Справа № 826/13141/15
Суддя: Вівдиченко Т.Р.
Дата ухвалення: 2015-12-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

Іменем України

17 грудня 2015 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді: Вівдиченко Т.Р.

Суддів: Бєлової Л.В.

Сорочка Є.О.

За участю секретаря: Стеценко А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за апеляційною скаргою Державної податкової інспекції у Подільському районі Головного управління ДФС у м. Києві на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 11 листопада 2015 року у справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю з іноземними інвестиціями «Данфосс ТОВ» до Державної податкової інспекції у Подільському районі Головного управління ДФС у м. Києві про визнання протиправним та скасування податкових повідомлення-рішення

В С Т А Н О В И В :

Позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю з іноземними інвестиціями «Данфосс ТОВ» звернувся до суду з позовом до Державної податкової інспекції у Подільському районі Головного управління ДФС у м. Києві про визнання протиправними та скасування податкового повідомлення - рішення від 27 квітня 2015 року № .

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 11 листопада 2015 року позовні вимоги задоволено.

Не погодившись з постановою суду, відповідач - Державна податкова інспекція у Подільському районі Головного управління ДФС у м. Києві звернувся з апеляційною скаргою, просить скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні адміністративного позову.

Заслухавши у відкритому судовому засіданні суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, з наступних підстав.

Відповідно до частини 1 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, згідно наказу від 26 листопада 2014 року № 134, направлень від 08 грудня 2014 року № 1402, № 1408, № 1406, № 1404, № 1405, № 1407, № 1403, на підставі статей 20, 77, пункту 82.1 статті 82 Податкового кодексу України, Державною податковою інспекцією у Подільському районі Головного управління ДФС у м. Києві проведено документальну планову виїзну перевірку Товариства з обмеженою відповідальністю з іноземними інвестиціями «Данфосс ТОВ» () з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01 жовтня 2011 року по 30 вересня 2014 року, валютного та іншого законодавства за період з 01 жовтня 2011 року по 30 вересня 2014 року, за результатом якої складено Акт перевірки від 29 січня 2015 року № 360/26-56-22-03-09/20074667.

Як висновок проведеної перевірки встановлено порушення:

- підпункту 14.1.36 статті 14, підпунктів 134.1.1, 134.1.2 статті 134, пунктів 135.1, 135.2, підпункту 135.5.5 пункту 135.5 статті 135, підпункту 137.4 статті 137, підпункту 14.1.225 пункту 14.1 пункту 14.1 статті 14, підпункту 140.1.2 пункту 140.1 статті 140, підпункту 14.1.36 пункту 14.1 статті 14, підпункту 138.1.1 пункту 138.1 статті 138, підпунктів 139.1.3, 139.1.9 статті 139 Податкового кодексу України, в результаті чого занижено суму податку на прибуток в розмірі 1277863,00 грн., в точу числі: за ІV квартал 2011 року - 359621,00 грн., за І квартал 2012 року - 70096,00 грн., за ІІ квартал 2012 року - 76717,00 грн., за ІІІ квартал 2012 року - 73407,00 грн., за ІV квартал 2012 року - 73407,00 грн., за І квартал 2013 року - 112150,00 за ІІ квартал 2013 року - 162941,00 за ІІІ квартал 2013 року - 157171,00 за ІV квартал 2012 року - 192326,00 грн. Зменшено від'ємне значення об'єкта оподаткування від усіх видів діяльності на суму 5038858,00 грн.;

- пунктів 198.1, 198.3, 198.6 статті 198 Податкового кодексу України, в результаті чого занижено суму податку на додану вартість в розмірі 292844,00 грн., а саме: січень 2014 року - 53478,00 грн., березень 2014 року - 14703,00 грн., квітень 2014 року - 160724,00 грн., травень 2014 року - 44567,00 грн., серпень 2014 року - 19372,00 грн.

