Справа № 22-а-21188/11
Суддя: Барильська А.П.
Дата ухвалення: 2011-04-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Апеляційний суд Дніпропетровської області ( м. Кривий Ріг)
Категорія -10.3.1(І) ОСОБА_1
Доповідач - Барильська А.П.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 квітня 2011 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді: Барильської А.П.,

суддів: Карнаух В.В., Ляховської І.Є.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Кривому Розі адміністративну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_2 та Управління Пенсійного фонду України в Центрально-Міському районі м.Кривого Рогу на постанову Центрально-Міського районного суду м.Кривого Рогу від 11 травня 2010 року по справі за позовом ОСОБА_2 до Управління Пенсійного фонду України в Центрально-Міському районі м.Кривого Рогу про поновлення строку на звернення до суду, зобов'язання зробити перерахунок недоплаченої щомісячної державної соціальної допомоги «дітям війни», -

ВСТАНОВИЛА:

У березні 2010 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до Управління Пенсійного фонду України в Центрально-Міському районі м.Кривого Рогу (надалі - УПФУ) про поновлення строку на звернення до суду, зобов'язання зробити перерахунок недоплаченої щомісячної державної соціальної допомоги «дітям війни». В обґрунтування заявлених вимог посилається на те, що йому, як дитині війни, у відповідності до вимог ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни», за період з 2006 року по 2010 рік відповідачем не виплачується щомісячне підвищення до пенсії у розмірі 30% мінімальної пенсії за віком.

Просила суд відновити пропущений строк звернення до суду за захистом порушених прав, зобов'язати відповідача нарахувати та виплатити державну соціальну допомогу у розмірі 30% мінімальної пенсії за віком за 2006-2010 роки в сумі 5395,10 грн.

Постановою Центрально-Міського районного суду м.Кривого Рогу від 11 травня 2010 року позов ОСОБА_2 задоволено частково. Зобов'язано Управління Пенсійного фонду України в Центрально-Міському районі м.Кривого Рогу перерахувати та виплатити ОСОБА_2 щомісячну державну соціальну допомогу відповідно ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» за період з 27 січня 2009 року по 28 лютого 2010 року з урахуванням різниці, яка була виплачена у цей період. В іншій частині позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач ОСОБА_2 ставить питання про скасування постанови суду та прийняття нової постанови про задоволення позовних вимог у повному обсягу за період з 01.01.2006 року по 01.03.2010рік, посилаючись на те, що судом безпідставно не поновлено йому строк звернення до суду за його клопотанням, та справу повинно було розглянуто за правилами цивільно-процесуального законодавства та застосовано строк позовної давності три роки.

В апеляційній скарзі відповідач УПФУ ставить питання про скасування постанови суду та прийняття нової постанови про відмову в задоволенні позовних вимог, посилаючись на неврегульованість на законодавчому рівні порядку обчислення підвищення до пенсії дітям війни після відновлення Рішенням Конституційного Суду України дії ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» в попередній редакції, неможливість застосування показника мінімального розміру пенсії за віком, встановленого ч.1 ст. 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» до спірних правовідносин, правомірність його дій відносно виплати допомоги особам, на яких поширюється дія Закону України «Про соціальний захист дітей війни» у відповідності до п.8 Постанови Кабінету Міністрів України «Деякі питання соціального захисту окремих категорій громадян» від 28.05.2008 року № 530, посиланням що УПФУ не є належним відповідачем у справі.

Перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду в межах доводів апеляційних скарг та заявлених позовних вимог за наявними у справі матеріалами, колегія суддів, вважає, що апеляційні скарги ОСОБА_2 та УПФУ підлягають залишенню без задоволення з наступних підстав.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_2 отримує пенсію за віком та у відповідності до абз. 1 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» належить до категорії громадян, яким встановлено статус дитини війни.

Задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_2, суд першої інстанції виходив з доведеності факту незаконної бездіяльності відповідача відносно виконання приписів ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» в період з 27 січня 2009 року по 28 лютого 2010 року, що призвело до порушення прав позивача на своєчасне нарахування та отримання підвищення до пенсії у розмірі 30% мінімальної пенсії за віком, й з обов'язку відповідача у зв'язку з цим здійснити їй перерахунок пенсії у відповідності до вищевказаного Закону та виплатити відповідні суми на її користь з урахуванням різниці, яка була виплачена у цей період.

Колегія суддів погоджується з вказаними висновками суду першої інстанції з наступних підстав.

Згідно ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» від 18.11.2004 року № 2195-IV дітям війни пенсія або щомісячне довічне грошове утримання чи державна соціальна допомога, що виплачується замість пенсії, підвищується на 30% мінімальної пенсії за віком.

Законом України від 19 грудня 2006 року № 489-V «Про Державний бюджет України на 2007 рік», зокрема п. 12 ст. 71, було зупинено на 2007 рік дію ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» та ст. 111 установлено, що у 2007 році підвищення до пенсії або щомісячного довічного грошового утримання чи Державної соціальної допомоги, яка виплачується замість пенсії, відповідно до ст. 6 Закону України «Про соціальний захист

дітей війни» виплачується особам, які є інвалідами (крім тих, на яких поширюється дія Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»), у розмірі 50% від розміру надбавки, встановленої для учасників війни.

Однак, Рішенням Конституційного Суду України від 9 липня 2007 року № 6-рп/2007 по справі № 1-29/2007 (справа про соціальні гарантії громадян) визнані неконституційними положення п. 12 ст. 71 Закону України «Про Державний бюджет України на 2007 рік» щодо зупинення дії на 2007 рік ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни».

Таким чином, з 01 січня 2007 року по 08 липня 2007 року до спірних правовідносин застосуванню підлягали приписи ст. 111 Закону України від 19 грудня 2006 року № 489-V «Про Державний бюджет України на 2007 рік» як такі, що прийняті пізніше в часі, у зв'язку з чим мали пріоритет порівняно зі спеціальною нормою - ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни», а починаючи з 09 липня 2007 року знову діє положення ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни», якою передбачено підвищення пенсії дітям війни на 30% мінімальної пенсії за віком.

Законом України від 28 грудня 2007 року № 107-VI «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України» внесено зміни до Закону України «Про соціальний захист дітей війни» та ст. 6 цього Закону викладено в такій редакції: «Дітям війни (крім тих, на яких поширюється дія Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту») до пенсії або щомісячного довічного грошового утримання чи державної соціальної допомоги, що виплачується замість пенсії, виплачується підвищення у розмірі надбавки, встановленої для учасників війни. Ветеранам війни, які мають право на отримання підвищення до пенсії або щомісячного довічного грошового утримання чи Державної соціальної допомоги, що виплачується замість пенсії, відповідно до цього Закону та Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» таке підвищення провадиться за їх вибором згідно з одним із законів». Зазначені зміни набрали чинності з 01 січня 2008 року.

Згідно з Рішенням Конституційного Суду України від 22 травня 2008 року № 10-рп/2008 по справі № 1-28/2008 (справа щодо предмета та

змісту закону про Державний бюджет України) зміни щодо розміру пенсії дітям війни визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними).

Таким чином, з 01 січня 2008 року по 21 травня 2008 року застосуванню до спірних правовідносин підлягали приписи Закону України «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України».

Дія статті 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» в редакції від 18.11.2004 року чинна й на 2009 та 2010 роки.

На підставі викладеного, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, виходячи з пріоритетності закону, який підлягає застосуванню до спірних правовідносин у зв'язку з поширенням на* них дії однакових юридичних актів, та враховуючи те, що в період з 27 січня 2009 року по 28 лютого 2010 року відповідач здійснював нарахування та виплату підвищення до пенсії в розмірі 10% прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, дійшов вірного висновку про дію в період з 27 січня 2009

року по 28 лютого 2010 року приписів ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» в редакції від 18.11.2004 року й обґрунтовано визнав бездіяльність відповідача щодо нарахування та виплати підвищення до пенсії за вказані періоди незаконною.

Визначаючи розмір щомісячного підвищення до пенсії, який повинен нараховувати та сплачувати відповідач на користь позивача, на думку колегії суддів, суд першої інстанції вірно застосував розмір мінімальної пенсії за віком, встановлений абз. 1 ч.1 ст. ст. 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», відповідно до якої мінімальний розмір пенсії за віком за наявності у чоловіків 25, а у жінок - 20 років страхового стажу встановлюється у розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом.

