політики в даних сферах.

На підставі даної постанови Міністерством юстиції України було видано наказ від 30.01.2015 року №115/5 «Деякі питання діяльності територіальних органів Міністерства юстиції України, за змістом якого:

головні управління юстиції Міністерства юстиції України в АРК, в областях, містах Києві та Севастополі перейменовані на головні територіальні управління юстиції Міністерства юстиції України в АРК, в областях, містах Києві та Севастополі;

затверджено типову структуру територіальних управлінь;

затверджено зміни до деяких нормативно-правових актів.

Відповідно до затверджених Змін до деяких нормативно-правових актів (п.4) були внесені зміни до Положення про Головні управління юстиції Міністерства юстиції України в Автономній Республіці Крим, в областях, містах Києві та Севастополі, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 23 червня 2011 року №1707/5, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 23 червня 2011 року за №759/19497 (надалі - Положення), в т.ч. щодо завдань, функцій і повноважень.

Судом встановлено, що до 30.01.2015 року у Головному управлінні юстиції у Рівненській області діяв штатний розпис, затверджений заступником Міністра юстиції - керівником апарату О.П. Іванченко 24.01.2015, з якого вбачається наявність у складі Головного управління юстиції структурного підрозділу - Управління державної виконавчої служби, з кількістю двох штатних посад, зокрема, посади начальника Управління державної виконавчої служби.

Разом з тим, після прийняття Міністерством юстиції України наказу від 30.01.2015 року №115/5 заступником Міністра юстиції - керівником апарату О.П. Іванченко 10.02.2015 був затверджений новий Штатний розпис Головного територіального управління юстиції у Рівненській області, відповідно до якого відсутня штатна посада начальника Управління державної виконавчої служби.

Судом встановлено, що у даному випадку відбулося скорочення штату шляхом скорочення посади начальника Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Рівненській області, оскільки така посада відсутня у штатному розписі, затвердженому заступником Міністра юстиції - керівником апарату О.П.Іванченко 10.02.2015 р..

Колегія суддів зазначає, що факт скорочення посади начальника Управління державної виконавчої служби, яку обіймала позивач, встановлений постановою Рівненського окружного адміністративного суду від 30 квітня 2015 року у справі № 817/916/15 за позовом начальника Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Рівненській області ОСОБА_3 до Головного територіального управління юстиції у Рівненській області та виконуючого обов'язки начальника Головного територіального управління юстиції у Рівненській області Харчука В.І. про визнання протиправною бездіяльності та зобов'язання вчинити певні дії, яка набрала законної сили.

Отже, в ході судового розгляду справи з'ясовано, що у відношенні позивача мали місце зміни в організації виробництва і праці, що являють собою скорочення штату працівників, зокрема - штатної посади, яку обіймала позивач - начальника Управління державної виконавчої служби.

Відповідно до ст.49-2 КЗпП України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. При вивільненні працівників у випадках змін в організації виробництва і праці враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством. Одночасно з попередженням про звільнення у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації.

Колегія суддів враховує правову позицію Верховного Суду України, відображену у постанові від 01 квітня 2015 року по справі № 6-40цс15, за змістом якої «власник є таким, що належно виконав вимоги ч.2 ст.40, ч.3 ст.492 КЗпП України щодо працевлаштування працівника, якщо запропонував йому наявну на підприємстві роботу, тобто вакантну посаду чи роботу за відповідною професією чи спеціальністю, чи іншу вакантну роботу, яку працівник може виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду тощо.

При цьому, роботодавець зобов'язаний запропонувати всі вакансії, що відповідають зазначеним вимогам, які існують на цьому підприємстві, незалежно від того, в якому структурному підрозділі працівник, який вивільнюється, працював».

