Справа № 804/15597/15
Суддя: Олійник Віктор Миколайович
Дата ухвалення: 2015-12-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД ПОСТАНОВА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Олійника В.М.
суддів Єфанової О.В., Ляшко О.Б.
при секретарі Прихно К.С.
представника позивача Семикіної Л.В.
представника відповідача та третьої особи Мішукової Т.А.
розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Дніпропетровську адміністративну справу за адміністративним позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Енерго-МИГ" до Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, - Урядовий уповноважений у справах Європейського суду з прав людини про визнання дій незаконними та зобов'язання вчинити певні дії,-
31 травня 2013 року товариство з обмеженою відповідальністю «Енерго-МИГ» звернулося до суду з позовом до відповідача - Державної виконавчої служби України, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, - Урядовий уповноважений у справах Європейського суду з прав людини, в якому, з урахуванням уточнень від 01.12.2015 року про збільшення позовних вимог, просить:
Постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 15.07.2013 р. у задоволені адміністративного позову відмовлено.
Ухвалою Вищого адміністративного суду від 01 жовтня 2015 року постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду та постанову Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду скасовано, справу направлено на новий розгляд.
В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав, адміністративний позов просив задовольнити.
На адресу старшого державного виконавця Бойка О.М 14.09.2012 року надійшла заява директора ТОВ «Енерго-Миг» Сомова І.В. про заміну сторони у виконавчому провадженні, відповідно до якої товариство «Енерго-Миг» просить замінити товариство з обмеженою відповідальністю «Енерго-Миг» - стягувача у виконавчому провадженні при виконанні рішення Європейського суду з прав людини, щодо стягнення 2 377 093,38грн. на правонаступника - товариство з обмеженою відповідальністю «Промислова інвестиційна компанія «Енерго- Інвест». До заяви долучені копії документів, які засвідчують відступлення права вимоги.
Крім того, на адресу державного виконавця відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України Єжова М.В., який прийняв виконавче провадження № 33914149 для подальшого виконання, 26.09.2012 року надійшла заява директора ТОВ «Енерго-Миг» Сомова І.В. про заміну сторони у виконавчому провадженні, відповідно до якої товариство «Енерго-Миг» просить замінити товариство з обмеженою відповідальністю «Енерго-Миг» - стягувача у виконавчому провадженні при виконанні рішення Європейського суду з прав людини щодо стягнення 4 164 912,55 грн. у справі 3/12 на правонаступника - товариство з обмеженою відповідальністю «Промислова інвестиційна компанія «Енерго-Інвест». До заяви долучені копії документів, які засвідчують відступлення права вимоги.
Статтею 1 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" встановлено, що виконання рішення Європейського суду - це виплата Стягувачеві відшкодування, вжиття додаткових заходів індивідуального характеру та вжиття заходів загального характеру. Зазначається, що під відшкодуванням мається на увазі сума коштів, присуджена Європейським судом за констатоване порушення прав заявника до Європейського суду.
Сума відшкодування відповідно терміну «Стягувач», визначеному статтею 1 зазначеного Закону, може бути сплачена як особі, за заявою якої Європейський суд постановив рішення в справі проти України, так і представнику цієї особи або її правонаступнику.
Стаття 10 Закону встановлює, що додаткові заходи індивідуального характеру вживаються з метою відновлення порушених прав Стягувача за Конвенцією, тобто особи, за заявою якої Європейським судом ухвалено рішення та яка безпосередньо є потерпілою від порушення Україною Конвенції.
Зазначена стаття та п. 6 Правил Комітету міністрів Ради Європи щодо контролю за виконанням рішень Європейського суду та умов дружнього врегулювання (10 травня 2006 року) передбачають, що додатковими індивідуальними заходами є, зокрема відновлення попереднього юридичного стану потерпілої сторони - Стягувача, який вона мала до порушення Конвенції.
У даному випадку відновлення попереднього юридичного стану потерпілої сторони-заявника, тобто ТОВ «Енерго-Миг», який він мав до порушення Конвенції є виконання рішень ухвалених на його користь, іншими словами, виплата заборгованості за цими рішеннями.
