Справа № 461/8661/14-а
Суддя: Сапіга Віталій Петрович
Дата ухвалення: 2015-12-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 грудня 2015 року Справа № 876/10638/14

Львівський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого-судді Сапіги В.П.,

суддів: Левицької Н.Г., Обрізка І.М.,

за участі секретаря судових засідань Сердюк О.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційні скарги Львівської міської ради, виконавчого комітету Львівської міської ради, Сихівської районної адміністрації Львівської міської ради на постанову Галицького районного суду м. Львова від 27.10.2014 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Львівської міської ради, третьої особи без самостійних вимог Сихівської районної адміністрації Львівської міської ради та громадської організації «Кращий Сихів» про визнання рішення протиправним та скасування,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 звернувся в суд з адміністративним позовом до Львівської міської ради щодо визнання протиправним та скасування рішення виконавчого комітету Львівської міської ради №501 від 10.07.2014 р. «Про скасування наказу директора містобудування від 01.07.2013 р. №197».

Постановою Галицького районного суду м. Львова від 27.10.2014 року задоволено позовні вимоги.

Непогодившись з постановою суду, Львівська міська рада, виконавчий комітет Львівської міської ради, Сихівська районна адміністрація Львівської міської ради оскаржили рішення суду.

При цьому, останні вважають, що позивачем безпідставно заявлено позов до Львівської міської ради, оскільки оскаржено рішення виконавчого комітету Львівської міської ради, який є юридичною особою та такого не притягнуто стороною у справі.

На вимогу громадської організації «Кращий Сихів» в порядку ст. 53 КАС України останню залучено до участі у розгляді справи в якості третьої особи без самостійних вимог на стороні відповідача без самостійних вимог.

Заслухавши суддю доповідача, вивчивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги необхідно задовольнити.

Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що відповідно до наказу директора Департаменту містобудування Львівської міської ради від 01.07.2013 року "Про затвердження містобудівних умов та обмежень забудови земельної ділянки на проектування та будівництво громадянином ОСОБА_2 торгового комплексу на АДРЕСА_1 зі знесенням будівлі кафе", останньому затверджено містобудівні умови.

На виконання зазначеного наказу, останній продовжив підготовку документації, необхідної для виконання будівельних робіт та вчинив дії щодо безпосередньої реалізації набутих прав, а саме уклав договір генерального підряду в будівництві, отримав дозвіл Сихівської районної адміністрації на тимчасове порушення благоустрою №29, уклав договір пайової участі №94 від 21.03.2014р., сплатив згідно договору внесок пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту в розмірі 10000 грн, зареєстрував декларацію про початок виконання будівельних робіт.

Оскаржуваним рішенням виконавчого комітету Львівської міської ради №501 від 10.07.2014 р. "Про скасування наказу директора департаменту містобудування від 01.07.2013 р. №197" скасовано наказ директора департаменту містобудування м. Львова від 01.07.2013 р. №197 "Про затвердження містобудівних умов та обмежень забудови земельної ділянки на проектування та будівництво громадянином ОСОБА_2 торгового комплексу на АДРЕСА_1 зі знесенням будівлі кафе".

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що органи місцевого самоврядування не можуть в односторонньому порядку скасовувати свої попередні рішення, якщо на підставі приписів цих рішень виникли певні правовідносини і їх суб'єкти заперечують проти їх припинення, та у подібних випадках рішення можуть визнаватися нечинними та скасовуватись у судовому порядку

Відповідно до ч.1 ст.73 ЗУ «Про місцеве самоврядування в Україні» передбачено, що акти ради, сільського, селищного, міського голови, голови районної в місті ради, виконавчого комітету сільської, селищної, міської, районної у місті (у разі її створення) ради, прийняті в межах наданих їм повноважень, є обов'язковими для виконання всіма розташованими на відповідній території органами виконавчої влади, об'єднаннями громадян, підприємствами, установами та організаціями, посадовими особами, а також громадянами, які постійно або тимчасово проживають на відповідній території.

Згідно ч. 3 ст. 52 ЗУ "Про місцеве самоврядування в Україні" сільська, селищна, міська рада може прийняти рішення про розмежування повноважень між її виконавчим комітетом, відділами, управліннями, іншими виконавчими органами ради та сільським, селищним, міським головою в межах повноважень, наданих цим Законом виконавчим органам сільських, селищних, міських рад.

