Суддя: Пилипчук Н.Г.
Дата ухвалення: 2015-11-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"23" листопада 2015 р. м. Київ К/9991/40788/12

Вищий адміністративний суд України в складі колегії суддів:

головуючого судді Пилипчук Н.Г.

суддів Ланченко Л.В.

Цвіркуна Ю.І.

розглянувши у порядку письмового провадження

касаційні скарги Державної податкової інспекції у Шевченківському районі м. Києва Державної податкової служби та Приватного акціонерного товариства «Рамбурс»

на постанову Господарського суду м. Києва від 22.08.2011

та постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 23.05.2012

у справі № 49/124-А

за позовом Приватного акціонерного товариства «Рамбурс»

до 1. Державної податкової інспекції у Шевченківському районі м. Києва Державної податкової служби

2. Головного управління державного казначейства України у м. Києві

про стягнення процентів на суму бюджетної заборгованості, -

ВСТАНОВИВ:

ПАТ «Рамбурс» звернулося до суду з позовом про стягнення з державного бюджету на його користь процентів в сумі 1777348,4 грн., нарахованих на суму бюджетної заборгованості з податку на додану вартість.

Постановою Господарського суду м. Києва від 22.08.2011 провадження в частині вимог про стягнення процентів на суму бюджетної заборгованості з податку на додану вартість за період з липня 2004 року по січень 2005 року в сумі 1001472,73 грн. закрито. Цією ж постановою стягнуто з Державного бюджету України через Головне управління Державної казначейської служби України у м. Києві на користь позивача проценти за несвоєчасне відшкодування податку на додану вартість в сумі 775875,67 грн.

Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 23.05.2012 скасовано постанову суду першої інстанції, позов задоволено частково. Стягнуто з Державного бюджету України через Головне управління Державної казначейської служби України у м. Києві на користь позивача проценти за несвоєчасне відшкодування податку на додану вартість в сумі 51038 грн.

ДПІ у Шевченківському районі м. Києва ДПС подала касаційну скаргу, в якій просить скасувати вказані судові рішення та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову, посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права. В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що право на отримання процентів, нарахованих на суму несвоєчасно повернутого бюджетного відшкодування, що передбачене п.п. 7.7.3 п. 7.7 ст. 7 Закону України «Про податок на додану вартість» від 03.04.1997 № 168/97-ВР, у платника існувало лише до 01.06.2005.

ПАТ «Рамбурс» подало касаційну скаргу, в якій просить скасувати постанову суду апеляційної інстанції та змінити постанову суду першої інстанцій в частині стягнення з держбюджету процентів (пені), нарахованих на суму бюджетної заборгованості з податку на додану вартість за червень, липень, серпень, вересень та жовтень 2005 року шляхом відмови в задоволенні позову в цій частині, а в решті - в частині стягнення з держбюджету процентів, нарахованих на суму бюджетної заборгованості з податку на додану вартість за лютий, березень, квітень, травень 2005 року, постанову залишити без змін.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши доводи касаційної скарги, матеріали справи, перевіривши правильність застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі, суд касаційної інстанції дійшов висновку, що касаційні скарги підлягають частковому задоволенню.

В касаційній скарзі позивач фактично наголошує на тому, що позов підлягає задоволенню в частині стягнення з держбюджету на його користь процентів в загальній сумі 145015,41 грн., нарахованих на суму бюджетної заборгованості з податку на додану вартість за звітні періоди лютий, березень, квітень і травень 2005 року, а суд апеляційної інстанції в цій частині ухвалив незаконну постанову.

При перевірці в межах касаційної скарги правильності застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права, правової оцінки встановлених судами обставин суд касаційної інстанції виходить з такого.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що позивачем були подані податкові декларації з податку на додану вартість:

- за лютий 2005 року, в якій визначено бюджетне відшкодування, що може бути відшкодоване платнику протягом 30 календарних днів від дати подання цієї декларації, в сумі 3379693,00 грн., дата подання 21.03.2005, відповідно право на відшкодування виникло 20.04.2005;

- за березень 2005 року, в якій визначено бюджетне відшкодування, що може бути відшкодовано платнику протягом 30 календарних днів від дати подання цієї декларації, в сумі 2826892,00 грн., дата подання - 19.04.2005, відповідно право на відшкодування виникло 19.05.2005;

- за квітень 2005 року, в якій визначено бюджетне відшкодування, що може бути відшкодовано платнику протягом 30 календарних днів від дати подання цієї декларації, в сумі 1001709,00 грн., дата подання 19.05.2005, відповідно право на відшкодування виникло 19.06.2005;

- за травень 2005 року, в якій визначено бюджетне відшкодування, що може бути відшкодовано платнику протягом 30 календарних днів від дати подання цієї декларації, в сумі 2296811,00 грн., дата подання 21.06.2005, відповідно право на відшкодування виникло 21.07.2005.

Згідно з виписками по рахунку позивача останньому було відшкодовано податку на додану вартість:

- за декларацією за лютий 2005 року 30.06.2005 - 2100000,00 грн., 29.07.2005 - 150000,00 грн., 29.08.2005 -140000,00 грн., 27.09.2005 -481511,00 грн., 21.10.2005 - 110000,00 грн., 28.10.2005 - 1818,00 грн. та 398182,00 грн.;

- за декларацією за березень 2005 року 30.06.2005 - 1100000,00 грн., 22.08.2005 -150000,00 грн., 29.08.2005 - 70000,00 грн., 12.09.2005 - 100000,00 грн., 27.09.2005 - 671892,00 грн., 21.10.2005 -220000,00 грн., 28.10.2005 -275000,00 грн., 16.12.2005 - 240000,00 грн.;

- за декларацією за квітень 2005 року 27.09.2005 - 180000,00 грн., 10.10.2005 - 630000,00 грн., 21.10.2005 - 98000,00 грн., 28.10.2005 - 93709,00 грн.;

- за декларацію за травень 2005 року 27.09.2005 - 574000,00 грн., 10.10.2005 - 1150000,00 грн., 14.10.2005 - 195800,00 грн., 28.10.2005 - 242011,00 грн., 23.12.2005.

Скасовуючи постанову суду першої інстанції та задовольняючи позов в частині вимог про стягнення з державного бюджету на користь позивача процентів в сумі 51038 грн., суд апеляційної інстанції виходив з того, що позивач має право на відшкодування процентів, нарахованих на суму бюджетної заборгованості з податку на додану вартість, задекларованих за лютий і березень 2005 року, однак лише за періоди з 21.04.2005 по 31.05.2005 та з 20.05.2005 по 31.05.2005 відповідно, оскільки з 01.06.2005 з урахуванням положень Закону України № 2505-IV від 25.03.2005 «Про внесення змін до Закону України «Про Державний бюджет України на 2005 рік» та деяких інших законодавчих актів України» (далі - Закон № 2505-IV) норми Закону України «Про податок на додану вартість» від 03.04.1997 № 168/97-ВР не передбачали відповідальності за прострочення бюджетного відшкодування з податку на додану вартість.

Відмовляючи в задоволенні позову в частині вимог про стягнення з державного бюджету на користь позивача процентів, нарахованих на прострочену бюджетну заборгованість з відшкодування за квітень, травень, червень, липень, серпень, вересень, жовтень 2005 року, суд апеляційної інстанції виходив з того, що право на бюджетне відшкодування у позивача за ці періоди виникло після 01.06.2005 .

При перевірці правильності застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки встановлених судами обставин суд касаційної інстанції виходить з такого.

Відповідно до абз. 1 п.п. 7.7.3. п. 7.7. ст. 7 Закону № 168/97-ВР (в редакції, чинній на час подачі позивачем декларації за лютий - 21.03.2005) (далі Закону № 168/97-ВР) у разі коли за результатами звітного періоду сума, визначена згідно з підпунктом 7.7.1 цієї статті, має від'ємне значення, така сума підлягає відшкодуванню платнику податку з Державного бюджету України протягом місяця, наступного після подачі декларації.

З 31.03.2005 набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Закону України «Про Державний бюджет України на 2005 рік» та деяких інших законодавчих актів України» від 25.03.2005 № 2505-IV, яким до п. 7.7 ст. 7 Закону № 168/97-ВР внесено зміни.

Так, п.п. 7.7.5. п. 7.7 ст. 7 Закону № 168/97-ВР (в редакції, чинній на час подання позивачем декларацій за березень, квітень, травень 2005 року) протягом 30 днів, наступних за днем отримання податкової декларації, податковий орган проводить документальну невиїзну перевірку (камеральну) заявлених у ній даних. За наявності достатніх підстав вважати, що розрахунок суми бюджетного відшкодування було зроблено з порушенням норм податкового законодавства, податковий орган має право протягом такого ж строку провести позапланову виїзну перевірку (документальну) платника для визначення достовірності нарахування такого бюджетного відшкодування.

Податковий орган зобов'язаний надавати органу державного казначейства висновок із зазначенням суми, що підлягає відшкодуванню з бюджету, включаючи випадки, коли за результатами перевірок така сума визнана недостовірною.

Відповідно до п.п. 7.7.6. п. 7.7 ст. 7 Закону № 168/97-ВР на підставі отриманого висновку відповідного податкового органу орган державного казначейства надає платнику податку зазначену у ньому суму бюджетного відшкодування шляхом перерахування коштів з бюджетного рахунку на поточний банківський рахунок платника податку в обслуговуючому банку протягом п'яти операційних днів після отримання висновку податкового органу.

Таким чином, право на бюджетне відшкодування у позивача за лютий 2005 року виникає у строк, передбачений абз. 1 п.п. 7.7.3. п. 7.7. ст. 7 Закону № 168/97-ВР (в редакції, що діяла до 31.03.2005), а за березень, квітень, травень 2005 року - у строк, передбачений положеннями п.п. 7.7 ст. 7 Закону № 168/97-ВР (в редакції, що діяла після 31.03.2005).

Суд апеляційної інстанції неправильно встановив, що за березень 2005 року у позивача виникло право на бюджетне відшкодування з 19.05.2005, оскільки право на бюджетне відшкодування виникає з часу подання податкової декларації, тобто з 19.04.2005, а в цей період діяв новий порядок і строки відшкодування, що передбачені п. 7.7 ст. 7 Закону № 168/97-ВР в редакції, що діяла після 31.03.2005.

Відповідно до абзацу 5 пп. 7.7.3. п. 7.7 ст. 7 Закону України «Про податок на додану вартість» від 03.04.1997 № 168/97-ВР (в редакції, чинній до 01.06.2015) суми, що не відшкодовані платнику податку протягом визначеного у цьому пункті строку, вважаються бюджетною заборгованістю. На суму бюджетної заборгованості нараховуються проценти на рівні 120 відсотків від облікової ставки Національного банку України, встановленої на момент її виникнення, протягом строку її дії, включаючи день погашення. Платник податку має право у будь-який момент після виникнення бюджетної заборгованості звернутися до суду з позовом про стягнення коштів бюджету та притягнення до відповідальності посадових осіб, винних у несвоєчасному відшкодуванні надмірно сплачених податків.

З 01.06.2005 цей підпункт, з урахуванням положень Закону України від 25 березня 2005 року № 2505-IV «Про внесення змін до Закону України «Про Державний бюджет України на 2005 рік» та деяких інших законодавчих актів України» (далі - Закон № 2505-IV), діяв у іншій редакції, яка не стосувалася відповідальності за прострочення бюджетного відшкодування ПДВ.

Крім того, пункт 7.7 статті 7 Закону № 168/97-ВР в редакції Закону № 2505-IV включав підпункт 7.7.8 такого змісту: «Сума бюджетного відшкодування, не сплачена у строки, визначені цим пунктом, вважається бюджетною заборгованістю. На суму бюджетної заборгованості нараховується пеня на рівні ставки, розмір якої визначається відповідно до підпункту 16.4.1 пункту 16.4 статті 16 Закону України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами». Зазначена пеня самостійно розраховується та сплачується органом державного казначейства разом зі сплатою суми бюджетного відшкодування платнику податку».

Відповідно до пункту 13 «Перехідні положення» розділу 2 Закону № 2505-IV підпункт 7.7.8 Закону № 168/97-ВР набирав чинності з 1 січня 2006 року. До цієї дати мала застосовуватися процедура узгодження суми та надання бюджетного (експортного) відшкодування, яка діяла до набрання чинності Законом № 2505-IV, з урахуванням того, що це відшкодування надавалося протягом 30 календарних днів, наступних за днем подання податкової декларації податкового періоду, за наслідками якого виникало право на таке отримання згідно з редакцією підпункту 7.7.2 пункту 7.7 статті 7 цього Закону.

