Справа № 2а-6053/11/1070
Суддя: Карась О.В.
Дата ухвалення: 2015-12-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"17" грудня 2015 р. м. Київ К/9991/76538/12

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:
Карася О.В. (головуючого), Олендера І.Я., Рибченка А.О.,

розглянувши у порядку письмового провадження касаційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 на постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 15.11.2012 по справі № 2-а-6053/11/1070

за позовом Ніжинської об`єднаної державної податкової інспекції Чернігівської області

до Військової частини НОМЕР_1

про стягнення податкового боргу, -

В С Т А Н О В И В:
Державна податкова інспекція звернулась до суду з позовом до Військової частини про стягнення податкового боргу з податку з власників транспортних засобів у сумі 4 520,00 грн.

Постановою Київського окружного адміністративного суду від 14.02.2012 у задоволенні позовних вимог Державної податкової інспекції відмовлено з тих підстав, що відповідач не є платником податку з власників транспортних засобів.

Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 15.11.2012 рішення суду першої інстанції скасовано та прийнято нове про задоволення позовних вимог, з Військової частини стягнуто податковий борг в сумі 4 520,00 грн.

Задовольняючи позовні вимоги суд дійшов висновку, що Закон України "Про систему оподаткування" є спеціальним законом і його норми підлягають застосуванню при вирішенні спору, а тому відповідач являється суб`єктом оподаткування відповідно до Закону України "Про податок з власників транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів" та повинен сплачувати податок з власників транспортних засобів, а отже наявний податковий борг з вказаного податку, що рахується за Військовою частиною, підлягає стягненню.

Не погодившись із судовим рішенням апеляційної інстанції, позивач подав касаційну скаргу до Вищого адміністративного суду України, де посилаючись на порушення судом норм матеріального права та процесуального права, зокрема, ст. ст. 14, 15 Закону України "Про Збройні Сили України", пп. 4.4.1 п. 4.4 ст. 4 Закону України "Про порядок погашення зобов`язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами" просить зазначене судове рішення скасувати та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідь судді, перевіривши повноту встановлених обставин справи та правильність їх юридичної оцінки судами, Вищий адміністративний суд України вважає, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.
Як встановлено судами попередніх інстанцій Військова частина НОМЕР_1 зареєстрована як юридична особа, включена до Єдиного державного реєстру підприємств та організацій України та зареєстрована як платник податків у Державній податковій інспекції у Рокитнянському районі Київської області.

Передумовою звернення Державної податкової інспекції до суду про стягнення заборгованості з податку з власників транспортних засобів слугувало подання відповідачем до контролюючого органу розрахунку суми податку з власників транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів з самостійно визначеною сумою податку до сплати за IV квартал 2010 року у розмірі 4 520,00 грн., та яка не була сплачена відповідачем у визначені законодавством терміни.

Так, відповідно до ст. 1 Закону України "Про податок з власників транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів" (чинного на час виникнення спірних відносин) платниками податку з власників транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів є підприємства, установи та організації, які є юридичними особами, іноземні юридичні особи, а також громадяни України, іноземні громадяни та особи без громадянства, які здійснюють першу реєстрацію в Україні, реєстрацію, перереєстрацію транспортних засобів та/або мають зареєстровані в Україні згідно з чинним законодавством власні транспортні засоби, які відповідно до ст. 2 цього Закону є об`єктами оподаткування.

Статтею 4 зазначеного Закону встановлено пільги зі сплати такого податку та визначено вичерпне коло осіб, які звільняються від його сплати. Військових частин та установ Збройних Сил України у цьому переліку немає.

Разом із тим Законом України від 05.10.2000 № 2019-ІІІ "Про внесення змін до Закону України "Про Збройні Сили України" останній було викладено в новій редакції та доповнено новими статтями. Зокрема, ст. 14, якою встановлено, що земля, води, інші природні ресурси, а також майно, закріплені за військовими частинами, військовими навчальними закладами, установами та організаціями Збройних Сил України, є державною власністю, належать їм на праві оперативного управління та звільняються від сплати усіх видів податків.

Отже, на час виникнення спору були чинними редакції двох законів, які неоднаково регулювали правовідносини, що виникали зі сплати податку, зокрема військовими частинами.

Проте принципи побудови системи оподаткування в Україні, податки і збори (обов`язкові платежі) до бюджетів та до державних цільових фондів, а також права, обов`язки і відповідальність платників визначає Закон України від 25.06.1991 № 1251-XII "Про систему оподаткування".

Згідно зі ст. 1 зазначеного Закону встановлення і скасування податків і зборів (обов`язкових платежів) до бюджетів та до державних цільових фондів, а також пільг їх платникам здійснюються Верховною Радою України, Верховною Радою Автономної Республіки Крим і сільськими, селищними, міськими радами відповідно до цього Закону, інших законів України про оподаткування.

