Справа № 1219/7/2012
Суддя: Тарасов Д. С.
Дата ухвалення: 2012-06-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 2-а/1219/7/12
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.06.2012 року Новопсковський районний суд Луганської області

у складі: головуючого судді Д.С. Тарасова

при секретарі А.Л. Виходцевій

за участю прокурора Рукаса Д.С., позивача ОСОБА_1, розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Новопсковського районного суду адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Новорозсошанської сільської ради Новопсковського району Луганської області про визнання недійсним і скасування рішення та зобовязання вчинити певні дії, треті особи ОСОБА_2, Відділ Держкомзему у Новопсковському районі Луганської області,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до Новопсковського районного суду до відповідача з адміністративним позовом, в якому просить визнати недійсним і скасувати рішення чотирнадцятої сесії шостого скликання Новорозсошанської сільської ради від 26.09.2011 року № 14/2 про затвердження протоколу №1 узгоджувальної комісії по земельним питанням і спорам від 12.09.2011 року про встановлення межових знаків між його земельною ділянкою та земельною ділянкою ОСОБА_2; визнати незаконними дії узгоджувальної комісії відповідача щодо складання протоколу №1 від 12.09.2011 року і встановлення нових межових знаків на земельних ділянках та зменшення розміру його земельної ділянки.

Під час попереднього судового засідання 13.03.2012 року позивач доповнив позовні вимоги та просить також зобовязати відповідача виконати постанову Новопсковського районного суду від 22.08.2011 року, а також виконати рішення виконкому Новорозсошанської сільської ради № 56 (9) від 09.07.1996 року Про передачу в приватну власність земельних ділянок.

Ухвалою суду від 12.04.2012 року провадження в справі в частині позовних вимог про зобовязання відповідача виконати постанову Новопсковського районного суду від 22.08.2011 року закрито.

Позивач в судовому засіданні на заявлених позовних вимогах наполягав та просив їх задовольнити.

Представник позивача в судове засідання не зявилася, причини нявки суду не повідомила.

Представник відповідача - Новорозсошанської сільської ради в судове засідання не зявилася, надала заяву про розгляд справи без її участі.

Представник третьої особи - ОСОБА_2 ОСОБА_3 в судове засідання не зявилася, надала заяву про розгляд справи без її участі.

Представник третьої особи - Відділ Держкомзему у Новопсковському районі Луганської області в судове засідання не зявився, надав заяву про розгляд справи без їх участі, рішення винести на розсуд суду.

Прокурор в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, вважає позов безпідставним, рішення чотирнадцятої сесії шостого скликання Новорозсошанської сільської ради від 26.09.2011 року № 14/2 про затвердження протоколу №1 узгоджувальної комісії по земельним питанням і спорам від 12.09.2011 року про встановлення межових знаків між земельними ділянками ОСОБА_1 та ОСОБА_2 - законним, прийнятим в межах повноважень відповідача на підставі діючого законодавства.

Вислухавши пояснення позивача, прокурора, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків.

Судом встановлено, що згідно рішення відповідача від 09.07.1996 року № 56 (9) Про передачу в приватну власність земельних ділянокпозивачу передано земельну ділянку для обслуговування житлового будинку та господарських будівель площею 0,25 га за адресою: вул. Ювілейна, 14, с. Новорозсош Новопсковського району Луганської області. Відповідно до рішення відповідача від 20.07.1997 року № 49 (21) Про передачу в приватну власність земельних ділянок третій особі ОСОБА_2 також передано земельну ділянку для обслуговування житлового будинку та господарських будівель площею 0,25 га за адресою: вул. Ювілейна, 16, с. Новорозсош Новопсковського району Луганської області.

Рішенням Новорозсошанської сільської ради № 44/1 від 27 липня 2010 року Про затвердження протоколу №2 від 18 липня 2010 року узгоджувальної комісії по земельним питанням і спорам було зменшено розмір земельної ділянки позивача з 0,25 га до 0,21 га.

Рішенням Новорозсошанської сільської ради від 26.10.2010 року № 48/2 Про затвердження протоколу узгоджувальної комісії по земельним питанням і спорам затверджено протокол № 3 узгоджувальної комісії, згідно якого спірна земельна ділянка садок, шириною 14 м в кінці городу розділена по 7 м між ОСОБА_1 та ОСОБА_2, загальна площа земельної ділянки ОСОБА_2 склала 0,25 га, ОСОБА_1 0,24 га.

