Справа № 813/5888/15
Суддя: Брильовський Роман Михайлович
Дата ухвалення: 2015-12-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 грудня 2015 року № 813/5888/15

Львівський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Брильовського Р.М.,

при секретарі Шугало С.А.

за участю:

представників позивача - Ступінського Я.В.

представника відповідача - Холявки І.Я.

розглянувши у відкритому судовому з асіданні у місті Львові справу за адміністративним позовом приватного підприємства «Логотрейдінг» до Державної податкової інспекції у Франківському районі м. Львова Головного управління ДФС у Львівській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, -

Встановив:

приватне підприємство «Логотрейдінг» (далі - «Логотрейдінг») звернулося до Львівського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Державної податкової інспекції у Франківському районі м. Львова Головного управління ДФС у Львівській області ( далі - ДПІ Франківському районі м. Львова ГУ ДФС у Львівській області) про скасування податкових повідомленнь рішеннь від від 14.07.2015 № та №.

В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що вказані податкові повідомлення-рішення є протиправними і підлягають скасуванню, оскільки прийняті відповідачем на підставі висновків, які ґрунтуються не на первинних облікових звітних документах, а виключно на припущеннях. Зазначає, що в якості доказу не підтвердження реального придбання товару (робіт, послуг) платником податків та зв'язку такої операції із його господарською діяльністю, є припущення податкового органу про неможливість реального виконання укладеного з контрагентами правочинів через відсутність за місцезнаходженням, чи відсутність кваліфікованого персоналу, основних фондів, чи неможливість проведення зустрічної перевірки з посиланням на акти ДПІ за місцем їх реєстрації в податкових органах. Вважає, що зазначені обставини не є підставою для позбавлення платника податку права на податковий кредит з податку на додану вартість у випадку, коли останній виконав усі передбачені законом умови стосовно отримання такого права та має необхідні документальні підтвердження розміру свого податкового кредиту, оскільки Податковий кодекс України не ставить право платника податку на додану вартість на податковий кредит в залежність від дій або бездіяльності його контрагентів чи відсутності їх за місцезнаходженням, так само відсутності у контрагентів основних фондів, кваліфікованого персоналу тощо.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав з мотивів, вказаних в позовній заяві, просив позов задовольнити.

Представник відповідача проти позову заперечив, вважає оскаржувані податкові повідомлення рішення такими, що винесені з урахуванням вимог чинного законодавства. Покликається на те, що в ході проведеної перевірки встановлено відсутність здійснення господарської діяльності позивача з ТзОВ «Стенікс Плюс» та ТзОВ «Мілтон Плас» з метою настання реальних наслідків. Посилається на акти ДПІ за місцем їх реєстрації в податкових органах, якими встановлено нереальність господарських відносин з покупцями. Господарські операції не підтверджуються стосовно врахування реального часу здійснення операцій, місцезнаходження майна, наявності трудових, виробничо-складських приміщень та іншого майна, які економічно необхідні для здійснення господарських операцій.

В судовому засіданні представник відповідача заперечення підтримав, просить в задоволенні позову відмовити.

Суд, заслухавши думку сторін, з'ясувавши обставини, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень, дослідивши докази, якими вони обґрунтовуються встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини.

Державною податковою інспекцією у Франківському районі м. Львова Головного управління ДФС у Львівській області проведено документальну позапланову виїзну перевірку ПП «Логотрейдінг» з питань господарських відносин з ТзОВ «Стенікс Плюс» за липень 2014 та ТзОВ «Мілтон Плас» за серпень 2014, а також документального підтвердження використання у власній господарській діяльності товарів (робіт, послуг) або подальшої реалізації цих товарів (робіт, послуг) від вищезазначених контрагентів.