Цією нормою також передбачено, що ставки, механізм справляння податків і зборів (обов`язкових платежів), за винятком особливих видів мита та збору у вигляді цільової надбавки до діючого тарифу на електричну та теплову енергію, збору у вигляді цільової надбавки до затвердженого тарифу на природний газ для споживачів усіх форм власності, і пільги щодо оподаткування не можуть встановлюватися або змінюватися іншими законами України, крім законів про оподаткування.

Враховуючи зазначене, а також те, що Закон України від 06.12.1991 №1934-ХІІ "Про Збройні Сили України" не є законом про оподаткування, а визначає функції, склад Збройних Сил України, правові засади їх організації, діяльності, дислокації, керівництва та управління ними, а тому військова частина повинна сплачувати відповідний податок.

Таким чином, суд апеляційної інстанції дійшов вірного висновку про обов`язок відповідача сплачувати податок з власників транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів.

Вказана позиція також узгоджується і з рішеннями Верховного Суду України, зокрема, з постановою від 29.01.2013 за позовом В/ч НОМЕР_2 до Знам`янської ОДПІ Кіровоградської області ДПС про визнання нечинним податкового повідомлення-рішення.

Проте, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що розглядаючи справи про стягнення заборгованості з платників податку суди повинні з`ясовувати не лише обов`язок платника сплачувати певний вид податку, але і досліджувати питання щодо порядку стягнення такої податкової заборгованості.

Так, згідно пп. 14.1.175 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України податковий борг - сума узгодженого грошового зобов`язання (з урахуванням штрафних санкцій за їх наявності), але не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, а також пеня, нарахована на суму такого грошового зобов`язання.

Згідно п. 59.1 ст. 59 Податкового кодексу України у разі коли платник податків не сплачує узгодженої суми грошового зобов`язання в установлені законодавством строки, контролюючий орган надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення.

Відповідно до п. 87.2 ст. 87 Податкового кодексу України джерелами погашення податкового боргу платника податків є будь-яке майно такого платника податків з урахуванням обмежень, визначених цим Кодексом, а також іншими законодавчими актами.

Статтею 95 Податкового кодексу України визначений перелік заходів, направлених на погашення податкового боргу платника податків, що здійснюються податковим органом.

Згідно із п. 95.1 ст. 95 Податкового кодексу України орган державної податкової служби здійснює за платника податків і на користь держави заходи щодо погашення податкового боргу такого платника податків шляхом стягнення коштів, які перебувають у його власності, а в разі їх недостатності - шляхом продажу майна такого платника податків, яке перебуває у податковій заставі.

Стягнення коштів та продаж майна платника податків провадяться не раніше ніж через 60 календарних днів з дня надіслання (вручення) такому платнику податкової вимоги (п. 95.2 ст. 95 Податкового кодексу України).

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України та законами України.

Однак, під час вирішення спору суд апеляційної інстанції не досліджував вжиття податковим органом заходів з погашення податкового боргу Військовою частиною, про стягнення якого заявлено позовні вимоги, зокрема, не було досліджено обставин дотримання позивачем положень податкового законодавства щодо направлення відповідачу податкової вимоги, що визначено п. 95.2 ст. 95 Податкового кодексу України.

Крім того, судом також не враховано, що згідно ст. 159 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення повинно бути таким, що ухвалене відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Принцип всебічного, повного та об`єктивного дослідження доказів судом при розгляді адміністративної справи закріплений ч. 1 ст. 86 Кодексу адміністративного судочинства України. Зазначений принцип передбачає, зокрема, всебічну перевірку доводів сторін, на які вони посилаються в підтвердження своїх позовних вимог чи заперечень на позов.

Статтею 69 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів. Докази суду надають особи, які беруть участь у справі. Суд може запропонувати надати додаткові докази або витребувати додаткові докази за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, або з власної ініціативи.

Невстановлення та ненадання правової оцінки обставинам, які мають суттєве значення у справі, виключає можливість для висновку суду касаційної інстанції щодо правильності застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права при вирішенні спору.

Оскільки передбачені процесуальним законодавством межі перегляду справи в касаційній інстанції не дають їй права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені попередніми судовими інстанціями, судове рішення підлягає скасуванню з передачею справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Під час нового розгляду справи необхідно врахувати викладене, всебічно і повно з`ясувати і перевірити всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінити докази, що мають юридичне значення для її розгляду та вирішення спору по суті і, в залежності від встановленого, правильно визначити норми матеріального права, що підлягають застосуванню до спірних правовідносин та прийняти обґрунтоване і законне судове рішення.

Керуючись ст. ст. 160, 167, 210 - 231 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

У Х В А Л И В:
Касаційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 задовольнити частково.

Постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 15.11.2012 по справі № 2-а-6053/11/1070 скасувати, а справу направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала набирає законної сили через п`ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі, і оскарженню не підлягає, крім як з підстав, у строк та в порядку, визначеними ст. ст. 237-2391 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий О.В. Карась

Судді І.Я. Олендер

А.О. Рибченко