Справа № 367/961/15-а
Суддя: Стрелець Т.Г.
Дата ухвалення: 2015-12-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 грудня 2015 року м.Київ К/800/33591/15

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі:

головуючого судді: суддів: Стрелець Т.Г., Голяшкіна О.В., Зайця В.С.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні касаційну скаргу ОСОБА_4

на постанову Ірпінського міського суду Київської області від 01 квітня 2015 року

та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 23 червня 2015 року

у справі №367/961/15-а

за позовом ОСОБА_4

до Бучанської міської ради

про зобов'язання вчинити дії, -

ВСТАНОВИЛА:

У лютому 2015 року ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом до Бучанської міської ради про зобов'язання вчинити дії та просила суд:

- визнати протиправними дії Бучанської міської ради щодо відмови у задоволенні клопотання позивача про надання безоплатно у власність земельної ділянки, орієнтовною площею 0,01 га. для будівництва індивідуальних гаражів; визнати протиправним та скасувати рішення Бучанської міської ради від 27.11.2014 №1987/6-61-VI 61 сесії 6 скликання «Про розгляд заяви ОСОБА_4».

- зобов'язати Бучанську міську раду винести на засідання найближчої сесії та розглянути клопотання позивача про надання безоплатно у власність земельної ділянки, орієнтовною площею 0,01 га. для будівництва індивідуальних гаражів у порядку та строки, передбачені статті 118 Земельного кодексу України та надати мотивоване та законне рішення за результатами розгляду вказаного клопотання.

Постановою Ірпінського міського суду Київської області від 01 квітня 2015 року залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 23 червня 2015 року в задоволенні позову відмовлено.

Рішення судів попередніх інстанцій мотивовані тим, що рішення Бучанської міської ради Київської області від 27.11.2014 року було прийнято правомірно, у відповідності до вимог частини 7 статті 118 Земельного кодексу України, з відповідним посиланням на норми чинного законодавства, у зв'язку з відсутністю затвердженого генерального плану м.Буча, а отже вимога позивача щодо скасування даного рішення не підлягає задоволенню.

Не погоджуючись з ухваленими у справі рішеннями, ОСОБА_4

звернулося до Вищого адміністративного суду України з касаційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить повністю скасувати судові рішення та прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги повністю.

На адресу Вищого адміністративного суду України надійшло від Бучанської міської ради заперечення на касаційну скаргу, в якому наголошувала на відповідності судових рішень обставинам справи та вимогам законодавства України, просила залишити касаційну скаргу без задоволення, судові рішення - без змін.

Справу розглянуто в попередньому судовому засіданні з врахуванням повноважень суду, встановлених частиною 3 статті 220-1 Кодексу адміністративного судочинства України.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши і обговоривши доводи касаційної скарги, перевіривши правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права і наданої ними правової оцінки обставин у справі, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно частини 2 статті 220 Кодексу адміністративного судочинства України, суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій в межах касаційної скарги.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що ОСОБА_4 звернулася до Бучанської міської ради Київської області з клопотанням та доданими до нього графічними матеріалами, про отримання безоплатно у власність земельної ділянки.

У своєму клопотанні позивач просила визначити та виділити їй земельну ділянку без її погодження, орієнтовною площею до 0,01 га в межах м.Буча Київської області з цільовим призначенням для будівництва індивідуальних гаражів, надати дозвіл на розробку проекту землеустрою по відведенню земельної ділянки орієнтовною площею до 0,01 га в межах м.Буча Київської області для передачі його безоплатно у власність для будівництва індивідуальних гаражів. (а.с. 6-7).

27.11.2014 року рішенням 61 сесії 6 скликання Бучанської міської ради Київської області №1987/6-61-VI ОСОБА_4 було відмовлено в наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для будівництва та обслуговування індивідуального гаража м.Буча з підстав відсутності затвердженого генерального плану м.Буча. (а.с.5).

Переглядаючи судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій, з урахуванням доводів касаційної скарги, колегія суддів Вищого адміністративного суду України виходить з наступного.

Відповідно до статті 10 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» (в редакції чинної на момент прийняття спірних рішень), міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами.

Згідно статті 116 Земельного кодексу України, громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону.

Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі: а) приватизації земельних ділянок, які перебувають у користуванні громадян; б) одержання земельних ділянок внаслідок приватизації державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій; в) одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом.

Відповідно до частин 6, 7 ст. 118 Земельного кодексу України (в редакції, що діяла на час звернення позивача з клопотанням про надання земельної ділянки), громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідної районної, Київської чи Севастопольської міської державної адміністрації або сільської, селищної, міської ради за місцезнаходженням земельної ділянки. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються викопіювання з кадастрової карти (плану) або інші графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства).

Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і даєдозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об'єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку (ч. 7 ст. 118 ЗК України).

Відповідно до частини 1 статті 122 Земельного кодексу України, сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб.

Скаржник свою касаційну скаргу обґрунтовує тим, що при зверненні до міської ради з клопотанням вона вказала всі необхідні дані, у відповідності до вимог чинного законодавства України, для реалізації свого права на безоплатне отримання у власність земельної ділянки без її погодження в адміністративних межах м.Буча Київської області. Зазначила, що їй стало відомо з сайту Бучанської міської ради, що рішенням від 17.03.2015 року №2124-67-VІ «Про затвердження Генерального плану №2124-67-VІ міста Буча Київської області», затвердженно Генеральний план міста. На її думку суди необгрунтовано не взяли до уваги зазначену обставину.

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України не погоджується з твердженнями скаржника та зазначає наступне.

Позивачем було подано до міської ради клопотання про отримання безоплатно у власність земельної ділянки, в якому зазначено цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри.

Крім того, до клопотання додано графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки в адміністративних межах м. Буча Київської області.

Судова колегія зазначає, що ні Земельний кодекс України, ні інші акти законодавства не покладають на органи місцевого самоврядування або інших суб'єктів владних повноважень обов'язок підбирати вільні земельні ділянки за клопотаннями про надання земельних ділянок зацікавлених осіб, оскільки ні такого обов'язку, ні процедури здійснення такого підбору законодавством не передбачено.

Таким чином, саме відображення карти населеного пункту (як в даному випадку м.Буча) не є графічним матеріалом, який дає можливість встановити конкретне місце розташування земельної ділянки, яку позивач бажає отримати безоплатно у власність для будівництва індивідуальних гаражів та, відповідно, не є графічним матеріалом в розумінні частини 6 статті 118 Земельного кодексу України.

Стосовно посилання скаржника на рішення від 17.03.2015 року №2124-67-VІ «Про затвердження Генерального плану №2124-67-VІ міста Буча Київської області», колегія суддів вважає за необхідне вказати на таке.

Відповідно до статті 24 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», забудова земельної ділянки здійснюється в межах її цільового призначення, встановленого відповідно до законодавства.

З 01.01.2013 року вступили в дію зміни до стаття 24 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», в якій зазначено, що в разі відсутності плану зонування або детального плану території, затвердженого відповідно до вимог Закону «Про регулювання містобудівної діяльності», передача (надання) земельних ділянок із земель державної або комунальної власності у власність чи користування фізичним та юридичним особам для містобудівних потреб та зміна цільового призначення земельної ділянки, яка не відповідає плану зонування території або детальному плану території забороняється.

План зонування території та її детальний план розробляється на основі генерального плану населеного пункту з метою визначення умов та обмежень використання території для містобудівних потреб. За порушення вимог, встановлених планом зонування території, фізичні та юридичні особи несуть відповідальність відповідно до закону. Тобто, за відсутності генерального плану населеного пункту неможливо надати земельні ділянки у власність чи користування фізичній та юридичній особі для містобудівних потреб із земель державної та комунальної власності.

Враховуючи, що будівництво індивідуальних гаражів є складовою містобудування, яке можливо здійснювати виключно з урахуванням детального плану території на основі генерального плану, висновок Бучанської міської ради Київської області щодо відсутності правових підстав для виділення позивачу земельної ділянки у власність та надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею до 0,01 га в межах м.Буча Київської області для будівництва індивідуальних гаражів за відсутності генерального плану м.Буча є вірним.

Крім того, колегія суддів Вищого адміністративного суду акцентує увагу, що рішення Бучанської міської ради, яким відмовлено ОСОБА_4 в наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для будівництва та обслуговування індивідуального гаража м.Буча прийнято у листопаді 2014 року, а рішення про затвердження Генерального плану міста Буча Київської області прийнято у березні 2015 року.

Враховуючи викладене, суди першої і апеляційної інстанцій дійшли до обґрунтованих висновків про відсутність підстав задоволення позовних вимог.

Згідно частини 3 статті 220-1 Кодексу адміністративного судочинства України, суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Відповідно до статті 224 Кодексу адміністративного судочинства України, суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Колегія суддів вважає, що доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судами норм матеріального чи процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

З урахуванням викладеного, судами першої і апеляційної інстанцій винесені законні і обґрунтовані рішення, постановлені з дотриманням норм матеріального та процесуального права і підстав для їх скасування не вбачається.

Керуючись ст.ст. 220, 220-1, 223, 224, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів Вищого адміністративного суду України, -

У Х В А Л И Л А:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 - відхилити.

Постанову Ірпінського міського суду Київської області від 01 квітня 2015 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 23 червня 2015 року у справі №367/961/15-а - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії сторонам і може переглянута Верховним Судом України з підстав, у строки та у порядку, передбачені статтями 237, 238, 239-1 Кодексу адміністративного судочинства України.

Судді: