Справа № 810/1263/15
Суддя: Троян Н.М.
Дата ухвалення: 2015-12-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 810/1263/15 Головуючий у 1-й інстанції: Скрипка І.М. Суддя-доповідач: Троян Н.М.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 грудня 2015 року м. Київ

Колегія суддів Київського апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді - Троян Н.М.,

суддів - Бужак Н.П., Твердохліб В.А.,

за участю секретаря - Новак О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві, апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Київського окружного адміністративного суду від 17 серпня 2015 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Переяслав-Хмельницької об'єднаної Державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області, Міністерства доходів і зборів України про поновлення на роботі,-

В С Т А Н О В И Л А :

24 березня 2015 року позивач звернувся до суду з адміністративним позовом, в якому просив: поновити його на посаді заступника начальника - начальника Яготинського відділення Переяслав-Хмельницької об'єднаної Державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області.

Постановою Київського окружного адміністративного суду від 17 серпня 2015 року у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Позивач, не погоджуючись із зазначеною постановою, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить суд скасувати постанову та прийняти нову, якою задовольнити адміністративний позов.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши матеріали справи та апеляційну скаргу, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як свідчать матеріали справи, позивач розпочав трудову діяльність у липні 1998 року; з червня 1999 року по липень 2011 року проходив службу в податковій міліції ДПА в Київській області та ДПА України (а.с.69-70, 81-83 Том I).

З липня 2011 року по травень 2012 року працював на посаді заступника начальника інспекції - начальника відділу оподаткування фізичних осіб Яготинської міжрайонної ДПІ Київської області.

З травня 2012 року по липень 2013 року позивач обіймав посаду заступника начальника Яготинської МДПІ Київської області ДПС.

Згідно наказу від 22 жовтня 2013 року №3353-о позивач призначений в порядку переведення на посаду заступника начальника - начальника Яготинського відділення Переяслав - Хмельницької ОДПІ ГУ Міндоходів у Київській області.

Постановою Кабінету Міністрів України від 6 серпня 2014 року №311 «Про утворення територіальних органів Державної фіскальної служби та визнання такими, що втратили чинність, деяких актів Кабінету Міністрів України» утворено як юридичні особи публічного права територіальні органи Державної фіскальної служби, зокрема, Переяслав-Хмельницьку об'єднану Державну податкову інспекцію Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області та реорганізовані територіальні органи Міністерства доходів і зборів шляхом їх приєднання до відповідних територіальних органів Державної фіскальної служби України (реорганізовано Переяслав-Хмельницьку об'єднану державну податкову інспекцію Головного управління Міндоходів у Київській області шляхом її приєднання до Переяслав-Хмельницької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області).

З метою реалізації названої постанови Кабінету Міністрів України від 6 серпня 2014 року №311 та відповідно до Порядку здійснення заходів, повязаних з утворенням, реорганізацією або ліквідацією міністерств, інших центральних органів виконавчої влади, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20 жовтня 2011 року №1074, на виконання вимог наказу Міндоходів України від 7 листопада 2014 року №27 «Про реорганізацію територіальних органів Міндоходів у Київській області» (а.с. 52-53 Том I), Переяслав-Хмельницькою ОДПІ ГУ Міндоходів у Київській області прийнято наказ від 10 жовтня 2014 року №597 «Про реорганізацію Переяслав-Хмельницької ОДПІ Головного управління Міндоходів у Київській області», згідно якого голові комісії з проведення реорганізації доручено вжити комплекс заходів щодо попередження та звільнення працівників відповідно до чинного законодавства (а.с. 56-57 Том I).

07 листопада 2014 року Головою Державної фіскальної служби України затверджено структуру Переяслав-Хмельницької об'єднаної Державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області, згідно якої загальна штатна чисельність названої ДПІ становить 107 осіб (а.с. 62-63 Том I).

При цьому, як вбачається із організаційної структури Переяслав-Хмельницької ОДПІ Головного управління Міндоходів у Київській області, затвердженої Міністром доходів і зборів України 3 жовтня 2013 року, загальна чисельність такої ДПІ складала 108 осіб (а.с. 60-61 Том I).

Зі змісту штатних розписів Переяслав-Хмельницької ОДПІ Головного управління Міндоходів у Київській області та Переяслав-Хмельницької об'єднаної Державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області (а.с.23-26 Том I) вбачається, що відбулось скорочення кількості заступників начальників Переяслав-Хмельницької ОДПІ на 1 одиницю, а саме: замість посад заступника начальника - начальника Баришівського відділення Переяслав-Хмельницької ОДПІ ГУ Міндоходів у Київській області та заступника начальника - начальника Березанського відділення Переяслав-Хмельницької ОДПІ ГУ Міндоходів у Київській області у штаті Переяслав-Хмельницької ОДПІ ГУ ДФС у Київській області передбачено одну посаду заступника начальника - начальника Баришівського-Березанського відділення Переяслав-Хмельницької ОДПІ ГУ ДФС у Київській області.

Кількість працівників Переяслав-Хмельницької ОДПІ Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області також скорочено на 1 одиницю.

19 листопада 2014 року позивача попереджено про наступне звільнення із займаної посади 27 лютого 2015 року на підставі пункту 1 статті 40 Кодексу законів про працю України у зв'язку із утворенням Державної фіскальної служби України шляхом реорганізації Міндоходів України (а.с.21 Том I).

Відповідно до Акту від 18 лютого 2015 року (а.с.22 Том I) ОСОБА_2 запропоновано наступні вакантні посади для переведення в Переяслав-Хмельницьку ОДПІ ГУ ДФС у Київській області: заступник начальника ДПІ - начальник Згурівського відділення Переяслав-Хмельницької ОДПІ ГУ ДФС у Київській області; головний державний ревізор-інспектор Яготинського відділення Переяслав-Хмельницькій ОДПІ ГУ ДФС у Київській області, однак позивач від запропонованих посад відмовився в усній формі, а також відмовився ставити свій підпис в попередженні про наступне вивільнення.

Саме у зв'язку з такою відмовою начальником управління персоналу ОСОБА_3, начальником відділу проходження служби у податковій міліції та інспекції з особового складу управління персоналом ОСОБА_4 та головним спеціалістом відділу проходження державної служби управління персоналу ОСОБА_5 складено вищезазначений Акт від 18 лютого 2015 року.

23 лютого 2015 року складено подання про звільнення позивача з посади заступника начальника - начальника Яготинського відділення Переяслав - Хмельницької ОДПІ ГУ Міндоходів у Київській області, підписане головою комісії з реорганізації, заступником начальника ГУ Міндоходів у Київській області і адресоване Голові ДФС України, Голові комісії з реорганізації Міндоходів (а.с.66-67 Том I).

Наказом Голови комісії з реорганізації Міністерства доходів і зборів України від 27 лютого 2015 року №77-о позивача звільнено з посади заступника начальника - начальника Яготинського відділення Переяслав - Хмельницької ОДПІ ГУ Міндоходів у Київській області у зв'язку із реорганізацією та скороченням штатної чисельності на підставі пункту 1 статті 40 Кодексу законів про працю України (а.с.5 Том I).

Вважаючи порушенням своїх прав з боку податкового органу та з метою їх відновлення позивач звернувся за захистом до суду.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки за відсутності наявності у позивача переваги в залишенні на роботі у порівнянні із переведеним на посаду заступника начальника - начальника Яготинського відділення Переяслав-Хмельницької ОДПІ ГУ ДФС у Київській області працівником - ОСОБА_6, дотриманням відповідачем процедури попередження про вивільнення у зв'язку із реорганізацією, наявності факту пропонування позивачу інших вакантних посад для переведення, підстави для задоволення позовних вимог відсутні.

На думку колегії суддів позиція суду першої інстанції є вірною з огляду на наступне.