Товариство «Енерго-Миг» добровільно передало право вимоги на стягнуті рішеннями Арбітражного суду м. Києва від 26.08.1998 року та Вищого арбітражного суду України від 10.04.2001 року суми товариству «Промислова інвестиційна компанія «Енерго-Інвест».
В свою чергу ТОВ «Промислова інвестиційна компанія «Енерго-Інвест» не було заявником до Європейського суду та не зазнало порушення Конвенції, то відповідно зі сторони України відсутнє будь-яке зобов'язання щодо виконання вищезгаданих рішень в межах виконання рішення Європейського суду «Харук та інші проти України».
Заміна сторони виконавчого провадження щодо виконання рішення Європейського суду в цьому випадку є неможливою.
Крім того, ТОВ «Енерго-Миг» зверталось до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з аналогічною позовною заявою. Ухвалою суду від 29 березня 2013 року в справі №804/2550/13-а позовну заяву ТОВ «Енерго-Миг» залишено без розгляду.
Отже, наголосив представник відповідача, постанова про закінчення виконавчого провадження від 29.01.2013 року винесена правомірно.
Представник третьої особи також заперечував проти позовних вимог позивача та додатково пояснив, що 26.07.2012 року Європейський суд з прав людини виніс рішення у справі «Харук та інші проти України», яким постановив серед іншого, що:
а) держава-відповідач має виконати рішення національних судів, ухвалених на користь заявників, та сплатити протягом трьох місяців 3 000 (три тисячі) євро кожному заявнику або його/її спадкоємцю у заявах, наведених у Додатку 1 та 1 500 (одна тисяча п'ятсот) євро кожному заявнику або його/її спадкоємцю у заявах, наведених у Додатку 2, що є відшкодуванням матеріальної та моральної шкоди, а також компенсацію судових витрат, разом із будь-якими податками, що можуть нараховуватись на ці суми, які мають бути конвертовані в національну валюту держави відповідача за курсом на день здійснення платежу;
б) зі спливом зазначеного тримісячного строку і до остаточного розрахунку нараховуватиметься простий відсоток (simple interest) у розмірі граничної позичкової ставки Європейського центрального банку, яка діятиме в період несплати, до якої має бути додано три відсоткові пункти.
У Додатку 1 до цього рішення заявником, тобто особою, на користь якої рішення Європейського суду мало бути виконано, було зазначено позивача.
У інформаційному документі Комітету міністрів Ради Європи (CM/Inf/DH (2008)7 «Моніторинг сплати сум, присуджених в якості справедливої компенсації: огляд Комітету міністрів нинішньої практики» у пункті 12 вказано, що у більшості випадків особою, що повинна отримати кошти є заявник, жертва порушення, що ідентифікована Судом у резолютивній частині.
Статтею 10 Закону встановлено, що додаткові заходи індивідуального характеру вживаються з метою відновлення порушених прав Стягувача, що гарантовані Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод, (далі - Конвенція), тобто особи, за заявою якої Європейським судом ухвалено рішення та яка безпосередньо є потерпілою від порушення Україною Конвенції.
Стаття 10 Конвенції та Правило 6 Правил Комітету міністрів Ради Європи щодо контролю за виконанням рішень Європейського суду та умов дружнього врегулювання (10.05.2006) передбачають, що додатковими індивідуальними заходами є, зокрема, відновлення попереднього юридичного стану потерпілої сторони - Стягувача, який вона мала до порушення Конвенції.
У справах за скаргами на невиконання рішень національних судів відновленням попереднього юридичного стану потерпілої сторони-заявника, який вона мала до порушення Конвенції, є виконання відповідних рішень національних судів на користь заявника, якщо на цей час ці рішення є такими, що підлягають виконанню.
Європейський суд у своєму рішенні у справі «Харук та інші проти України» зобов'язав державу виконати рішення національних судів саме на користь позивача, що чітко зазначено у резолютивній частині рішення, а тому таке зобов'язання має персоніфікований (особистий) характер.
Водночас 10.08.2012 р. позивач добровільно передав товариству з обмеженою відповідальністю «Промислова інвестиційна компанія «Енерго-Інвест» (далі - ТОВ «Енерго-Інвест») право вимоги на суми, стягнуті за рішенням Арбітражного суду міста Києва від 26.08.1998 у справі 17/233 та рішенням Вищого арбітражного суду України від 10.04.2001 у справі № 3/12.
