Справа № 826/25678/15
Суддя: Вовк П.В.
Дата ухвалення: 2015-12-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

16 грудня 2015 року 11 год. 32 хв. № 826/25678/15

за позовом ОСОБА_1

до Державної податкової інспекції у Подільському районі Головного управління ДФС у м. Києві

про скасування податкового повідомлення-рішення

Суддя - Вовк П.В.,

при секретарі судового засідання Хайло А.А.

Представники:

від позивача ОСОБА_2, довіреність № б/н, від 25 грудня 2013 року

від відповідача Белзецька Т.Л., довіреність № 9453/9/10 від 16 листопада 2015 року

На підставі ч. 3 статті 160 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) в судовому засіданні 16 грудня 2015 року було проголошено вступну та резолютивну частини постанови. Повний текст складено і підписано 18 грудня 2015 року.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

До Окружного адміністративного суду міста Києва звернувся ОСОБА_1 (далі також - ОСОБА_1, позивач) з позовом до Державної податкової інспекції у Подільському районі Головного управління ДФС у м. Києві (далі також - ДПІ у Подільському районі ГУ ДФС у м. Києві, відповідач), в якому, з урахуванням заяви про зміну позовних вимог, просив скасувати податкове повідомлення-рішення відповідача форми «Ф» від 02 листопада 2015 року № 0270-17.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає про протиправність оскаржуваного податкового повідомлення-рішення з огляду на те, що передбачений нормами Податкового кодексу України (далі також - ПК України) транспортний податок підлягає застосуванню лише з 2016 року. Крім того, позивач вказує на порушення відповідачем при прийнятті оскарженого рішення принципу дії нормативно-правового акту в часі.

Також, ОСОБА_1 зазначає про порушення відповідачем порядку обрахунку періоду використання позивачем свого транспортного засобу, що призвело до протиправного визначення йому зобов'язання зі сплати транспортного податку.

У ході судового розгляду справи, представник позивача позов підтримав та просив задовольнити його повністю.

В наданих суду запереченнях представник відповідача вказав, що оскаржуване податкове повідомлення-рішення прийняте податковим органом відповідно до вимог чинного законодавства, посилаючись на обставини, викладені в запереченнях проти адміністративного позову.

В судовому засіданні представник відповідача проти позову заперечив, просив суд відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Розглянувши матеріали адміністративної справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд, -

ВСТАНОВИВ:

08 червня 2015 року ДПІ у Подільському районі ГУ ДФС у м. Києві, на підставі пп. 54.3.3 п. 54.3 статті 54, п. 267.6 статті 267 ПК України було прийнято податкове повідомлення-рішення форми «Ф» № 0081-17, яким ОСОБА_1 визначено зобов'язання зі сплати транспортного податку в розмірі 25 000, 00 грн.

За наслідком оскарження зазначеного рішення в адміністративному порядку, рішенням Державної фіскальної служби України від 16 жовтня 2015 року № 9640/л/99-99-10-01-01-14 воно було скасоване в частині збільшення суми грошового зобов'язання ОСОБА_1 зі сплати транспортного податку у сумі 12 500, 00 грн.

У зв'язку з зазначеним, ДПІ у Подільському районі ГУ ДФС у м. Києві 02 листопада 2015 року було прийнято нове податкове повідомлення-рішення № 0270-17, яким позивачу визначено грошове зобов'язання зі сплати транспортного податку у сумі 12 500, 00 грн.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд прийшов до висновку про необґрунтованість позовних вимог виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи та не заперечується сторонами, позивач є власником транспортного засобу марки Mercedes Benz S 550, з об'ємом двигуна 5461 куб. см., 2010 року випуску.

При цьому, при розгляді скарги позивача на податкове повідомлення-рішення від 08 червня 2015 року № 0081-17, Державною фіскальною службою України, що не заперечується сторонами в справі, було встановлено, що датою першої реєстрації зазначеного автомобіля є 17 червня 2010 року.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, порядок їх адміністрування, права та обов'язки платників податків та зборів, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов'язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулюються ПК України.

Пунктом 6.3 статті 6 ПК України (тут і далі нормативно-правові акти наведені в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) визначено, що сукупність загальнодержавних та місцевих податків та зборів, що справляються в установленому цим Кодексом порядку, становить податкову систему України.