Суспільні відносини, пов'язані зі створенням правових, організаційних, економічних та соціальних умов реалізації громадянами України права на державну службу, регулює Закон України від 16 грудня 1993 року №3723-XII «Про державну службу» (Закон №3723-ХІІ). Згідно зі статтями 9 і 30 цього Закону правовий статус окремих категорій державних службовців регулюється Конституцією України, спеціальними законами та Кодексом законів про працю України.

Відповідно, на трудові відносини позивача розповсюджуються вимоги Закону України «Про державну службу» від 16 грудня 1993 року №3723-ХІІ та КЗпП України.

Відповідно до частини другої ст. 38 Конституції України громадяни користуються рівним правом доступу до державної служби, а також до служби в органах місцевого самоврядування.

Так, згідно зі статтею 1 Закону України «Про державну службу» державна служба в Україні - це професійна діяльність осіб, які займають посади в державних органах та їх апараті щодо практичного виконання завдань і функцій держави та одержують заробітну плату за рахунок державних коштів. Ці особи є державними службовцями і мають відповідні службові повноваження.

Згідно з частини першої ст. 30 Закону України «Про державну службу» державна служба припиняється, передусім, із загальних підстав, передбачених Кодексом законів про працю (КЗпП України), а також з підстав, визначених даною статтею.

Таким чином, при звільненні особи з публічної служби за загальними підставами передбаченими КЗпП України, на цю особу можуть поширюватися гарантії передбачені цим Кодексом (наприклад, заборона звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу в період його тимчасової непрацездатності), якщо інше прямо не передбачено спеціальним законом.

Пунктом 1 статті 40 КЗпП України передбачено, трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках: змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Згідно з частиною другою статті 40 КЗпП України звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

Таким чином, позивач як державний службовець може бути звільнений з державної служби на підставі пункту 1 статті 40 КЗпП України.

Відповідно до статті 49-2 «Порядок вивільнення працівників» КЗпП України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці.

При вивільненні працівників у випадках змін в організації виробництва і праці враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством.

Одночасно з попередженням про звільнення у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації. При відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації працівник, за своїм розсудом, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно. Водночас власник або уповноважений ним орган доводить до відома державної служби зайнятості про наступне вивільнення працівника із зазначенням його професії, спеціальності, кваліфікації та розміру оплати праці.

Державна служба зайнятості пропонує працівникові роботу в тій же чи іншій місцевості за його професією, спеціальністю, кваліфікацією, а при її відсутності - здійснює підбір іншої роботи з урахуванням індивідуальних побажань і суспільних потреб. При необхідності працівника може бути направлено, за його згодою, на навчання новій професії (спеціальності) з наступним наданням йому роботи.

Згідно з пунктом 19 постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 06.11.1992 «Про практику розгляду судами трудових спорів», розглядаючи трудові спори, пов'язані зі звільненням за пунктом 1 статті 40 КЗпП України, суди зобов'язані з'ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджався він за 2 місяці про наступне вивільнення.

Судам слід мати на увазі, що при проведенні звільнення власник або уповноважений ним орган вправі в межах однорідних професій і посад провести перестановку (перегрупування) працівників і перевести більш кваліфікованого працівника, посада якого скорочується, з його згоди на іншу посаду, звільнивши з неї з цих підстав менш кваліфікованого працівника. Якщо це право не використовувалось, суд не повинен обговорювати питання про доцільність такої перестановки (перегрупування).

В усіх випадках звільнення за п. 1 ст. 40 КЗпП України провадиться з наданням гарантій, пільг і компенсацій, передбачених главою III-А КЗпП. Чинне законодавство не передбачає виключення із строку попередження працівника про наступне звільнення (не менш ніж за 2 місяці) часу знаходження його у відпустці або тимчасової непрацездатності. При недодержанні строку попередження працівника про звільнення, якщо він не підлягає поновленню на роботі з інших підстав, суд змінює дату його звільнення, зарахувавши строк попередження, протягом якого він працював.

Як вбачається з матеріалів справи, Постановою Кабінету Міністрів України від 6 серпня 2014 року №311 «Про утворення територіальних органів Державної фіскальної служби та визнання такими, що втратили чинність, деяких актів Кабінету Міністрів України» реорганізовано Переяслав-Хмельницьку об'єднану державну податкову інспекцію Головного управління Міндоходів у Київській області шляхом її приєднання до Переяслав-Хмельницької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області.

Тобто, з вказаного вбачається, що мало місце зміна в організації виробництва і праці, зокрема, реорганізація підприємства.

Відповідно до частини першої статті 49-2 КЗпП України позивача про наступне вивільнення з займаної посади попереджено за два місяці, а саме 19.11.2014 (а.с. 21 Том I).

Згідно з частиною третьою статті 49-2 КЗпП України одночасно з попередженням про звільнення у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації. При відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації працівник, за своїм розсудом, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно. Водночас власник або уповноважений ним орган доводить до відома державної служби зайнятості про наступне вивільнення працівника із зазначенням його професії, спеціальності, кваліфікації та розміру оплати праці.

З акту від 18.02.2015 вбачається, що позивачу запропоновано переведення на вакантні посади (а.с.22 Том I).

Свідки ОСОБА_3 - начальник управління персоналу ГУ ДФС у Київській області та ОСОБА_4 - начальник відділу проходження служби у податковій міліції та інспекції з особового складу управління персоналом ГУ ДФС у Київській області у судовому засіданні у суді першої та апеляційних інстанцій підтвердили, що вони своїми підписами 18 лютого 2015 року засвідчили факт пропозиції позивачу вакантних посад для переведення, а також його відмову від зайняття запропонованих посад та відмову проставити підпис про ознайомлення із посадами, які пропонувалися для зайняття.

Колегія суддів звертає увагу, що відповідно до листка непрацездатності серії АГТ №866173, виданий 30.01.2015, ОСОБА_2 у період з 30.01.2015 по 18.02.2015 був тимчасово непрацездатний (а.с. 7 Том II).

Згідно листка непрацездатності серії АГТ №866178, виданий 19.02.2015, позивач у період з 19.02.2015 по 27.02.2015 також був тимчасово непрацездатний (а.с. 7 Том II).

Відповідно до частини третьої ст.40 КЗпП України не допускається звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу в період його тимчасової непрацездатності (крім звільнення за пунктом 5 цієї статті), а також у період перебування працівника у відпустці. Це правило не поширюється на випадок повної ліквідації підприємства, установи, організації.

Листом від 16.04.2015 №8-10-36-04-01 Головного управління Міндоходів у Київській області Голові комісії з реорганізації Міндоходів запропоновано внести зміни до наказу від 27.02.2015 №77-о «Про звільнення ОСОБА_2», а саме: звільнити ОСОБА_2 02 березня 2015 року (а.с.168 Том I).

Наказом Міндоходів і зборів України №378-о від 21.04.2015 внесено зміни до наказу Міндоходів і зборів від 27.02.2015 №77-о шляхом викладення пункту першого цього наказу у такій редакції: «Звільнити 02 березня 2015 року ОСОБА_2 з посади заступника начальника - начальника Яготинського відділення Переяслав-Хмельницької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Київській області у зв'язку з реорганізацією та скороченням штатної чисельності, п. 1 ст. 40 КЗпП України, з виплатою середньомісячної заробітної плати».

Частиною четвертою ст. 36 КЗпП України передбачено, що у разі зміни власника підприємства, а також у разі його реорганізації (злиття, приєднання, поділу, виділення, перетворення) дія трудового договору працівника продовжується. Припинення трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу можливе лише у разі скорочення чисельності або штату працівників (пункт 1 частини першої статті 40).

При реорганізації Переяслав-Хмельницької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Київській області шляхом приєднання її до Переяслав-Хмельницької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області відбулось скорочення посад, зокрема заступників начальників - начальників Баришівського та Березанського відділень Переяслав-Хмельницької ОДПІ. Тобто, замість посад заступника начальника - начальника Баришівського відділення Переяслав-Хмельницької ОДПІ ГУ Міндоходів у Київській області та заступника начальника - начальника Березанського відділення Переяслав-Хмельницької ОДПІ ГУ Міндоходів у Київській області у штаті Переяслав-Хмельницької ОДПІ ГУ ДФС у Київській області передбачено одну посаду заступника начальника - начальника Баришівського-Березанського відділення Переяслав-Хмельницької ОДПІ ГУ ДФС у Київській області.

Більш того, Наказом Державної фіскальної служби України від 26 грудня 2014 року №2174-о на посаду заступника начальника - начальника Яготинського відділення Переяслав-Хмельницької ОДПІ ГУ ДФС у Київській області призначено у порядку переведення ОСОБА_6

Відповідно до статті 42 КЗпП України при скороченні чисельності чи штату працівників у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці.

При рівних умовах продуктивності праці і кваліфікації перевага в залишенні на роботі надається:

1) сімейним - при наявності двох і більше утриманців;

2) особам, в сім'ї яких немає інших працівників з самостійним заробітком;

3) працівникам з тривалим безперервним стажем роботи на даному підприємстві, в установі, організації;

4) працівникам, які навчаються у вищих і середніх спеціальних учбових закладах без відриву від виробництва;

5) учасникам бойових дій, інвалідам війни та особам, на яких поширюється чинність Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»;

6) авторам винаходів, корисних моделей, промислових зразків і раціоналізаторських пропозицій;

7) працівникам, які дістали на цьому підприємстві, в установі, організації трудове каліцтво або професійне захворювання;

8) особам з числа депортованих з України, протягом п'яти років, з часу повернення на постійне місце проживання до України;

9) працівникам з числа колишніх військовослужбовців строкової служби та осіб, які проходили альтернативну (невійськову) службу, - протягом двох років з дня звільнення їх зі служби.

Перевага в залишенні на роботі може надаватися й іншим категоріям працівників, якщо це передбачено законодавством України.

За цією нормою, у першу чергу перевагу залишення на роботі надається особам, які мають більш високу кваліфікацію і продуктивність праці. При цьому висока кваліфікація може підтверджуватися рівнем освіти, присвоєнням кваліфікаційних розрядів (класів, категорій, рангів), а істотною ознакою продуктивності праці - дисциплінованість працівника, виконання покладених обов'язків.

Для такої перевірки повинні досліджуватись документи та інші відомості про освіту і присвоєння кваліфікаційних розрядів (класів, категорій, рангів), про підвищення кваліфікації, про навчання без відриву від виробництва, про винаходи і раціоналізаторські пропозиції, авторами яких є відповідні працівники, про тимчасове виконання обов'язків більш кваліфікованих працівників, про досвід трудової діяльності, про виконання норм виробітку (продуктивність праці), про розширення зони обслуговування, про збільшення обсягу виконуваної роботи, про суміщення професій тощо. Однією з істотних ознак більш високої продуктивності праці є дисциплінованість працівника. Тому при застосуванні положень статті 42 КЗпП України щодо переважного права на залишення на роботі слід враховувати в тому числі і наявність дисциплінарного стягнення.

Продуктивність праці і кваліфікація працівника повинні оцінюватися окремо, але в кінцевому підсумку роботодавець повинен визначити працівників, які мають більш високу кваліфікацію і продуктивність праці за сукупністю цих двох показників. При відсутності різниці у кваліфікації і продуктивності праці перевагу на залишення на роботі мають працівники, перелічені в частині другій статті 42 КЗпП України.

Однак, для виявлення працівників, які мають це право, роботодавець повинен зробити порівняльний аналіз продуктивності праці і кваліфікації тих працівників, які залишилися на роботі, і тих, які підлягають звільненню. Такий аналіз може бути проведений шляхом приготування довідки у довільній формі про результати порівняльного аналізу з наведенням даних, які свідчать про переважне право одного перед іншим на залишення на роботі. Тобто, ці обставини повинен був з'ясовувати сам суб'єкт владних повноважень, приймаючи відповідне рішення.