Листом від 31.10.2012 року позивач - ТОВ «Енерго-МИГ» був повідомлений, що оскільки він на національному рівні на підставі Договору про відступлення добровільно відмовився від виплати йому заборгованості за рішеннями національних судів, невиконання яких становило предмет скарги до Європейського суду, тим самим продемонструвавши незацікавленість у виконанні вказаних національних рішень на свою користь, то втратив право вимоги на стягнуті вищезгаданими рішеннями суми та що ці рішення не підлягають виконанню на його користь.
Отже, як на час розгляду справи Європейським судом, так і на час виконання рішення, заявник має бути здатним підтвердити свій статус потерпілого протягом усього провадження. Водночас, уклавши договір про відступлення, позивач, таким чином, засвідчив свою незацікавленість у виконанні рішення Європейського суду, а тому втратив статус потерпілого з огляду на припинення порушення з боку держави щодо нього. Отже, позивач не може вважатися потерпілим у контексті статті 34 Конвенції.
У той же час ТОВ «Енерго-Інвест» не може вважатися особою, якій належить право вимоги, оскільки воно не було заявником до Європейського суду, а відтак не було потерпілим. Тому у держави немає підстав для відновлення попереднього стану, а саме: виконання рішень національних судів на користь особи, яка не була заявником, не має статусу потерпілого та належної заінтересованості у виконанні рішень.
Елементи «зацікавленості» та «потерпілості» є системоутворюючими для виконання Конвенції та відповідної діяльності Європейського суду. Зокрема, у ст. 37 Конвенції передбачено, що Європейський суд вправі прийняти рішення про вилучення заяви з реєстру у випадку встановлення відсутності наміру заявника далі підтримувати свою заяву.
Однак, після закінчення виконавчого провадження позивач листом від 14.03.2013 р. повідомив про скасування ухвал господарського суду м. Києва від 10.09.2012 р. та від 05.09.2012 щодо заміни позивача/стягувача/сторони судового процесу ТОВ «Енерго-МИГ» на ТОВ «Енерго-Інвест» та просив на цій підставі відкрити або відновити виконавче провадження за рішенням Європейського суду та виконати рішення національних судів на його користь.
Листом від 19.04.2013 позивач був повідомлений, що з огляду на те, що на момент здійснення виконавчого провадження з виконання рішення Європейського суду в 2012 році ТОВ «Енерго-МИГ» втратило статус потерпілого від порушення Конвенції та не було стягувачем за рішенням національного суду (невиконання яких було підставою для звернення до Європейського суду), на виконання рішення Європейського суду в справі «Харук та інші проти України» ТОВ «Енерго-МИГ» має бути сплачена тільки сума присудженого Європейським судом відшкодування за невиконання рішень національних судів за час, коли ці рішення підлягали виконанню на користь позивача.
Повторно право вимоги за рішеннями національних судів у позивача виникло лише в 2013 році на підставі правовідносин, які виникли вже після закінчення виконавчого провадження за рішенням Європейського суду у зв'язку з його повним, фактичним виконанням.
Ухвалою суду від 01 грудня 2015 року замінено відповідача - Державну виконавчу службу України на її правонаступника - Департамент державної виконавчої служби Міністерства юстиції України.
Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши чинне законодавство, суд встановив наступні обставини.
26 липня 2012 року Європейський суд з прав людини у справі «Харук та інші проти України» прийняв рішення, яким встановив, що мало місце порушення статті 13 Конвенції та постановив, що:
(a) держава - відповідач має виконати рішення національних судів, ухвалених на користь заявників, та сплатити протягом трьох місяців 3000 (три тисячі) євро кожному заявнику або його/її спадкоємцю у заявах, наведених у Додатку 1 та 1500 (одна тисяча п'ятсот) євро кожному заявнику або його/її спадкоємцю у заявах, наведених у Додатку 2, що є відшкодуванням матеріальної та моральної шкоди, а також компенсацію судових витрат, разом з будь-якими податками, що можуть нараховуватись на ці суми, які мають бути конвертовані в національну валюту держави відповідача за курсом на день здійснення платежу;
(b) зі спливом зазначеного тримісячного строку і до остаточного розрахунку на ці суми нараховуватиметься простий відсоток (simple interest) у розмірі граничної позичкової ставки Європейського центрального банку, яка діятиме в період несплати, до якої має бути додано три відсоткові пункти.
В Додатку №1 до цього рішення (пункт 6) заявником зазначено ТОВ «Енерго - МИГ» щодо невиконання рішень національних судів: Арбітражного суду міста Києва від 26 серпня 1998 року та Вищого арбітражного суду України від 10 квітня 2001 року.
- держава - відповідач має виконати рішення національних судів, ухвалених на користь заявників, та сплатити протягом трьох місяців 3000 (три тисячі) євро кожному заявнику або його/її спадкоємцю у заявах, наведених у Додатку 1, та 1500 (одна тисяча п'ятсот) євро кожному заявнику або його/її спадкоємцю у заявах, наведених у Додатку 2, що є відшкодуванням матеріальної та моральної шкоди, а також компенсацію судових витрат, разом з будь-якими податками, що можуть нараховуватись на ці суми, які мають бути конвертовані в національну валюту держави відповідача за курсом на день здійснення платежу;
- зі спливом зазначеного тримісячного строку і до остаточного розрахунку на ці суми нараховуватиметься простий відсоток у розмірі граничної позичкової ставки Європейського центрального банку, яка діятиме в період несплати, до якої має бути додано три відсоткові пункти.
Зазначену постанову позивач отримав 06 лютого 2013 року.
10.08.2012 між позивачем (Первісний кредитор) та ТОВ «Промислова інвестиційна компанія «Енерго-Інвест» (Новий кредитор) укладений договір відступлення права вимоги №10-08/12У, відповідно до якої Первісний кредитор відступає, а Новий кредитор набуває право вимоги, яке випливає з:
- договору уступки права вимоги №111 від 16 жовтня 1997 року, укладеного між ДП «Дніпро-Донбас», Первісним кредитором та ВАТ «Оріана» (надалі - Боржник), відповідно до якого були передані права вимоги за договорами №11-3/31 від 15.07.1997 р., №1 від 22.12.1997 р., №11 від 15.01.1998 р., №23/04 від 23.04.1998 р. та №21/04 від 30.04.1998 р. Право вимоги Первісному кредитору належить у відповідності до рішення арбітражного суду міста Києва від 26 серпня 1998 року у справі №17/233 та наказу від 26.08.1998 р. у справі №17/233, згідно якого стягнуто з Боржника на користь Первісного кредитора 2263898,38 грн. основного боргу, 113195,00 грн. судових витрат;
- зобов'язання по відшкодуванню збитків спричинених діями Боржника по невиконанню арбітражного рішення від 26.08.1998 р. у справі №17/233, право вимоги належить Первісному кредитору у відповідності до рішення Вищого арбітражного суду України у справі №3/12 від 10.04.2001 р. та наказу Вищого арбітражного суду України у справі №3/12 від 22 червня 2001 р., згідно яких стягнуто з Боржника на користь Первісного кредитора 4164912,55 грн.
Пунктом 1.2 вказаного договору передбачено, що Новий кредитор за цим договором одержує замість Первісного кредитора право вимагати від Боржника сплати грошових коштів у розмірі, визначеному в п.2.1 цього договору (6542208,93 грн.).
Актом прийому передачі документів до договору №10-08/12У відступлення права вимоги від 10.08.2012 Первісний кредитор передав Новому кредитору документи, передбачені п.4.1 договору, в повному обсязі, в тому числі рішення арбітражного суду м. Києва від 26.08.1998 у справі № 17/233, наказ арбітражного суду м. Києва від 26.08.1998 у справі № 17/233; рішення Вищого арбітражного суду України від 10.04.2001 у справі № 3/12, наказ Вищого арбітражного суду України від 22.06.2001 у справі № 3/12.
Посилаючись на вказаний договір відступлення права вимоги №10-08/12У від 10.08.2012, господарський суд м. Києва ухвалою від 05.09.2012 у справі №17/233 здійснив заміну сторони судового процесу (виконавчого провадження) стягувача ТОВ «Енерго-МИГ» на його процесуального правонаступника ТОВ «Промислова інвестиційна компанія «Енерго-Інвест». Ухвалою господарського суду м. Києва від 10.09.2012 у справі №3/12 з цих же підстав замінено стягувача ТОВ «Енерго-МИГ» на його правонаступника ТОВ «Промислова інвестиційна компанія «Енерго-Інвест».
Разом з тим, на момент прийняття господарським судом м. Києва означених ухвал договір відступлення права вимоги від 10.08.2012 №10-08/12У вже був розірваний за згодою сторін шляхом укладення між ТОВ «Енерго - МИГ» та ТОВ «Промислова інвестиційна компанія «Енерго-Інвест» угоди від 14.08.2012 р. про розірвання цього договору.
У зв'язку з підписанням вищевказаної угоди ухвалою господарського суду від 06.03.2013 р. скасовано ухвалу господарського суду міста Києва від 05.09.2012 р. у справі №17/233 та відмовлено ТОВ «Енерго-МИГ» у задоволенні заяви про його заміну правонаступником ТОВ «Промислова інвестиційна компанія «Енерго-Інвест», а ухвалою господарського суду міста Києва від 10.03.2013 р. скасовано ухвалу господарського суду міста Києва від 10.09.2012 р. у справі №3/12 та відмовлено ТОВ «Енерго-МИГ» у задоволенні заяви про його заміну правонаступником ТОВ «Промислова інвестиційна компанія «Енерго-Інвест». Господарський суд з цього приводу встановив фактичну відсутність правочину - договору, на підставі якого здійснено заміну сторони у справі.
19.04.2013 р. позивача повідомлено, що з огляду на те, що на момент здійснення виконавчого провадження з виконання рішення Європейського суду в 2012 році він втратив статус потерпілого від порушення Конвенції та не був стягувачем за рішеннями національного суду (невиконання яких було підставою для звернення до Європейського суду), на виконання рішення Європейського суду в справі «Харук та інші проти України» позивачу має бути сплачена тільки сума присудженого Європейським судом відшкодування за невиконання рішень національних судів за час, коли ці рішення підлягали виконанню на користь позивача-заявника.
Законом, який регулює відносини, що виникають у зв'язку з обов'язком держави виконати рішення Європейського суду з прав людини у справах проти України є, зокрема, Закон України №3477-IV від 23.02.2006 «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини».
Відповідно до статті 1 Закону №3477-IV виконання Рішення включає (а) виплату Стягувачеві відшкодування та вжиття додаткових заходів індивідуального характеру; (б) вжиття заходів загального характеру.
При цьому відшкодування, - зокрема, сума справедливої сатисфакції, визначена рішенням Європейського суду з прав людини відповідно до статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Відповідно до ст.10 цього ж Закону додаткові заходи індивідуального характеру вживаються з метою забезпечення відновлення порушених прав Стягувача.
Додатковими заходами індивідуального характеру є:
а) відновлення настільки, наскільки це можливо, попереднього юридичного стану, який Стягувач мав до порушення Конвенції (restitutio in integrum);
б) інші заходи, передбачені у Рішенні.
Відновлення попереднього юридичного стану Стягувача здійснюється, зокрема, шляхом:
а) повторного розгляду справи судом, включаючи відновлення провадження у справі;
б) повторного розгляду справи адміністративним органом.
Виходячи з наведених правових норм, законодавцем не встановлено вичерпного переліку можливих шляхів виконання рішення Європейського суду з прав людини в частині застосованих заходів індивідуального характеру.
Статтями 11 та 12 Закону №3477-IV регламентовані дії Органу представництва щодо вжиття додаткових заходів індивідуального характеру та дії Органів, відповідальних за виконання додаткових заходів індивідуального характеру.
Так, протягом десяти днів від дня одержання повідомлення про набуття Рішенням статусу остаточного Орган представництва: а) надсилає Стягувачеві повідомлення з роз'ясненням його права порушити провадження про перегляд справи та/або про його право на відновлення провадження відповідно до чинного законодавства; б) повідомляє органи, які є відповідальними за виконання передбачених у Рішенні додаткових заходів індивідуального характеру, про зміст, порядок і строки виконання цих заходів. До повідомлення додається переклад Рішення, автентичність якого засвідчується Органом представництва.
Органи, відповідальні за виконання додаткових заходів індивідуального характеру, зобов'язані:
а) невідкладно та у визначений Рішенням та/або чинним законодавством строк виконати додаткові заходи індивідуального характеру;
б) надавати інформацію на запити Органу представництва про перебіг і наслідки виконання додаткових заходів індивідуального характеру;
в) дієво та без зволікань реагувати на подання Органу представництва;
г) про виконання додаткових заходів індивідуального характеру повідомити Орган представництва.
Відповідно до ст.2 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» порядок виконання Рішення визначається цим Законом, Законом України "Про виконавче провадження", іншими нормативно-правовими актами з урахуванням особливостей, що передбачені цим Законом.
Відповідно до ст.17 Закону України №606-XIV від 21.04.1999 «Про виконавче провадження» відповідно до цього Закону підлягають виконанню державною виконавчою службою рішення Європейського суду з прав людини з урахуванням особливостей, передбачених Законом України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини".
Згідно положень статті 1 Закону №3477-IV стягувачем є особа, за заявою якої Європейським судом з прав людини постановлено Рішення.
Відповідно до ч. 2 ст. 8 Закону України «Про виконавче провадження» №606-XIV від 21.04.1999 р. стягувачем є фізична або юридична особа, на користь чи в інтересах якої видано виконавчий документ.
У відповідності з п. 2.1.3 Інструкції про проведення виконавчих дій, затвердженої наказом Міністерства юстиції України №74/5 від 15.12.1999, жодної постанови про заміну сторони у виконавчому провадженні стягувача - ТОВ «Енерго-МИГ» правонаступником в межах виконавчого провадження щодо виконання вказаних вище судових рішень на користь позивача не приймалось.
Таким чином, в установленому порядку ТОВ «Енерго-МИГ» статусу стягувача за рішеннями арбітражного суду м. Києва від 26.08.1998 у справі №17/233 та Вищого арбітражного суду України від 10.04.2001 у справі №3/12 не позбавлялося.
Наявність судових рішень на момент закінчення виконавчого провадження 29.01.2013 (ухвал господарського суду м. Києва від 05.09.2012 у справі №17/233, від 10.09.2012 у справі №3/12) не покладено і не могло бути покладеним в основу постанови про закінчення виконавчого провадження від 29.01.2013, при прийнятті якої відповідач керувався виключно приписами п. 8 ч. 1 ст.49 Закону України «Про виконавче провадження».
Приймаючи до уваги наступне скасування означених вище ухвал, відповідно, ухвалою господарського суду міста Києва від 06.03.2013 у справі №17/233 та ухвалою господарського суду міста Києва від 10.03.2013 у справі №3/12, а також дії позивача щодо розірвання 14.08.2012 укладеного ним договору відступлення права вимоги №10-08/12У від 10.08.2012, суд вважає, що наведені вище обставини не спричинили правових наслідків для позивача у вигляді позбавлення його статусу стягувача за рішеннями арбітражного суду м. Києва від 26.08.1998 у справі № 17/233, Вищого арбітражного суду України від 10.04.2001 у справі № 3/12.
Враховуючи вищевказане, суд приходить до висновку про задоволення адміністративного позову у повному обсязі.
На підставі ст.94 КАС України суд також вважає за необхідне присудити на користь позивача понесені судові витрати у розмірі 2 504,82 грн.
Керуючись ст. ст. 158-163 КАС України, суд, -
Адміністративний позов задовольнити повністю.
Присудити з Державного бюджету України на користь товариства з обмеженою відповідальністю "Енерго-МИГ" судові витрати у розмірі 2504,82 грн.
Постанова суду першої інстанції набирає законної сили відповідно до вимог ст. 254 КАС України та може бути оскаржена в порядку та строки, передбачені ст. 186 КАС України, до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд.

Повний текст постанови складено 14 грудня 2015 року.

Судді (підписи) Постанова не набрала законної сили 14 грудня 2015 року. Суддя З оригіналом згідно. Суддя В.М. Олійник О.В. Єфанова О.Б. Ляшко В.М. Олійник В.М. Олійник