Судом встановлено, що станом на день ознайомлення позивача з попередженням про наступне вивільнення (11.03.2015 р.) у Головному територіальному управлінні юстиції у Рівненській області були наявними наступні вакантні посади:

- начальник Головного територіального управління юстиції;

- провідний спеціаліст відділу кадрової роботи та державної служби;

- головний спеціаліст з внутрішнього аудиту;

- головний спеціаліст відділу організації та контролю за виконанням рішень Управління державної виконавчої служби;

- заступник начальника Головного територіального управління юстиції у Рівненській області з питань державної виконавчої служби - начальник Управління державної виконавчої служби;

- державний виконавець відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби;

- головний спеціаліст з питань запобігання та виявлення корупції;

- начальник відділу примусового виконання рішень Управління ДВС;

- заступник начальника Головного територіального управління юстиції у Рівненській області з питань державної реєстрації - начальник Управління державної реєстрації.

Крім того, станом на день звільнення позивача (03.06.2015 р.) у Головному територіальному управлінні юстиції у Рівненській області були наявними наступні вакантні посади:

- провідний спеціаліст відділу з питань банкрутства;

- провідний спеціаліст відділу кадрової роботи та державної служби;

- головний спеціаліст з внутрішнього аудиту;

- головний спеціаліст відділу організації та контролю за виконанням рішень Управління державної виконавчої служби;

- начальник відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби;

- державний виконавець відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби;

- головний спеціаліст з питань запобігання та виявлення корупції.

Відповідно до ст.25 "Про державну службу" основними критеріями класифікації посад державних службовців є організаційно-правовий рівень органу, який приймає їх на роботу, обсяг і характер компетенції на конкретній посаді, роль і місце посади в структурі державного органу.

Установлюються такі категорії посад державних службовців:

перша категорія - посади перших заступників міністрів, керівників центральних органів виконавчої влади, які не є членами Уряду України, їх перших заступників, голів та членів державних колегіальних органів, Постійного Представника Президента України в Автономній Республіці Крим, голів обласних, Київської та Севастопольської міських державних адміністрацій, керівників Адміністрації Президента України, Апарату Верховної Ради України, заступників керівників Адміністрації Президента України, Апарату Верховної Ради України, інші прирівняні до них посади;

друга категорія - посади керівників секретаріатів комітетів Верховної Ради України, структурних підрозділів Адміністрації Президента України, Апарату Верховної Ради України, Секретаріату Кабінету Міністрів України, радників та помічників Президента України, Голови Верховної Ради України, Прем'єр-міністра України, заступників міністрів, заступників інших керівників центральних органів виконавчої влади, першого заступника Постійного Представника Президента України в Автономній Республіці Крим, перших заступників голів обласних, Київської та Севастопольської міських державних адміністрацій та інші прирівняні до них посади;

третя категорія - посади заступників керівників структурних підрозділів, завідувачів секторів, головних спеціалістів, експертів, консультантів Адміністрації Президента України, Апарату Верховної Ради України і Секретаріату Кабінету Міністрів України, заступників Постійного Представника Президента України в Автономній Республіці Крим, заступників голів обласних, Київської та Севастопольської міських державних адміністрацій, а також голів районних, районних у містах Києві та Севастополі державних адміністрацій, начальників управлінь, самостійних відділів у складі міністерств та інших центральних органів виконавчої влади, державних колегіальних органів, інші прирівняні до них посади;

четверта категорія - посади спеціалістів Адміністрації Президента України, Апарату Верховної Ради України і Секретаріату Кабінету Міністрів України, заступників начальників управлінь, самостійних відділів (підвідділів) міністерств та інших центральних органів виконавчої влади, державних колегіальних органів, керівників управлінь, відділів, служб обласних, Київської та Севастопольської міських державних адміністрацій, інші прирівняні до них посади;

п'ята категорія - посади спеціалістів міністерств, інших центральних органів виконавчої влади, державних колегіальних органів, заступників голів районних, районних у містах Києві та Севастополі державних адміністрацій, заступників керівників управлінь, відділів, служб обласних, Київської та Севастопольської міських державних адміністрацій, спеціалістів апарату цих адміністрацій, інші прирівняні до них посади;

Приписами ст.26 згаданого вище закону встановлюються такі ранги державних службовців:

службовцям, які займають посади, віднесені до першої категорії, може бути присвоєно 3, 2 і 1 ранг;

службовцям, які займають посади, віднесені до другої категорії, може бути присвоєно 5, 4 і 3 ранг;

службовцям, які займають посади, віднесені до третьої категорії, може бути присвоєно 7, 6 і 5 ранг;

службовцям, які займають посади, віднесені до четвертої категорії, може бути присвоєно 9, 8 і 7 ранг;

службовцям, які займають посади, віднесені до п'ятої категорії, може бути присвоєно 11, 10 і 9 ранг;

службовцям, які займають посади, віднесені до шостої категорії, може бути присвоєно 13, 12 і 11 ранг;

службовцям, які займають посади, віднесені до сьомої категорії, може бути присвоєно 15, 14 і 13 ранг.

