Справа № 810/3643/15
Суддя: Епель О.В.
Дата ухвалення: 2015-12-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Головуючий у 1-й інстанції: Виноградова О.І. Суддя-доповідач: Епель О.В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 грудня 2015 року Справа № 810/3643/15

Київський апеляційний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді: Епель О.В.,

суддів: Карпушової О.В., Кобаля М.І.,

розглянувши в порядку письмового провадження в залі суду в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Київського окружного адміністративного суду від 15 жовтня 2015 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Департаменту державної виконавчої служби відділу примусового виконання рішень Міністерства юстиції України про визнання протиправним та скасування рішення,

ВСТАНОВИВ :

ОСОБА_2 ( далі - позивач ) звернулась до суду з адміністративним позовом до Департаменту державної виконавчої служби відділу примусового виконання рішень Міністерства юстиції України ( далі - відповідач ) про визнання протиправною та скасування постанови від 24.04.2015 р. ВП №39415735 про закінчення виконавчого провадження.

Постановою Київського окружного адміністративного суду від 15 жовтня 2015 року в задоволенні адміністративного позову було відмовлено.

Не погоджуючись з таким судовим рішенням позивач подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати зазначену постанову суду та ухвалити нову про задоволення позову в повному обсязі, так як, на думку апелянта, оскаржуване рішення суду прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

У судове засідання сторони не з'явились, про день, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, у зв'язку із чим, колегія суддів, на підставі ч. 6 ст. 12, ч. 1 ст. 41, ч. 1 ст. 197 КАС України розглядає справу за їх відсутності в порядку письмового провадження без фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, юридичної оцінки обставин справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а постанова суду - без змін, з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, позивач є учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС 1 категорії та інвалідом 2-ї групи внаслідок захворювання, пов'язаного із наслідками аварії на Чорнобильській АЕС.

Постановою Білоцерківського міськрайонного суду від 13 березня 2009 року у справі № 2-а-3480, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 27 квітня 2010 року, УПФУ в м. Білій Церкві було зобов'язано здійснити перерахунок пенсії позивача, а саме: основного розміру пенсії, у відповідності до ст. 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, відповідно до ст. 50 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», та доплати до пенсії позивача згідно зі ст. 39 вказаного Закону, починаючи з 22.05.2008 р.

У зв'язку з невиконанням вказаного рішення суду, позивач звернулась до Європейського суду з прав людини із заявою № 52941/12 від 20.06.2012 р.

Рішенням ЄСПЛ від 18.07.2013 р. № 1270/12 у справі «Москаленко та інші проти України» заяву позивача було задоволено, а саме постановлено: (a) протягом трьох місяців держава-відповідач має виконати рішення національних судів, ухвалені на користь заявників, які залишаються невиконаними, та сплатити 2000 євро кожному заявнику або його/її спадкоємцю; ці суми є відшкодування матеріальної та моральної шкоди, а також компенсацією судових витрат, і мають бути сплачені разом з будь-якими податками, що можуть нараховуватись, та конвертовані в національну валюту за курсом на день здійснення платежу; (b) зі спливом зазначеного тримісячного строку і до остаточного розрахунку на ці суми нараховуватиметься простий відсоток (simple interest) у розмірі граничної позичкової ставки Європейського центрального банку, що діятиме в період несплати, до якої має бути додано три відсоткові пункти.

16.08.2013 р. за заявою позивача державним виконавцем було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП № 39415735 з примусового виконання рішення ЄСПЛ № 1270/12 на користь позивача.

У межах даного виконавчого провадження боржником - державою Україною в особі Міністерства юстиції України було виконано зазначене рішення Європейського суду та виплачено ОСОБА_2 2000 євро компенсації в еквіваленті 21608,28 грн. та пеню за несвоєчасне виконання рішення Європейського суду з прав людини в розмірі 75,48 грн.

Крім того, позивачу було перераховано і виплачено заборгованість за рішенням національного суду у розмірі 99209,03 грн. за період з 22.05.2008 р. по 01.11.2011 р.

24.04.2015 р. державним виконавцем було винесено постанову про закінчення виконавчого провадження ВП № 39415735 у зв'язку з фактичним виконання рішення ЄСПЛ від 18.07.2013 р. № 1270/12 на підставі п. 8 ч. 1 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження».

Вважаючи зазначену постанову про закінчення виконавчого провадження протиправною позивач звернулась до суду з даним адміністративним позовом.