За результатами вищевказаної перевірки складено акт від 26.06.2015 №468/22-02/36248687, яким встановлено порушення пп.14.1.27 п. 14.1 ст. 14, п.138.1, п.138.2, п.138.4 ст.138, п.п. 139.1.9 п.139.1 ст.139 Податкового Кодексу України від 02.12.2010 року №2755-УІ (із змінами та доповненнями), шо призвело до завищення від'ємного значення об'єкта оподаткування з податку на прибуток за 2014р. на суму 226 790,00 грн та п. 198.1. 198.3, 198.6 статті 198 Податкового кодексу України від 2 грудня 2010 року №2755-УІ із змінами і доповненнями, що призвело до заниження податку на додану вартість на загальну суму 45 358,00 грн., в т.ч. за липень на суму 18 392,00грн., за серпень на суму 26 966,00грн., за рахунок проведення взаєморозрахунків з ТОВ «Мілтон Плас», ТОВ «Стенікс Плюс».

На підставі вказаного акта перевірки ДПІ Франківському районі м. Львова ГУ ДФС у Львівській області 14.07.2015 винесено податкові повідомлення-рішення №, яким ПП «Логотрейдінг» зменшено суму відємного значення об'єкта оподаткування податком на прибуток у розмірі 226 790,00 грн та №, яким ПП «Логотрейдінг» збільшено суму грошового збовязання з податку на додану вартість в сумі 56 697,50 грн, в т.ч. за основним платежем - 45 358,00 грн, за штрафними (фінансовими) санкціями - 11 339,50 грн.

Вказані податкові повідомлення-рішення позивачем оскаржено в порядку адміністративного оскарження, однак рішенням Державної фіскальної служби України ГУ ДФС у Львівській області про результати розгляду первинної скарги від 18.09.2015 року № 4473/10/13-01-10-07-05 та рішенням Державної фіскальної служби України про результати розгляду повторної скарги від 13.10.2015 року № 21587/6/99-99-10-01-02-25 податкові повідомлення-рішення № та № від 14.07.2015 року було залишено без змін, а первинну скаргу ПП «Логотрейдінг» - без задоволення.

Спірні правовідносини регулюються Конституцією України, Податковим кодексом України від 02.12.2010р. №2755-VI (із змінами і доповненнями), ЦК України, ГК України, КАС України.

Предметом доказування у відповідній категорії спорів є реальність господарських операцій, що є підставою для виникнення права на податковий кредит та/або формування валових витрат; добросовісність дій платника податку, яка полягає у відповідності вчинених ним дій господарській меті, а також реальність усіх даних, наведених у документах, що надають право на податковий кредит та/або формування валових витрат.

Із матеріалів справи видно, що 01.08.2014 між ТзОВ «Мілтон Плас» (продавець) та ПП «Логотрейдінг» (покупець) укладено договір купівлі-продажу товарів №1/08, згідно якого продавець зобов'язується передати у власність покупця, а покупець зобов'язується прийняти у свою власність та оплатити товар у кількостях та за ціною (вартістю), що наводяться в додатках до цього договору, які підписуються та скріплюються печатками обох сторін та є невідємною частиною цього договору.

Відповідно до умов Договору № 1/08 від 01 серпня 2014р., укладеного між ТзОВ «Мілтон Плас» (продавець) та ПП «Логотрейдінг» (покупець) Позивачем було придбано товари (гофроящик 380*285*215, гофроящик 600*400*500, стрічка пакувальна 20 мкм 5 мм, 2 кг.) на загальну суму 161 796,00 грн., в т.ч. ПДВ 26 966,00 грн.