Тобто, 7 ранг державного службовця є найвищим рангом для посад четвертої категорії та нижчим для посад третьої категорії.

Суду надавалася та досліджувалась трудова книжка позивача, де міститься запис про присвоєння їй 7 рангу державного службовця, який, відповідно дозволяє заміщення посад третьої категорії. Посада начальника Головного територіального управління юстиції віднесена до четвертої категорії (за категорією є такою, на призначення на яку позивач має найвищий можливий ранг державного службовця).

Приписами ч.1 ст.27 ЗУ "Про державну службу" визначено, що просування по службі державного службовця здійснюється шляхом зайняття більш високої посади на конкурсній основі, крім випадків, коли інше встановлено законами України та Кабінетом Міністрів України, або шляхом присвоєння державному службовцю більш високого рангу.

В даному випадку немає ані «більш високої посади» (вакантні посади нижчих категорій, аніж категорії, які відповідають наявному у Позивача рангу державного службовця), ані присвоєння більш високого рангу (оскільки ранг позивача вищий від рангів категорій вакантних посад).

Проте суд першої інстанції, визнаючи що Міністерством Юстиції України не було запропоновано позивачу визначених судом наявних вакантних посад, всупереч фактичним обставинам справи та всупереч положенням Закону України «Про державну службу», погодився з доводами Міністерства, що останне не повинно було пропонувати ОСОБА_3 одночасно з попередженням про її звільнення такі вакантні посади як начальник Головного територіального управління юстиції у Рівненській області та посади його заступників, які є більш високими за категоріями.

Натомість, Міністерсто юстиції України однозначно з попередженням Позивача про звільнення від 11.03.2015 року, незапропонувавши зазначені вакантні посади, як такі, що знаходяться поза межами повноважень Міністерства юстиції України, запропоновувало Позивачу вакантні посади на які також призначення здійснюється не Міністерством юстиції України а начальником Головного територіального управління юстиції у Рівненській області, не вважаючи їх при цьму "більш низькими за категоріями".

Аналізуючи наведені правові норми, які регулюють спірні правовідносини, та враховуючи, що відповідачем - Міністерством юстиції України не було в повному обсязі виконано покладений на нього ч.3 ст.49-2 КЗпП України обов'язок, і, крім зазначених судом першої інстанції незапропонованих вакантних посад, на думку колегії, не було запропоновано Позивачу в управлінні і вакантні посади начальника Головного територіального управління юстиції у Рівненській області та його заступників, тому накази Міністерства юстиції України «Про звільнення ОСОБА_3.» від 03.06.2015 р. №1797/к та Головного управління юстиції у Рівненській області «Про звільнення ОСОБА_3» від 03.06.2015 р. №365/04/к і із зазначених підстав є протиправними.

Також, відхиляючи доводи Позивача щодо неправомірності оскаржуваного наказу з тих підстав, що подання про її звільнення на адресу Міністра юстиції України підписане начальником Головного територіального управління юстиції Рівненській області, суд першої інстанції виходив з того, що відповідно до п.9 Положення про управління державної виконавчої служби головних управлінь юстиції в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 10.04.2012 року № 549/5 (надалі - Положення) передбачено, що управління ДВС очолює начальник, який призначається з посади та звільняється з посади Міністром юстиції України за поданням Голови ДВС України, погодженим з начальником відповідного головного управління юстиції.

Разом з тим, суд встановив, що постановою Кабінету Міністрів України «Питання оптимізації діяльності центральних органів виконавчої влади системи юстиції» від 21.01.2015 №17 вирішено ліквідувати Державну виконавчу службу України. Відповідно до п.2 цієї постанови установлено, що Міністерство юстиції є правонаступником Державної виконавчої служби в частині реалізації державної політики у сферах, зазначених у пункті 1 цієї постанови.

Останні зміни до Положення були внесені наказом Міністерства юстиції України від 25.04.2014 року № 694/5. В подальшому жодні зміни до Положення внесені не були, а тому станом на день звільнення ОСОБА_3 Положення не враховувало змін, які відбулися в організації діяльності Державної виконавчої служби України та Міністерства юстиції України. Відтак, зазначене Положення може бути застосоване виключно у частині, що не суперечить нормативно-правовим актам Міністерства юстиції України та Кабінету Міністрів України, які прийняті у часі пізніше.

Крім того, суд зазначив, що звільнення позивача можна було б розглядати як таке, що відбулося за поданням начальника Головного територіального управління юстиції у Рівненській області, якби останній виступав самостійним ініціатором звільнення ОСОБА_3 з посади за іншими підставами, встановленими КЗпП України.

Таким чином, оскільки звільнення позивача здійснене на підставі п.1 ч.1 ст. 40 КЗпП України, у зв'язку із скороченням посади, тому наявність чи відсутність факту внесення Міністру юстиції України подання не має правового значення для правильного вирішення спору.

Колегія суддів вважає зазначене твердження суду хибним та таким, що не базується на встановлених судом як обставинах справи так і нормах діючого законодавства.

Надаючи правову оцінку встановленим судом обставинам справи та оскарженим діям Відповідачів, колегія суддів суду апеляційної інстанції враховує, що внесення вищезазначеного подання не обумовлено жодним нормативно-правовим документом, тоді як Міністерством юстиції України, останнє, в якості однієї з підстав, покладено в основу звільнення ОСОБА_3 (а.с.14). Такі дії Відповідачів є протиправними та такими, що порушують порядок звільнення ОСОБА_3. Зазначене, є додатковою підставою для визнання наказу Міністерства юстиції України №1797к від 03.06.2015 року - протиправним.

При вирішенні спорів суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини та висновків Верховного Суду України щодо застосування норм права, викладених у його постановах (частина друга статті 8, частина перша статті 244-2 КАС України).

Частина шоста статті 43 Конституції України гарантує громадянам захист від незаконного звільнення.

Згідно з ч.1 ст.235 Кодексу законів про працю України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

Аналіз зазначених правових норм у їх сукупності з положеннями ст.43 Конституції України дає підстави для висновку, що за змістом ст.235 Кодексу законів про працю України працівник підлягає поновленню на попередній роботі у разі незаконного звільнення, під яким слід розуміти як звільнення без законної підстави, так і звільнення з порушенням порядку, встановленого законом.

Поняття «поновлювати» означає повертати втрачений стан, продовжувати перерваний процес, стосунки і т. ін. Отже, поновлення на роботі - це надання працівнику обумовленої трудовим договором роботи, саме тієї, з якої він був звільнений. Аналогічний правовий висновок викладений в постанові Верховного суду України від 11.07.2012 року у справі №6-65цс12.

У постанові Верховного Суду України від 21 травня 2014 року у справі №6-33цс14 зазначається, що у разі встановлення факту звільнення без законної підстави або з порушенням передбаченого законом порядку, суд зобов'язаний поновити працівника на попередній роботі.

Про необхідність поновлення особи на посаді як спосіб відновлення її порушених прав йдеться в рішенні Європейського суду з прав людини від 9 січня 2013 року у справі "Олександр Волков проти України".

В цьому ж рішенні звертається увага на те, що рішення суду не може носити декларативний характер, не забезпечуючи у межах національної правової системи захист прав і свобод, гарантованих Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод.

За змістом ч.1 ст.76 Закону України "Про виконавче провадження" наказ або розпорядження про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного працівника видається власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом, фізичною особою, фізичною особою - підприємцем, який прийняв незаконне рішення про звільнення або переведення працівника.

Відповідно до наказу Міністерства юстиції України від 30.01.2015р. №115/5 перейменовано головні управління юстиції Міністерства юстиції України в Автономній Республіці Крим, в областях, містах Києві та Севастополі на головні територіальні управління юстиції Міністерства юстиції України в Автономній Республіці Крим, в областях, містах Києві та Севастополі.

Наказом Міністерства Юстиції України №139/5 від 02.02.2015р. затверджено перелік головних територіальних управлінь юстиції, до якого в тому числі увійшло Головне територіальне управління юстиції у Рівненській області.

Таким чином, з 10.02.2015р. Головне управління юстиції у Рівненській області перейменовано на Головне територіальне управління юстиції у Рівненській області на підставі вище вказаного наказу Міністерства юстиції України від 30.01.2015р. про що відповідний запис зроблено у трудовій книжці ОСОБА_3 (а.с.17).

11.03.2015 року ОСОБА_3 була ознайомлена із письмовим попередженням про наступне її вивільнення від 24.02.2015 року.

03.06.2015р. Міністерство Юстиції України наказом №1797/к звільнило ОСОБА_3 з посади начальника управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Рівненській області.

Наказом Головного територіального управління юстиції у Рівненській області №365/04к від 03.06.2015 р. ОСОБА_3 звільнено з посади начальника управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Рівненській області.

Суд першої інстанції, задовольняючи вимоги в частині поновлення не врахував перейменування Головного управління юстиції у Рівненській області на Головне територіальне управління юстиції у Рівненській області, фактично поновивши позивача на звільненій посаді - начальника управління державної виконавчої служби до неіснуючої установи - Головного управління юстиції у Рівненській області (про що в своїй скарзі зазначає і ОСОБА_3 ).

За наведених обставин, колегія суддів приймає рішення про поновлення ОСОБА_3 на посаді - начальника управління державної виконавчої служби (з якої її було звільнено) до Головного територіального управління юстиції у Рівненській області.

Згідно з ч.2 ст.235 КЗпП України при прийнятті рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Відповідно до Порядку розрахунку середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №100 від 08.02.1995 року, позовна вимога про стягнення з Головного територіального управління юстиції у Рівненській області на користь позивача заробітної плати за час вимушеного прогулу, з 03.06.2015 по день постановлення судового рішення - судом задоволена. Сторонами, зазначена частина постанови не оскаржується. Колегія суддів також погоджується з визначеною судом стягнутою сумою (15140,00 грн.).

Конституцією України ч.2 ст.19 закріплено принцип, відповідно до якого органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України, завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства.

Порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, згідно з п.4 ч.1 ст.202 КАС України є підставою для скасування постанови суду першої інстанції та ухвалення нового рішення.

Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що постанова суду першої інстанції ухвалена з порушенням норм матеріального права, з неповним з'ясуванням обставин, що мають значення для справи, у зв'язку з чим постанова суду від 10.09.2015р. підлягає скасуванню з прийняттям нової про задоволення позову ОСОБА_3.

З вищезазначених підстав, апеляційна скарга Міністерства юстиції України задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 195, 196, 198, 202, 205, 207 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Міністерства юстиції України - залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити, постанову Рівненського окружного адміністративного суду від "10" вересня 2015 р. скасувати та прийняти нову постанову.

Позовні вимоги ОСОБА_3 задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати наказ Міністерства юстиції України №1797 к від 03.06.2015 р.

Визнати протиправним та скасувати наказ Головного територіального управління юстиції у Рівненській області №365/04/к від 03.06.2015 р..

Поновити ОСОБА_3 на посаді начальника управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Рівненській області.

Стягнути з Головного територіального управління юстиції в Рівненській області на користь ОСОБА_3 заробітну плату за час вимушеного прогулу в розмірі 15 140, 00 грн..

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня складання її в повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя М.М. Капустинський

судді: Є.М. Мацький

В.Б. Шидловський

Повний текст cудового рішення виготовлено "11" грудня 2015 р.

Роздруковано та надіслано:р.л.п.

1- в справу:

2 - позивачу/позивачам: ОСОБА_3 АДРЕСА_1

3- відповідачу/відповідачам: Міністерство юстиції України вул.Городецького,13,м.Київ,01001

4 - Головне територіальне управління юстиції у Рівненській області вул.Замкова,22А,м.Рівне,33028

5-третій особі: ОСОБА_4 - АДРЕСА_2,