Справа № 808/4068/13-а
Суддя: Іваненко Я.Л.
Дата ухвалення: 2015-12-08 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 грудня 2015 року м. Київ К/800/45743/14

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України в складі:

головуючого - судді суддів:Іваненко Я.Л., Мойсюка М.І., Тракало В.В.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_4 до Головного управління Держземагенства у Запорізькій області про визнання дій протиправними, скасування наказів, поновлення на службі та стягнення коштів за касаційною скаргою представника позивача ОСОБА_4 - ОСОБА_5 на постанову Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 29 липня 2014 року,

в с т а н о в и л а :

У листопаді 2010 року ОСОБА_4 звернулася до суду із вказаним позовом.

Справа розглядалася судами неодноразово.

Постановою Запорізького окружного адміністративного суду від 17 березня 2014 року позов задоволено. Визнано протиправними дії Головного управління Держкомзему у Запорізькій області щодо звільнення ОСОБА_4 з посади начальника відділу бухгалтерського обліку, фінансів та звітності Головного управління Держкомзему у Запорізькій області згідно наказу від 15 жовтня 2010 року № 156/02-09к у зв'язку з втратою довір'я на підставі пункту 2 статті 41 Кодексу законів про працю України.

Визнано протиправним і необґрунтованим наказ Головного управління Держкомзему у Запорізькій області від 15 жовтня 2010 року № 156/02-09к про звільнення ОСОБА_4 з посади начальника відділу бухгалтерського обліку, фінансів та звітності Головного управління Держкомзему у Запорізькій області за пунктом 2 статті 41 Кодексу законів про працю України у зв'язку з втратою довір'я з дня прийняття та реєстрації цього наказу.

Визнано протиправними і необґрунтованими накази Головного управління Держкомзему у Запорізькій області від 05 листопада 2010 року № 160/02-09к та від 08 листопада 2010 року № 163/02-09к.

Визнано нечинним наказ Головного управління у Запорізькій області від 28 лютого 2011 року № 51/08-09к.

Визнано неправомірною бездіяльність Головного управління Держкомзему у Запорізькій області щодо не проведення перевірки стану бухгалтерського обліку та звітності та не здійснення приймання-передачі справ при прийнятті наказів від 15 жовтня 2010 року № 156/02-09к, від 05 листопада 2010 року № 160/02-09к, від 08 листопада 2010 року № 163/02-09к, від 13 грудня 2010 року № 174/1-02-09к, від 15 грудня 2010 року № 175-1/02-09к та від 28 лютого 2011 року №51/08-09к.

Визнано неправомірними дії та бездіяльність Головного управління Держкомзему у Запорізькій області при поновленні ОСОБА_4 з 15 грудня 2010 року на посаді начальника відділу бухгалтерського обліку, фінансів та звітності Головного управління Держкомзему у Запорізькій області без реального настання правових наслідків поновлення ОСОБА_4 на посаді.

Зобов'язано Головне управління Держземагенства у Запорізькій області (правонаступника Головного управління Держкомзему у Запорізькій області) поновити ОСОБА_4 на посаді начальника відділу бухгалтерського обліку, фінансів та звітності (особу, на яку покладено обов'язки головного бухгалтера) Головного управління Держкомзему у Запорізькій області та розглянути питання щодо звільнення з займаної посади відповідно до заяви ОСОБА_4 про звільнення.

Постановою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 29 липня 2014 року скасовано постанову суду першої інстанції та прийнято нову постанову, якою позовні вимоги ОСОБА_4 задоволено частково. Провадження у справі в частині позовних вимог про визнання нечинним наказу Головного управління Держкомзему у Запорізькій області від 28 лютого 2011 року №51/08-09к закрито.

Визнано протиправними накази Головного управління Держкомзему у Запорізькій області від 15 жовтня 2010 року № 156/02-09к та № 163/02-09к від 08 листопада 2010 року.

