Справа № 806/2610/15
Суддя: Сорока М.О.
Дата ухвалення: 2015-12-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
УХВАЛА

16 грудня 2015 року м. Київ К/800/52188/15

Суддя Вищого адміністративного суду України Сорока М.О., розглянувши матеріали касаційної скарги Головного управління Держземагенства у Житомирській області на постанову Житомирського окружного адміністративного суду від 30 вересня 2015 року і ухвалу Житомирського апеляційного адміністративного суду від 17 листопада 2015 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Держземагенства у Житомирській області про визнання протиправною відмову, -

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому з урахуванням уточнення позовних вимог просив визнати протиправною відмову Головного управління Держземагентства у Житомирській області, що міститься у листі № 19-6.21-3518/2-15 від 02.03.2015, у наданні йому дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо надання в оренду строком на 49 років земельних ділянок сільськогосподарського призначення для ведення фермерського господарства із земель запасу Соболівської сільської ради Брусилівського району, орієнтовною площею 138,6201 га, що знаходиться за межами населених пунктів поруч села Долинівка Соболівської сільради, Брусилівського району, Житомирської області, із земель запасу Водотиївської сільської ради Брусилівського району, орієнтовною площею 128,6143 га, що знаходиться за межами населених пунктів поруч села Водотиї, Водотиївської сільради, Брусилівського району, Житомирської області та зобов'язати відповідача видати наказ про надання йому дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо надання в оренду строком на 49 років земельних ділянок сільськогосподарського призначення для ведення фермерського господарства із земель запасу Соболівської сільської ради Брусилівського району, орієнтовною площею 138,6201 га, що знаходиться за межами населених пунктів поруч села Долинівка Соболівської сільради, Брусилівського району, Житомирської області, із земель запасу Водотиївської сільської ради Брусилівського району, орієнтовною площею 128,6143 га, що знаходиться за межами населених пунктів поруч села Водотиї, Водотиївської сільради, Брусилівського району, Житомирської області.

Постановою Житомирського окружного адміністративного суду від 30 вересня 2015 року, залишеною без змін ухвалою Житомирського апеляційного адміністративного суду від 17 листопада 2015 року, позов задоволено. Визнано протиправною відмову Головного управління Держземагенства в Житомирській області, що міститься у листі № 19-6-0.21-3518/2-15 від 02.03.2015, у наданні ОСОБА_1 дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо надання в оренду строком на 49 років земельних ділянок сільськогосподарського призначення для ведення фермерського господарства із земель запасу Соболівської сільської ради Брусилівського району, орієнтовною площею 138,6201 га, що знаходиться за межами населених пунктів поруч села Долинівка Соболівської сільради, Брусилівського району, Житомирської області, із земель запасу Водотиївської сільської ради Брусилівського району, орієнтовною площею 128,6143 га, що знаходиться за межами населених пунктів поруч села Водотиї, Водотиївської сільради, Брусилівського району, Житомирської області. Зобов'язано Головне управління Держземагенства в Житомирській області видати наказ щодо розгляду заяви ОСОБА_1 про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо надання в оренду строком на 49 років земельних ділянок сільськогосподарського призначення для ведення фермерського господарства із земель запасу Соболівської сільської ради Брусилівського району, орієнтовною площею 138,6201 га, що знаходиться за межами населених пунктів поруч села Долинівка Соболівської сільради, Брусилівського району, Житомирської області, із земель запасу Водотиївської сільської ради Брусилівського району, орієнтовною площею 128,6143 га, що знаходиться за межами населених пунктів поруч села Водотиї, Водотиївської сільради, Брусилівського району, Житомирської області відповідно до частини 3 статті123 Земельного кодексу України.

Не погоджуючись із рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій, Головне управління Держземагенства у Житомирській області звернулося з касаційною скаргою до Вищого адміністративного суду України, в якій просить їх скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову.

Відповідно до положень пункту п'ятого частини п'ятої статті 214 Кодексу адміністративного судочинства України суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційна скарга є необґрунтованою і викладені в ній доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи.

За змістом цієї норми касаційна скарга повинна містити посилання на помилкове та/або неправильне застосування норм матеріального права при вирішенні справи та/або порушення судами норм процесуального права (у разі оскарження судового рішення по суті - пояснення, яким чином такі порушення вплинули на правильність вирішення справи).

Судами встановлено, що 20.01.2015 позивач звернувся до Головного управління Держземагенства у Житомирській області із заявами про надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення в оренду строком на 49 років земельної ділянки сільськогосподарського призначення для ведення фермерського господарства із земель запасу Соболівської сільської ради Брусилівського райну орієнтовною площею 138,6201 га, що знаходиться за межами населених пунктів поруч села Долинівка Соболівської сільради, Брусилівського району, Житомирської області, із земель запасу Водотиївської сільської ради Брусилівського району, орієнтовною площею 128,6143 га, що знаходиться за межами населених пунктів поруч села Водотиї, Водотиївської сільради, Брусилівського району, Житомирської області, разом з графічними матеріалами, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, копіями паспорта, довідки про присвоєння ідентифікаційного номеру, трудової книжки на підтвердження стажу його роботи в галузі сільського господарства.

Листом № 19-6-0.21-3518/2-15 від 02.03.2015 Головне управління Держземагенства у Житомирській області листом повідомило позивачу, що вказані земельні ділянки знаходяться в різних масивах (полях), що відображено на викопіюванні двома окремими земельними ділянками, тобто не створює єдиний земельний масив. Зазначило на необхідність надати до заяви документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві та рекомендувало повторно звернутися із заявами після виправлення вказаних недоліків.

Задовольняючи позов, суди попередніх інстанцій виходили з наступного.

Спірні правовідносини врегульовано Земельним кодексом України (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) (далі - ЗК України), згідно з частиною першою статті 3 якого земельні відносини регулюються Конституцією України, цим Кодексом, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами.

Згідно із статтею 22 ЗК України землями сільськогосподарського призначення визнаються землі, надані для виробництва сільськогосподарської продукції, здійснення сільськогосподарської науково-дослідної та навчальної діяльності, розміщення відповідної виробничої інфраструктури, у тому числі інфраструктури оптових ринків сільськогосподарської продукції, або призначені для цих цілей.

До земель сільськогосподарського призначення належать: а) сільськогосподарські угіддя (рілля, багаторічні насадження, сіножаті, пасовища та перелоги); б) несільськогосподарські угіддя (господарські шляхи і прогони, полезахисні лісові смуги та інші захисні насадження, крім тих, що віднесені до земель лісогосподарського призначення, землі під господарськими будівлями і дворами, землі під інфраструктурою оптових ринків сільськогосподарської продукції, землі тимчасової консервації тощо).

Землі сільськогосподарського призначення передаються у власність та надаються у користування: а) громадянам - для ведення особистого селянського господарства, садівництва, городництва, сінокосіння та випасання худоби, ведення товарного сільськогосподарського виробництва; б) сільськогосподарським підприємствам - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва; в) сільськогосподарським науково-дослідним установам та навчальним закладам, сільським професійно-технічним училищам та загальноосвітнім школам - для дослідних і навчальних цілей, пропаганди передового досвіду ведення сільського господарства; г) несільськогосподарським підприємствам, установам та організаціям, релігійним організаціям і об'єднанням громадян - для ведення підсобного сільського господарства; ґ) оптовим ринкам сільськогосподарської продукції - для розміщення власної інфраструктури.

Земельні ділянки сільськогосподарського призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва використовуються відповідно до розроблених та затверджених в установленому порядку проектів землеустрою, що забезпечують еколого-економічне обґрунтування сівозміни та впорядкування угідь і передбачають заходи з охорони земель.

Частинами 1-5 статті 22 ЗК України визначено, що землі сільськогосподарського призначення не можуть передаватись у власність іноземцям, особам без громадянства, іноземним юридичним особам та іноземним державам.

Відповідно до часини 6 статті 118 ЗК України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим. Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

Нормами частини 7 статті 118 ЗК України встановлено, що відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об'єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Таким чином, законом визначено вичерпний перелік підстав для відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки.

Частиною 7 статті 118 ЗК України не передбачено підстави для відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою в зв'язку з тим, що земельні ділянки, на які претендує сторона, знаходяться в різних масивах (полях) та не створюють єдиний земельний масив, а також відсутність досвіду роботи у сільському господарстві.

Аналізуючи вказані норми, суди попередніх інстанцій прийшли до висновку про протиправність дій відповідача, а відтак про наявність підстав для задоволення позову.

Оскільки доводи скаржника не спростовують висновку судів першої та апеляційної інстанцій та не викликають необхідності перевірки матеріалів справи у зв'язку із ненаведенням підстав, які б дозволили вважати, що суди неправильно застосували норми матеріального або процесуального права, ця касаційна скарга є необґрунтованою.

За таких обставин у відкритті касаційного провадження за даною касаційною скаргою слід відмовити.

Керуючись статтями 211, 213, пунктом п'ятим частини п'ятої статті 214 Кодексу адміністративного судочинства України,

у х в а л и в :

Відмовити Головному управлінню Держземагенства у Житомирській області у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою на постанову Житомирського окружного адміністративного суду від 30 вересня 2015 року і ухвалу Житомирського апеляційного адміністративного суду від 17 листопада 2015 року.

Копію ухвали про відмову у відкритті касаційного провадження разом з доданими до скарги матеріалами направити Головному управлінню Держземагенства у Житомирській області.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя М.О. Сорока