Справа № 815/5863/15
Суддя: Левчук О. А.
Дата ухвалення: 2015-12-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 815/5863/15
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 грудня 2015 року Одеський окружний адміністративний суд в складі колегії головуючого судді Левчук О.А., суддів Бойко О.Я., Бутенко А.В., розглянувши в порядку письмового провадження в місті Одесі справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Державної міграційної служби України, Головного управління державної міграційної служби України в Одеській області про визнання нечинним п.п. 16-16.3 наказу ДМС України № 85 від 17.06.2015 року, зобов'язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся з даним позовом до суду та просить визнати нечинним п.п. 16-16.3 наказу ДМС України №85 від 17.06.2015 року «Про скасування деяких рішень про видачу посвідок на постійне проживання»; зобов'язати Державну міграційну службу України прийняти рішення про залишення громадянина В'єтнаму ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1. на постійне місце проживання в Україні; зобов'язати Головне управління державної міграційної служби України в Одеській області видати громадянину В'єтнаму ОСОБА_1 посвідку на постійне місце проживання. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що відповідач безпідставно відмовив йому у заміні посвідки на постійне проживання. Також позивач зазначає, що за період перебування в Україні у нього народилося двоє дітей та жодних протиправних дій позивачем вчинено не було.

Позивач та представник позивача до судового засідання не з'явились. Через канцелярію суду від представника позивача надійшло клопотання про розгляд справи за їх відсутності.

Представник відповідача не заперечував проти продовження розгляду справи в порядку письмового провадження.

Відповідно до ч.6 ст.128 КАС України, у зв'язку з відсутністю перешкод для розгляду справи у судовому засіданні визначених ст.128 КАС України та відсутністю потреби заслухати свідка чи експерта, справа розглянута в порядку письмового провадження.

Дослідивши та проаналізувавши надані сторонами докази, суд встановив, наступне.

20.06.2002 р. до ВПР та МР УМВС України в Одеській області звернувся громадянин Соціалістичної Республіки В'єтнам ОСОБА_1, 1965 року народження, що проживає за адресою: АДРЕСА_1, із заявою щодо залишення в Україні на постійне проживання. Як вбачається з заяви-анкети, позивач прибув до України у 1988 році з метою отримання освіти та з 1988р. по 1991 р. навчався в технікумі вимірювань м. Одеси, після чого залишився проживати в Україні та з 1991 року по день подання заяви працював в компанії «Тонема» м. Одеса. (а.с. 79-82)

До заяви було долучено: копію свідоцтва про шлюб, переклад з в'єтнамської мови, копії свідоцтв про народження дітей: НОМЕР_1 ОСОБА_2 1991 р.н. та НОМЕР_2 ОСОБА_3 1999 р.н., копію договору купівлі - продажу нерухомого майна № 28160 від 15.11.2001 року, копію заяви про реєстрацію прописки сім'ї у складі 4-х осіб (ОСОБА_1, ОСОБА_4, ОСОБА_2, ОСОБА_3) за адресою АДРЕСА_1, корп. 1, кв. 2 згідно договору купівлі-продажу № 28160; довідку Посольства Соціалістичної Республіки В'єтнам від 23.05.2002р. про відсутність заперечень щодо залишення на постійне проживання в Україні; довідку з місця роботи дружини гр-ки В'єтнаму ОСОБА_4 про те, що вона працює в юридичній фірмі «ДИНАМО-УКРАЇНА» на посаді перекладача, довідку № 49 від 31.05.2002 року, видану ЗОСШ № 107, про те, що ОСОБА_2 навчається в 5-Б класі зазначеного навчального закладу; копію диплому НОМЕР_3, виданого Одеським вищим училищем метрології та якості про здобуття ОСОБА_1 освіти за спеціальністю «механічні вимірювання. (а.с. 83-109).

12.09.2002 р. керівництвом ВГІРФО УМВС України в Одеській області затверджено висновок про залишення в Україні на постійне місце проживання гр. В'єтнаму ОСОБА_1 та ОСОБА_4 та видано заявнику безстрокову посвідку на постійне місце проживання НОМЕР_4. (а.с. 115, 105).

