Справа № 162/253/14-а
Суддя: Олексієнко М.М.
Дата ухвалення: 2015-12-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 грудня 2015 року м. Київ К/800/48568/14

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі:

Олексієнка М.М. (доповідач), Рецебуринського Ю.Й., Штульман І.В.,

здійснивши в касаційному порядку попередній розгляд справи за адміністративним позовом ОСОБА_4 до управління Пенсійного фонду України в Камінь-Каширському районі Волинської області (далі - УПФ) про визнання протиправною відмову в не призначенні щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці за касаційною скаргою представника відповідача на судові рішення Любешівського районного суду Волинської області від 3 квітня 2014 року, Львівського апеляційного адміністративного суду від 7 серпня 2014 року, -

в с т а н о в и л а :

У лютому 2014 року ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом, у якому просила:

визнати протиправною відмову УПФ у призначенні їй щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці;

зобов'язати відповідача відповідно до частини третьої статті 138 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» з урахуванням відомостей про заробітну плату, зазначених у довідці Територіального управління Державної судової адміністрації у Волинській області від 9 січня 2014 року № 5, визначити щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці в розмірі 80 відсотків грошового утримання працюючого на відповідній посаді судді та виплачувати надалі довічне грошове утримання замість пенсії державного службовця.

Посилалась на незаконність відмови у призначенні та виплаті їй довічного грошового утримання замість пенсії державного службовця, хоча для цього є всі правові підстави.

Постановою Любешівського районного суду Волинської області від 3 квітня 2014 року, залишеною без змін Львівським апеляційним адміністративним судом від 7 серпня 2014 року, позовні вимоги задоволено. Визнано протиправною відмову УПФ у нарахуванні і виплаті ОСОБА_4 щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці. Зобов'язано відповідача, починаючи з 14 січня 2014 року, нарахувати і виплачувати ОСОБА_4 довічне грошове утримання судді у відставці відповідно до статті 138 Закону України «Про судоустрій і статус суддів».

У касаційній скарзі представник відповідача, з посиланням на порушення норм матеріального та процесуального права, допущені судами, просить попередні судові рішення скасувати і ухвалити про відмову в задоволенні позову. Вказує на те, що позивачка на момент звернення до УПФ про призначення довічного грошового утримання судді у відставці не мала відповідного суддівського стажу.

З'ясувавши обставини справи в межах, передбачених статтею 220 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), колегія суддів приходить до висновку про відмову в задоволенні касаційної скарги з урахуванням наступного.

Згідно із частиною першою статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи.

Офіційне тлумачення зазначеної норми міститься в Рішенні Конституційного Суду України від 9 лютого 1999 року № 1-рп/99, відповідно до пункту 2 якого дію нормативно-правового акту в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.

За правилами частини четвертої статті 43 Закону від 15 грудня 1992 року № 2862-XII «Про статус суддів» (у редакції, чинній на час виходу у відставку позивачки; далі - Закон № 2862-XII) судді у відставці, який має стаж роботи на посаді судді менше 20 років і досяг 55-річного віку (для жінок - 50 років), розмір щомісячного грошового утримання обчислюється пропорційно кількості повних років роботи на посаді судді. При досягненні таким суддею пенсійного віку за ним зберігається право на одержання щомісячного довічного грошового утримання в зазначеному розмірі, або, за його вибором, призначається пенсія на умовах, передбачених статтею 37 Закону України "Про державну службу".

Як установлено судами попередніх інстанцій, що відповідає фактичним обставинам справи, ОСОБА_4, 1946 року народження, 08.10.2008 року звільнена з посади судді у відставку за станом здоров'я. На час звільнення мала стаж роботи на посаді судді понад 15 років, досягла 60 річного віку. З 08.10.2008 року перебуває на обліку в УПФ і отримує пенсію державного службовця на підставі статті 37 Закону України «Про державну службу». У січні 2014 року звернулася із заявою про призначення довічного грошового утримання, проте в задоволенні такої вимоги їй відмовлено.

Приймаючи до уваги обставини, встановлені судами, проаналізувавши вище згадані норми матеріального права, колегія суддів касаційної інстанції вважає висновок судів про наявність у позивачки права на щомісячне довічне грошове утримання, обчислене пропорційно кількості повних робочих років на посаді судді, обґрунтованим.

Доводи, викладені в касаційній скарзі, зазначений висновок суду не спростовують і не дають підстав вважати рішення таким, що ухвалено з порушенням норм матеріального чи процесуального права.

Вирішуючи питання про застосування Закону № 2862-XII у часі необхідно виходити з положень статті 22 Конституції України, згідно якої при прийнятті нових законів або внесення змін до чинних законодавчих актів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

На час виходу позивачки у відставку вона відповідно до частини четвертої статті 43 Закону № 2862-XII мала право на довічне грошове утримання, тому прийняття нових законів не може вплинути негативно на набуте нею право.

На підставі наведеного, керуючись статтями 220, 220-1, 223, 224, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу управління Пенсійного фонду України в Камінь-Каширському районі Волинської області відхилити, а постанову Любешівського районного суду Волинської області від 3 квітня 2014 року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 7 серпня 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі, оскарженню не підлягає, проте може бути переглянута Верховним Судом України з підстав, у строки та в порядку, встановленими статтями 237, 238, 239-1 Кодексу адміністративного судочинства України.

Судді: М.М. Олексієнко

Ю.Й. Рецебуринський

І.В. Штульман