Позовні вимоги ОСОБА_4 в частині визнання протиправними наказів Головного управління Держкомзему у Запорізькій області від 05 листопада 2010 року № 160/02-09к, від 13 грудня 2010 року № 174/1-02-09к та від 15 грудня 2010 року № 175-1/02-09к; визнання неправомірною бездіяльності Головного управління Держкомзему у Запорізькій області щодо не направлення звернень та не отримання згоди голови Держкомзему України щодо розгляду питання про звільнення ОСОБА_4, як керівника структурного підрозділу Головного управління Держкомзему у Запорізькій області та Держкомзему України при прийнятті наказів від 05 листопада 2010 року № 160/02-09к, від 13 грудня 2010 року № 174/1-02-09к, від 15 грудня 2010 року № 175-1/02-09к та від 28 лютого 2011 року №51/08-09к; визнання неправомірною бездіяльності Головного управління Держкомзему у Запорізькій області щодо не проведення перевірки стану бухгалтерського обліку та звітності та не здійснення приймання-передачі справ при прийнятті наказів від 15 жовтня 2010 року № 156/02-09к, від 05 листопада 2010 року № 160/02-09к, від 13 грудня 2010 року № 174/1-02-09к, від 15 грудня 2010 року № 175-1/02-09к та від 28 лютого 2011 року №51/08-09к; визнання неправомірною бездіяльності Головного управління Держкомзему у Запорізькій області щодо не отримання попередньої згоди виборного органу (профспілкового представника, первинної профспілкової організації), членом якої є працівник, на звільнення ОСОБА_4 з посади при прийнятті наказів від 05 листопада 2010 року № 160/02-09к, від 13 грудня 2010 року № 174/1-02-09к, від 15 грудня 2010 року № 175-1/02-09к та від 28 лютого 2011 року №51/08-09к; визнання неправомірними дій та бездіяльності Головного управління Держкомзему у Запорізькій області при поновленні ОСОБА_4 з 15 грудня 2010 року на посаді начальника відділу бухгалтерського обліку, фінансів та звітності Головного управління Держкомзему у Запорізькій області без реального настання правових наслідків поновлення на посаді залишено без розгляду. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

У касаційній скарзі представник позивача, посилаючись на порушення судом апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати оскаржувану постанову суду апеляційної інстанції та залишити в силі постанову суду першої інстанції.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши правильність застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі у межах доводів касаційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що ОСОБА_4 з 20 червня 2000 року працювала на посаді начальника відділу бухгалтерського обліку, фінансів та звітності Головного управління Держкомзему у Запорізькій області.

Наказом Головного управління Держкомзему у Запорізькій області від 15 жовтня 2010 року №156/02-09к ОСОБА_4 звільнено з посади начальника відділу бухгалтерського обліку, фінансів та звітності Головного управління Держкомзему у Запорізькій області з 06 листопада 2010 року на підставі пункту 2 статті 41 Кодексу законів про працю України у зв'язку з втратою до неї довір'я. Підставою звільнення вказано колективне звернення працівників Головного управління Держкомзему у Запорізькій області від 01 жовтня 2010 року та службову записку начальника відділу Держкомзему у м. Енергодар Бойко Т.А.

Наказом Головного управління Держкомзему у Запорізькій області від 05 листопада 2010 року №160/02-09к внесено зміни до наказу від 15 жовтня 2010 року №156/02-09к та пункт 1 наказу викладено з наступним формулюванням: «звільнити ОСОБА_4 з посади начальника відділу бухгалтерського обліку, фінансів та звітності Головного управління Держкомзему у Запорізькій області з 08 листопада 2010 року у зв'язку з втратою довір'я до неї, пункт 2 статті 41 Кодексу законів про працю України» та доповнено новим пунктом 3 наступного змісту: «ознайомити начальника відділу бухгалтерського обліку, фінансів та звітності ОСОБА_4 з наказом під особистий підпис».

На підставі доповідної першого заступника начальника Головного управління Держкомзему у Запорізькій області Слінчука В.О. від 08 листопада 2010 року про необхідність внесення змін до наказу від 15 жовтня 2010 №156/02-09к «Про звільнення ОСОБА_4.» та перебування ОСОБА_4 з 05 листопада 2010 року на лікарняному наказом Головного управління Держкомзему у Запорізькій від 08 листопада 2010 року №163/02-09к до наказу від 15 жовтня 2010 року № 156/02-09к внесено зміни та доповнено пунктом 3 наступного змісту: «вважати днем звільнення ОСОБА_4 перший день виходу на роботу після закінчення тимчасової працездатності (лікарняний)».

13 грудня 2010 року Головним управлінням Держкомзему у Запорізькій області прийнято наказ №174/1-0209к, яким призупинено дію раніше прийнятих наказів №156/02-09к, №160/02-09к, №163/02-09к у зв'язку з проведенням службового розслідування та визначено, що після закінчення службового розслідування та складання акту, надати пропозиції щодо подальшого зайняття посади начальника відділу бухгалтерського обліку, фінансів та звітності ОСОБА_4

Начальником Головного управління Держкомзему у Запорізькій області 15 грудня 2010 року видано наказ за №175-1/02-09к, яким скасовано раніше прийняті накази №156/02-09к від 15 жовтня 2010 року, №160/02-09к від 05 листопада 2010 року, №163/02-09к від 05 листопада 2010 року. Відомості щодо вказаних наказів до трудової книжки відповідачем не вносилися.

28 лютого 2011 року наказом Головного управління Держкомзему у Запорізькій області № 51/08-09к було припинено державну службу начальника відділу бухгалтерського обліку, фінансів та звітності Головного управління Держкомзему у Запорізькій області ОСОБА_4 з 28 лютого 2011 року згідно пункту 2 статті 30 Закону України «Про державну службу» та звільнено її з займаної посади.