06.07.2012 р. ВГІРФО ГУМВС України в Одеській області громадянина В'єтнаму ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1. було документовано посвідкою на постійне проживання НОМЕР_5, згідно якої він зареєстрована по теперішній час в АДРЕСА_1 (а.с. 132-133).

В січні 2015 року до Головного управління державної міграційної служби України в Одеській області громадянин В'єтнаму ОСОБА_1 звернувся із заявою щодо здійснення обміну бланку посвідки на постійне місце проживання в Україні, додавши до заяви всі необхідні документи.

Головним управлінням Державної міграційної служби України в Одеській області за результатами розгляду матеріалів особової справи щодо документування посвідкою на постійне проживання громадянина В'єтнаму ОСОБА_1 складено та направлено до Департаменту у справах іноземців та осіб без громадянства Державної міграційної служби України проект висновку про скасування йому дозволу на імміграцію в Україну. (а.с. 123).

Листом від 23.09.2015 р. № 5/3-14377 Головним управлінням Державної міграційної служби України в Одеській області повідомлено позивача про те, що відповідно до п.п 16-16.3 наказу ДМС України №85 від 17.06.2015 року «Про скасування деяких рішень про видачу посвідок на постійне проживання», видані на ім'я позивача посвідки на постійне проивання НОМЕР_4 від 12.09.2002 року та НОМЕР_6 від 06.07.2012 року визнані недійсними. У зв'язку з зазначеним, позивачу необхідно з'явитись до відділу імміграційної роботи ГУ ДМС України в Одеській області для здачі наявного у позивача документу на право постійного проживання в Україні.

Наказом Державної міграційної служби України № 85 від 17.06.2015р. «Про скасування деяких рішень про видачу посвідок на постійне проживання» (п.п. 16 - 16.3) на підставі висновку Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області від 23.04.2015р. скасовано повністю рішення відділу ГП та ІС Одеського міського управління УМВС України в Одеській області від 12.09.2002 року про залишення на постійне проживання в Україні громадянина Соціалістичної Республіки В'єтнам ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1.; видані на підставі цього рішення посвідки на постійне проживання НОМЕР_4 від 12.09.2002 р. та НОМЕР_6 від 06.07.2012 р. визнано недійсними та такими, що підлягають вилученню; начальника Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області зобов'язано забезпечити вилучення зазначених у пп. 9.2 п.9 цього наказу посвідок на постійне проживання, а також здійснити заходи, передбачені законодавством України про правовий статус іноземців та осіб без громадянства. (а.с. 141)

Не погоджуючись з вказаними діями та рішеннями відповідачів, ОСОБА_1 звернувся до суду з цим позовом.

Відповідно до ст. 26 Конституції України, іноземці та особи без громадянства, які знаходяться в Україні на законних підставах користуються тими ж правами та свободами, а також несуть такі ж самі обов'язки, що і громадяни України.

Відповідно ч. 1 ст. 4 зазначеного Закону іноземці та особи без громадянства можуть відповідно до Закону України "Про імміграцію" іммігрувати в Україну на постійне проживання.

Умови і порядок імміграції в Україну іноземців та осіб без громадянства визначені Законом України "Про імміграцію". Відповідно ст.1 цього Закону імміграція - це прибуття в Україну чи залишення в Україні у встановленому законом порядку іноземців та осіб без громадянства на постійне проживання.

Відповідно до Порядку оформлення, виготовлення і видачі посвідки на постійне проживання та посвідки на тимчасове проживання, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 251 від 28.03.2012 р., визначено механізм оформлення, виготовлення і видачі посвідки на постійне проживання та посвідки на тимчасове проживання іноземцям та особам без громадянства, які іммігрували в Україну на постійне проживання або прибули в Україну на тимчасове проживання.

Строк дії посвідки на постійне проживання не обмежується. Посвідка на постійне проживання підлягає обміну в разі досягнення особою 25 - і 45 - річного віку згідно п. 9 зазначеного Порядку.

Для обміну посвідки на постійне проживання в разі досягнення іноземцем та особою без громадянства 25- і 45-річного віку подаються документи, зазначені у підпунктах 1 - 4 і 6 пункту 15 цього Порядку (п. 16 Порядку).

Пунктом 12 Порядку №251 визначено, що посвідка видається іноземцеві та особі без громадянства під розписку після пред'явлення паспортного документа іноземця або документа, що посвідчує особу без громадянства, в якому на останній вільній сторінці проставляється відмітка про отримання посвідки за встановленим МВС зразком, що скріплюється печаткою (за бажанням іноземця та особи без громадянства така відмітка може проставлятися у вкладному талоні).

Пунктом 15 Порядку №251 встановлено перелік документів для оформлення та обміну посвідки на постійне проживання в разі досягнення іноземцями та особою без громадянства 25- і 45-річного віку, а саме: 1) заява, зразок якої встановлюється МВС; 2) паспортний документ іноземця або документ, що посвідчує особу без громадянства (після пред'явлення повертається), та його копія; 3) посвідка, що підлягає обміну; 4) квитанція про сплату державного мита або документ, який підтверджує наявність пільг щодо його сплати; 5) дві фотокартки іноземця та особи без громадянства розміром 3,5 х 4,5 сантиметра (на матовому папері).

З матеріалів справи вбачається, що для отримання посвідки на постійне проживання ОСОБА_1 у 2002 році надано усі необхідні документи, будь-яких зауважень у міграційної служби як під час оформлення посвідки позивача НОМЕР_4 від 12.09.2002 р., так і під час подальшого оформлення посвідки на постійне проживання НОМЕР_6 від 06.07.2012 р. не виникло.

Відповідно до п. 4 Прикінцевих положень Закону України "Про імміграцію", вважаються такими, що мають дозвіл на імміграцію в Україну іноземців та осіб без громадянства, які прибули в Україну до 6 березня 1998 року за Угодою між Урядом Соціалістичної Республіки В'єтнам та Урядом СРСР про направлення і прийняття в'єтнамських громадян на професійне навчання та роботу на підприємства і в організації СРСР від 2 квітня 1981 року, залишилися проживати в Україні і звернулися протягом шести місяців з дня набрання чинності цим Законом із заявою про видачу їм посвідки на постійне проживання в Україні.

Тобто зазначена норма регулює відносини, які виникають між уповноваженим органом та іноземцем при наданні дозволу на імміграцію, та не містить підстав та випадків визнання неправомірними рішень про документування посвідок на постійне проживання в Україні.

Як слідує з висновку ГУ ДМС України в Одеській області від 23.04.2015 року, ВГІРФО ГУМВС України в Одеській області при наданні позивачу посвідки на проживання в Україні як у 2002 році, так і в 2012 році проводив процедуру перевірки законності залишення на постійне проживання на території України та керувався п.4 Розділу V "Прикінцеві положення Закону України "Про імміграцію", підстав для відмови у наданні дозволу на імміграцію не виявив та надав посвідки на проживання в Україні.

Цією ж нормою відповідач у висновку від 23.04.2015 р. обґрунтовував прийняття протилежного рішення про відмову в обміні бланку посвідки громадянину В`єтнаму ОСОБА_1, в якому зазначив, що попередні посвідки на проживання в України підлягають визнанню недійсними та вилученню.

Судом не встановлено, що з дати надання позивачу дозволу на постійне проживання в Україні та видання посвідки виникли нові обставини, передбачені ст. 12 Закону України "Про імміграцію", які б тягли за собою скасування дозволу на імміграцію.

Вказане рішення відповідачем вмотивоване тим, що посвідку на постійне проживання в Україні позивачу оформлено в порушення абз. 4 п. 4 Прикінцевих положень Закону України "Про імміграцію", оскільки документ, який підтверджує право позивача на постійне проживання в Україні, був наданий після закінчення встановленого терміну.

Згідно з п. 3 ст. 5 та п. 2 Розділу 5 "Прикінцеві положення" Закону України "Про імміграцію" Кабінет Міністрів України у двомісячний термін з дня набрання чинності цим Законом зобов'язаний був прийняти нормативно-правові акти, необхідні для реалізації цього Закону.

З метою забезпечення виконання Закону України "Про імміграцію" Президент України видав Указ №596 від 07.08.2001р., відповідно до якого на Міністерство внутрішніх справ України покладено виконання функцій спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади з питань імміграції та зобов'язав Кабінет Міністрів України затвердити у двомісячний строк зразок посвідки на постійне проживання в Україні, правила та порядок її оформлення і видачі, а також порядок видачі посвідки на постійне проживання в Україні особам, зазначеним у пункті 4 розділу V "Прикінцеві положення "Закону України "Про імміграцію".

Таким підзаконним актом стала постанова Кабінету Міністрів України "Про затвердження Порядку формування квоти імміграції, Порядку провадження за заявами про надання дозволу на імміграцію і подання про його скасування та виконання прийнятих рішень, Порядку оформлення і видачі посвідки на постійне проживання" №1983 від 26.12.2002р., відповідно до вступної частини постанови остання видана на виконання статті 5 Закону України "Про імміграцію", яка була прийнята з прострочкою встановленого терміну понад 1 рік 2 місяці.

Окрім того, відповідно до ст. 12 Закону України "Про імміграцію" дозвіл на імміграцію може бути скасовано, якщо: з'ясується, що його надано на підставі свідомо неправдивих відомостей, підроблених документів чи документів, що втратили чинність; іммігранта засуджено в Україні до позбавлення волі на строк більше одного року і вирок суду набрав законної сили; дії іммігранта становлять загрозу національній безпеці України, громадському порядку в Україні; це є необхідним для охорони здоров'я, захисту прав і законних інтересів громадян України; іммігрант порушив законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства; в інших випадках, передбачених законами України.

Відповідно до ч.1 ст.13 Закону України "Про імміграцію", центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері імміграції, не пізніш як у тижневий строк надсилає копію рішення про скасування дозволу на імміграцію особі, стосовно якої прийнято таке рішення, та вилучає у неї посвідку на постійне проживання.

Таким чином, підставою для вилучення у іноземця посвідки на постійне проживання в Україні є рішення компетентного, в розумінні Закону України "Про імміграцію", органу про скасування раніше наданого дозволу на імміграцію.

Окрім того, відповідно до п.п. 21-24 Порядку провадження за заявами про надання дозволу на імміграцію і подання про його скасування та виконання прийнятих рішень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №1983 від 26.12.2002р.(далі - Порядок №1983), дозвіл на імміграцію скасовується органом, який його видав. Для започаткування процедури розгляду питання про скасування дозволу на імміграцію відповідне подання надсилається до органу, який приймав рішення про надання такого дозволу. Департамент, територіальні органи і підрозділи всебічно вивчають у місячний термін подання щодо скасування дозволу на імміграцію, запитують у разі потреби додаткову інформацію в ініціатора подання, інших органів виконавчої влади, юридичних і фізичних осіб, а також запрошують для надання пояснень іммігрантів, стосовно яких розглядається це питання. На підставі результату аналізу інформації приймається відповідне рішення. Про прийняте рішення письмово повідомляються протягом тижня ініціатори процедури скасування дозволу на імміграцію та іммігранти.

Рішення про скасування дозволу на імміграцію надсилається протягом тижня органом, що його прийняв, до територіального підрозділу за місцем проживання для вилучення посвідки на постійне проживання в іммігранта та вжиття заходів відповідно до статті 13 Закону України "Про імміграцію". Копія рішення надсилається Держприкордонслужбі (п. 24 Порядку № 1983).

Отже, наведені вище вимоги Закону України "Про імміграцію" і положення Порядку № 1983 покладають на органи, які розглядають питання про скасування дозволу на імміграцію, суб'єктів владних повноважень обов'язок проведення всебічної перевірки на підставі відповідного подання.

Суд зазначає, що визначеного Порядком № 1983 подання до суду не надавалось.

Тобто, визначених Положенням підстав для проведення перевірки правомірності надання позивачу дозволу на імміграцію та оформлення іноземному громадянину посвідки на постійне проживання в Україні не доведено.

З матеріалів справи вбачається, що протягом всього часу проживання на території України позивач не порушував чинного законодавства України, в тому числі про правовий статус іноземців, злочин не скоював, що не спростовано відповідачем. Згідно свідоцтва про державну реєстрацію фізичної особи-підприємця НОМЕР_7, 22.03.2004 року виконавчим комітетом Одеської міської ради проведено державну реєстрацію ФОП ОСОБА_1 та включено відомості до ЄДР за № 0029454, відповідно до свідоцтва серії Б № 154233 є платником єдиного податку, доказів порушення позивачем податкового законодавства відповідачем також не надано.

При цьому, суд зазначає, в оскаржуваному висновку визнано, що оформлення посвідки здійснено безпідставно. Між тим, доказів притягнення до відповідальності посадової особи, яка складала, затверджувала та видала позивачу посвідку на постійне проживання за прийняття безпідставного рішення суду не надано.

Судом не встановлено, що за визначений проміжок часу з'явилися обставини, які б тягли за собою обґрунтування скасування дозволу на імміграцію.

Слід також зазначити, що ст.ст. 9, 29 Загальної декларації з прав людини 1948 року передбачено, що ніхто не може зазнавати безпідставного арешту, затримання або вигнання, а при здійснені своїх прав кожна людина може зазнавати лише таких обмежень, які встановлені законом виключно з метою забезпечення належного визнання та поваги прав і свобод інших людей, а також забезпечення справедливих вимог моралі, суспільного порядку і загального добробуту.

Пунктом 17 Порядку № 251 передбачено, що рішення про відмову у видачі посвідки іноземцеві та особі без громадянства приймається в разі: 1) необхідності забезпечення національної безпеки або охорони громадського порядку; 2) необхідності охорони здоров'я, захисту прав і законних інтересів громадян України та інших осіб, що проживають в Україні; 3) коли паспортний документ іноземця або документ, що посвідчує особу без громадянства, підроблений, зіпсований або не відповідає встановленому зразку чи належить іншій особі; 4) подання завідомо неправдивих відомостей або підроблених документів; 5) коли виявлено факти невиконання ними рішення суду або органів державної влади, уповноважених накладати адміністративні стягнення, або вони мають інші майнові зобов'язання перед державою, фізичними або юридичними особами, включаючи ті, що пов'язані з попереднім видворенням за межі України, у тому числі після закінчення строку заборони подальшого в'їзду в Україну (для осіб, що отримують посвідку на тимчасове проживання); 6) інших випадках, передбачених законами.

Відповідно до пункту 11 Порядку № 251, за результатами розгляду заяви протягом семи днів (для оформлення посвідки на постійне проживання) або не більш як 15 днів (для оформлення посвідки на тимчасове проживання) з дня подання всіх визначених цим Порядком документів приймається рішення про видачу або відмову у видачі посвідки, яке затверджується Головою ДМС, а у разі його відсутності - заступником Голови ДМС чи начальником територіального органу або підрозділу ДМС чи його заступником. У заяві робиться відмітка про прийняте рішення або зазначаються причини відмови у видачі посвідки.

Головне управління державної міграційної служби України в Одеській області у листі ГУ ДМС України в Одеської області від 23.09.2015р. № 5/3-14377 щодо розгляду матеріалів особової справи щодо документування посвідкою на постійне проживання громадянина В'єтнаму ОСОБА_1, жодної з правових підстав, з якими законодавцем визначено перелік законних підстав для прийняття рішення про відмову проведення оформлення посвідки на постійне проживання в Україні не вказано, що в свою чергу несе негативний вплив на реалізацію прав, свобод та інтересів позивача.

Окрім того, при прийнятті рішення, суд враховує, що у громадянина ОСОБА_1 за час проживання в Україні народилося двоє дітей, які є громадянами України за народженням. Таким чином, враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що висновок ГУ ДМС України в Одеської області від 23.04.2015 року щодо розгляду матеріалів особової справи щодо документування посвідкою на постійне проживання громадянина В'єтнаму ОСОБА_1, яким визнано, що позивач не має дозволу на імміграцію, прийнято не на підставі, не у межах повноважень та не у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України, відтак і п.п. 16 -16.3 наказу ДМС України №85 від 17.06.2015 року «Про скасування деяких рішень про видачу посвідок на постійне проживання», винесені на його підставі підлягають скасуванню.

Разом з тим, діючим законодавством встановлений порядок оформлення та видачі посвідки на постійне проживання, і суд не може підміняти цю процедуру та адміністративного суб'єкта, до компетенції якого віднесено проведення відповідної дії. Суд є правозастосовним органом, тобто не створюючи нових правових норм, не підміняючи собою інші органи виконавчої та законодавчої влади, на підставі закону у встановленому процесуальним законом порядку вирішує справи.

Таким чином, позовна вимога щодо зобов'язання відповідача видати посвідку на постійне проживання ОСОБА_1 є формою втручання в повноваження та виходить за межі завдань адміністративного судочинства, а відтак в цій частині позовних вимог слід відмовити.

Враховуючи те, що Висновок ГУ ДМС України в Одеської області від 15.05.2015р. щодо розгляду матеріалів особової справи щодо документування посвідкою на постійне проживання громадянки В'єтнаму ОСОБА_1 є протиправним, суд вважає за необхідне для повного захисту прав, свобод та інтересів позивача вийти, з урахуванням приписів ч. 2 ст. 11 КАС України та задовольнити позов шляхом зобов'язання Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області поновити посвідку на постійне проживання ОСОБА_1 НОМЕР_6 від 06.07.2012 р.

Відповідно до ч.1 ст.71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. Згідно з ч.2 ст.71 цього КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на Відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Суд зазначає, що відповідачами не надано доказів правомірності висновку Головного управління державної міграційної служби України в Одеській області та прийнятого на його підставі оскаржуваного наказу Державної міграційної служби України.

У відповідності до ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров'я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.

Згідно з ч.1 ст.69 та ч.1 ст.70 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування.

Згідно зі ст.159 КАС України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Статтею 86 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Таким чином, відповідачі, діяли не в межах наданих повноважень та не у спосіб, що передбачений Законом України "Про імміграцію", Порядком провадження за заявами про надання дозволу на імміграцію і подання про його скасування та виконання прийнятих рішень", затвердженим постановою Кабінету Міністрів України №1983 від 26.12.2002р. та Порядком оформлення, виготовлення і видачі посвідки на постійне проживання та посвідки на тимчасове проживання, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України № 251 від 28.03.2012р.

За таких обставин, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, на підставі наданих позивачем доказів, суд вважає, що адміністративний позов є обґрунтованим та підлягає частковому задоволенню.

Керуючись ст.ст. 2, 7, 8, 9, 11, 86, 94, 159 - 163, 254 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправними та скасувати п.п. 16-16.3 наказу ДМС України №85 від 17.06.2015 року «Про скасування деяких рішень про видачу посвідок на постійне проживання».

Зобов'язати Головне управління державної міграційної служби України в Одеській області поновити громадянину В'єтнаму ОСОБА_1 посвідку на постійне місце проживання НОМЕР_6 від 06.07.2012 р.

Постанову може бути оскаржено в апеляційному порядку до Одеського апеляційного адміністративного суду через Одеський окружний адміністративний суд у строки та в порядку встановлені ст. 186 КАС України.

Постанова набирає законної сили в порядку передбаченому статтею 254 КАС України.

Головуючий суддя О.А. Левчук

Суддя О.Я. Бойко

Суддя А.В. Бутенко