На підставі вищезазначених висновків, прийнято податкове повідомлення-рішення від 17 лютого 2015 року № , яким збільшено Товариству грошове зобов'язання з податку на прибуток підприємств на суму 1597295,00 грн., в тому числі: за основним платежем - 1277836,00 грн., за штрафними санкціями - 319459,00 грн.

Не погоджуючись із зазначеним податковим повідомленням - рішенням від 17 лютого 2015 року № , позивач оскаржив його в адміністративному порядку до Головного управління ДФС у м. Києві.

За результатами розгляду скарги платника податків, листом Головного управління ДФС у м. Києві від 22 квітня 2015 року № 6888/10/96-15-10-05-35 скасовано податкове повідомлення-рішення від 17 лютого 2015 року № в частині податку на прибуток за 2-4 квартали 2011 року у розмірі 359621,00 грн. та застосування штрафних санкцій у розмірі 89908,25 грн.,в іншій частині зазначене податкове повідомлення-рішення залишено без змін.

На підставі зазначеного рішення, відповідачем винесено податкове повідомлення - рішення від 27 квітня 2015 року № , яким Товариству з обмеженою відповідальністю з іноземними інвестиціями «Данфосс ТОВ» збільшено грошове зобов'язання з податку на прибуток підприємств на суму 1147768,75 грн., в тому числі: за основним платежем - 918215,00 грн., за штрафними санкціями - 229553,75 грн.

Крім того, за результатом адміністративного оскарження, податкове повідомлення - рішення від 27 квітня 2015 року № - залишено без змін, повторну скаргу позивача - без задоволення (копія рішення ДФС України від 22 червня 2015 року № 12959/6/99-99-10-01-01-25.

Не погоджуючись з вищевказаним податковим повідомленням-рішенням та вважаючи його протиправним, позивач звернувся до суду з позовом.

Надаючи правову оцінку обставинам справи, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до пп.14.1.27 п.14.1 ст.14 Податкового кодексу України, витрати - це сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних для провадження господарської діяльності платника податку, в результаті яких відбувається зменшення економічних вигод у вигляді вибуття активів або збільшення зобов'язань, внаслідок чого відбувається зменшення власного капіталу (крім змін капіталу за рахунок його вилучення або розподілу власником).

В силу пункту 138.1 ст. 138 Податкового кодексу України, витрати, що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування, складаються із витрат операційної діяльності, які визначаються згідно з пунктами 138.4, 138.6 - 138.9, підпунктами 138.10.2 - 138.10.4 пункту 138.10, пунктом 138.11 цієї статті, інших витрат, визначених згідно з пунктом 138.5, підпунктами 138.10.5, 138.10.6 пункту 138.10, пунктами 138.11, 138.12 цієї статті, пунктом 140.1 статті 140 і статтею 141 цього Кодексу, крім витрат, визначених у пунктах 138.3 цієї статті та у статті 139 цього Кодексу.

Згідно пп. 139.1.9 п. 139.1 ст. 139 Податкового кодексу України, не включаються до складу витрат витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

Згідно пп. 14.1.178 п. 14.1 ст. 17 Податкового кодексу України, податок на додану вартість - непрямий податок, який нараховується та сплачується відповідно до норм розділу V цього Кодексу.

У відповідності до п.185.1 ст.185 Податкового кодексу України, об'єктом оподаткування є операції платників податку з постачання товарів та послуг, місце постачання яких розташоване на митній території України.

Згідно з пунктом 188.1 статті 188 Податкового кодексу України, базою оподаткування операцій з постачання товарів/послуг визначається виходячи з їх договірної (контрактної) вартості, але не нижче звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, з урахуванням загальнодержавних податків та зборів (крім податку на додану вартість та акцизного податку на спирт етиловий, що використовується виробниками - суб'єктами господарювання для виробництва лікарських засобів, у тому числі компонентів крові і вироблених з них препаратів (крім лікарських засобів у вигляді бальзамів та еліксирів).