На підтвердження проведених взаєморозрахунків ПП «Логотрейдінг» із ТзОВ «Мілтон Плас» позивачем представлено такі первинні документи: видаткова накладна № 1 від 04.08.2014 на загальну суму 59 388,00 грн., в т.ч. ПДВ - 9 898,00 грн, акт прийому-передачі товару від 04.08.2014 на загальну суму 59 388,00 грн., в т.ч. ЛДВ 9 898,00 грн, податкова накладна № 10408 від 04.08.2014 на загальну суму 59 388,00 грн., в т.ч. ПДВ - 9 898.00 грн.- гофроящики, стрічка пакувальна, видаткова накладна № 2 від 18.08.2014 на загальну суму 44 880,00 грн., в т.ч. ПДВ 7 480.00 грн, акт прийому-передачі товару від 18.08.2014 на загальну суму 44 880,00 грн., в т.ч. ПДВ-7 480,00 грн, податкова накладна № 21808 від 18.08.2014 на загальну суму 44 880,00 грн., в т.ч. ПДВ - 7 480,00 грн - гофроящики, стрічка пакувальна, видаткова накладна № 3 від 18.08.2014 на загальну суму 57 528,00 грн., в т.ч. ПДВ - 9 588.00 грн, акт прийому-передачі товару від 18.08.2014 на загальну суму 57 528,00 грн., в т.ч. ПДВ- 9 588,00 грн, податкова накладна № 11808 від 18.08.2014 на загальну суму 57 528,00 грн., в т.ч. ПДВ- 9 588,00 грн. - гофроящики, стрічка пакувальна.

ПП «Логотрейдінг» проведено розрахунок з ТзОВ «Мільтон Плас» в безготівковій формі згідно платіжного доручення №1000449 від 20.08.2014р. на суму 161 796, 00 грн., в т.ч. ПДВ - 26 966,00 грн.

Також, 05.05.2015 між ТзОВ «Стенікс Плюс» (продавець) та ПП «Логотрейдінг» (покупець) укладено договір купівлі-продажу товарів №5/5, згідно якого продавець зобов'язується передати (поставити) в обумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві ПП «Логотрейдінг» товари (товар), а покупець зобов'язаний прийняти вказані товари (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до умов Договору №5/5 від 05 травня 2014 позивачем придбано товар (гофроящик 380*285*215, гофроящик 600*400*500, стрічка пакувальна 20 мкм 500мм, 2 кг.) на загальну суму 110 352,00 грн., в т.ч. ПДВ 18 392,00грн.

На підтвердження проведених взаєморозрахунків ПП «Логотрейдінг» із ТзОВ «Стенікс Плюс» позивачем представлено такі первинні документи: видаткова накладна № 7 від 08.07.2014 на загальну суму 59 880,00 грн., в т.ч. ПДВ - 9980.00 грн; акт прийому-передачі товару від 08.07.2014 на загальну суму 59 880,00 грн., в т.ч. ПДВ - 9 980.00 грн; податкова накладна №10807 від 08.07.2014 на загальну суму 59 880,00 грн., в т.ч. ПДВ - 9 980,00 грн. - гофроящики, стрічка пакувальна; видаткова накладна № 8 від 21.07.2014 на загальну суму 50 472,00 грн., в т.ч. ПДВ - 8 412.00 грн; акт прийому-передачі товару від 21.07.2014 на загальну суму 50 472,00 грн., в т.ч. ПДВ - 8 412,00 грн; податкова накладна №12107 від 21.07.2014 на загальну суму 50 472,00 грн., в т.ч. ПДВ - 8 412,00 грн - гофроящики, стрічка пакувальна.

ПП «Логотрейдінг» здійснено розрахунки з ТзОВ «Стенікс Плюс» в безготівковій формі згідно платіжного доручення № 984155 від 22.07.2014 на суму 110 352, 00грн.

При прийнятті рішення суд виходив з такого.

Відповідно до ст.3 Господарського кодексу України під господарською діяльністю розуміється діяльність суб'єктів господарювання у сфері суспільного виробництва спрямована на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність.

Господарська діяльність, що здійснюється для досягнення економічних і соціальних результатів та з метою одержання прибутку, є підприємництвом, а суб'єкти підприємництва-підприємцями.

