Справа № 299/2539/14-а
Суддя: Старунський Дмитро Миколайович
Дата ухвалення: 2015-12-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 грудня 2015 року Справа № 876/8074/14

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Старунського Д.М.,

суддів Багрія В.М., Рибачука А.І.,

за участю секретаря судового засідання Лемцьо І.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові апеляційну скаргу управління Пенсійного фонду України у Виноградівському районі Закарпатської області на постанову Виноградівського районного суду Закарпатської області від 29 липня 2014 року у справі за позовом ОСОБА_2 до управління Пенсійного фонду України у Виноградівському районі Закарпатської області про визнання протиправною відмови у призначенні пенсії,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_3 17.07.2014 року звернувся в суд з адміністративним позовом до управління Пенсійного фонду України у Виноградівському районі Закарпатської області в якому просив визнати неправомірними дії відповідача щодо відмови в призначенні йому пільгової пенсії та зобов"язати управління Пенсійного фонду України у Виноградівському районі призначити йому пенсію у відповідності до ст. 13 пункту "в" Закону України "Про пенсійне забезпечення", з дня звернення із заявою про призначення пенсії-з 09.05.2014 року.

Постановою Виноградівського районного суду Закарпатської області від 29 липня 2014 року позов задоволено. Визнано неправомірними дії відповідача щодо відмови в призначенні ОСОБА_3 пільгової пенсії. Зобов"язано управління Пенсійного фонду України у Виноградівському районі призначити ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, мешканцю АДРЕСА_1 - пенсію у відповідності до ст. 13 пункту "в" Закону України "Про пенсійне забезпечення", з дня звернення із заявою про призначення пенсії-з 09.05.2014 року.

Не погодившись з таким рішенням суду першої інстанції УПФ України у Виноградівському районі Закарпатської області оскаржило його в апеляційному порядку. В апеляційній скарзі просить рішення суду першої інстанції скасувати і прийняти нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити.

Вимоги за апеляційною скаргою обґрунтовує тим, що згідно вимог п. 20 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого Постановою КМУ від 12.08.1993 року № 637, у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій. Додатково в довідці наводяться відомості, стосовно трактористів-машиністів, підприємств сільського господарства в тому числі колгоспників, безпосередньо зайнятість у виробництві сільськогосподарської продукції.

Апелянт зазначає, що при поданні документів для призначення пенсії, довідки згідно вимог п. 20 вищевказаного Порядку ОСОБА_3 надано не було. Також, зустрічною перевіркою факту роботи ОСОБА_3 встановлено відсутність запису посади згідно книг обліку праці і розрахунків членами колгоспу за 1974-2000 р. Згідно архівної довідки №01-23/97/56 від 19.05.2014 р. у протоколах засідання та зборів уповноважених колгоспу ім. Леніна с. Шаланки за 1974 р. підтверджених даних щодо прийому на роботу на посаду тракториста ОСОБА_3 немає.

Особи, які беруть участь в справі, в судове засідання не з'явилися, хоча були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання, тому відповідно до ч.1 ст.41 та 196 КАС України суд розглядає справу за їхньої відсутності без здійснення фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Заслухавши суддю-доповідача по справі, перевіривши матеріали справи та апеляційну скаргу в межах наведених у ній доводів, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що 1 липня 1974 році ОСОБА_4 був принятий на роботу в колгосп ім. Леніна, на посаду тракториста в тракторний парк.(Рішення, протокол № 6 від 29.06.1974 року)

18.07.1997 року колгосп ім. Леніна був переіменований на КСГВТП «Шаланківське», де позивач працював безперервно до 30.01.2006 року, після чого був звільнений з посади тракториста, але 15.03.2007 року знову був прийнятий на ту ж саму посаду, де пропрацював до 30.03.2007 року. Проте, 02.04.2007 року знову був прийнятий на посаду тракториста, де пропрацював до 05.11. 2007 року, після чого з 16.11.2007 року позивачу Виноградівським центром занятості розпочата виплата допомоги, у відповідності до п. 1 ст. 23 ЗУ «Про загальнообов»язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття». 15.05. 2008 року вищезгадана допомога була припинена.