Так, пунктом 187.1 статті 187 Податкового кодексу України передбачено, що датою виникнення податкових зобов'язань з постачання товарів/послуг вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше:

а) дата зарахування коштів від покупця/замовника на банківський рахунок платника податку як оплата товарів/послуг, що підлягають постачанню, а в разі постачання товарів/послуг за готівку - дата оприбуткування коштів у касі платника податку, а в разі відсутності такої - дата інкасації готівки у банківській установі, що обслуговує платника податку;

б) дата відвантаження товарів, а в разі експорту товарів - дата оформлення митної декларації, що засвідчує факт перетинання митного кордону України, оформлена відповідно до вимог митного законодавства, а для послуг - дата оформлення документа, що засвідчує факт постачання послуг платником податку.

Крім того, відповідно до підпункту 14.1.181 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України, податковим кредитом є сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов'язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно розділу V цього Кодексу.

Визначальним фактором для формування податкового кредиту платником податку на додану вартість є відповідність податкової накладної порядку її заповнення та подальше використання придбаних товарів (основних фондів) в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку (стаття 198 Податкового кодексу України).

У відповідності до пункту 201.1 статті 201 Податкового кодексу України, платник податку зобов'язаний надати покупцю (отримувачу) на його вимогу підписану уповноваженою платником особою та скріплену печаткою податкову накладну.

Судом встановлено, що 02 січня 2012 року між ТОВ з іноземними інвестиціями «Данфосс ТОВ» (замовник) та Danfoss A/S (виконавець) укладено договір на надання послуг, пов'язаних з функціонуванням ІТ-обладнання та програмного забезпечення ERP відповідно до DSI (Danfoss Standard Infrastructure) № DSI/GS-2012, за умовами якого виконавець бере на себе зобов'язання по наданню замовнику послуг з технічного та консультаційного забезпечення поточного використання ІТ-обладнання; програмних продуктів, включаючи програмне забезпечення САП (відповідно до переліку у Додатках 1 та 2), а також роботу ліній супутникового зв'язку, функціонування систем та модулів з підтримки та формування корпоративної звітності та системи обліку персоналу (Додаток 3 та 4). Замовник зобов'язується оплатити виконавцю надані послуги згідно з 3 статтею цього договору.

Факт отримання ТОВ з іноземними інвестиціями «Данфосс ТОВ» від Danfoss A/S послуг програмного забезпечення, згідно додатків 1, 2, 3, 4 до Договору від 02 січня 2012 року № DSI/GS-2012 підтверджується актами виконаних робіт від 20 грудня 2012 року, від 29 березня 2012 року, від 15 червня 2012 року, 17 вересня 2012 року.

02 січня 2013 року між ТОВ з іноземними інвестиціями «Данфосс ТОВ» (замовник) та «Данфасс А/С» (Danfoss A/S) (виконавець) укладено сервісний договір № DSI/GS-2013, за умовами якого виконавець надає послуги відповідно до положень цього Договору та додатків до нього, дотримуючись всіх розумних інструкцій замовника та застосовуючи всі необхідні навички, уважність та обачність, що очікуються при наданні подібних послуг.

Послуги, які підлягають виконанню викладені в Додатках № 1, 2, 3, 4, 5 до договору № DSI/GS-2013.

В підтвердження виконання умов вказаного договору, позивачем надано акти прийому-передачі послуг від 12 березня 2013 року № 1, від 13 червня 2013 року № 2, від 22 серпня 2013 року № 3, від 09 вересня 2013 року № 4, від 18 вересня 2013 року № 5, від 22 жовтня 2013 року № 6, від 11 березня 2014 року № 8, від 13 червня 2014 року № 9, від 10 вересня 2014 року № 10, від 12 грудня 2013 року № 11, з яких вбачається зміст наданих послуг, період їх надання, вартість кожного виду наданих послуг. Вказані акти оформлені, відповідно до положень статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», а також пункту 2.4 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 року № 88.

Крім того, позивач надав перелік ІТ-запитів працівників Товариства, перелік працівників позивача, що мали доступ до комп'ютерної програми СПА, штатні розписи позивача за 2012-2014 роки, що підтверджують використання наданих контрагентом послуг в господарській діяльності позивача.

Позивачем, також, надано копію платіжних доручень в іноземній валюті від 24 вересня 2014 року № 1, копії податкових накладних від 29 березня 2012 року № 908, від 15 червня 2012 року № 674, від 17 вересня 2012 року № 673, від 17 грудня 2012 року № 931, від 20 грудня 2012 року № 937, від 12 березня 2013 року № 344, від 13 червня 2013 року № 1229, від 09 вересня 2013 року № 466, від 11 грудня 2013 року № 846, від 11 березня 2014 року № 585, від 13 червня 2014 року № 615, від 10 вересня 2014 року № 431, реєстри виданих та отриманих податкових накладних за відповідні періоди та оборотно-сальдову відомість, що підтверджують право віднесення витрат по нерезиденту Danfoss A/S до складу витрат, що враховуються при визначенні об'єкта оподаткування.

Однак, податковим органом визначено, що Товариство з обмеженою відповідальністю з іноземними інвестиціями «Данфосс ТОВ» у складі витрат, що враховуються при визначенні об'єкта оподаткування, відображено виплати (роялті) нерезиденту «Данфасс А/С» (Данія) за отримані ІТ підтримка та послуги, програмне забезпечення, надання доступу до забезпечення Данфосс, надання доступу до зовнішнього (такого, що належить третім особам) програмного забезпечення, підтримка та адміністрування планування ресурсів підприємства (ERP) (стандартні додатки данфосс по категорія SAP та додатках Microsoft), підтримку та обслуговування бази даних Global HR в САП системі на суму 6062831,00 грн., а саме: відповідачем встановлено, що «Данфосс А/С» (Данія) не є власником програми SAP та програми Microsoft, таким чином, нерезидент, на користь якого нараховувались роялті, у зв'язку з чим, підприємство не є фактичним власником отриманого доходу (роялті) від Товариства з обмеженою відповідальністю з іноземними інвестиціями «Данфосс ТОВ» у вигляді оплати за отриманий доступ до програмного забезпечення Данфосс, до зовнішнього (такого, що належить третім особам) програмного забезпечення, не є бенефіціарним (фактичним) отримувачем доходу у вигляді роялті, у зв'язку з чим, позивач не мав права відносити дані витрати по нерезиденту Danfoss A/S до складу витрат, що враховуються при визначенні об'єкта оподаткування.

Колегія суддів не погоджується з вищевказаною позицією податкового органу, оскільки, відповідно до підпункту 14.1.225 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України, роялті - будь-який платіж, отриманий як винагорода за використання або за надання права на використання об'єкта права інтелектуальної власності, а саме: на будь-які літературні твори, твори мистецтва або науки, включаючи комп'ютерні програми, інші записи на носіях інформації, відео- або аудіокасети, кінематографічні фільми або плівки для радіо- чи телевізійного мовлення, передачі (програми) організацій мовлення, інших аудіовізуальних творів, будь-які права, які охороняються патентом, будь-які зареєстровані торговельні марки (знаки на товари і послуги), права інтелектуальної власності на дизайн, секретне креслення, модель, формулу, процес, права інтелектуальної власності на інформацію щодо промислового, комерційного або наукового досвіду (ноу-хау). Не вважаються роялті платежі, отримані:

- як винагорода за використання комп'ютерної програми, якщо умови використання обмежені функціональним призначенням такої програми та її відтворення обмежене кількістю копій, необхідних для такого використання (використання «кінцевим споживачем»);

- за придбання примірників (копій, екземплярів) об'єктів інтелектуальної власності, які втілені в електронній формі, для використання за своїм функціональним призначенням для кінцевого споживання;

- за придбання речей (у тому числі носіїв інформації), в яких втілені або на яких містяться об'єкти права інтелектуальної власності, визначені в абзаці першому цього підпункту, у користування, володіння та/або розпорядження особи;

- за передачу прав на об'єкти права інтелектуальної власності, якщо умови передачі прав на об'єкт права інтелектуальної власності надають право особі, яка отримує такі права продати або здійснити відчуження в інший спосіб права інтелектуальної власності або оприлюднити (розголосити) секретні креслення, моделі, формули, процеси, права інтелектуальної власності на інформацію щодо промислового, комерційного або наукового досвіду (ноу-хау), за винятком випадків, коли таке оприлюднення (розголошення) є обов'язковим згідно із законодавством України.

Відповідно до частини 1 статті 12 Закону України «Про авторське право та суміжні права», авторське право і право власності на матеріальний об'єкт, в якому втілено твір, не залежать одне від одного. Відчуження матеріального об'єкта, в якому втілено твір, не означає відчуження авторського права і навпаки.

Компанія Данфосс А/С уклала ліцензійні договори з власниками прав інтелектуальної власності на програмне забезпечення SAP та Microsoft, та на умовах цих договорів давала доступ іншим компаніям групи Данфосс, включаючи позивача, до такого програмного забезпечення.

Дослідивши надані сторонами договори, укладені між позивачем та Данфосс А/С, колегія суддів встановила, що Данфосс А/С надано позивачу послуги з технічного та консультаційного забезпечення поточного використання ІТ-обладнання; програмних продуктів, включаючи програмне забезпечення САП, а отже, позивачеві було передано об'єкт авторського права (комп'ютерна програма), а не право користування авторськими правами на вказаний об'єкт.

Судом першої інстанції вірно зазначено, що договори, що досліджувались контролюючим органом та на підставі яких останній дійшов висновку про порушення податкового зобов'язання не є авторським договором, у розумінні статті 31 Закону України «Про авторське право та суміжні права», оскільки умовами договору передбачено лише перехід права власності на примірник програмного забезпечення, а не перехід позивачу прав користування авторськими правами.

Враховуючи те, що у вказаному випадку користувач не отримав права на користування права інтелектуальної власності (авторським правом) на програмне забезпечення, а був кінцевим користувачем цього програмного забезпечення (комп'ютерної програми), то платежі за договорами не є роялті, а є лише платою за послуги.

Аналогічна правова позиція висловлена в ухвалах Вищого адміністративного суду від 26 травня 2014 року № К/9991/39937/11,, від 30 вересня 2014 року № К/800/49909/13.

Аналізуючи обставини справи та норми чинного законодавства, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що рішення Державної Державної податкової інспекції у Подільському районі Головного управління ДФС у м. Києві від 27 квітня 2015 року № прийнято протиправно, а тому правомірно скасовано судом першої інстанції.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову (ч. 2 ст. 71 КАС України).

Натомість, Державна податкова інспекція у Подільському районі Головного управління ДФС у м. Києві, як суб'єкт владних повноважень, не довела правомірність прийнятого нею оскаржуваного рішення.

При цьому, доводи викладені в апеляційній скарзі, не спростовують висновки суду першої інстанції та не знайшли свого належного підтвердження в суді апеляційної інстанції.

Відповідно до ст. 159 КАС України, обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин у адміністративній справі, підтверджених такими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

З підстав вищенаведеного, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дослідив наявні докази, надав їм належну оцінку та прийняв рішення, з дотриманням норм матеріального і процесуального права, а тому підстав для його скасування не вбачається.

Відповідно до ст. 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 160, 167, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у Подільському районі Головного управління ДФС у м. Києві - залишити без задоволення.

Постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 11 листопада 2015 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня складення в повному обсязі шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя: Вівдиченко Т.Р.

Судді: Бєлова Л.В.

Сорочко Є.О.

Повний текст ухвали виготовлено 21.12.2015 року

.

Головуючий суддя Вівдиченко Т.Р.

Судді: Бєлова Л.В.

Гром Л.М.