Задовольняючи адміністративний позов, суд першої інстанції виходив з того, що оскаржувані накази, а також дії та бездіяльність відповідача щодо їх прийняття, не відповідають вимогам чинного законодавства України.

Скасовуючи постанову суду першої інстанції та приймаючи нову постанову про часткове задоволення позову, апеляційний суд виходив з наступного.

Так, визнаючи протиправними накази Головного управління Держкомзему у Запорізькій області від 15 жовтня 2010 року № 156/02-09к та № 163/02-09к від 08 листопада 2010 року, апеляційний суд обґрунтовано виходив з того, що позивач не є особою, яка безпосередньо обслуговує грошові, товарні або культурні цінності, а тому не може бути звільненою за пунктом 2 статті 41 Кодексу законів про працю України.

Відповідно до пункту 2 статті 41 Кодексу законів про працю України трудовий договір з ініціативи власника або уповноваженого ним органу може бути розірваний у випадку винних дій працівника, який безпосередньо обслуговує грошові, товарні або культурні цінності, якщо ці дії дають підстави для втрати довір'я до нього з боку власника або уповноваженого ним органу.

За змістом наведеної норми, звільнення за втрату довір'я може відбутися тільки щодо працівника, який безпосередньо обслуговує грошові або матеріальні цінності за наявності винних дій цього працівника.

Як було встановлено судами попередніх інстанцій, згідно посадової інструкції до посадових обов'язків ОСОБА_4 входить контроль за видатками, наданими на оплату праці, встановленням посадових окладів, дотримання штатної та касової дисципліни, положень про оплату праці та преміювання, контроль за виконанням кошторису видатків на утримання Головного управління, використання матеріальних ресурсів та господарсько-постачальницькими заходами, забезпечує звітність і контроль за раціональним використанням матеріальних і фінансових ресурсів в Головному управлінні та його територіальних органах та інші функції.

При цьому, підставою для прийняття наказу від 15 жовтня 2010 року № 156/02-09к зазначено колективне звернення працівників Головного управління Держкомзему у Запорізькій області від 01 жовтня 2010 року та службова записка начальника відділу Держкомзему у м. Енергодар Бойко Т.А. щодо виплати їм премій на підставі наказу №19 від 10 березня 2010 року та нарахування їм матеріальної допомоги на оздоровлення до відпустки. Суттю вказаних звернень є невиплата премії відповідно до рішення колегії Головного управління Держкомзему у Запорізькій області № 3 від 10 березня 2010 року та матеріальної допомоги на оздоровлення за 2010 рік.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду апеляційної інстанції, що позивач не є особою, яка безпосередньо обслуговує грошові, товарні або культурні цінності, а вказане в оскаржуваному наказі від 15 жовтня 2010 року № 156/02-09к в якості підстави для його прийняття колективне звернення працівників Головного управління Держкомзему у Запорізькій області не стосується операцій з грошовими коштами.

Крім того, судом апеляційної інстанції вірно було враховано, що в порушення приписів частини 3 статті 40, статті 43 Кодексу законів про працю України звільнення ОСОБА_4 відбулося в період її знаходження у додатковій відпустці, а також без згоди профспілкового комітету та згоди голови Держкомзему України.

Враховуючи вказане, суд апеляційної інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що накази Головного управління Держкомзему у Запорізькій області від 15 жовтня 2010 року № 156/02-09к та № 163/02-09к від 08 листопада 2010 року є протиправними.

При цьому, судом апеляційної інстанції вірно враховано, що оскільки наказ про звільнення ОСОБА_4 №156/02-09к від 15 жовтня 2010 року був скасований самим відповідачем наказом №175-1/02-09к від 15 грудня 2010 року, то відповідно відсутні підстави для поновлення позивача на попередній посаді.

Відповідно до частини 1 статті 99 Кодексу адміністративного судочинства України адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Згідно частини 3 статті 99 Кодексу адміністративного судочинства України для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.

В пункті 13 Постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України «Про практику застосування адміністративними судами окремих положень Кодексу адміністративного судочинства України під час розгляду адміністративних справ» від 06 березня 2008 року №2 зазначено, що при розгляді спорів з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби застосовуються строки звернення до суду, встановлені спеціальними законами. У разі коли ці закони зазначені питання не врегульовують, то з врахуванням необхідності субсидіарного застосування законів про працю суди повинні виходити із строків звернення до суду, визначених частиною 1 статті 233 Кодексу законів про працю України. Тому громадянин може звернутися із заявою про вирішення спору в тримісячний строк із дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення з публічної служби -у місячний строк із дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки.

Так, згідно частини 1 статті 233 Кодексу законів про працю України працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки.

Як було встановлено судом апеляційної інстанції, позовні вимоги про визнання протиправними наказів Головного управління Держкомзему у Запорізькій області від 05 листопада 2010 року № 160/02-09к, від 13 грудня 2010 року № 174/1-02-09к та від 15 грудня 2010 року № 175-1/02-09к; визнання неправомірною бездіяльності Головного управління Держкомзему у Запорізькій області щодо не направлення звернень та не отримання згоди голови Держкомзему України щодо розгляду питання про звільнення ОСОБА_4, як керівника структурного підрозділу Головного управління Держкомзему у Запорізькій області та Держкомзему України при прийнятті наказів від 05 листопада 2010 року № 160/02-09к, від 13 грудня 2010 року № 174/1-02-09к, від 15 грудня 2010 року№ 175-1/02-09к та від 28 лютого 2011 року №51/08-09к; визнання неправомірною бездіяльності Головного управління Держкомзему у Запорізькій області щодо не проведення перевірки стану бухгалтерського обліку та звітності та не здійснення приймання-передачі справ при прийнятті наказів від 15 жовтня 2010 року № 156/02-09к, від 05 листопада 2010 року № 160/02-09к, від 13 грудня 2010 року № 174/1-02-09к, від 15 грудня 2010 року № 175-1/02-09к та від 28 лютого 2011 року №51/08-09к; визнання неправомірною бездіяльності Головного управління Держкомзему у Запорізькій області щодо не отримання попередньої згоди виборного органу (профспілкового представника, первинної профспілкової організації), членом якої є працівник, на звільнення ОСОБА_4 з посади при прийнятті наказів від 05 листопада 2010 року № 160/02-09к, від 13 грудня 2010 року № 174/1-02-09к, від 15 грудня 2010 року № 175-1/02-09к та від 28 лютого 2011 року №51/08-09к; визнання неправомірними дій та бездіяльності Головного управління Держкомзему у Запорізькій області при поновленні ОСОБА_4 з 15 грудня 2010 року на посаді начальника відділу бухгалтерського обліку, фінансів та звітності Головного управління Держкомзему у Запорізькій області без реального настання правових наслідків поновлення на посаді, були заявлені ОСОБА_4 до суду після 02 липня 2013 року, в той час, як про порушення своїх прав позивач дізналася у жовтні-грудні 2010 року та листопаді 2011 року. При цьому, посилання представника позивача на неможливість вчасного звернення до суду із вказаними позовними вимогами у зв'язку з оскарженням рішення суду першої інстанції по даній справі, вірно не визнано апеляційним судом поважною причиною пропуску строку звернення до суду, оскільки такі вимоги мають самостійний предмет і підстави та можуть бути заявлені до суду, незалежно від наслідків розгляду даної справи.

Згідно статті 100 Кодексу адміністративного судочинства України адміністративний позов, поданий після закінчення строків, установлених законом, залишається без розгляду, якщо суд за заявою особи, яка його подала, не знайде підстав для поновлення строку, про що постановляється ухвала.

Враховуючи викладене, а також те, що позивач звернувся з вищевказаним позовом із пропуском встановленого законодавством строку звернення до суду і не довів поважності причин його пропуску, колегія суддів погоджується з висновком суду апеляційної інстанції про наявність підстав для залишення вказаних вище позовних вимог без розгляду.

При цьому, з урахуванням приписів пункту 4 частини 1 статті 157 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що провадження у справі в частині вимог позивача про визнання нечинним наказу Головного управління Держкомзему у Запорізькій області від 28 лютого 2011 року №51/08-09к, яким було припинено державну службу начальника відділу бухгалтерського обліку, фінансів та звітності Головного управління Держкомзему у Запорізькій області ОСОБА_4 з 28 лютого 2011 року згідно пункту 2 статті 30 Закону України «Про державну службу» та звільнено із займаної посади, підлягає закриттю з огляду на наявність постанови Запорізького окружного адміністративного суду від 24 січня 2012 року з того самого спору і між тими самими сторонами, і яка залишена без змін ухвалами Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 21 червня 2012 року та Вищого адміністративного суду України від 11 лютого 2014 року.

Доводи та мотиви, викладені позивачем у касаційній скарзі, не ґрунтуються на законі, спростовуються матеріалами справи, були перевірені судом апеляційної інстанції і їм дана належна правова оцінка.

Відповідно до частини першої статті 220 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції не може досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні, та вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

За правилами статті 224 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

За таких обставин, оскільки оскаржуване судове рішення суду апеляційної інстанції постановлене з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а судове рішення - без змін.

Керуючись статтями 220, 220-1, 223, 224, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу представника позивача ОСОБА_4 - ОСОБА_5 залишити без задоволення, а постанову Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 29 липня 2014 року - без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий: Я.Л. Іваненко

Судді: М.І. Мойсюк

В.В. Тракало