16.05. 2008 року позивач знову був прийнятий на роботу на посаду тракториста в ТзОВ «Шаланківське», де пропрацював по 30.09.2008 року, а 25.11. 2008 року знову отримував допомогу по безробіттю на підставі вищезазначеного закону та 21 05. 2009 року надання вказаної допомоги було припинено.

10.06.2009 року, позивач вкотре був прийнятий на посаду тракториста в ТзОВ «Шаланківське», де пропрацював по 16 11.2009 року та 11.01.2010 року втретє отримував допомогу по безробіттю, виплати якої були припиненні 30.05. 2010 року.

8 травня 2014 року позивач досяг передбаченого законом віку для отримання пенсії, маючи загальний і спеціальний стаж, який значно перевищує вимоги, що зазначені в Законі України «Про пенсійне забезпечення».

Судом встановлено, що 6 травня 2014 року позивачем була подана заява до Управління ПФУ у Виноградівському районі Закарпатської області, про призначення йому пенсії відповідно до п. «в» статті 13 Закону України « Про пенсійне забезпечення», однак 10 липня 2014 року позивач отримав Рішення № 40 від 03.07.2014 року комісії по розгляду питань пов'язаних з призначенням (перерахунком) та виплатою пенсій відповідно до чинного законодавства України про пенсійне забезпечення по управлінні Пенсійного фонду України в Виноградівському районі, яким йому було відмовлено в призначені пенсії за вищенаведеним пунктом та статтею ЗУ «Про пенсійне забезпечення».

Задовольняючи адміністративний позов, суд першої інстанції виходив з того, що позивач набув права на пенсію за віком на пільгових умовах як тракторист-машиніст, безпосередньо зайнятий у виробництві сільськогосподарської продукції, а тому в комісії не було жодних правових підстав для не зарахування всіх періодів роботи на посаді тракториста.

Колегія суддів вважає, що наведені висновки суду першої інстанції є правильними, оскільки вони ґрунтуються на фактичних обставинах справи та відповідають приписам чинного законодавства, з огляду на наступне.

Відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення» необхідними умовами призначення пенсії за віком на пільгових умовах є досягнення особою певного віку і наявність необхідного стажу роботи на певних роботах або у певних умовах.

За правилами п. «в» ч. 1 ст.13 ЗУ «Про пенсійне забезпечення» право на пільгову пенсію мають трактористи-машиністи, безпосередньо зайняті у виробництві сільськогосподарської продукції в колгоспах, радгоспах, інших підприємствах сільського господарства, - чоловіки після досягнення 55 років і при загальному стажі роботи не менше 25 років, з них не менше 20 років на зазначеній роботі.

Відповідно до роз'яснення №7 Міністерства соціального забезпечення України від 20.01.1992 р. «Про порядок призначення пенсій на пільгових умовах трактористам машиністам, які безпосередньо зайняті у виробництві сільськогосподарської продукції в колгоспах, радгоспах і на інших підприємствах сільського господарства» до трактористів-машиністів, безпосередньо зайнятих у виробництві сільськогосподарської продукції, відносяться працівники, які оформлені на роботу трактористами-машиністами, мають відповідне посвідчення, постійно зайняті на тракторах та інших самохідних сільськогосподарських машинах на протязі повного сезону сільськогосподарських робіт в рослинництві та тваринництві. Трактористам-машиністам, які відробили повний польовий період на тракторах та інших самохідних сільськогосподарських машинах, весь рік роботи зараховується до стажу, який дає право на пільгове пенсійне забезпечення і в тому випадку, якщо в між польовий або міжсезонний період вони виконували інші роботи (на стаціонарних і причепних установках та агрегатах, по ремонту сільськогосподарської техніки, на тваринницьких фермах тощо).

Запис про те, що позивач працював на посаді тракториста є в належній позивачу трудовій книжці колгоспника серії укр. № 2756812, яка згідно ст. 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення», являється основним документом, що підтверджує стаж роботи.

Також слід зазначити, що факт роботи в якості тракториста підтверджується відомостями викладеними в трудовій книжці, посвідченням тракториста серії АК № 558516, згідно якого у позивача відкриті всі категорії від А до F, що надає позивачу право праці на всіх видах тракторів, та самохідних машин занятих в сільгоспвиробництві та виконання( перевикорнанння) ним трудового мінімуму.( а.с.12-17,18).

Відповідно до ст. 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» та п. 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою КМУ №637 від 12.08.1993 р., встановлено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. У тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючи довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників.

Суд зазначає, що пунктом 5 Основних положень про порядок видачі трудових книжок колгоспників, схвалених Союзною радою колгоспів 14 березня 1975 року та затверджених постановою Ради Міністрів СРСР від 21 квітня 1975 року № 310, які набрали чинності з 1 січня 1977 року, передбачено, що до трудової книжки колгоспника заносяться відомості про роботу: призначення на роботу, переведення на іншу роботу, припинення роботи. Внесення інших відомостей вказаним нормативним актом не передбачено, а отже щорічне дублювання займаної посади (виконуваної роботи) члена колгоспу, теж не передбачено.

Відповідно до п.п. 4, 5, 18, 32, 34,47 Примірного статуту колгоспу і п. 5 Примірних правил внутрішнього трудового розпорядку колгоспу, перевести колгоспника на іншу роботу має право лише правління колгоспу і лише у передбачених зазначеними пунктами Примірного статуту колгоспу випадках.

Таким чином, суд першої інстанції вірно зазначив, що до трудової книжки в обов'язковому порядку повинні бути внесені відомості про переведення колгоспника на іншу роботу з посиланням на відповідне рішення правління колгоспу. Якщо такого рішення правління колгоспу не було, то колгоспник на іншу роботу не переводився.

В даному випадку відсутні будь-які відомості про те, що позивач рішенням правління колгоспу переводився на інші посади або виконував іншу роботу за вказаний період окрім тракториста-машиніста, оскільки у позивача є трудова книжка і маються в ній всі відповідні (передбачені чинним законодавством) записи (про призначення на роботу, звільнення з роботи). Тому, в комісії не було жодних правових підстав для не зарахування всіх періодів роботи на посаді тракториста, що дає право на призначення пенсії на пільгових умовах, тобто комісія прийняла рішення, виходячи виключно із власних припущень.

Виходячи з наведеного суд першої інстанції дійшов до висновку з яким погоджується судова колегія, що позивач має право на пенсію за віком на пільгових умовах, оскільки дії відповідача грубо порушують право позивача ОСОБА_3, передбачене ст. 46 Конституції України на соціальний захист у старості та суперечить вимогам ст. 19 Конституції України, яка передбачає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України та законами України.

Відповідно до ст.71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а суд згідно з статтею 86 КАС України оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції вважає, що постанова суду першої інстанції ґрунтується на повно, об'єктивно і всебічно з'ясованих обставинах, а доводи апелянта на правомірність прийнятої постанови не впливають та висновків суду не спростовують.

Відтак, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції у відповідності до вимог ст. 200 КАС України, правильно встановив обставини справи, ухвалив законне та обґрунтоване судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційних скарг не спростовують висновків суду, а тому підстав для його скасування немає.

Керуючись ст.ст. 41 ч.1, 160, 195, 196, 198 п.1, 200, 205 ч.1 п.1, 206, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

у х в а л и в:

Апеляційну скаргу управління Пенсійного фонду України у Виноградівському районі Закарпатської області залишити без задоволення, а Виноградівського районного суду Закарпатської області від 29 липня 2014 року у справі №299/2539/14-а - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення.

На ухвалу може бути подано касаційну скаргу безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів після набрання нею законної сили.

Головуючий суддя Д.М. Старунський

Судді В.М. Багрій

А.І. Рибачук