Господарською діяльністю в розумінні п. 14.1.36. ст. 14 ПК України є діяльність особи, що пов'язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

Відповідно до підпункту 14.1.181 пункту 14.1 статті 14 ПК України (норми кодексу у редакції, чинній на момент виникнення спірних відносин), податковий кредит - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов'язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

Пунктом 198.2 статті 198 ПК України встановлено, що датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Пунктом 198.3 статті 198 ПК України передбачено, що податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг (у разі здійснення контрольованих операцій - не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу) та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з:

-придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку;

-придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Відповідно до п. 198.6 ст. 198 ПК України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Відповідно до пункту 201.10 статті 201 розділу V Кодексу податкова накладна видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

При цьому відповідно до пункту 201.4 статті 201 розділу V Кодексу податкова накладна складається у двох примірниках у день виникнення податкових зобов'язань продавця. Один примірник видається покупцю, а другий залишається у продавця. У разі складання податкової накладної у паперовому вигляді покупцю видається оригінал, а копія залишається у продавця.

Положеннями п. 44.1 ст. 44 ПК України визначено, що для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Водночас, ст. 1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" визначено, що первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Необхідність підтвердження господарських операцій первинними документами визначено п.1.2 ст. 1, п.2.1 ст.2 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.95р. зареєстрованого в Міністерстві юстиції України від 05.06.95р. за № 168/704, та зазначено, що первинні документі - це документи, створені у письмовій або електронній формі, що фіксують та підтверджують господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації (власника) на їх проведення.

Отже, виходячи із системного аналізу вказаних норм, для підтвердження даних податкового обліку можуть братись до уваги лише ті первинні документи, які складені в разі фактичного здійснення господарської операції. Тобто, податковий кредит для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на додану вартість має бути підтверджений належним чином складеними первинними документами, що відображають реальність господарської операції, яка є підставою для формування податкового обліку платника податків.

У листі Вищого адміністративного суду України від 02.06.2011 року № 742/11/13-11 зазначено, що з метою встановлення факту здійснення господарської операції, формування витрат для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на прибуток або податкового кредиту з податку на додану вартість судам належить з'ясовувати, зокрема, такі обставини: рух активів у процесі здійснення господарської операції. При цьому дослідженню підлягають усі первинні документи, які належить складати залежно від певного виду господарської операції, - договори, акти виконаних робіт, документи про перевезення, зберігання товарів тощо.

Оцінюватися при дослідженні факту здійснення господарської операції повинні відносини безпосередньо між учасниками тієї операції, на підставі якої сформовані дані податкового обліку.

В контексті вищевказаного роз'яснення, суд відзначає, що реальність проведених операцій позивача з ТзОВ «Стенікс Плюс» та ТзОВ «Мілтон Плас» на загальну суму ПДВ в розмірі 45 358,00 грн підтверджується наступними документами: договорами купівлі-продажу, видатковими накладними, податковими накладними, актами прийому-передачі товару, платіжними дорученнями про оплату ТМЦ.

Досліджені податкові накладні, які відповідно до п.201.10 ПК України є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту, були видані позивачу в липні-серпні 2014 та надавали право на формування відповідного податкового кредиту в сумі 45 358,00 грн та їх юридична дійсність податковою інспекцією не оспорюється.

Як видно з акта перевірки, єдиною обставиною, на яку посилається відповідач, як на підставу донарахування позивачу суми ПДВ в розмірі 45 358,00 грн та штрафними санкціями в сумі 11 339,50 грн є отримала від ДПІ в Сихівському районі м. Львова ГУ ДФС у Львівській області податкова інформація щодо ТзОВ «Стенікс Плюс» за липень 2014 від 02.12.2014 №276/13-5-22-04-11/38751190 та податкову інформацію від 05.03.2015 №137/10-13-22-05/38857388 «щодо спектру фінансово-господарської діляьносіт ТОВ «Мілтон Плас» з питань дотримання вимог податкового законодавства при взаємовідносинах з контрагенами-постачальниками та з контрагентами-покупцями за період з 01.08.2014 по 31.08.2014, з 01.10.2014 по 30.11.2014», якими встановлено, що зустрічні звірки з даними підприємствами не проведено, оскільки дані суб'єкти господарювання відсутні за своїм місцезнаходженням.