Постановою Новопсковського районного суду Луганської області від 22.08.2011 року рішення сорок четвертої сесії п'ятого скликання Новорозсошанської сільської ради від 27.07.2010 року №44/1 Про затвердження протоколу №2 узгоджувальної комісії по земельним питанням і спорам від 18.07.2010 рокута від 26.10.2010 року № 48/2 Про затвердження протоколу узгоджувальної комісії по земельним питанням і спорам скасовані та зобовязано відповідача відновити межі земельних ділянок ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в порядку встановленому ст.107 ЗК України.

Рішенням Новорозсошанської сільської ради від 26.09.2011 року №14/2 Про затвердження протоколу узгоджувальної комісії по земельним питанням і спорам затверджено протокол узгоджувальної комісії по земельним питанням і спорам № 1 від 12.09.2011 року Про встановлення межових знаків між земельними ділянками ОСОБА_2 та ОСОБА_1А., відповідно до якого комісія встановила фактичний розмір земельної ділянки ОСОБА_1 - 0,227 га, ОСОБА_2 0,2314 га.

Відповідно до положень ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно положень ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно вимог ст. 144 Конституції України органи місцевого самоврядування в межах повноважень, визначених законом, приймають рішення, які є обов'язковими до виконання на відповідній території.

Відповідно статті 26 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" до виключної компетенції сільських, селищних та міських рад віднесено вирішення відповідно до закону питань регулювання земельних відносин. Зазначені положення кореспондуються із ст. 12 ЗК України, відповідно до якої до повноважень сільських рад належить вирішення питань у галузі земельних відносин відповідно до закону.

Згідно до ст.152 ЗК України захист прав на земельні ділянки здійснюється в тому числі шляхом визнання недійсними рішень органів місцевого самоврядування.

Підставами для визнання акта недійсним є невідповідність його вимогам чинного законодавства та (або) визначеній законом компетенції органу, який видав цей акт. Обовязковою умовою визнання акта недійсним є також порушення у звязку з прийняттям відповідного акта прав та охоронюваних законом інтересів особи.

Статтею 158 ЗК України передбачено, що земельні спори вирішуються судами, органами місцевого самоврядування та органами виконавчої влади з питань земельних ресурсів. Органи місцевого самоврядування вирішують земельні спори у межах населених пунктів щодо меж земельних ділянок, що перебувають у власності і користуванні громадян, та додержання громадянами правил добросусідства, а також спори щодо розмежування меж районів у містах.

Процедура вирішення земельних спорів органами влади та самоврядування чітко прописана у статті 159 Земельного Кодексу України Порядок розгляду земельних спорів органами місцевого самоврядування та органами виконавчої влади з питань земельних ресурсів. У вказаній статті зазначено, що земельні спори розглядаються органами виконавчої влади з питань земельних ресурсів та органами місцевого самоврядування на підставі заяви однієї із сторін у тижневий строк з дня подання заяви; земельні спори розглядаються за участю зацікавлених сторін, які повинні бути завчасно повідомлені про час і місце розгляду спору. У разі відсутності однієї із сторін при першому вирішенні питання і відсутності офіційної згоди на розгляд питання розгляд спору переноситься. Повторне відкладання розгляду спору може мати місце лише з поважних причин. Відсутність однієї із сторін без поважних причин при повторному розгляді земельного спору не зупиняє його розгляд і прийняття рішення. У рішенні органу місцевого самоврядування або органу виконавчої влади з питань земельних ресурсів визначається порядок його виконання. Рішення передається сторонам у триденний строк з дня його прийняття.

Статтею 160 Земельного Кодексу України передбачено, що сторони, які беруть участь у земельному спорі, мають право знайомитися з матеріалами щодо цього спору, робити з них виписки, брати участь у розгляді земельного спору, подавати документи та

інші докази, порушувати клопотання, давати усні і письмові пояснення, заперечувати проти клопотань та доказів іншої сторони, одержувати копію рішення щодо земельного спору, і, у разі незгоди з цим рішенням, оскаржувати його.

Згідно з чинним Земельним Кодексом України земельні спори розглядаються на сесіях рад чи засіданнях їх виконавчих органів.

Рішення з земельного спору повинно бути винесене компетентним органом, тобто тим органом, якому підвідомчий спір. Рішення щодо земельного спору повинно містити: вступну частину, в якій зазначається час і місце його розгляду, найменування органу, що його постановив, перелік осіб, які його приймали, найменування сторін та інших осіб, що брали участь у справі; описову частину, де викладається суть вимоги заявника, заперечень відповідача; мотивувальну частину, де обґрунтовуються висновки з урахуванням фактичних обставин. Вони повинні цілком відповідати всім документам (доказам), що наявні у справі; резолютивну частину, де міститься кінцевий висновок, підсумок щодо спору, порядок його виконання та строки і порядок оскарження.

За приписом ч. 2 ст. 6 Конституції України органи законодавчої, виконавчої та судової влади здійснюють свої повноваження у встановлених цією Конституцією межах і відповідно до законів України. Статтею 59 Закону України Про землеустрійвстановлено, що врахування приватних інтересів при здійсненні землеустрою на місцевому рівні полягає у забезпеченні фізичним та юридичним особам рівних можливостей набуття земельних ділянок у власність або користування.

Як вбачається з матеріалів справи, оскаржуваним рішенням відповідач затвердив протокол узгоджувальної комісії по земельним питанням і спорам № 1 від 12.09.2011 року Про встановлення межових знаків між земельними ділянками ОСОБА_2 та ОСОБА_1А., згідно якого розмір земельної ділянки позивача фактично було зменшено до 0,227 га. Проте, як рішенням відповідача № 56 (9) від 09.07.1996 року Про передачу в приватну власність земельних ділянок, яке є чинним на момент розгляду справи, позивачу було передано у приватну власність земельну ділянку для обслуговування житлового будинку і господарських будівель у розмірі 0,25 га.

Відповідно до п. 8 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 16.04.2004 року Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ, вирішуючи спори про припинення права власності на земельну ділянку чи права користування нею, суди повинні враховувати, що орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування має право прийняти рішення про це лише в порядку, з підстав і за умов, передбачених статтями 140-149 Земельного Кодексу України. У випадках, визначених цими нормами, припинення права власності на землю чи права землекористування провадиться за позовом відповідного органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування в судовому порядку, недодержання якого є підставою для визнання рішення цього органу та виданих державних актів недійсними.

Отже, при наявності чинного рішення відповідача про передачу позивачу у приватну власність земельної ділянки для обслуговування житлового будинку і господарських будівель розміром 0,25 га, відповідач не мав права затверджувати протокол узгоджувальної комісії по земельним питанням і спорам № 1 від 12.09.2011 року Про встановлення межових знаків між земельними ділянками ОСОБА_2 та ОСОБА_1А., яким фактично зменшив розмір земельної ділянки позивача до 0,227 га, та фактично припинив позивачу право користування частиною земельної ділянки.

Згідно ст. 155 Земельного кодексу України у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним.

Не узгодивши з позивачем межі земельної ділянки у встановленому законом порядку, Новорозсошанська сільська рада при наявності заперечень з боку ОСОБА_1, всупереч його волі ухвалила рішення, яким вважала межі земельних ділянок ОСОБА_1 та ОСОБА_2 узгодженими.

Таким чином, суд дійшов висновку, що відповідачем було порушено порядок розгляду земельних спорів органами місцевого самоврядування, а також право позивача щодо користування земельною ділянкою, яка виділена для обслуговування житлового будинку та господарських будівель за адресою: вул. Ювілейна, 14, с. Новорозсош Новопсковського району Луганської області на підставі рішення відповідача від 09.07.1996 року № 56 (9) Про передачу в приватну власність земельних ділянок, і на сьогодні є чинним, порушено, у звязку з чим позовні вимоги підлягають задоволенню шляхом скасування рішення чотирнадцятої сесії шостого скликання Новорозсошанської сільської ради від 26.09.2011 року № 14/2 про затвердження протоколу №1 узгоджувальної комісії по земельним питанням і спорам від 12.09.2011 року про встановлення межових знаків між земельною ділянкою ОСОБА_1 та земельною ділянкою ОСОБА_2, та визнання протиправними дій узгоджувальної комісії Новорозсошанської сільської ради Новопсковського району Луганської області щодо складання протоколу №1 від 12.09.2011 року і встановлення нових межових знаків на земельних ділянках та зменшення розміру земельної ділянки позивача.

