Справа № 819/1700/15
Суддя: Святецький Віктор Валентинович
Дата ухвалення: 2015-12-08 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 грудня 2015 року Справа № 876/9846/15

Львівський апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Святецького В.В.,

суддів Гудима Л.Я., Довгополова О.М.,

з участю секретаря судового засідання Гнідець Р.І.,

представника позивачів ОСОБА_1,

представника відповідача Олійник О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Тернопільської обласної державної адміністрації на постанову Тернопільського окружного адміністративного суду від 02 вересня 2015 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 до Тернопільської обласної державної адміністрації, треті особи без самостійних вимог на предмет спору - Головне управління Держгеокадастру у Тернопільській області, Мишковицька сільська рада Тернопільського району Тернопільської області, про часткове скасування розпорядження,-

В С Т А Н О В И В :

16 червня 2015 року ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 звернулись до суду з адміністративним позовом, в якому просили визнати протиправним та скасувати розпорядження голови Тернопільської обласної державної адміністрації (ОДА) за № 551 від 19.11.2014 року № 551-од в частині скасування розпорядження голови Тернопільської районної державної адміністрації № 1338 від 30 грудня 2011 року ,,Про дозвіл на складання проектів землеустрою щодо відведення у власність земельних ділянок для ведення особистого селянського господарства на території Мишковицької сільської ради".

Постановою від 02 вересня 2015 року Тернопільський окружний адміністративний суд позовні вимоги задовольнив повністю.

Не погодившись з таким рішенням суду першої інстанції, Тернопільська ОДА подала апеляційну скаргу, оскільки вважає, що постанова винесена з порушенням норм матеріального та процесуального права.

В апеляційній скарзі зазначає, що суд першої інстанції не звернув належної уваги на ті обставини, що позивачі звернулись до суду з порушенням строків, передбачених ст. 99 Кодексу адміністративного судочинства України.

Також суд не взяв до уваги лист Тернопільської райдержадміністрації від 18.11.2014 року № 02-1700/17, згідно якого райдержадміністрація також рекомендувала скасувати розпорядження від 30.12.2011 № 1338 у зв'язку з його невиконанням позивачами. Податок за землі, які мали бути виділені позивачам, не сплачувався. В облдержадміністрацію не надходило документів чи інформації від жодних органів чи від самих позивачів про втрату проектів землеустрою, як і щодо повторного звернення позивачів в землевпорядну організацію. До відома суду доводилось, що розпорядження голови ОДА погоджене з Головним управлінням Держземагенства у Тернопільській області. За наявності вказаних позивачами проблем, що виникли з проектами землеустрою, Головне управління Держземагенства володіло б такою інформацією і не погодило б розпорядження.

З огляду на викладене, відповідач просить скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою відмовити в задоволенні цих позовних вимог.

Представник відповідача в судовому засіданні апеляційного суду підтримав вимоги апеляційної скарги та просить їх задовольнити в повному обсязі.

Представник позивачів заперечив вимоги апеляційної скарги та просить залишити скаргу без задоволення, а постанову суду першої інстанції - без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи та доводи скарги, апеляційний суд вважає, що скарга не належить до задоволення з таких підстав.

З матеріалів справи апеляційний суд вбачає, що розпорядженням голови Тернопільської районної державної адміністрації від 30.12.2011 року № 1338 позивачам ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 було надано дозволи на складання проектів землеустрою щодо відведення у власність земельних ділянок площами 2,0 га для ведення особистого селянського господарства за рахунок земель сільськогосподарського призначення (землі запасу, ріллі) за межами населеного пункту на території Мишковицької сільської ради Тернопільського району Тернопільської області.

Для виготовлення проектів землеустрою позивачі звернулися до приватного підприємства ,,Землевласник", яке виготовило дані проекти в лютому 2012 року. Виготовлені проекти та інші необхідні документи позивачі передали до управління Держкомзему в Тернопільському районі для підготовки розпорядження голови Тернопільської РДА про затвердження даної документації.

Згідно листа голови Тернопільської РДА від 10.10.2014 року № 01-1502/14 зазначена документація була втрачена, а тому позивачі повторно звернулись до ПП ,,Землевласник", а також в інші установи для отримання нових документів, необхідних для подачі в органи Держземагенства для затвердження даних проектів і передачі їм у власність даних земельних ділянок.

Виготовивши нові документи, позивачі повторно подали їх для затвердження в Управління Держземагенства в Тернопільській області. Однак, їм було відмовлено в такому затверджені, оскільки розпорядженням голови Тернопільської ОДА від 19 листопада 2014 року № 551 розпорядження голови Тернопільської РДА від 30.12.2011р. № 1338 щодо відведення у власність земельних ділянок позивачам було скасоване.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що несвоєчасне затвердження проектної документації сталось не з вини позивачів, а тому оскаржене розпорядження голови ОДА є протиправним.

Такі висновки суду першої інстанції відповідають фактичним обставинам справи, нормам матеріального і процесуального права та є вірними.

Так, частиною 2 статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 6 Закону України від 09.04.1999 року № 586-XIV ,,Про місцеві державні адміністрації" визначено, що на виконання Конституції України, законів України, актів Президента України, актів Кабінету Міністрів України, міністерств та інших центральних органів виконавчої влади, які відповідно до закону забезпечують нормативно-правове регулювання, власних і делегованих повноважень голова місцевої державної адміністрації в межах своїх повноважень видає розпорядження, а керівники структурних підрозділів - накази.

Розпорядження голів місцевих державних адміністрацій, прийняті в межах їх компетенції, є обов'язковими для виконання на відповідній території всіма органами, підприємствами, установами та організаціями, посадовими особами та громадянами.

Згідно з ч. 3 ст. 33 Закону України ,,Про місцеві державні адміністрації" голови обласних державних адміністрацій мають право скасовувати розпорядження голів районних державних адміністрацій, що суперечать Конституції України та законам України, рішенням Конституційного Суду України, актам Президента України, Кабінету Міністрів України, голів обласних державних адміністрацій, а також міністерств, інших центральних органів виконавчої влади.

Відповідно до частини третьої статті 43 Закону України ,,Про місцеві державні адміністрації" розпорядження голови державної адміністрації, що суперечать Конституції України, законам України, рішенням Конституційного Суду України, іншим актам законодавства або є недоцільними, неекономними, неефективними за очікуваними чи фактичними результатами, скасовуються Президентом України, Кабінетом Міністрів України, головою місцевої державної адміністрації вищого рівня або в судовому порядку.

Виходячи з системного аналізу наведених нормативно-правових актів, апеляційний суд дійшов висновку що голова обласної держадміністрації наділений повноваженнями на скасування розпорядження голови райдержадміністрації з підстав, передбачених ч.3 ст. 43 Закону України ,,Про місцеві державні адміністрації".

Частиною 3 ст. 122 Земельного кодексу України ( в редакції, чинній на час прийняття райдержадміністрацією розпорядження) визначено, що районні державні адміністрації на їх території передають земельні ділянки із земель державної власності у власність або у користування у межах сіл, селищ, міст районного значення для всіх потреб та за межами населених пунктів, зокрема для сільськогосподарського використання.

За змістом ст. 123 Земельного кодексу України особа, зацікавлена в одержанні у користування земельної ділянки із земель державної або комунальної власності за проектом землеустрою щодо її відведення, звертається з клопотанням про надання дозволу на його розробку до відповідної сільської, селищної, міської, районної, обласної ради, Кабінету Міністрів України, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, місцевої державної адміністрації (ч.2).

Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування в межах їх повноважень у місячний строк розглядає клопотання і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування земельної ділянки вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, а також генеральних планів населених пунктів, іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних утворень, проектів землеустрою щодо впорядкування території населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку (ч.3).

Таким чином, розпорядження голови Тернопільської районної державної адміністрації від 30.12.2011 року № 1338 прийняте у відповідності до вимог чинного на той час законодавства, а тому його скасування з підстав невідповідності приписам Конституції України, законам України, рішенням Конституційного Суду України, іншим актам законодавства суперечитиме зазначеним вимогам.

Підставою для скасування розпорядження від 30.12.2011 року № 1338 відповідач зазначає невиконання його приписів позивачами в частині виготовлення проектної документації. Однак, така підстава для скасування розпорядження голови РДА частиною третьою статті 43 Закону України ,,Про місцеві державні адміністрації" не передбачена.

Крім того, пунктом 3 частини 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони, зокрема, обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії).

Приймаючи оскаржене розпорядження в частині скасування розпорядження голови Тернопільської районної державної адміністрації від 30.12.2011 року № 1338, відповідач не врахував ті обставини, що позивачі вчинили всі залежні від них дії на виконання вимог розпорядження, а саме виготовили проектну документацію та подали на затвердження райдержадміністрації.

Зазначена проектна документація втрачена суб'єктом владних повноважень, в чому відсутня вина позивачів. Однак, у зв'язку з втратою райдержадміністрацією проектної документації позивачі повторно виготовили проектну документацію.

При цьому, з заявами про відновлення проектної документації позивачі звернулись у жовтні 2014 року, тобто до прийняття оскарженого розпорядження голови ОДА. До цього часу позивачі неодноразово звертались до Тернопільської РДА, прокуратури Тернопільського району, Головного управління Держземагентства у Тернопільській області з заявами про безпідставне зволікання у затвердженні проектної документації.

На підставі викладеного, апеляційний суд визнає вірними та обґрунтованими висновки суду першої інстанції щодо протиправності оскарженого розпорядження голови Тернопіль свої ОДА та його скасування.

Доводи апеляційної скарги не містять доказів на спростування висновків суду першої інстанції, а тому колегія суддів не вбачає підстав для задоволення скарги.

Статтею 159 КАС України визначено, що судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

В силу ст. 200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасовано правильне по суті рішення з одних лише формальних міркувань.

Враховуючи вищенаведене, апеляційний суд визнає, що суд першої інстанції, вирішуючи даний публічно-правовий спір, правильно встановив обставини справи та ухвалив законне рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права, постанова суду першої інстанції ґрунтується на повно, об'єктивно і всебічно з'ясованих обставинах, доводи апеляційної скарги їх не спростовують, а тому підстав для скасування постанови суду першої інстанції немає.

Керуючись ч.3 ст. 160, ст. 195, ст. 196, п. 1 ч. 1 ст.198, ст. ст. 200, 205, 206, 254 КАС України, суд,-

У Х В А Л И В :

апеляційну скаргу Тернопільської обласної державної адміністрації залишити без задоволення, а постанову Тернопільського окружного адміністративного суду від 02 вересня 2015 року у справі № 819/1700/15 - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів після набрання законної сили рішенням суду апеляційної інстанції шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції, а в разі складення ухвали в повному обсязі відповідно до статті 160 КАС України - з дня складенні ухвали в повному обсязі.

Головуючий суддя В.В. Святецький

Судді Л.Я. Гудим

О.М. Довгополов

Ухвала в повному обсязі складена 14 грудня 2015 року