Справа № 826/22856/15
Суддя: Гарник К.Ю.
Дата ухвалення: 2015-12-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

17 грудня 2015 року № 826/22856/15

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Гарника К.Ю., за участю секретаря судового засідання Непомнящої А.О., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1
до треті особи Відділу державної виконавчої служби Печерського РУЮ у м. Києві Товариство з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Чудовський Володимир Анатолійович
про визнання протиправним та скасування постанови

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі по тексту - позивач) звернулось до Окружного адміністративного суду міста Києва з адміністративним позовом до Відділу державної виконавчої служби Печерського районного управління юстиції у місті Києві (далі по тексту - відповідач), треті особи - Товариство з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи», Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Чудовський Володимир про визнання протиправною та скасування постанови про відкриття виконавчого провадження від 24 квітня 2015 року № 47318584.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 05 жовтня 2015 року відкрито провадження в адміністративній справі № 826/22856/15, закінчено підготовче провадження та призначено до розгляду у судовому засіданні 15 жовтня 2015 року.

У судовому засіданні 15 жовтня 2015 року представник позивача підтримав позов, просив суд задовольнити. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, надав заперечення проти позову, згідно яких просив розглядати справу без його участі. Треті особи у судове засідання не з'явились, хоча про дату, час та місце судового засіданні були повідомлені належним чином.

У зв'язку з неявкою відповідача та третіх осіб, керуючись приписами частини 6 статті 128 Кодексу адміністративного судочинства України, надавши можливість присутнім учасникам судового розгляду у повній мірі реалізувати свої процесуальні права, та враховуючи відсутність потреби заслухати свідка чи експерта, суд завершив розгляд справи в порядку письмового провадження.

15 жовтня 2015 року (відповідно до відмітки служби діловодства суду) відповідачем на вимогу суду надано копії спірних виконавчих проваджень, з яких встановлено наступне.

На виконанні у Відділі державної виконавчої служби Печерського районного управління юстиції у місті Києві перебуває виконавчий напис № 3903 приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Чудовського В.А., виданий 19 березня 2015 року, по виконанню якого на підставі заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» відкрите виконавче провадження, зокрема постановою від 24 квітня 2015 року відкрито виконавче провадження № 47318584 по примусовому виконанню виконавчого напису № 3903, виданого 19 березня 2015 року.

Не погоджуючись із вказаною постановою, позивач посилається на порушення вимог чинного законодавства при вчиненні третьої особою приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чудовський В.А. виконавчого напису та, як наслідок, порушення відповідачем положень Закону України «Про виконавче провадження» при прийнятті виконавчого документа до виконання.

Вирішуючи справу по суті, суд зазначає наступне.

Відповідно до частини 1 статті 2 Закону України «Про виконавче провадження», примусове виконання рішень покладається на державну виконавчу службу, яка входить до системи органів Міністерства юстиції України.

Частиною 1 статті 11 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що на державного виконавця покладено обов'язок вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Частиною 1 статті 17 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що примусове виконання рішень здійснюється державною виконавчою службою на підставі виконавчих документів, визначених цим Законом.

Відповідно до частини 2 названої статті до виконавчих документів, що підлягають виконанню державною виконавчою службою серед іншого віднесені виконавчі написи нотаріусів.

Статтею 19 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що державний виконавець відкриває виконавче провадження на підставі виконавчого документа, зазначеного в статті 17 цього Закону, зокрема, за заявою стягувача або його представника про примусове виконання рішення.

Разом з тим, статтею 26 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець відмовляє у відкритті виконавчого провадження у разі: пропуску встановленого строку пред'явлення документів до виконання; неподання виконавчого документа, зазначеного у статті 17 цього Закону, та неподання заяви про відкриття виконавчого провадження у випадках, передбачених цим Законом; якщо рішення, на підставі якого видано виконавчий документ, не набрало законної (юридичної) сили, крім випадків, коли воно у встановленому законом порядку допущено до негайного виконання; пред'явлення виконавчого документа до органу державної виконавчої служби не за місцем або не за підвідомчістю виконання рішення; якщо не закінчилася відстрочка виконання рішення, надана судом, яким постановлено рішення; невідповідності виконавчого документа вимогам, передбаченим статтею 18 цього Закону; офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури; якщо виконавчий документ повернуто стягувачу за його заявою, крім виконавчих документів про стягнення аліментів та інших періодичних платежів; наявності інших передбачених законом обставин, що виключають здійснення виконавчого провадження.

Таким чином, за відсутності вищезазначених підстав для відмови у відкритті виконавчого провадження, державний виконавець відкриває виконавче провадження на підставі виконавчого документа, зазначеного в статті 17 цього Закону, зокрема, за заявою стягувача або його представника про примусове виконання рішення.

Судом досліджено виконавчий напис на предмет дотримання вимог до виконавчого документа та встановлено, що останній відповідає вимогам статті 18 Закону України «Про виконавче провадження», зокрема, містять назву і дата видачі документа, ім'я (прізвище, власне ім'я та по батькові) особи, що його видали; дату прийняття і номер рішення, згідно з яким видано документ; повне найменування стягувача і боржника, їх місцезнаходження, ідентифікаційний код суб'єкта господарської діяльності стягувача та боржника; резолютивну частину рішення; дату набрання законної (юридичної) сили рішенням; строк пред'явлення виконавчого документа до виконання.

В обґрунтування позовних вимог, позивачем зазначається про допущення порушень Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5 при складанні виконавчого напису.

Суд не погоджується із такими доводами з огляду на викладене.

Відповідно до пункту 4 глави 16 вказаного Порядку виконавчий напис має містити: дату (рік, місяць, число) вчинення, посаду, прізвище, ім'я, по батькові нотаріуса, який вчинив виконавчий напис; найменування та місце проживання (місцезнаходження) стягувача; найменування та місце проживання (місцезнаходження) боржника, дату й місце його народження, місце роботи (для фізичних осіб), номери рахунків в установах банків (для юридичних осіб); строк, за який провадиться стягнення; суми, що підлягають стягненню, або предмети, які підлягають витребуванню, у тому числі пеня, проценти, якщо такі належать до стягнення; розмір плати, суму державного мита, сплачуваного стягувачем, або мита, яке підлягає стягненню з боржника; номер, під яким виконавчий напис зареєстровано; дату набрання чинності виконавчим написом; строк пред'явлення виконавчого напису до виконання; підпис нотаріуса, який вчинив виконавчий напис, скріплений печаткою; інші відомості, передбачені статтею 18 Закону України «Про виконавче провадження».

Пунктом 5 глави 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України встановлено, що виконавчий напис вчинюється на оригіналі документа (дублікаті документа, що має силу оригіналу), що встановлює заборгованість.

Якщо виконавчий напис не вміщується на документі, що встановлює заборгованість, він може бути продовжений чи викладений повністю на прикріпленому до документа спеціальному бланку нотаріальних документів.

Якщо за борговим документом необхідно провести стягнення частинами, виконавчий напис за кожним стягненням може бути зроблений на копії документа або на виписці з особового рахунку боржника; у цих випадках на оригіналі документа, що встановлює заборгованість, робиться відмітка про вчинення виконавчого напису і зазначаються, за який строк і яка сума стягнута, дата і номер за реєстром нотаріальних дій.

Судом встановлено, що виконавчий напис № 3903 виданий 19 березня 2015 року містить повну інформацію згідно пункту 4 глави 16 вказаного Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України; викладений на повністю на прикріпленому до документу спеціальному бланку нотаріальних документів, що узгоджується із пунктом 5 глави 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України.

Пунктами 8, 9 глави 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України визначено стягнення за виконавчим написом провадиться в порядку, встановленому цивільним процесуальним законодавством для виконання судових рішень та Законом України «Про виконавче провадження». Виконавчий напис, за яким стягувачем або боржником є фізична особа, може бути пред'явлений до примусового виконання протягом року з моменту вчинення виконавчого напису.

Аналогічна інформація про порядок стягнення за виконавчим написом та строк пред'явлення виконавчого напису до виконання зазначена у виконавчому написі № 3903 виданому 19 березня 2015 року.

Наведене свідчить, що виконавчий напис № 3903 виданому 19 березня 2015 року складений у повній відповідності до вимог Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України.

З огляду на викладене, суд вважає правомірною постанову відповідача про відкриття виконавчого провадження, а позовні вимоги позивача необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною третьою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з частиною першою статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

На думку Окружного адміністративного суду міста Києва, матеріалами справи доведено правомірність дій відповідача у відповідності до вимог, встановлених частиною другою статті 19 Конституції України та частиною третьою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, а тому, виходячи за межі позовних вимог та системного аналізу положень законодавства України та доказів, наявних у матеріалах справи, адміністративний позов ОСОБА_1 не підлягає задоволенню.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 69, 70, 71, 94, 128, 158 - 163, 181 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 відмовити повністю.

Постанова набирає законної сили в строки та порядку, встановленому статтею 254 Кодексу адміністративного судочинства України. Постанова може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя К.Ю. Гарник