Однак, при дослідженні факту реальності господарських операцій суд досліджує відносини безпосередньо між ПП «Логотрейдінг» та ТзОВ «Мілтон Плас» та ТзОВ «Стенікс Плюс», на підставі яких сформовані дані податкового обліку та бере до уваги ряд обставин, зокрема те, що: договори, укладені між ПП «Логотрейдінг» та ТзОВ «Мілтон Плас» та ТзОВ «Стенікс Плюс» згідно презумпції правомірності є дійсними, оскільки, в судовому порядку не визнавались недійсними; платіжними дорученнями підтверджено факт проведення розрахунку ПП «Логотрейдінг» з контрагентами за отримані позивачем товарно-матеріальні цінності в повному обсязі, актами прийому-передачі товару підтверджено факт постачання товарно-матеріальних цінностей, податкова правосуб'єктність ТзОВ «Мілтон Плас» та ТзОВ «Стенікс Плюс» підтверджується належною його реєстрацією як платників податку на додану вартість.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про реальність та товарність господарських операцій між ПП «Логотрейдінг» та ТзОВ «Мілтон Плас» та ТзОВ «Стенікс Плюс» на підставі належним чином складених первинних документів, а відтак правомірність задекларованого податкового кредиту в сумі 45 358,00 грн за період з липня по серпень 2014, отже, податкова інформація, отримана від інших податкових інспекцій, не може бути підставою для зняття суми податкового кредиту позивачу.

В контексті вказаного, суд додатково наголошує, що в податковому законодавстві діє принцип індивідуальної відповідальності кожного платника податків за порушення правил ведення податкового обліку. Зазначена відповідальність стосується кожного окремого платника податку і не може автоматично поширюватися на третіх осіб, у тому числі на його контрагентів. Така ж позиція висловлена і в рішенні Європейського суду з прав людини від 09.01.2007 року у справі "Інтерсплав проти України", згідно якої, у разі наявності у державних органів інформації про зловживання в системі оподаткування конкретною компанією, вони повинні застосовувати відповідні заходи саме до цього суб'єкта, а не розповсюджувати негативні наслідки на інших осіб при відсутності зловживання з їх боку.

Крім того, згідно з практикою Європейського суду з прав людини у справі «БУЛВЕС»АД проти Болгарії»(заява № 3991/03) Європейський суд з прав людини у своєму рішенні від 22 січня 2009 року зазначив, що платник податку не повинен нести наслідків невиконання постачальником його зобов'язань зі сплати податку і в результаті сплачувати ПДВ вдруге, а також сплачувати пеню. На думку Суду, такі вимоги стали надмірним тягарем для платника податку, що порушило справедливий баланс, який повинен підтримуватися між вимогами суспільного інтересу та вимогами захисту права власності.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст.71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідачем не надано суду достатніх доказів на підтвердження правомірності винесення податкових повідомленнь рішеннь від 14.07.2015 № та №, зокрема, донарахування ПДВ в сумі 45 358,00 грн та штрафних санкцій від цієї суми в розмірі 11 339,50 грн, а тому вони є протиправними та підлягають скасуванню, а позов - задоволенню.

Щодо судових витрат, то у відповідності до вимог ст.94 КАС України, судові витрати у формі судового збору належить стягнути на користь позивача.

Керуючись ст.ст. 2, 4, 7-14, 23, 69, 70, 71, 86, 160-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України,-

Постановив:

Позов задовольнити.

Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у Франківському районі м. Львова Головного управління ДФС у Львівській області від 14.07.2015 № та №.

Стягнути з Державної податкової інспекції у Франківському районі м. Львова Головного управління ДФС у Львівській області за рахунок її бюджетних асигнувань на користь приватного підприємства «Логотрейдінг» судовий збір в розмірі 4 252 (чотири тисячі двісті п'ятдесят дві) грн 32 коп.

Апеляційна скарга на постанову суду подається протягом десяти днів з дня її проголошення до Львівського апеляційного адміністративного суду через Львівський окружний адміністративний суд. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до Львівського апеляційного адміністративного суду. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 цього Кодексу, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Постанова набирає законної сили в порядку, встановленому ст. 254 КАС України.

Суддя Р.М. Брильовський