Повноваження департаменту містобудування Львівської міської ради визначаються «Положенням про розмежування повноважень між виконавчими органами Львівської міської ради», затвердженого ухвалою міської ради від 19.10.2006 № 219.

Пунктом 86 Розділу ХІ згаданого Положення до повноважень департаменту містобудування віднесено видачу наказів про затвердження вимог до архітектурно-планувальної частини проекту, що є документом, який визначає комплекс архітектурно-технічних вимог та умов проектування об'єкта у разі проектування та реконструкції окремих частин будівлі, споруди (у разі зміни функцій житлового приміщення на нежитлові, виробничі або навпаки, зміни техніко-економічних показників), реконструкції, реставрації, ремонту, пристосування пам'яток культурної спадщини національного, місцевого значення. Порядок розробки, надання, форму та зміст вимог до архітектурно-планувальної частини проекту визначає виконавчий комітет.

Отже, нормами положення чітко розмежовано повноваження департаменту та виконавчого комітету щодо правовідносин погоджувального характеру в містобудівній галузі.

Одночасно абз.абз. 2, 3 вступу Положення про розмежування повноважень між виконавчими органами Львівської міської ради, визначено, що воно є нормативним актом, що визначає повноваження, а також межі відповідальності виконавчих органів міської ради. Положення розмежовує повноваження між виконавчим комітетом, департаментами, управліннями, відділами, іншими виконавчими органами ради у межах повноважень, наданих Законом України "Про місцеве самоврядування в Україні" та іншими нормативними актами виконавчих органів міської ради. Це Положення визначає повноваження щодо прийняття розпорядчих документів.

Абз. 4 Положення про розмежування повноважень між виконавчими органами Львівської міської ради врегульовано, що в межах повноважень, визначених цим Положенням, виконавчі органи ради наділені правом виступати (діяти) від імені міської ради та її виконавчого комітету без окремого доручення.

Таким чином, департамент в межах даних правовідносин діє як орган місцевого самоврядування, згідно делегованих йому повноважень.

Згідно п. 15 ч. 1 ст. 26 ЗУ "Про місцеве самоврядування в Україні" виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються такі питання скасування актів виконавчих органів ради, які не відповідають Конституції чи законам України, іншим актам законодавства, рішенням відповідної ради, прийнятим у межах її повноважень. Одночасно, наведене виключає покликання відповідача на положення п. 3 ч. 2 ст. 52 ЗУ "Про місцеве самоврядування в Україні".

Таким чином, в межах правовідносин, які виникли між сторонами, департамент містобудування ЛМР діяв згідно делегованих йому повноважень як виконавчий орган місцевого самоврядування.

Відповідно до п.5 рішення Конституційного Суду України від 16.04.2009 р. №7-рп/2009, передбачено, що в Конституції України закріплено принцип, за яким права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави, яка відповідає перед людиною за свою діяльність. Органи місцевого самоврядування є відповідальними за свою діяльність перед юридичними і фізичними особами. Таким чином, органи місцевого самоврядування не можуть скасовувати свої попередні рішення, вносити до них зміни, якщо відповідно до приписів цих рішень виникли правовідносини, пов'язані з реалізацією певних суб'єктивних прав та охоронюваних законом інтересів, і суб'єкти цих правовідносин заперечують проти їх зміни чи припинення. Це є "гарантією стабільності суспільних відносин" між органами місцевого самоврядування і громадянами, породжуючи у громадян впевненість у тому, що їхнє існуюче становище не буде погіршене прийняттям більш пізнього рішення.

Згідно зі ст.144 Конституції України органи місцевого самоврядування в межах повноважень, визначених законом, приймають рішення, які є обов'язковими до виконання на відповідній території України. Рішення органів місцевого самоврядування з мотивів їх невідповідності Конституції чи законам України зупиняються у встановленому законом порядку з одночасним зверненням до суду.

Згідно п.10 ст. 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування з мотивів їхньої невідповідності Конституції або законам України визнаються незаконними в судовому порядку.

Також Конституційний Суд України в рішенні №7-рп/2009 від 16.04.2009р. (справа про скасування актів органів місцевого самоврядування, за конституційним поданням Харківської міської ради щодо офіційного тлумачення положень ч.2 ст.19, ст.144 Конституції України, ст.25, ч.14 ст.46, ч.ч.1,10 ст.59 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні") дійшов висновку про те, що органи місцевого самоврядування не можуть скасовувати свої попередні рішення, вносити до них зміни, якщо відповідно до приписів цих рішень виникли правовідносини, пов'язані з реалізацією певних суб'єктивних прав та охоронюваних законом інтересів, і суб'єкти цих правовідносин заперечують проти їх зміни чи припинення.

Відповідно до зазначеного вище рішення Конституційного Суду України ненормативні правові акти органу місцевого самоврядування є актами одноразового застосування, вичерпують свою дію фактом їхнього виконання, тому вони не можуть бути скасовані чи змінені органом місцевого самоврядування після їх виконання.

Суд першої інстанції задовольняючи позовні вимоги підставно прийшов до висновку, що наказ директора департаменту містобудування м. Львова від 01.07.2013 року №197 "Про затвердження містобудівних умов та обмежень забудови земельної ділянки на проектування та будівництво громадянином ОСОБА_2 торгового комплексу на АДРЕСА_1 зі знесенням будівлі кафе" є ненормативно-правовим актом органу місцевого самоврядування одноразового застосування та вичерпав свою дію фактом його виконання, оскільки позивач виконав умови щодо виготовлення проектно-погоджувальної документації та певні будівельні роботи, а тому не може бути в подальшому скасований.

Проте, суд першої інстанції задовольняючи позовні вимоги не звернув увагу на те, що виконавчий комітет Львівської міської ради та Львівська міська рада є різними юридичними особами, що підтверджується витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців Серії АВ №392256 та Серії ААА № 312159.

З наведеного необхідно зробити висновок, що суд першої інстанції не виконав вимоги ч.1 ст.52 КАС України, а саме встановивши, що з адміністративним позовом звернулася не та особа, якій належить право вимоги, або не до тієї особи, яка повинна відповідати за адміністративним позовом, може за згодою позивача допустити заміну первинного позивача або відповідача належним позивачем або відповідачем, якщо це не потягне за собою зміни підсудності адміністративної справи, що призвело до помилкового задоволення позовних вимог стосовно неналежного відповідача - Львівської міської Ради, а не виконавчого комітету Львівської міської Ради.

Отже, з аналізу положень ст. 52 КАС України випливає, що здійснювати заміну неналежного чи залучати як другого відповідача може виключно суд першої інстанції, оскільки це має наслідком розгляд адміністративної справи спочатку.

Враховуючи те, що суд апеляційної інстанції позбавлений можливості здійснювати заміну неналежного відповідача чи залучати його як другого відповідача, колегія суддів прийшла до висновку, що в задоволенні адміністративного позову позивача пред'явленого до Львівської міської ради слід відмовити, у зв'язку з пред'явленням позову до неналежного відповідача.

Відповідно до ст.159 КАС України, судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Також, відповідно до ст. 202 КАС України суд апеляційної інстанції скасовує судове рішення та ухвалює нове, коли має місце, зокрема, неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, недоведеність таких обставин, невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи чи питання.

З огляду на вищевикладене, доводи апеляційних скарг є суттєвими і складають підстави для висновку про неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення судом норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення питання тому, колегія суддів приходить до висновку, що постанову необхідно скасувати та прийняти нову про відмову у задоволенні позовних вимог.

Керуючись ч.3 ст. 160, ст.196, п.3 ч.1 ст. 198, ст.202, ст.205, ст.207, ст. 254 КАС України, суд апеляційної інстанції

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційні скарги Львівської міської ради, виконавчого комітету Львівської міської ради, Сихівської районної адміністрації Львівської міської ради - задовольнити.

Скасувати постанову Галицького районного суду м. Львова від 27.10.2014 р. у справі №461/8661/14а та прийняти нову постанову.

Відмовити в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до Львівської міської ради, третьої особи без самостійних вимог Сихівської районної адміністрації Львівської міської ради та громадської організації «Кращий Сихів» про визнання протиправним та скасування рішення.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом 20-ти днів.

Головуючий суддя : В.П. Сапіга

Судді: Н.Г. Левицька

І.М. Обрізко

Повний текст виготовлено 16.12.2015р.