Аналогічна правова позиція викладена в ухвалі Вищого адміністративного суду України від 11 червня 2015 року (справа №К/800/43599/13).

Як свідчать матеріалів справи, згідно біографічної довідки ОСОБА_6 має кваліфікацію «економіст по бухгалтерському обліку і фінансам», а позивач має кваліфікацію «економіст», тобто однакову кваліфікацію.

ОСОБА_6 трудову діяльність розпочала у червні 1985 року, в органах державної податкової служби безперервно працює з травня 1994 року, з квітня 2006 року на керівних посадах (з квітня 2006 року перший заступник начальника ДПІ в Яготинському районі, з квітня 2007 року по грудень 2011 року заступник начальника інспекції начальник відділу аудиту юридичних осіб, перший заступник начальника Яготинської МДПІ, з грудня 2011 року - заступник начальника інспекції начальник відділу податкового контролю Яготинської МДПІ, з березня 2012 року по липень 2013 року - заступник начальника начальник Згурівського відділення Яготинської МДПІ, з липня 2013 року - заступник начальника інспекції начальник Згурівського відділення Переяслав-Хмельницької ОДПІ ГУ Міндоходів у Київській області) (а.с.77-78, 84-89 Том I).

Під час перебування ОСОБА_6 на публічній службі в податкових органах, як вбачається з особової справи цієї особи, зауважень до її роботи або ж будь-яких недоліків не висловлювалося.

Що стосується позивача, то наказом ДПС у Київській області від 22 березня 2013 року №84 «Про притягнення до відповідальності» (а.с. 68 Том I) та наказом Головного управління Міндоходів у Київській області від 17 липня 2014 року №316 «Про результати розгляду подання» (а.с.71-73 Том I) позивача позбавлено премій за неналежне виконання обов'язків, незадовільну організацію роботи та контроль.

Свідком ОСОБА_3 - начальником управління персоналу ГУ ДФС у Київській області під час апеляційного розгляду справи зазначено, що посада заступника начальника - начальника Яготинського відділення Переяслав-Хмельницької ОДПІ ГУ ДФС у Київській області не пропонувалась позивачу у зв'язку з системними порушеннями позивачем трудової дисципліни.

Відтак звільняючи позивача з посади, відповідач керувався частиною першою статті 42 Кодексу законів про працю України, а тому при вирішенні питання щодо переважного права на заміщення посади заступника начальника, роботодавцем приймались до уваги і оцінювались кваліфікація працівника та продуктивність його праці.

Посилання позивача на перевагу в залишенні на роботі у зв'язку із тим, що останній має на утриманні двох дітей - ОСОБА_7, 2005 року народження, та ОСОБА_8, 1997 року народження, колегією суддів не приймається до уваги, оскільки у першу чергу перевага віддається лише при рівних умовах продуктивності праці і кваліфікації, що спростовується наведеними обставинами справи.

З урахуванням викладеного, після детального з'ясування обставин справи та аналізу законодавчих норм, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що оскільки оскаржуваний наказ про звільнення позивача на підставі пункту 1 частини першої статті 40 КЗпП України Міністерством доходів і зборів України прийнято у відповідності до вимог трудового законодавства, відтак позовні вимоги є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Згідно із частини першої ст. 159 Кодексу адміністративного судочинства України, судове рішення повинно бути законним та обґрунтованим.

Відповідно до статті 200 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки судове рішення ухвалене судом першої інстанції відповідно до норм матеріального права, при дотриманні норм процесуального права, на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в справі, підтвердженими доказами, а доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, суд апеляційної інстанції підстав для його скасування не вбачає.

Керуючись ст.ст. 160, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 254 КАС України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - залишити без задоволення, а постанову Київського окружного адміністративного суду від 17 серпня 2015 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України в порядку та строки, передбачені ст. 212 КАС України.

Головуючий суддя: Н.М.Троян

Судді: Н.П.Бужак,

В.А. Твердохліб

.

Головуючий суддя Троян Н.М.

Судді: Твердохліб В.А.

Бужак Н.П.