Справа № 806/3603/15
Суддя: Шидловський В.Б.
Дата ухвалення: 2015-12-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
_____________________________________________
Головуючий у 1-й інстанції: Черноліхов С.В.
Суддя-доповідач:Шидловський В.Б.
УХВАЛА
іменем України

"17" грудня 2015 р. Справа № 806/3603/15

Житомирський апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді Шидловського В.Б.
суддів: Євпак В.В.
Капустинського М.М.,

при секретарі Шведюк М.М. ,

за участю
представника позивача: Костюкевич-Тарнавської О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області на постанову Житомирського окружного адміністративного суду від "12" листопада 2015 р. у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області, третя особа: Товариство з обмеженою відповідальністю "Брукк" , Житомирська обласна державна адміністрація про визнання дій незаконними та зобов`язання вчинити дії ,-

ВСТАНОВИВ:

21 серпня 2015 року ОСОБА_1 звернувся з адміністративним позовом до суду у якому просив визнати незаконними дії Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області щодо відмови в погодженні надання йому дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,09 га для ведення індивідуального садівництва у власність на території Оліївської сільської ради Житомирського району Житомирської області, оформленої листом № 19-6-0.21-5150/2-15 від 27 березня 2015 року, а також зобов`язати відповідача повторно розглянути його заяву від 05 березня 2015 року про погодження надання такого дозволу.
Постановою Житомирського окружного адміністративного суду від 12 листопада 2015 року позовні вимоги задоволено.
Визнано незаконними дії Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області щодо відмови в погодженні надання дозволу ОСОБА_1 на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,09 га для ведення індивідуального садівництва у власність на території Оліївської сільської ради Житомирського району Житомирської області, оформленої листом № 19-6-0.21-5150/2-15 від 27 березня 2015 року.
Зобов`язано Головне управління Держгеокадастру у Житомирській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,09 га для ведення індивідуального садівництва у власність на території Оліївської сільської ради Житомирського району Житомирської області від 05 березня 2015 року.
Не погоджуючись з прийнятою постановою Головне управління Держгеокадастру у Житомирській області звернулося до суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати вищевказану постанову та прийняти нову, якою в задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі. В апеляційній скарзі апелянт посилається на незаконність, необ`єктивність та необґрунтованість оскаржуваного рішення, порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, що є підставою для скасування постанови суду першої інстанції.
17 грудня 2015 року представник апелянта подав письмове клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку з виробничою необхідністю, а також у зв`язку з тим, що представник 3-ої особи - Житомирської облдержадміністрації Войцешук В.В. перебуває у відпустці за власний рахунок.
Відповідно до ч.4 ст.196 КАС України неприбуття у судове засідання сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про дату, час і місце апеляційного розгляду, не перешкоджає судовому розгляду справи.
З урахуванням того, що відповідач був своєчасно та належним чином повідомлений про дату, час і місце розгляду справи, відсутністю належних доказів про те, що представник відповідача та представник 3-ої особи не мають можливості з`явитися у судове засідання та з урахуванням приписів ч.4 ст.196 КАС колегія суддів уважає за можливе розглядати справу за відсутності представника відповідача та 3-ої особи, оскільки їх неявка не перешкоджає судовому розгляду справи.
Представник позивача в засіданні суду заперечив проти доводів апеляційної скарги. Вважає, що постанова суду першої інстанції є законною та обґрунтованою, а тому просив залишити її без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.
Заслухавши пояснення представник позивача, розглянувши матеріали справи, дослідивши доводи апеляційної скарги та правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального законодавства, колегія суддів уважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.
Судом встановлено, що 05 березня 2015 року ОСОБА_1 звернувся до Головного управління Держземагентства у Житомирській області із заявою про надання дозволу на розроблення документації із землеустрою щодо передачі у власність земельної ділянки орієнтованою площею 0,09 га для ведення індивідуального садівництва за межами населених пунктів Оліївської сільської ради Житомирського району Житомирської області (а.с. 8).
До заяви позивач додав викопіювання з кадастрової карти (плану) із зазначенням бажаного місця розташування земельної ділянки, викопіювання з оновлення планово-картографічних матеріалів земель Оліївської сільської ради, рішення Оліївської сільської ради від 27 січня 2015 року "Про розгляд заяв щодо надання погодження на надання дозволу на розробку проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок", список громадян, яким рекомендовано звернутись із заявою до Головного управління Держземагентства у Житомирській області, копія довідки про участь у вирішенні завдань антитерористичної операції від 22 грудня 2014 року № 460, копію паспорта та ідентифікаційного коду (а.с. 9-15).
Листом в.о.начальника Головного управління Держземагентства у Житомирській області Михалець В.М. № 19-6-0.21-5150/2-15 від 27 березня 2015 року ОСОБА_1 було відмовлено у наданні дозволу на виготовлення проекту землеустрою.
Така відмова мотивована тим, що запроектована земельна ділянка прилягає до водного об`єкту і розташована у прибережній захисній смузі, а тому надання її у користування не відноситься до компетенції Головного управління Держземагентства у Житомирській області.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами колегія суддів зазначає наступне.
Як слідує зі змісту ст.19 Земельного кодексу України (далі ЗК України) землі України за основним цільовим призначенням поділяються на такі категорії:
а) землі сільськогосподарського призначення;
б) землі житлової та громадської забудови;
в) землі природно-заповідного та іншого природоохоронного призначення;
г) землі оздоровчого призначення;
ґ) землі рекреаційного призначення;
д) землі історико-культурного призначення;
е) землі лісогосподарського призначення;
є) землі водного фонду;
ж) землі промисловості, транспорту, зв`язку, енергетики, оборони та іншого призначення.
Статтею 20 ЗК України передбачено, що віднесення земель до тієї чи іншої категорії здійснюється на підставі рішень органів державної влади, Верховної Ради Автономної Республіки Крим, Ради міністрів Автономної Республіки Крим та органів місцевого самоврядування відповідно до їх повноважень.
Зміна цільового призначення земельних ділянок здійснюється за проектами землеустрою щодо їх відведення.
Частиною 3 статті 22 ЗК України передбачено, що землі сільськогосподарського призначення передаються у власність та надаються у користування:
а) громадянам - для ведення особистого селянського господарства, садівництва, городництва, сінокосіння та випасання худоби, ведення товарного сільськогосподарського виробництва, фермерського господарства;
Відповідно до частини 6 статті 118 Земельного кодексу України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим. Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.
Положеннями статті 60 ЗК України та статті 88 Водного кодексу України (далі ВК України) встановлено, що вздовж річок, морів і навколо озер, водосховищ та інших водойм з метою охорони поверхневих водних об`єктів від забруднення і засмічення та збереження їх водності у межах водоохоронних зон виділяються земельні ділянки під прибережні захисні смуги. Правовий режим прибережних смуг визначається статтями 60 62 ЗК України та статтями 1, 88 90 ВК України.
Так, згідно зі статтею 61 ЗК України, статтею 89 ВК України прибережні захисні смуги є природоохоронною територією з режимом обмеженої господарської діяльності. Зокрема, у прибережних захисних смугах уздовж річок, навколо водойм та на островах забороняється: розорювання земель (крім підготовки грунту для залуження і залісення), а також садівництво та городництво; зберігання та застосування пестицидів і добрив; влаштування літніх таборів для худоби; будівництво будь-яких споруд (крім гідротехнічних, гідрометричних та лінійних), у тому числі баз відпочинку, дач, гаражів та стоянок автомобілів тощо.
Апелянтом не надано відповідного проекту землеустрою та доказів, які свідчать про те, що спірна земельна ділянка відноситься до земель водоохоронних зон і прибережних захисних смуг.
При розгляді справи № 6-193цс14 від 17 грудня 2014 року Верховний Суд України дійшов висновку про те, що при наданні земельної ділянки за відсутності проекту землеустрою зі встановлення прибережної захисної смуги необхідно виходити з нормативних розмірів прибережних захисних смуг, установлених статтею 88 ВК України, та орієнтовних розмірів і меж водоохоронних зон, що визначаються відповідно до Порядку визначення розмірів і меж водоохоронних зон.
Статею 88 ВК України передбачено, що прибережні захисні смуги встановлюються по берегах річок та навколо водойм уздовж урізу води (у меженний період) шириною:
для малих річок, струмків і потічків, а також ставків площею менше 3 гектарів - 25 метрів;
для середніх річок, водосховищ на них та ставків площею більше 3 гектарів - 50 метрів;
для великих річок, водосховищ на них та озер - 100 метрів.
Якщо крутизна схилів перевищує три градуси, мінімальна ширина прибережної захисної смуги подвоюється.
Прибережні захисні смуги встановлюються на земельних ділянках всіх категорій земель, крім земель морського транспорту.
Землі прибережних захисних смуг перебувають у державній та комунальній власності та можуть надаватися в користування лише для цілей, визначених цим Кодексом.
У межах існуючих населених пунктів прибережна захисна смуга встановлюється з урахуванням містобудівної документації.
Прибережні захисні смуги встановлюються за окремими проектами землеустрою.
Представник позивача на підтвердження того, що запитувана земельна ділянка не відноситься до земель водного фонду надала суду технічний звіт на предмет встановлення меж земельної ділянки прибережної захисної смуги та визначення крутизни схилу на ній розташованої між землями гаражів ГО "Крошня" та ставом на території Оліївської сільської ради Житомирського району Житомирської області. У звіті зроблено висновок про те, що земельна ділянка біля гаражів ГО "Крошня", що запитується громадянами-учасниками АТО, розташована за межами 50 метрової прибережної захисної смуги. Нахил поверхні в межах прибережної захисної смуги та на ділянці, заявленій до відведення, до трьох градусів. Категорія земель визначена як землі сільськогосподарського призначення.
Апелянт же не надав суду відповідного проекту землеустрою де було б зазначено, що, нахил поверхні в межах прибережної захисної смуги та на ділянці, заявленій до відведення, становить більше трьох градусів, а тому прибережна захисна смуга повинна становити 100 метрів. Також апелянтом не надано інших доказів, які свідчать про те, що спірна земельна ділянка відноситься до земель водоохоронних зон і прибережних захисних смуг.
З огляду на викладене, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що Головне управління Держгеокадастру у Житомирській області неправомірно відмовило у видачі дозволу на розробку проекту землеустрою відведення земельної ділянки для ведення садівництва у власність ОСОБА_1 з підстав відсутності компетенції для надання такого дозволу, оскільки твердження відповідача щодо розташування земельної ділянки в прибережній захисній смузі ставу спростовується матеріалами справи.
Відповідно до ч.2 ст.71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких грунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.
Колегія суддів вважає, що позивач в повній мірі довів ті обставини, на яких грунтуються його позовні вимоги, в той час як відповідачем правомірність оспорюваних дій не доказана.
Відповідно до статті 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Доводи апеляційної скарги не спростовують законність та обґрунтованість постанови суду першої інстанції. Постанова суду першої інстанції прийнята з дотриманням норм матеріального та процесуального права.
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що постанова суду першої інстанції є законною та обґрунтованою, відповідає матеріалам справи та чинному законодавству, а підстави для задоволення апеляційної скарги відсутні.

Керуючись ст.ст. 195, 196, 198, 200, 205, 206 Кодексу адміністративного судочинства України, суд
УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області залишити без задоволення, а постанову Житомирського окружного адміністративного суду від "12" листопада 2015 р. без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня складання її в повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя В.Б. Шидловський

судді: В.В. Євпак

М.М. Капустинський

Повний текст cудового рішення виготовлено "17" грудня 2015 р.

Роздруковано та надіслано:р.л.п.
1- в справу:
2 - позивачу/позивачам: ОСОБА_1 АДРЕСА_1
представник позивача: Костюкевич-Тарнавської О.В. Мала Бердичівська , 6, кв.3, м.Житомир, 10014
3- відповідачу/відповідачам: Головне управління Держгеокадастру у Житомирській області вул.Довженка,45,м.Житомир,10002
4-третій особі: Товариство з обмеженою відповідальністю "Брукк" - вул.О.Кошового,2,с.Березина,Житомирський район, Житомирська область,12401,
Житомирська обласна державна адміністрація - м-н С.П.Корольова, 1,м.Житомир,10014,