Обґрунтовуючи свої вимоги, позивач посилався на те, що до складу узгоджувальної комісії з земельних питань і суперечок включена секретар ради ОСОБА_4, яка відповідно до Закону України Про місцеве самоврядування в Україніне може входити до її складу. Проте суд не приймає дане посилання позивача, оскільки ч. 3 ст. 47 Закону України Про місцеве самоврядування в Україні, ст. 4.2. Регламенту Новорозсошанської сільської ради шостого скликання, затвердженого 13.12.2010 року, визначено, що секретар сільської ради не може бути обраний до складу постійних комісій.

Відповідно до ст. 47 Закону України Про місцеве самоврядування в Україніпостійні комісії ради є органами ради, що обираються з числа її депутатів, для вивчення, попереднього розгляду і підготовки питань, які належать до її відання, здійснення контролю за виконанням рішень ради, її виконавчого комітету. Постійні комісії обираються радою на строк її повноважень у складі голови і членів комісії. Всі інші питання структури комісії вирішуються відповідною комісією.

Судом встановлено, що рішенням Новорозсошанської сільської ради Новопсковського району Луганської області від 18.11.2010 року №1/5 утворено постійну комісію з питань сільського господарства, екології та соціального захисту населення у складі 6 депутатів.

Як вбачається з матеріалів справи, рішенням Новорозсошанської сільської ради від 18.11.2010 року № 1/8-2 відповідно до ст. 51 Закону України Про місцеве самоврядування в Україніпри виконкомі сільської ради було утворено узгоджувальну комісію з земельних питань та затверджено її склад. Зазначену комісію було утворено з метою врегулювання земельного спору, який виник між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з приводу користування земельними ділянками.

Відповідно до розпорядження Голови Новорозсошанської сільської ради від 02.09.2011 року № 07/02-03 у звязку з вакантною посадою землевпорядника сільської ради до складу комісії з земельних питань і суперечок введено секретаря сільської ради ОСОБА_4

Таким чином, посилання позивача, що секретар Новорозсошанської сільської ради ОСОБА_4 не може входити до складу узгоджувальної комісії з земельних питань є безпідставним, оскільки зазначена комісія була створена тільки для вирішення земельного спору між ОСОБА_1 та ОСОБА_2, а не як постійна комісія сільської ради.

Щодо позовної вимоги про зобовязання відповідача виконати рішення виконкому Новорозсошанської сільської ради № 56 (9) від 09.07.1996 року Про передачу в приватну власність земельних ділянок, суд дійшов висновку, що вказана позовна вимога задоволенню не підлягає з огляду на наступне.

Новорозсошанською сільською радою 09 липня 1996 року відповідно до ст. ст. 6, 17 Земельного Кодексу України ( в редакції 1991 року), Декрету Кабінету Міністрів України від 26.12.1992 року Про приватизацію земельних ділянокприйнято рішення Про передачу в приватну власність земельних ділянок, згідно з яким позивачу передано у приватну власність земельну ділянку для обслуговування житлового будинку і господарських будівель розміром 0,25 га за адресою: вул. Ювілейна, 14, с. Новорозсош.

Відповідно до ст.17 Земельного кодексу України (в редакції 1991 року) передача земельних ділянок у колективну та приватну власність проводилася радами народних депутатів, на території яких розташовані земельні ділянки.

Відповідно до ч.2 ст.22 Земельного кодексу України (в редакції 1991 року) право власності на землю або право користування наданою земельною ділянкою виникає після встановлення землевпорядними організаціями меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) і одержання документа, що посвідчує це право.

Частиною 1 статті 23 вищезазначеного Кодексу встановлено, що право власності або право постійного користування землею посвідчувалося державними актами, які видавалися і реєструвалися сільськими, селищними, міськими, районними радами народних депутатів.

Докази на підтвердження тих обставин, що вказане рішення було виконано, складено технічний звіт та позивач отримав державний акт про право власності на спірну земельну ділянку в матеріалах справи відсутні.

Таким чином, вищезазначене рішення не виконано і земля у власність позивачу не передана.