Виходячи з викладеного, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що новий мінімальний розмір пенсії за віком залежить від нового розміру прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, що втратили працездатність, встановленого чинним законодавством на кожний бюджетний рік, ст. 54 Закону України «Про державний бюджет на 2009 рік» та ч.5 ст. 1 Закону України «Про встановлення прожиткового мінімуму та мінімальної зарплати».

У зв'язку з цим, доводи відповідача щодо неврегульованості на законодавчому рівні порядку обчислення підвищення до пенсії дітям війни, на думку колегії суддів, є необґрунтованими.

Безпідставними вважає колегія суддів й доводи відповідача в апеляційній скарзі щодо правомірності його дій стосовно нарахування та виплати підвищення до пенсії в розмірі, визначеному п.8 Постанови Кабінету Міністрів України «Деякі питання соціального захисту окремих категорій громадян» від 28.05.2008 року № 530, з огляду на те, що вказаний нормативний акт суперечить діючим положенням ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни», які мають пріоритет у застосуванні до врегулювання спірних правовідносин.

Безпідставними вважає колегія суддів й доводи позивача ОСОБА_2, щодо не застосування до спірних правовідносин норми цивільно-процесуального законодавства та строку позовної давності в три роки. Як вбачається з матеріалів справи ОСОБА_2 звернувся до суду із позовом 03 березня 2010 року, ухвалою судді 04 березня 2010 року було відкрито провадження у справі та призначена до попереднього розгляду.

Законом України від 18 лютого 2010 року № 1691-VI «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвідомчості справ пов'язаних із соціальними виплатами», який набрав законної сили 10 березня 2010 року, внесені зміни до ч. 1 ст. 15 ЦПК України, згідно яких спори з приводу призначення, обчислення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням та інших соціальних виплат, соціальних послуг, допомоги, захисту, пільг, речового майна, пайків або грошової компенсації замість них підлягають розгляду у порядку цивільного судочинства.

Відповідно п.2 Прикінцевих та перехідних положень Закону після набрання ним чинності адміністративні суди завершують розгляд справи, провадження в яких було відкрито за п.З ч.1 ст.18 КАС України.

Відповідно до ст. 99 КАС України в діючій на той час редакції, для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється річний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

При цьому, ст. 100 КАС України в діючій на той час редакції, передбачено, що пропущення строку звернення до адміністративного суду є підставою для відмови у задоволенні адміністративного позову за умови, якщо на цьому наполягає одна зі сторін.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач звернулася до суду з адміністративним позовом 03.03.2010 року (а.с.2), тобто з пропуском строку, встановленого ст. 99 КАС України відносно його вимог визнання незаконними дії та зобов'язання зробити перерахунок недоплаченої щомісячної державної соціальної допомоги «дітям війни» за 2006 рік, 2007 рік, 2008 рік.

Пропущений строк звернення до суду позивач просив поновити, проте поважних причин пропуску строку звернення до суду з позовом не навів, а відповідач в запереченнях на позов просив застосувати наслідки такого пропуску (а.с. 20).

Суд першої інстанції врахував вищенаведене й застосував положень ст.ст. 99, 100 КАС України, дійшов правильного висновку про те, що позивач має право на задоволення позову лише з дати звернення до відповідача із вимогою про здійснення перерахунку (а.с.7).

За таких обставин, колегія суддів вважає, що доводи апеляційних скарг правильності висновків суду першої інстанції не спростовують, а тому апеляційні скарги підлягають залишенню без задоволення, а постанова суду -залишенню без змін відповідно до ст. 200 КАС України.

В іншій частині постанова суду не оскаржена. Керуючись ст.ст. 195, 197, 198, 200, 205, 206 КАС України, колегія судців, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційні скарги ОСОБА_2 та Управління Пенсійного фонду України в Центрально-Міському районі м.Кривого Рогу залишити без задоволення.

Постанову Центрально-Міського районного суду м.Кривого Рогу від 11 травня 2010 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий:

Судді: