Справа № 599/119/13-а, 2а-599/98/13
Суддя: Судова-Хомюк Наталія Михайлівна
Дата ухвалення: 2015-12-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 грудня 2015 р. Справа № 876/10972/13

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

головуючого судді Судової-Хомюк Н.М.,

суддів Гуляка В.В., Коваля Р.Й.,

за участі секретаря судового засідання Бедрій Х.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 на постанову Зборівського районного суду Тернопільської області від 24.07.2013 року у справі за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 до Чернихівської сільської ради, третіх осіб Зборівської районної державної адміністрації, ОСОБА_4 про визнання незаконним рішення сесії сільської ради, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 звернулися до суду з адміністративним позовом про визнання рішення сесії Чернихівської сільської ради № 338 від 25 березня 2013 року «Про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність ОСОБА_4» незаконним, мотивуючи тим, що дана земельна ділянка відноситься до земель загального користування, а справа щодо законності виділення її ОСОБА_4 знаходиться на розгляді в апеляційній інстанції.

Постановою Зборівського районного суду Тернопільської області від 24 липня 2013 року в задоволенні вказаного позову відмовлено.

Не погоджуючись із вказаною постановою суду, позивачі подали апеляційну скаргу, у якій, з посиланням на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просять її скасувати та прийняти нову, якою повністю задовольнити їх позов. В обґрунтування вимог апеляційної скарги вказують на обставини, викладені в позовній заяві.

Заслухавши суддю-доповідача та пояснення учасників судового спору, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з огляду на наступне.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи, що рішенням Чернихівської сільської ради від 25 березня 2013 року № 338 «Про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність ОСОБА_4».

Окрім цього, з листа відділу містобудування та архітектури Зборівської РДА, компетентною комісією, яка розглядала зазначений спір встановлено, що земельна ділянка, яка виділена ОСОБА_4 відноситься до земель житлової та громадської забудови і може бути використана виключно під індивідуальне житлове будівництво без зміни її цільового призначення.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що оскаржувані рішення скасуванню не підлягають, оскільки прийняті відповідачем з додержанням вимог Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» та Земельного кодексу України.

Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 144 Конституції України встановлено, що органи місцевого самоврядування в межах повноважень, визначених законом, приймають рішення, які є обов'язковими до виконання на відповідній території.

Частиною 1 статті 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» встановлено, що рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень.

Відповідно до пункту 34 частини 1 статті 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» вирішення відповідно до закону питань регулювання земельних відносин віднесено до виключної компетенції сільських, селищних, міських рад.

Відповідно до статті 12 Земельного кодексу України до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належить, зокрема: розпорядження землями територіальних громад; передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб відповідно до цього Кодексу; організація землеустрою; здійснення контролю за використанням та охороною земель комунальної власності, додержанням земельного та екологічного законодавства; вирішення земельних спорів; вирішення інших питань у галузі земельних відносин відповідно до закону.

Порядок та підстави надання земельних ділянок державної та комунальної власності у власність або користування встановлені главою 19 Земельного кодексу України.

Передача земельних ділянок державної або комунальної власності у власність чи користування здійснюється за рішеннями відповідних органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування відповідно до повноважень, визначених цим Кодексом.

Отже, аналіз зазначених норм дає підстави для висновку, що органи місцевого самоврядування як представницькі органи територіальної громади самостійно та вільно вирішують питання місцевого значення, віднесені законом до їх компетенції, в межах Конституції і законів України, та приймають при цьому рішення, які є обов'язковими до виконання на відповідній території.

Відповідно до частини першої статті 116 Земельного кодексу громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.

Згідно з положеннями частини шостої статті 118 Земельного кодексу громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідної районної, Київської чи Севастопольської міської державної адміністрації або сільської, селищної, міської ради за місцезнаходженням земельної ділянки. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства).

Частиною сьомою вказаної статті Земельного кодексу України встановлено, що районна, Київська чи Севастопольська міська державна адміністрація або сільська, селищна, міська рада розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об'єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних утворень, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки розробляється за замовленням громадян особами, які мають відповідні дозволи (ліцензії) на виконання цих видів робіт, у строки, що обумовлюються угодою сторін.

Відповідно до частини восьмої статті 118 Земельного кодексу розроблений проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки подається Комісії з розгляду питань, пов'язаних з погодженням документації із землеустрою (далі - Комісія).

Комісія протягом трьох тижнів з дня одержання проекту надає відповідному органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування свій висновок щодо погодження проекту або відмови у його погодженні. У разі відмови у погодженні проект повертається заявнику у зазначений у цій частині строк.

Підставою відмови у погодженні проекту може бути лише невідповідність його положень вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно правових актів.

У разі якщо проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки підлягає обов'язковій державній експертизі землевпорядної документації, погоджений проект подається Комісією до відповідного органу земельних ресурсів для здійснення такої експертизи.

Відповідно до частини дев'ятої статті 118 Земельного кодексу України районна, Київська чи Севастопольська міська державна адміністрація або сільська, селищна, міська рада у двотижневий строк з дня отримання погодженого проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (а в разі необхідності здійснення обов'язкової державної експертизи землевпорядної документації згідно із законом - після отримання позитивного висновку такої експертизи) приймає рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність.

Відмова органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування у передачі земельної ділянки у власність або залишення клопотання без розгляду можуть бути оскаржені до суду.

Системний аналіз наведених норм права дає підстави вважати, що ними встановлені підстави, порядок, строки передачі земельної ділянки у власність громадян та органи, уповноважені розглядати ці питання. Вони передбачають, зокрема, що для передачі земельної ділянки у власність зацікавлена особа звертається до відповідних органів із заявами для отримання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та для надання її у власність, за результатами розгляду яких визначені в статті 118 Земельного кодексу органи приймають одне з відповідних рішень.

Земельна ділянка, переведена для обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд в с. Плесківці Зборівського району площею 0.0775 га, належить територіальній громаді с. Плесківці, а відповідно, Чернихівська сільська рада вправі розпоряджатися нею на власний розсуд.

Щодо посилання позивачів на незаконність оскаржуваних рішень у зв'язку з перебуванням в провадженні суду справи про скасування рішення Чернихівської сільської ради від 20 лютого 2003 року № 41 «Розгляд заяв громадян», то таке є безпідставним з огляду на те, що Чернихівська сільська рада вправі скасовувати свої раніше прийняті рішення та вносити до них зміни на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Отже, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

Враховуючи викладене, суд апеляційної інстанції вважає, що доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку про порушення судом першої інстанції норм матеріального або процесуального права, що відповідно до частини 1 статті 200 Кодексу адміністративного судочинства України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а постанови суду - без змін.

Керуючись статтями 160, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 254 Кодексу адміністративного судочинства України,

Керуючись ч. 3 ст. 160, ст.195, ст.198, ст.200, ст.205, ст.206, ст.254 КАС України, суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 залишити без задоволення, а постанову Зборівського районного суду Тернопільської області від 24.07.2013 року у справі № 599/119/13-а/13-а - без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до адміністративного суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання ухвалою законної сили, а у разі складення ухвали в повному обсязі відповідно до ст.160 КАС України - з дня складення ухвали в повному обсязі.

Головуючий суддя Н.М. Судова-Хомюк

Судді В.В. Гуляк

Р.Й. Коваль