01 січня 2002 року набув чинності Земельний кодекс України у новій редакції.

До набрання чинності Земельного кодексу України у новій редакції, позивач не реалізував своє право на отримання у власність земельної ділянки, яка знаходиться в його користуванні.

Відповідно до п. 1 Перехідних положень Земельного Кодексу України рішення про передачу громадянам України безоплатно у приватну власність земельних ділянок, прийняті органами місцевого самоврядування відповідно до Декрету Кабінету Міністрів України від 26 грудня 1992 року "Про приватизацію земельних ділянок", є підставою для виготовлення та видачі цим громадянам або їх спадкоємцям державних актів на право власності на земельну ділянку за технічною документацією щодо складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку.

Порядок та процедура надання земельної ділянки у власність передбачена ст.118 Земельного кодексу України.

Частиною 1 ст. 118 Земельного кодексу України передбачено, що громадянин, зацікавлений в приватизації земельної ділянки, яка перебуває у його користуванні, подає заяву до відповідної районної, Київської чи Севастопольської міської державної адміністрації або сільської, селищної, міської ради за місцезнаходженням земельної ділянки.

Пунктом 2 ст.118 Кодексу передбачено, що рішення органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування щодо приватизації земельних ділянок приймається у місячний строк на підставі технічних матеріалів та документів, що підтверджують розмір земельної ділянки.

Тобто законодавство зобов'язує саме позивача, який зацікавлений в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель комунальної власності, при наявності передбачених діючим законодавством документів, звернутися до відповідача з відповідною заявою.

Аналізуючи наведені вище положення, суд приходить до висновку, що вимога позивача про зобовязання відповідача виконати рішення виконкому Новорозсошанської сільської ради № 56 (9) від 09.07.1996 року Про передачу в приватну власність земельних ділянокзадоволенню не підлягає.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Питання про розподіл судових витрат вирішено в порядку ст. 94 КАС України.

Відповідно до п. 7 ст. 161 КАС України під час прийняття постанови суд вирішує чи є підстави для скасування заходів забезпечення адміністративного позову. Враховуючи наведене, суд прийшов до висновку про необхідність скасування заходів забезпечення позову відповідно до ухвали суду про забезпечення позову від 15.02.2012 року.

Керуючись ст.ст. 2, 6, 17, 69, 72, 94, 105, 106, 159, 160, 161 КАС України, ст.ст. 26, 47 Закону України Про місцеве самоврядування в Україні, ст.ст. 12, 119, 152, 155, 158-160 Земельного Кодексу України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Новорозсошанської сільської ради Новопсковського району Луганської області про визнання недійсним і скасування рішення та зобовязання вчинити певні дії, треті особи ОСОБА_2, Відділ Держкомзему у Новопсковському районі Луганської області, задовольнити частково.

Скасувати рішення чотирнадцятої сесії шостого скликання Новорозсошанської сільської ради від 26.09.2011 року № 14/2 про затвердження протоколу №1 узгоджувальної комісії по земельним питанням і спорам від 12.09.2011 року про встановлення межових знаків між земельною ділянкою ОСОБА_1 та земельною ділянкою ОСОБА_2.

Визнати протиправними дії узгоджувальної комісії Новорозсошанської сільської ради Новопсковського району Луганської області щодо складання протоколу №1 від 12.09.2011 року і встановлення нових межових знаків на земельних ділянках та зменшення розміру земельної ділянки ОСОБА_1.

В решті позовних вимог відмовити повністю.

Стягнути з Новорозсошанської сільської ради Новопсковського району Луганської області на користь ОСОБА_1 16,10 грн. в рахунок понесених судових витрат.

Вжиті заходи забезпечення позову, а саме заборона відділу Держкомзему у Новопсковському районі Луганської області вирішувати питання щодо оформлення та видачі Державного акту на земельну ділянку ОСОБА_2 на земельну ділянку, розташовану за адресою: вул. Ювілейна, 16, с. Новорозсош Новопсковського району Луганської області скасувати.

Постанова суду може бути оскаржена до Донецького апеляційного адміністративного суду.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Постанова суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку на апеляційне оскарження, встановленого Кодексом адміністративного судочинства України. Якщо було подано апеляційну скаргу, судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Суддя: