Справа № 810/5227/13-а
Суддя: Степашко О.І.
Дата ухвалення: 2015-12-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"03" грудня 2015 р. м. Київ К/800/33107/14

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:

Головуючого Степашка О.І.

Суддів Островича С.Е.

Федорова М.О.

за участю:

секретаря судового засідання Чайки О.С.

представника відповідача Борисова І.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Бориспільської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Київській області

на постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 03.06.2014

у справі №810/5227/13-а

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «МК Інжиніринг»

до Бориспільської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Київській області

про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «МК Інжиніринг» (далі по тексту -позивач, ТОВ «МК Інжиніринг») звернувся до Київського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Бориспільської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Київській області (далі по тексту - відповідач, Бориспільська ОДПІ ГУ Міндоходів у Київській області) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 12.09.2013 №, №.

Постановою Київського окружного адміністративного суду від 27.01.2014 у задоволенні позову відмовлено.

Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 03.06.2014 рішення суду першої інстанції скасовано та прийнято нове рішення про задоволення позову.

В касаційній скарзі відповідач просить скасувати рішення суду апеляційної інстанції та залишити в силі рішення суду першої інстанції, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України вважає, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Судами попередніх інстанцій зазначено, що згідно акту перевірки встановлено порушення позивачем: пункту 198.6 статті 198 Податкового кодексу України, у зв'язку із чим завищено податковий кредит та занижено податок на додану вартість на загальну суму 4490061,81 грн., а саме: за березень 2012 року - на 3523497,48 грн., за квітень 2012 року - на 274335,38 грн., за травень 2012 року - на 692228,95 грн.; пункту 138.2 статті 138, підпункту 139.1.9 пункту 39.1 статті 139 Податкового кодексу України, що призвело до заниження суми податку на прибуток на загальну суму 4714565,00 грн. (за 1 квартал 2012 року на 3699672,00 грн., за 2 квартал 2012 року на 1014893,00 грн.). Такі висновки податковим органом зроблені у зв'язку із не підтвердженням реального характеру операцій позивача із його контрагентом ТОВ «Транс-Мотів ТК».

Як вбачається з матеріалів справи, у лютому 2012 року між позивачем та ТОВ «Транс-Мотів ТК» укладено договір купівлі-продажу №01/02/122 від 01.02.2012. За умовами цього договору продавець (ТОВ «Транс-Мотів ТК») зобов'язується поставити та передати покупцю (ТОВ «МК Інжиніринг») виробничо-технічну продукцію, відповідно до специфікацій, а покупець - прийняти та оплатити товар у строки та на умовах, передбачених договором. Разом із поставленим товаром продавець надає покупцеві наступні документи: паспорт на кожний товар окремо, товарну накладну, податкову накладну.

Крім того, згідно умовами договору №20/03/12 від 20.03.2012 замовник (ТОВ «МК Інжиніринг») доручає, а підрядник (ТОВ «Транс-Мотів ТК») - зобов'язується надати послуги (роботи) з монтажу та пуско-налагодження обладнання зв'язку на 9 відомчих кабельних лініях зв'язку (Олишівка - Боярка, Сумська - Диканька, Богородчани - Битків (Пасічна), Ананьїв - Гребеники, Угерсько - Опари, Комарно - Угерсько, К.-Бузька - Львів, Угерсько - Долина, Павлоград - Пролетарка. Загальна сума договору складає 11067335,74 грн.

Розглядаючи реальність здійснення фінансово-господарських операцій, за даним договором, суд першої інстанції дійшов висновку, що здійснення таких операцій не підтверджено документально, оскільки позивачем не надані і акти приймання-передачі продукції, що є обов'язковим згідно зазначених у договорі інструкцій Держарбітражу; документи щодо навантажувально-розвантажувальних робіт, приймання продукції по кількості і якості, складського зберігання. У наданих же видаткових накладних відсутні відомості щодо місця складання таких документів, а також і стосовно місця приймання товару; не вказано прізвища й посади особи, яка здійснювала прийняття товару від ТОВ «МК Інжиніринг». Крім того, суд першої інстанції прийшов до висновку що надані ТОВ «МК Інжиніринг» документи не є достатніми для підтвердження факту поставки товару та надання послуг саме ТОВ «Транс-Мотів ТК», через відсутність письмової згоди на залучення ТОВ «Транс-Мотів ТК» для виконання договору позивача із ДК «Укртрансгаз», відсутність у видах діяльності за КВЕД у контрагента позивача такої, що кореспондує обов'язкам за договорами із позивачем; відсутність доказів перевірки спроможності ТОВ «Транс-Мотів ТК» на виконання відповідних договорів; відсутність додаткових угод під час проведення перевірки.

В свою чергу суд апеляційної інстанції, зазначив що усі первинні документи за даними договорами оформлені у відповідності до вимог Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» та співвідносяться із характером укладених договорів. При цьому, жодним чинним нормативно-правовим актом не передбачено обов'язку суб'єкта господарювання вимагати від свого контрагента надання доказів компетентності такого контрагента та наявності потужностей для виконання договорів, а тому посилання суду першої інстанції на не надання ТОВ «МК Інжиніринг» документів, на підставі яких відбувалась перевірка ТОВ «Транс-Мотів ТК» на предмет компетентності та наявності потужностей для виконання договорів №01/02/122 від 01.02.2012 та №20/03/12 від 20.03.2012 є необґрунтованими.

Відповідно до пункту 198.3 статті 198 Податкового кодексу України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

У пункті 198.6 наведеної норми визначено, що не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

У пункті 138.1 статті 138 Податкового кодексу України встановлено, що витрати, які враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування, складаються, зокрема, із витрат операційної діяльності та інших витрат.

Згідно підпунктом 138.1.1 пункту 138.1, пункту 138.6 наведеної статті витрати операційної діяльності включають собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг та інші витрати. Собівартість придбаних та реалізованих товарів формується відповідно до ціни їх придбання з урахуванням ввізного мита і витрат на доставку та доведення до стану, придатного для продажу.

За приписами пункту 138.2 статті 138 Податкового кодексу України витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів.

Відповідно до пункту 138.4 та пункту 138.5 статті 138 Податкового кодексу України витрати, що формують собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг, визнаються витратами того звітного періоду, в якому визнано доходи від реалізації таких товарів, виконаних робіт, наданих послуг. Інші витрати визнаються витратами того звітного періоду, в якому вони були здійснені згідно з правилами ведення бухгалтерського обліку, з урахуванням того, що датою здійснення витрат, нарахованих платником податку у вигляді сум податків та зборів, вважається останній день звітного податкового періоду, за який проводиться нарахування податкового зобов'язання з податку та збору.

За приписами підпункту 139.1.9 пункту 139.1 статті 139 Податкового кодексу України не включаються до складу витрат - витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

Таким чином, обов'язковою умовою виникнення у платника права на податковий кредит та на зменшення оподатковуваного доходу на суму понесених витрат є реальне здійснення операцій з придбання товарів (робіт, послуг) з метою їх використання в оподатковуваних операціях, а також оформлення зазначених операцій необхідними документами первинного обліку (у тому числі податковими накладними), що містять достовірні відомості про обсяг та зміст господарської операції.

Наявність законодавчо визначених обставин для формування валових витрат та податкового кредиту є обов'язковою, але не є безумовною підставою для визнання правомірності такого формування за умови, якщо податковий орган доведе, що відомості в первинних документах не відповідають дійсності, в тому числі, коли господарські операції не мали реального характеру, були спрямовані на протиправне отримання податкових вигод з метою ухилення від оподаткування. Водночас нереальність господарських операцій з придбання платником податку послуг має підтверджуватися належними, допустимими та достатніми доказами і не може ґрунтуватися на припущеннях.

Крім того, в основі будь-якої реальної господарської операції має лежати економічна мета, тобто бажання платника податків приростити активи за допомогою досягнення господарського ефекту. З метою дослідження фактичного придбання послуг необхідно аналізувати умови їх постачання, досліджувати усі первинні бухгалтерські документи, складені під час здійснення господарських операцій, підстави, зміст придбаних послуг відповідно до умов договорів, їх вартість та виконання.

Також, доведенню підлягають обставини щодо придбання платником податків послуг з метою використання у власній господарській діяльності, у зв'язку з чим необхідно встановити види господарської діяльності, що здійснювалися платником податків, мету здійснення господарських операцій (призначення послуг) тощо.

Висновки суду апеляційної інстанції зроблені без належного дослідження питання щодо реального здійснення господарських операцій, не досліджено докази, зокрема щодо використання у власній господарській діяльності позивача отриманих від контрагентів товарів та послуг.

Колегія суддів звертає увагу на те, що документи та інші дані, що спростовують реальність здійснення господарської операції, яка відображена в податковому обліку, повинні оцінюватися з урахуванням специфіки кожної господарської операції - умов перевезення, зберігання товарів, зміст послуг, що надають тощо. При цьому, сама собою наявність або відсутність окремих документів, а так само помилки у їх оформленні не є підставою для висновків про відсутність господарської операції, якщо з інших даних вбачається, що фактичний рух активів або зміни у власному капіталі чи зобов'язаннях платника податку у зв'язку з його господарською діяльністю мали місце.

Таким чином, суд касаційної інстанції не може визнати законним і обґрунтованим судове рішення апеляційної інстанції, оскільки останнє ухвалене без повного та всебічного з'ясування обставин, якими сторони обґрунтовують свої вимоги і заперечення, та інших обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.

Вищевказані обставини та фактичні дані залишилися поза межами дослідження судом апеляційної інстанції, що, з урахуванням повноважень касаційного суду (які не дають касаційній інстанції права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні), виключає можливість перевірити Вищим адміністративним судом України правильність висновків суду апеляційної інстанції в цілому по суті спору в частині оскарження позивачем податкового повідомлення-рішення.

Відповідно до пункту 2 статті 227 Кодексу адміністративного судочинства України підставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення норм процесуального права, які унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.

Оскільки, передбачені процесуальним законодавством межі перегляду справи в касаційній інстанції не дають права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені попереднім судовим рішенням, постанова суду апеляційної інстанції підлягає скасуванню з направленням справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Під час нового розгляду справи суду апеляційної інстанції необхідно врахувати, що рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги процесуального закону і всебічно перевіривши обставини справи, вирішив спір відповідно до норм матеріального права, а обґрунтованим визнається рішення, в якому повно відображені обставини, що мають значення для справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими у судовому засіданні.

На підставі викладеного, керуючись статтями 221, 223, 227, 230 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Бориспільської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Київській області задовольнити частково.

Постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 03.06.2014 скасувати, справу направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню не підлягає.

Головуючий(підпис) О.І. Степашко
Судді(підпис)С.Е. Острович
(підпис)М.О. Федоров