При цьому, статтею 7 ПК України передбачені загальні засади встановлення податків і зборів. Зокрема, п. 7.1 вказаної статті передбачено, що під час встановлення податку обов'язково визначаються такі елементи як: платники податку; об'єкт оподаткування; база оподаткування; ставка податку; порядок обчислення податку; податковий період; строк та порядок сплати податку; строк та порядок подання звітності про обчислення і сплату податку.

Будь-які питання щодо оподаткування регулюються цим Кодексом і не можуть встановлюватися або змінюватися іншими законами України, крім законів, що містять виключно положення щодо внесення змін до цього Кодексу та/або положення, які встановлюють відповідальність за порушення норм податкового законодавства (п. 7.3 статті 7 ПК України).

Відповідно до статті 8 ПК України, в Україні встановлюються загальнодержавні та місцеві податки та збори, а згідно з п. 8.3 статті 8 ПК України, до місцевих належать податки та збори, що встановлені відповідно до переліку і в межах граничних розмірів ставок, визначених цим Кодексом, рішеннями сільських, селищних і міських рад у межах їх повноважень, і є обов'язковими до сплати на території відповідних територіальних громад.

При цьому, приписами статті 10 ПК України встановлено, що до місцевих податків належать податок на майно, єдиний податок. Місцеві ради обов'язково установлюють єдиний податок та податок на майно (в частині транспортного податку та плати за землю).

Згідно з приписами статті 265 ПК України, податок на майно складається з: податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки; транспортного податку; плати за землю.

Відповідно до пп. 267.1.1 п. 267.1 статті 267 ПК України, платниками транспортного податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які мають зареєстровані в Україні згідно з чинним законодавством власні легкові автомобілі, що відповідно до пп. 267.2.1 п. 267.2 цієї статті є об'єктами оподаткування.

Об'єктом оподаткування є легкові автомобілі, які використовувалися до 5 років і мають об'єм циліндрів двигуна понад 3000 куб. см. (пп. 267.2.1 п. 267.1 статті 267 ПК України).

Базою оподаткування є легковий автомобіль, що є об'єктом оподаткування відповідно до пп. 267.2.1 п. 267.2 статті 267 ПК України (пп. 267.3.1 п. 267.1 статті 267 ПК України).

Відповідно до п.п. 267.4, 267.5 статті 267 ПК України, ставка податку встановлюється з розрахунку на календарний рік у розмірі 25000 гривень за кожен легковий автомобіль, що є об'єктом оподаткування відповідно до пп. 267.2.1 п. 267.2 ст. 267 ПК України. Базовий податковий (звітний) період дорівнює календарному року.

Обчислення суми податку з об'єкта/об'єктів оподаткування фізичних осіб здійснюється контролюючим органом за місцем реєстрації платника податку. Податкове/податкові повідомлення-рішення про сплату суми/сум податку та відповідні платіжні реквізити надсилаються (вручаються) платнику податку контролюючим органом за місцем його реєстрації до 1 липня року базового податкового (звітного) періоду (року) (пп. 267.6.1 пп. 267.6.2 п. 267.6 статті 267 ПК України).

Згідно з пп. 267.6.3 п. 267.6 статті 267 ПК України, органи внутрішніх справ зобов'язані до 1 квітня 2015 року подати контролюючим органам за місцем реєстрації об'єкта оподаткування відомості, необхідні для розрахунку податку. З 1 квітня 2015 року органи внутрішніх справ зобов'язані щомісячно, у 10-денний строк після закінчення календарного місяця, подавати контролюючим органам відомості, необхідні для розрахунку податку, за місцем реєстрації об'єкта оподаткування станом на перше число відповідного місяця.

Таким чином, автомобіль Mercedes Benz S 550, з об'ємом двигуна 5461 куб. см., 2010 року випуску, датою першої реєстрація якого є 17 червня 2010 року, згідно пп.267.2.1 п. 267.2 статті 267 ПК України є об'єктом оподаткування транспортним податком, а позивач є платником вказаного податку.

В своєму адміністративному позові ОСОБА_1, з посиланням на пп. 4.1.9 п. 4.1 статті 4 ПК України, вказує на те, що відповідач неправомірно застосував до спірних правовідносин положення ПК України щодо визначення йому сум зобов'язання зі сплати транспортного податку.

Так, відповідно до пп. 4.1.9 п. 4.1 статті 4 ПК України, податкове законодавство України ґрунтується на принципі стабільності, згідно якого зміни до будь-яких елементів податків та зборів не можуть вноситися пізніш як за шість місяців до початку нового бюджетного періоду, в якому будуть діяти нові правила та ставки. Податки та збори, їх ставки, а також податкові пільги не можуть змінюватися протягом бюджетного року.

Згідно з ч. 1 статті 3 Бюджетного кодексу України, бюджетний період для всіх бюджетів, що складають бюджетну систему України, становить один календарний рік, який починається 1 січня кожного року і закінчується 31 грудня того ж року.

Водночас, Закон України № 71-VIII від 28 грудня 2014 року «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи», яким, шляхом викладення в новій редакції положень статті 267 ПК України, було введено новий податок - транспортний, набрав чинності лише 01 січня 2015 року, тобто з порушенням наведеного вище принципу стабільності податкового законодавства.

Разом з тим суд звертає увагу на те, що внесені до ПК України зміни в частині введення транспортного податку не були предметом дослідження Конституційного Суду України, відповідно, не були визнані неконституційними, а тому вважаються діючими та такими, що підлягають до застосування.

При вирішенні даної справи суд вважає за необхідне застосувати положення судової практики Європейського суду з прав людини, які були відображені в ухвалі від 11 жовтня 2005 року у справі «ТОВ «Компанія «МАСА інвест груп» проти України». При вирішенні вказаної справи суд, з посиланням на п. 2 статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, прийшов до висновку про те, що держава має право приймати та вводити в дію такі закони, які вони можуть вважати за необхідне для забезпечення сплати податків. Європейським судом також було зазначено, що держава має широкі межі розсуду, зокрема у формуванні та впровадженні податкової політики, і Суд поважатиме позицію законодавця у таких справах, за винятком випадків, коли вона не має жодного розумного обґрунтування.

Враховуючи наведене, з огляду на передбачений ч. 2 статті 19 Конституції України принцип, згідно якого органи державної влади та їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, суд приходить до висновку про наявність у відповідача обов'язку щодо застосування положень ПК України в частині нарахування сум транспортного податку у 2015 році.

При цьому суд наголошує, що оскільки зміни до ПК України, якими було запроваджено транспортний податок, були внесені Законом України № 71-VIII від 28 грудня 2014 року та набрали чинності 01 січня 2015 року, тобто пізніше від приписів пп.4.1.9 п. 4.1 статті 4 ПК України, які набрали чинності лише 01 січня 2011 року, для регулювання спірних правовідносин підлягають застосуванню саме норми ПК України, які визначають порядок сплати транспортного податку. До такого висновку суд прийшов з огляду на загальні принципи теорії держави і права щодо вирішення правових колізій, відповідно до якого у випадку наявності колізії у застосуванні правових норм, застосуванню підлягає спеціальна правова норма (змістовний принцип), а в разі неможливості вирішення колізії в зазначений спосіб (наприклад якщо обидві норми є спеціальними) застосуванню підлягає норма, яка була прийнята пізніше (темпоральний принцип). В даному ж випадку, приписи ПК України, якими було запроваджено транспортний податок, не лише прийняті пізніше ніж положення пп. 4.1.9 п. 4.1 статті 4 ПК України, але й у порівнянні з ним є спеціальними нормами.

Надаючи оцінку доводам позивача про те, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи, а тому транспортний податок може бути застосований до автомобілів, придбаних виключно після 01 січня 2015 року, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 статті 58 Конституції України, закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи.

Водночас в даному випадку положеннями ПК України в частині запровадження транспортного податку не встановлювалась будь-яка додаткова юридична відповідальність платників податків, а тому наведене положення не може бути застосоване для врегулювання правовідносин, які розглядуються судом в межах справи.

Отже наведені доводи позивача визнаються судом необґрунтованими.

Також суд звертає увагу на те, що згідно з п. 12.3 статті 12 ПК України, сільські, селищні, міські ради в межах своїх повноважень приймають рішення про встановлення місцевих податків та зборів.

Встановлення місцевих податків та зборів здійснюється у порядку, визначеному цим Кодексом.

При прийнятті рішення про встановлення місцевих податків та зборів обов'язково визначаються об'єкт оподаткування, платник податків і зборів, розмір ставки, податковий період та інші обов'язкові елементи, визначенні статтею 7 цього Кодексу з дотриманням критеріїв, встановлених розділом XII цього Кодексу для відповідного місцевого податку чи збору.

Копія прийнятого рішення про встановлення місцевих податків чи зборів надсилається у десятиденний строк з дня оприлюднення до контролюючого органу, в якому перебувають на обліку платники відповідних місцевих податків та зборів.

Рішення про встановлення місцевих податків та зборів офіційно оприлюднюється відповідним органом місцевого самоврядування до 15 липня року, що передує бюджетному періоду, в якому планується застосовування встановлюваних місцевих податків та зборів або змін (плановий період). В іншому разі норми відповідних рішень застосовуються не раніше початку бюджетного періоду, що настає за плановим періодом (п.п. 12.3.1 - 12.3.4 п. 12.3 статті 12 ПК України).

Так, рішенням Київської міської ради від 28 січня 2015 року № 58/923 був встановлений транспортний податок, який справляється на території міста Києва, та затверджене Положення про транспортний податок, яке містить норми, аналогічні зазначеним вище приписам ПК України.

В той же час, п.п. 12.3.5 п. 12.3 статті 12 ПК України встановлено, що у разі якщо сільська, селищна або міська рада не прийняла рішення про встановлення відповідних місцевих податків і зборів та акцизного податку в частині реалізації суб'єктами господарювання роздрібної торгівлі підакцизних товарів, що є обов'язковими згідно з нормами цього Кодексу, такі податки до прийняття рішення справляються виходячи з норм цього Кодексу із застосуванням їх мінімальних ставок, а плата за землю справляється із застосуванням ставок, які діяли до 31 грудня року, що передує бюджетному періоду, в якому планується застосування плати за землю.

Як вже зазначалось судом, відповідно до п. 10.2 статті 10 ПК України транспортний податок є обов'язковим місцевим податком.

Крім того, суд зауважує, що п. 267.4 статті 267 ПК України встановлена єдина ставка податку, що визначається з розрахунку на календарний рік у розмірі 25 000, 00 грн. за кожен легковий автомобіль, що є об'єктом оподаткування відповідно до підпункту 267.2.1 пункту 267.2 цієї статті.

Таким чином, в даному випадку, рішення міської ради не може вплинути на визначення платників податку, об'єкту оподаткування, бази оподаткування, ставки податку, порядку обчислення податку, податкового періоду, строку та порядку сплати податку, оскільки вони встановлені нормами ПК України, які і мають бути застосовані до правовідносин, які досліджуються судом в межах розгляду даної справи.

Саме нормами ПК України керувався відповідач при прийнятті оскаржуваного податкового повідомлення-рішення, як це вбачається зі змісту самого рішення.

Враховуючи зазначене, беручи до уваги встановлене на рівні Конституції України право держави встановлювати податки та збори та кореспондований йому обов'язок громадян їх сплачувати в порядку і розмірах, встановлених законом, суд приходить до висновку про необґрунтованість позиції позивача щодо скасування оскаржуваного податкового повідомлення-рішення з зазначених вище підстав.

Тому, приймаючи оскаржуване податкове повідомлення-рішення, відповідач діяв на підставі та в межах повноважень визначених законом і правомірно визначив ОСОБА_1 зобов'язання зі сплати сум транспортного податку.

Щодо визначення оскаржуваним податковим повідомленням-рішенням суми зобов'язання позивача саме в розмірі 12 500, 00 грн., суд зазначає наступне.

Аналізуючи вимоги статті 267 ПК України, судом вбачається, що можливість пропорційного визначення розміру податку, передбачена лише щодо зміни власника, але у межах 5 річного строку використання автомобіля. При розподілі суми податку з колишнього і нинішнього власника не порушується цілісність елементів податку: платник, об'єкт, ставка тощо.

Суд зазначає, що згідно з ч. 7 статті 9 КАС України, у разі відсутності закону, що регулює відповідні правовідносини, суд застосовує закон, що регулює подібні правовідносини (аналогія закону).

З аналізу вищезазначених норм вбачається, що оподаткування транспортним податком у випадку коли строк використання автомобіля впродовж базового податкового періоду (календарного року) перевищив 5 років повинно здійснюватися за аналогією зміни власника, тобто розмір податку повинен визначатися пропорційно кількості місяців користування впродовж базового податкового періоду (календарного року) автомобілем, який є об'єктом оподаткування, а у разі закінчення строку використання вказаного автомобіля до 5 років впродовж базового податкового періоду (календарного року), тобто втрати об'єкта оподаткування, податок за наступні місяці не повинен нараховуватися.

Згідно пп. 14.1.251 п. 14.1 статті 14 ПК України, транспортні засоби, що використовувалися - транспортні засоби, на які уповноваженими державними органами, в тому числі іноземними, видані реєстраційні документи, що дають право експлуатувати такі транспортні засоби.

Відповідно, якщо на транспортні засоби уповноваженими державними органами видані реєстраційні документи, що дають право їх експлуатувати, вони вважаються використовуваними. Датою початку користування (вводу в експлуатацію) транспортних засобів вважається дата їх першої реєстрації, визначена в реєстраційних документах, які видано уповноваженими державними органами та дають право експлуатувати ці транспортні засоби на постійній основі.

Оскільки датою першої реєстрації автомобіля позивача є 17 червня 2010 року, п'ятирічний термін його використання закінчився в червні 2015 року. А так як базовим податковим періодом для сплати транспортного податку є календарний рік, нарахована ставка податку в 25 000, 00 грн. підлягає пропорційному зменшенню відповідно до кількості місяців, в яких автомобіль позивача перебував у власності ОСОБА_1 в 2015 році протягом його п'ятирічного строку експлуатації. Таким чином, вірним є визначення в оскаржуваному податковому повідомленні-рішенні суми зобов'язання ОСОБА_1 зі сплати транспортного податку в розмірі лише 12 500, 00 грн.

Суд критично ставиться до позиції позивача щодо закінчення п'ятирічного строку експлуатації його автомобіля 31 грудня 2014 року у зв'язку з тим, що базовим податковим періодом нарахування транспортного податку є календарний рік. При цьому суд звертає увагу на помилковість застосування позивачем базового податкового періоду в календарний рік для обрахунку строку експлуатації його автомобіля, оскільки він, як вже зазначено вище, обраховується з дати першої реєстрації транспортного засобу.

Відповідно ж до п. 33.3 статті 33 ПК України, базовий податковий (звітний) період - період, за який платник податків зобов'язаний здійснювати розрахунки податків, подавати податкові декларації (звіти, розрахунки) та сплачувати до бюджету суми податків та зборів, крім випадків, передбачених цим Кодексом, коли контролюючий орган зобов'язаний самостійно визначити суму податкового зобов'язання платника податку.

Таким чином поняття базового податкового періоду не може бути застосоване для обрахунку строку експлуатації транспортного засобу.

Враховуючи все наведене вище суд приходить до висновку про те, що оскаржуване податкове повідомлення-рішення прийнято уповноваженою особою відповідно до чинних положень ПК України, а тому позовні вимоги щодо скасування такого рішення є необґрунтованими.

Відповідно до статті 161 КАС України, під час прийняття постанови суд вирішує наступні питання, зокрема:

1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються;

2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження.

Відповідно до положень ч. 1 статті 69 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці данні встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів та висновків експертів.

Згідно положень статті 86 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Отже, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України, матеріалів справи, суд приходить до висновку про те, що вимоги позивача не підлягають задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись статтями 7-12, 71, 122, 158-163 КАС України суд, -

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Державної податкової інспекції у Подільському районі Головного управління ДФС у м. Києві про скасування податкового повідомлення-рішення - відмовити.

Постанова, відповідно до ч. 1 статті 254 КАС України, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано.

Постанова може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції протягом десяти днів з дня отримання копії постанови за правилами, встановленими статтями 185-187 КАС України, шляхом подання через суд першої інстанції апеляційної скарги.

Суддя П.В. Вовк