Законом України від 07.07.2005 № 2771-IV «Про внесення змін до Закону України «Про Державний бюджет України на 2005 рік» та деяких інших законів України», який набрав чинності з 28.07.2005, редакцію підпункту 7.7.8 пункту 7.7 статті 7 Закону № 168/97-ВР, яка передбачала нарахування пені, було змінено, у зв'язку із чим він перестав регулювати спірні правовідносини. Однак дана обставина не свідчить, що з прийняттям цього Закону скасована відповідальність за шкоду заподіяну протиправними рішеннями, діями чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень.

Закон України від 07.07.2005 № 2771-IV набрав чинності з 28.07.2005, а відтак з цієї дати він перестав регулювати спірні відносини. Отже, до набрання чинності цим Законом за період до 28.07.2005 нарахування пені, яка мала сплачуватися органом державного казначейства разом зі сплатою суми бюджетного відшкодування платнику податку, законом було передбачено.

Вищезазначена позиція узгоджується з висновками Верховного Суду України, викладеними у постанові від 04.04.2011 у справі № 21-19а11 за позовом ВАТ «Марганецький гірничо-збагачувальний комбінат» до Марганецької ОДПІ Дніпропетровської області про стягнення нарахованих на суму бюджетної заборгованості процентів.

Отже, суд апеляційної інстанції дійшов помилкового висновку про те, що

право платника податку на отримання процентів, нарахованих на суму бюджетної заборгованості, обмежене 01.06.2005.

При вирішенні цієї справи слід врахувати, що позивач має право отримати суми, нараховані на прострочене бюджетне відшкодування, право на отримання якого. Своєю чергою, у позивача виникло до 28.07.2005. При цьому період нарахування таких сум обмежений 28.07.2005.

У разі якщо право на прострочене бюджетне відшкодування у позивача виникло після 28.07.2005, то позов щодо сум, нарахованих на таке прострочене відшкодування, не може бути задоволений.

Враховуючи, що суд касаційної інстанції не може досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні, та вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, суд касаційної інстанції вважає за правильне скасувати постанову суду апеляційної інстанції та направити справу на новий розгляд до цього суду, в ході якого суд повинен врахувати вищевикладену правову позицію щодо необхідності обмеження нарахування сум на прострочену бюджетну заборгованість датою 28.07.2005 та встановити час, коли у позивача виникло право на бюджетне відшкодування за березень, квітень та травень 2005 року і в залежності від встановлених обставин вирішити спір.

Окрім того, судом касаційної інстанції з'ясовано, що судом першої інстанції закрито провадження у справі в частині вимог про стягнення процентів на суму бюджетної заборгованості з податку на додану вартість за період з липня 2004 року по січень 2005 року в сумі 1001472,73 грн. на підставі п. 4 ст. 157 Кодексу адміністративного судочинства України, оскільки вже є судове рішення від 21.04.2005 у справі № 32/139 між тими самими сторонами про той самий предмет спору, яке набрало законної сили.

Позивач не подавав апеляційної скарги на постанову суду першої інстанції в частині закриття провадження у справі, однак суд апеляційної інстанції, не заперечуючи законність постанови суду першої інстанції в цій частині, помилково вказав в резолютивній частині про повне скасування постанови суду першої інстанції без вирішення позову в цій частині.

Зазначене також має бути враховано при новому апеляційному розгляді. Так, відповідно до вимог п. 4 ч. 1 ст. 207 Кодексу адміністративного судочинства України в резолютивній частині постанови суду апеляційної інстанції викладаються висновки по суті вимог апеляційної скарги і позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 220, 222, 223, 227, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, суд касаційної інстанції, -

УХВАЛИВ:

Касаційні скарги Державної податкової інспекції у Шевченківському районі м. Києва Державної податкової служби та Приватного акціонерного товариства «Рамбурс» задовольнити частково.

Постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 23.05.2012 скасувати, а справу направити на новий розгляд до цього суду.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя Н.Г. Пилипчук

Судді Л.В. Ланченко

Ю.І. Цвіркун