Судова колегія встановила, що відмовляючи в задоволенні позовних вимог суд першої інстанції виходив з того, що рішення ЄСПЛ від 18.07.2013 р. № 1270/12 щодо заявника ОСОБА_2 виконано в повному обсязі, а отже, відповідач, виносячи оскаржувану постанову про закінчення виконавчого провадження, діяв на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та чинним законодавством України.

Дослідивши матеріали справи у їх сукупності колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Спірні правовідносини врегульовані Конституцією України та Законами України «Про виконавче провадження» ( далі - Закон № 606-XIV ), «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» ( далі - Закон № 3477-IV ), «Про Державний бюджет України на 2011 рік» ( далі - Закон № 2857-VI ).

Так, відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з п. 9 ч. 1 ст. 17 Закону № 606-XIV, відповідно до цього Закону підлягають виконанню державною виконавчою службою рішення Європейського суду з прав людини з урахуванням особливостей, передбачених Законом України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини».

Статтями 2, 3 Закону № 3477-IV визначено, що рішення є обов'язковим для виконання Україною відповідно до статті 46 Конвенції. Порядок виконання Рішення визначається цим Законом, Законом України «Про виконавче провадження», іншими нормативно-правовими актами з урахуванням особливостей, що передбачені цим Законом.

Виконання Рішення здійснюється за рахунок Державного бюджету України.

Відповідно до ч. 1, 3, 4 ст. 8 Закону № 3477-IV, виплата стягувачеві відшкодування має бути здійснена у тримісячний строк з моменту набуття Рішенням статусу остаточного або у строк, передбачений у Рішенні.

Протягом одного місяця від дня відкриття виконавчого провадження за Рішенням Орган представництва надсилає до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, постанову про відкриття виконавчого провадження та документи, передбачені у п. «б» ч. 1 ст. 7 цього Закону.

Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, протягом 10 днів від дня надходження зазначених у частині 3 цієї статті документів, здійснює списання на вказаний стягувачем банківський рахунок, а в разі його відсутності - на депозитний рахунок державної виконавчої служби коштів з відповідної бюджетної програми Державного бюджету України. Порядок збереження коштів на депозитному рахунку державної виконавчої служби визначається Законом України «Про виконавче провадження».

У п. 8 ч. 1, ч. 3 ст. 49 Закону № 606-XIV визначено, що виконавче провадження підлягає закінченню у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.

Про закінчення виконавчого провадження державний виконавець виносить постанову з обов'язковим мотивуванням підстав її винесення, яка затверджується начальником відділу, якому він безпосередньо підпорядкований. Копія постанови у триденний строк надсилається сторонам і може бути оскаржена в десятиденний строк у порядку, встановленому цим Законом.

Крім того, відповідно до п. 4 Закону України «Про Державний бюджет України на 2011 рік», у 2011 році норми і положення статей 39, 50, 51, 52, 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України виходячи з наявного фінансового ресурсу бюджету Пенсійного фонду України на 2011 рік.

Рішенням Конституційного Суду України від 26.12.2011 р. № 20-рп/2011 щодо відповідності Конституції України ( конституційності ) пункту 4 розділу VІІ «Прикінцеві положення» Закону України «Про Державний бюджет України на 2011 рік» було визнано право Кабінету Міністрів України як державного органу, який має забезпечувати реалізацію встановлених законами України соціальних прав громадян, на визначення механізму реалізації законів України, у тому числі встановлення порядку та розміру соціальних виплат, виходячи з наявного фінансового ресурсу бюджету.

Отже, з викладених правових норм вбачається, що достатньою та необхідною правовою підставою для винесення державним виконавцем постанови про закінчення виконавчого провадження за п. 8 ч. 1 ст. 49 Закону №606-XIV є виконання боржником в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.

Разом з тим, колегія суддів звертає увагу на те, що як було правильно встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, боржником - державою Україною в особі Міністерства юстиції України було повністю виконано рішення Європейського суду з прав людини від 18.07.2013 р. № 1270/12 стосовно ОСОБА_2, а саме: виплачено позивачу 2000 євро компенсації в еквіваленті 21608,28 грн., пеню за несвоєчасне виконання рішення Європейського суду з прав людини в розмірі 75,48 грн., а пенсійним органом перераховано і виплачено позивачу заборгованість за рішенням національного суду у розмірі 99209,03 грн. за період з 22.05.2008 р. по 01.11.2011 р.

З огляду на це, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інтонації про те, що відповідач, виносячи оскаржувану постанову про закінчення виконавчого провадження від 24.04.2015 р. ВП №39415735 з виконання рішення з виконання рішення Європейського суду з прав людини у справі «Москаленко та інші проти України» від 18.07.2013 р. № 1270/12, діяв на підставі, у спосіб та в межах повноважень, що передбачені Конституцією та законодавством України, зокрема п. 9 ч. 1 ст. 17 та п. 8 ч. 1, ч. 3 ст. 49 Закону № 606-XIV.

При цьому, доводи апелянта про те, що в рішенні національного суду не зазначено кінцевої дати задоволення позовних вимог, однак, фактично воно було виконано державною Україною лише до 01.11.2011 р., і відповідач не забезпечив виконання боржником судового рішення з цієї дати, колегія суддів вважає такими, що не спростовують правильності висновків суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Так, апеляційний суд встановив, що дійсно у постанові національного суду, стосовно виконання якої Європейським судом з прав людини було ухвалено рішення у справі «Москаленко та інші проти України» від 18.07.2013 р. № 1270/12, не встановлено кінцевої дати задоволення позовних вимог ОСОБА_2 та зобов'язано УПФУ в м. Білій Церкві здійснити перерахунок пенсії позивача, а саме: основного розміру пенсії, у відповідності до ст. 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, відповідно до ст. 50 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», та доплати до пенсії позивача згідно зі ст. 39 вказаного Закону, починаючи з 22.05.2008 р.

Однак, з вищенаведених правових норм вбачається, що Законом України «Про Державний бюджет України на 2011 рік» було передбачено здійснення виплат, зокрема визначених статтями 39, 50, 54 Закону № 796-ХІІ, у порядку та розмірах, установлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів бюджетів усіх рівнів, і у свою чергу Рішенням Конституційного Суду України від 26.12.2011 р. № 20-рп/2011 визнано право Кабінету Міністрів України як державного органу встановлювати порядок та розмір соціальних виплат, виходячи з наявного фінансового ресурсу бюджету.

Отже, фактично відбулась зміна законодавчих норм, на підставі яких було ухвалено постанову національного суду України щодо виконання якої Європейським судом з прав людини було постановлено рішення у справі «Москаленко та інші проти України» від 18.07.2013 р. № 1270/12 в частині вимог ОСОБА_2, та саме у зв'язку з такими змінами в національному законодавстві порядок і розмір соціальних виплат позивача було змінено та забезпечено виконання постанови національного суду на підставі вказаного рішення Європейського суду до 01.11.2011 р., а не довічно, як вважає за доцільне апелянт.

При цьому, судова колегія відзначає, що в рішенні «Великода проти України» від 03.06.2014 р. Європейський суд з прав людини зазначив, що законодавчі норми можуть змінюватися, а відповідне судове рішення не може бути гарантією проти таких змін у майбутньому.

Крім того, у зазначеному рішенні Європейський суд став на бік держави України та, між іншим, наголосив на складній економічній ситуації в країні, а також на необхідності пошуку саме державою Україна додаткових інструментів її подолання шляхом раціонального використання бюджетних коштів та необхідності збереження «справедливого балансу» між вимогами загального інтересу суспільства та вимогами щодо захисту прав і свобод окремої особи.

Таким чином, викладене переконує судову колегію у безпідставності та необґрунтованості доводів апелянта щодо необхідності довічного забезпечення відповідачем виплати ОСОБА_2 основної державної пенсії, додаткової пенсі за шкоду, заподіяну здоров'ю, та доплати до пенсії, у відповідності до ст.ст. 39, 50, 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», в розмірах, установлених постановою національного суду - Білоцерківського міськрайонного суду від 13 березня 2009 року у справі № 2-а-3480.

Таким чином, дослідивши ці та всі інші доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає їх такими, що не спростовують правильності висновків суду першої інстанції та до уваги апеляційного суду не приймаються.

Враховуючи вищевикладене, судова колегія погоджується з висновками суду першої інстанції щодо відсутності жодних правових підстав для задоволення даного адміністративного позову та приходить до висновку, що судом першої інстанції було повно встановлено фактичні обставини справи, правильно визначено норми матеріального і процесуального права, які підлягають застосуванню, з дотриманням вимог ст. 159 КАС України.

Відповідно до ст. 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляд на це, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_2 підлягає залишенню без задоволення, а постанова Київського окружного адміністративного суду від 15 жовтня 2015 року - без змін.

Керуючись ст. ст. 41, 159, 160, 195, 197, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, суд,

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а постанову Київського окружного адміністративного суду від 15 жовтня 2015 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі, та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя:

Судді:

Головуючий суддя Епель О.В.

Судді: Кобаль М.І.

Карпушова О.В.