Справа № 824/2350/15-а
Суддя: Левицький Василь Костянтинович
Дата ухвалення: 2015-12-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

11 грудня 2015 р. м. Чернівці Справа № 824/2350/15-а

Чернівецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Левицького В.К.

за участю секретаря судового засідання Кіщук О.І.

представників сторін

позивача - ОСОБА_1

відповідача - ОСОБА_2

розглянув у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за позовом ОСОБА_3

до державної податкової інспекції у м. Чернівцях Головного управління ДФС України в Чернівецькій області

про визнання нечинним та скасування податкового повідомлення-рішення.

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Чернівецького окружного адміністративного суду знаходиться адміністративна справа за позовом ОСОБА_3 до державної податкової інспекції м. Чернівцях Головного управління ДФС України в Чернівецькій області про визнання нечинним та скасування податкового повідомлення-рішення, яким визначено податкове зобовязання з транспортного податку з фізичних осіб в сумі 25000,00 грн.

Під час судового розгляду справи представник позивача заявив клопотання про звернення до Верховного суду України для вирішення питання стосовно внесення до Конституційного Суду України подання щодо конституційності змін щодо введення транспортного податку, які були запроваджені Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи» за № 71-VІІІ, який прийнято Верховною Радою України 28.12.2014 р. та який набув чинності з 01.01.2015 р.

В обґрунтування клопотання вказував, що Верховна Рада України запровадивши транспортний податок у зазначеному розмірі порушила вимоги ч. 2 ст. 19 Конституції України, оскільки відповідно до п.п. 4.1.9 ч. 1 ст. 4 Податкового кодексу України "зміни до будь-яких елементів податків та зборів не можуть вноситися пізніше як за шість місяців до початку нового бюджетного періоду, в якому будуть діяти нові правила та ставки. Податки та збори, їх ставки, а також податкові пільги не можуть змінюватись протягом бюджетного року".

Також зазначав, що ч. 1 Бюджетного кодексу України встановлено, що "бюджетний період для всіх бюджетів, що складають бюджетну систем України, становить один календарний рік, який починається 1 січня кожного року і закінчується 31 грудня того ж року."

Вважає, що транспортний податок у тому вигляді, який дав формальні підстави для видачі оспорюваного податкового повідомлення рішення було впроваджено Законом України "Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи" за № 71-VІІІ, який прийнято Верховною Радою України 28.12.2015 р. та який набув чинності з 01.01.2015 р.

Вказував, що при придбанні автомобіля сплатив всі необхідні податки та збори. Таким чином, запровадивши новий податок, йому встановили нові обовязки, які випливають із дій, які він вчинив до запровадження даного податку.

Зазначав, що закон здійснює зворотню дію на події, що вже минули і на які він не може вплинути, щоб змінити їх, в тому числі не купуючи автомобіль, або придбавши автомобіль з меншою потужністю двигуна.

Представник відповідача заперечував проти вказаного клопотання, посилаючись на його необґрунтованість.

Розглянувши подане клопотання, заслухавши думку представника відповідача, суд вважає, що в задоволенні клопотання необхідно відмовити, виходячи з наступного.

Згідно з ч. 1 ст. 1 Закону України «Про Конституційний Суд України» Конституційний Суд України є єдиним органом конституційної юрисдикції в Україні.

Відповідно до ст. 147 Конституції України, Конституційний Суд України вирішує питання про відповідність законів та інших правових актів Конституції України і дає офіційне тлумачення Конституції України та законів України.

Статтею 150 Конституції України визначено, що до повноважень Конституційного суду України належить: 1) вирішення питань про відповідність Конституції України (конституційність): законів та інших правових актів Верховної Ради України; актів Президента України; актів Кабінету Міністрів України; правових актів Верховної Ради Автономної Республіки Крим. Ці питання розглядаються за зверненнями: Президента України; не менш як сорока п'яти народних депутатів України; Верховного Суду України; Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини; Верховної Ради Автономної Республіки Крим; 2) офіційне тлумачення Конституції України та законів України. З питань, передбачених цією статтею, Конституційний Суд України ухвалює рішення, які є обов'язковими до виконання на території України, остаточними і не можуть бути оскаржені.

Одним з основоположних принципів адміністративного судочинства є зокрема, принцип законності, який полягає у тому, що суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого суд вирішує справи відповідно до Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обовязковість яких надана Верховною радою України.

Відповідно до ч. 5 ст. 9 КАС України, у разі виникнення в суду сумніву під час розгляду справи щодо відповідності закону чи іншого правового акта Конституції України, вирішення питання про конституційність якого належить до юрисдикції Конституційного Суду України, суд звертається до Верховного Суду України для вирішення питання стосовно внесення до Конституційного Суду України подання щодо конституційності закону чи іншого правового акта.

Пунктом 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 01.11.1996 р. №9 "Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя" передбачено, що в разі невизначеності в питанні про те, чи відповідає Конституції України застосований закон або закон, який належить застосовувати в конкретній справі, суд за клопотанням учасників процесу або за власною ініціативою зупиняє розгляд справи і звертається з мотивованою ухвалою (постановою) до Верховного Суду України, який відповідно до ст. 150 Конституції України може порушувати перед Конституційним Судом України питання про відповідність Конституції законів та інших нормативно-правових актів. Таке рішення може прийняте суд першої, касаційної чи наглядової інстанції на будь-якій стадії розгляд справи.

Суд зазначає, що законодавець надавши суду право звертатися до Верховного Суду України із ініціативою про внесення до Конституційного Суду України подання щодо конституційності норм певного закону передбачив, що підставою для цього повинні бути сумніви суду щодо конституційності певних норм закону.

В поданому клопотанні представник позивача просить суд звернутися до Верховного суду України для вирішення питання стосовно внесення до Конституційного Суду України подання щодо конституційності змін щодо введення транспортного податку, які були запроваджені Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи» від 28.12.2014 р. № 71-VІІІ, який набув чинності з 01.01.2015 р.

Разом з тим, під час розгляду даної справи у суду не виникало сумніву щодо відповідності норм Закону України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи» від 28.12.2014 р. № 71-VІІІ положенням Конституції України, відтак відсутні підстави для задоволення клопотання поданого представником позивача.

В позовній заяві та під час судового розгляду справи представник позивача вказує на протиправність оскаржуваного рішення, посилаючись на невідповідність норм Закону України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи» від 28.12.2014 р. № 71, який набув чинності з 01.01.2015 р. положенням п. 4.1.4, 4.1.6 та 4.1.9 ст. 4 Податкового кодексу України. Вказана обставина, на думку представника позивача, є підставою для звернення до Верховного суду України для вирішення питання стосовно внесення до Конституційного Суду України подання щодо конституційності змін щодо введення транспортного податку, які були запроваджені Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи» від 28.12.2014 р. № 71.

Наведена представником позивача обставина, на переконання суду, не є підставою для задоволення поданого клопотання, оскільки згідно положення ст. ст. 147 та 150 Конституції України розгляд питань про відповідність положень одних законів положенням інших законів не належать до повноважень Конституційного Суду України.

Аналогічна правова позиція висловлена Конституційним Судом України в ухвалах від 30.11.2006 р. №16-у/2006 та 16.09.2014 р. № 79-у/2014.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст. 9, 133, 160 та 165 КАС України, суд, -

УХВАЛИВ:

В задоволенні клопотання відмовити.

Ухвала окремо не оскаржується. Заперечення проти неї може бути включене до апеляційної чи касаційної скарги на постанову чи ухвалу, прийняту за наслідками розгляду справи.

Повний текст ухвали складено 16 грудня 2015 р.

Суддя В.К. Левицький