Справа № 817/2199/15
Суддя: Майор Г.І.
Дата ухвалення: 2015-12-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
_____________________________________________
Головуючий у 1-й інстанції: Шарапа В.М.
Суддя-доповідач:Майор Г.І.
УХВАЛА

іменем України

"14" грудня 2015 р. Справа № 817/2199/15

Житомирський апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді Майора Г.І.

суддів: Бучик А.Ю.

Шевчук С.М.,

при секретарі Витрикузі В.П. ,

за участю представників сторін:

від позивача: ОСОБА_3, ОСОБА_4,

від відповідача: Орлов П.О.,

від третьої особи: не з'явився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Факторингова компанія "Вектор Плюс", Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Суперфіна Бориса Михайловича на постанову Рівненського окружного адміністративного суду від "03" листопада 2015 р. у справі за позовом ОСОБА_8 до Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Суперфіна Бориса Михайловича за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Товариства з обмеженою відповідальністю "Факторингова компанія "Вектор Плюс" про визнання протиправним та скасування рішення,

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2015 року ОСОБА_8. звернувся до суду з позовом до Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Суперфіна Бориса Михайловича, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Товариство з обмеженою відповідальністю "Факторингова компанія "Вектор Плюс" про визнання протиправним та скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 19.06.2014 року №22231920.

Постановою Рівненського окружного адміністративного суду від 03.11.2015 року позов задоволено повністю.

Визнано протиправним та скасовано рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 19.06.2015 року №22231920 Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Суперфіна Бориса Михайловича, яким проведено державну реєстрацію права власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 за Товариством з обмеженою відповідальністю "Факторингова компанія "Вектор плюс".

Присуджено на користь позивача - ОСОБА_8 за рахунок відповідача - Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Суперфіна Бориса Михайловича судовий збір у розмірі 73 (сімдесят три) грн. 08 коп.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, Товариство з обмеженою відповідальністю "Факторингова компанія "Вектор Плюс" та Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Суперфін Б.М. звернулися до суду з апеляційними скаргами, в яких просять скасувати вищевказане рішення та прийняти нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити повністю. В апеляційних скаргах посилаються на незаконність, необ'єктивність та необґрунтованість оскаржуваного рішення, порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, що є підставою для скасування постанови суду першої інстанції.

В судовому засіданні представник відповідача доводи апеляційної скарги Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Суперфіна Бориса Михайловича підтримав у повному обсязі.

Представники позивача в засіданні суду заперечили проти доводів апеляційних скарг. Вважають, що постанова суду першої інстанції є законною та обґрунтованою, а тому просилизалишити її без змін, а апеляційні скарги - без задоволення.

Заслухавши пояснення представників сторін, розглянувши матеріали справи, дослідивши доводи апеляційної скарги та правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального законодавства, колегія суддів уважає, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню з огляду на таке.

Судом встановлено, що ОСОБА_8 на праві власності належала квартира площею 75,3 м.кв. за адресою АДРЕСА_1, про що до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно було внесено запис від 20.05.2013 року за №1227143 (т. 1 а.с. 8-11, 212-218, т. 2 а.с. 2-35).

16.11.2007 року між Акціонерним комерційним банком "ТАС-Комерцбанк" (Банк) та ОСОБА_8 (Позичальник) укладено договір №1701/1107/71-065, предметом якого стало надання кредиту в розмірі 75000,00 дол. США на строк до 15.11.2036 року (т. 1 а.с. 120-131).

16.11.2007 року між Акціонерним комерційним банком "ТАС-Комерцбанк" (Іпотекодержатель) та ОСОБА_8 (Іпотекодавець) укладено договір №1701/1107/71-065-Z-1, предметом якого стала передача в іпотеку об'єкту нерухомого майна - квартири площею 75,3 м.кв. за адресою АДРЕСА_1, з метою забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором від 16.11.2007 року №1701/1107/71-065 (т.1 а.с.103-104).

17.03.2011 року між Публічним акціонерним товариством "Сведбанк", яке виступає правонаступником Акціонерного комерційного банку "ТАС-Комерцбанк" (Іпотекодержатель) та ОСОБА_8 (Іпотекодавець) укладено договір №1 про внесення змін і доповнень до кредитного договору від 16.11.2007 року №1701/1107/71-065, згідно якого сторони домовились, що сума кредиту складає 81762,33 дол. США (т. 1 а.с. 132-139).

17.03.2011 року між Публічним акціонерним товариством "Сведбанк", яке виступає правонаступником Акціонерного комерційного банку "ТАС-Комерцбанк" (Іпотекодержатель) та ОСОБА_8 (Іпотекодавець) укладено договір №1 про внесення змін і доповнень до договору іпотеки від 16.11.2007 року №1701/1107/71-065-Z-1, згідно якого сторони домовились, що передача права власності на предмет іпотеки здійснюється відповідно до ст. 37 Закону України "Про іпотеку" на підставі наступного застереження: задоволення вимог Іпотекодержателя здійснюється шляхом набуття права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання (т. 1 а.с. 116-117).

28.11.2012 року між Публічним акціонерним товариством "Сведбанк" (Банк) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Факторингова компанія "Вектор Плюс" (Фактор) укладено договір №15, предметом якого стало відступлення права вимоги заборгованості по кредитних договорах, зазначених в реєстрі, в тому числі за договором від 16.11.2007 року №1701/1107/71-065, укладеним з ОСОБА_8 (т. 1 а.с. 156-160).

28.11.2012 року між Публічним акціонерним товариством "Сведбанк" (Первісний іпотекодержатель) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Факторингова компанія "Вектор Плюс" (Новий іпотекодержатель) укладено договір, предметом якого стало відступлення права вимоги за договорами іпотеки, зазначеними в реєстрі, в тому числі за договором від 16.11.2007 року №1701/1107/71-065-Z-1, укладеним з ОСОБА_8 (а.с. 151-155).

24.12.2014 року Товариством з обмеженою відповідальністю "Факторингова компанія "Вектор Плюс" направлено ОСОБА_8 повідомлення про намір звернути стягнення на предмет іпотеки від 07.12.2014 року вих. №512318-юр, в якому зазначено, що борг за кредитним договором від 16.11.2007 року №1701/1107/71-065 станом на 28.11.2012 року складає 111281,39 дол. США, що за курсом НБУ станом на 01.12.2014 року дорівнює 1675497,11 грн., а також заявлено вимогу про усунення порушень умов даного договору шляхом погашення упродовж 30 днів вказаної суми заборгованості (т. 1 а.с. 118-119).

На підставі заяви уповноваженої особи Товариства з обмеженою відповідальністю "Факторингова компанія "Вектор Плюс" приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Суперфіном Борисом Михайловичем прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 19.06.2015 року №22231920, яким проведено державну реєстрацію права власності на об'єкт нерухомого майна - квартиру площею 75,3 м.кв. за адресою АДРЕСА_1, за Товариством з обмеженою відповідальністю "Факторингова компанія "Вектор Плюс", про що до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно внесено запис від 19.06.2015 року за №10109959 (т. 1 а.с. 105-109).

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що нотаріус, як спеціальний суб'єкт, на якого покладаються функції державного реєстратора прав на нерухоме майно та який має печатку такого реєстратора, здійснює повноваження відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01.07.2004 року № 1952-1У. За змістом частини 9 статті 15 Закону України №1952-IV, державна реєстрація прав, їх обтяжень у результаті вчинення нотаріальної дії (надання відмови в ній) проводиться одночасно з вчиненням такої дії. Абзацом 7 пункту 2 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, що затверджений Постановою Кабінету Міністрів України від 17.10.2013 року №868, передбачено, що нотаріус, яким вчинено нотаріальну дію з нерухомим майном, проводить державну реєстрацію прав, набутих виключно у результаті вчинення такої дії, крім випадків, визначених Законом України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень". Оскільки відповідачем жодна нотаріальна дія щодо спірного об'єкту нерухомого майна у порядку, встановленому абзацами 2-3 частини 5 статті 3 Закону України №1952-IV під час здійснення державної реєстрації вказаного речового права не вчинялась, суд першої інстанції дійшов висновку, щодо протиправності рішення Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Суперфіна Бориса Михайловича від 19.06.2015 року, індексний №22231920, про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, яким проведено реєстрацію права власності на об'єкт нерухомого майна: квартиру по АДРЕСА_1 м. Рівне за Товариством з обмеженою відповідальністю "Факторингова компанія "Вектор плюс" та скасував вказане рішення.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на таке.

Відповідно до ч. 1 ст. 2, ч. 2 ст. 3 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" від 01.07.2004 року №1952-IV (далі - Закон №1952-IV) державна реєстрація речових прав на нерухоме майно - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, яка є обов'язковою.

Згідно з ч. 5 ст. 3 Закону України №1952-IV, державна реєстрація прав є публічною, проводиться органом державної реєстрації прав, який зобов'язаний надавати інформацію про зареєстровані права та їх обтяження в порядку, встановленому цим Законом

Абзацом 2 частини 1 статті 9 Закону України №1952-IV визначено, що у випадку, передбаченому цим Законом, державним реєстратором є нотаріус як спеціальний суб'єкт, на якого покладаються функції державного реєстратора прав на нерухоме майно.

Зокрема, абзацами 2-3 частини 5 статті 3 Закону України №1952-IV передбачено, що державна реєстрація прав власності, реєстрація яких проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, під час вчинення нотаріальної дії з нерухомим майном, об'єктом незавершеного будівництва проводиться нотаріусом, яким вчиняється така дія, державна реєстрація прав у результаті вчинення нотаріальної дії з нерухомим майном, об'єктом незавершеного будівництва проводиться нотаріусом, яким вчинено таку дію.

За змістом частини 9 статті 15 Закону України №1952-IV, державна реєстрація прав, їх обтяжень у результаті вчинення нотаріальної дії (надання відмови в ній) проводиться одночасно з вчиненням такої дії.

Абзацом 7 пункту 2 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, що затверджений Постановою Кабінету Міністрів України від 17.10.2013 року №868 ( далі - Порядок), встановлено, що нотаріус, яким вчинено нотаріальну дію з нерухомим майном, проводить державну реєстрацію прав, набутих виключно у результаті вчинення такої дії, крім випадків, визначених Законом України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень".

В силу вимог п. 1 ч. 2 ст. 9 Закону України №1952-IV нотаріус, як спеціальний суб'єкт, здійснює функції державного реєстратора, в тому числі, встановлює відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями, зокрема: відповідність обов'язкового дотримання письмової форми правочину та його нотаріального посвідчення (у випадках, встановлених законом); відповідність повноважень особи, яка подає документи на державну реєстрацію прав та їх обтяжень; відповідність відомостей про нерухоме майно, наявних у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та поданих документах; наявність обтяжень прав на нерухоме майно, зареєстрованих відповідно до вимог цього Закону; наявність факту виконання умов правочину, з якими закон та/або договір (угода) пов'язує можливість проведення державної реєстрації виникнення, переходу, припинення прав на нерухоме майно або обтяження таких прав.

Аналіз наведених норм дає підстави для висновків, що чинне законодавство наділяє нотаріуса окремими повноваженнями державного реєстратора прав на нерухоме майно, які виникають у нього лише у результаті здійснення нотаріальних дій, реалізуються одночасно з їх вчиненням та виключно за наслідками перевірки правильності оформлення документів в офіційному порядку, що дозволяє забезпечити належний рівень захисту гарантованих Конституцією України речових прав фізичних і юридичних осіб на нерухоме майно.

Водночас, відповідно до ч. 1 ст. 15 Закону України №1952-IV, державна реєстрація прав та їх обтяжень проводиться в такому порядку:

1)прийняття і перевірка документів, що подаються для державної реєстрації прав та їх обтяжень, реєстрація заяви;

2)встановлення факту відсутності підстав для відмови в державній реєстрації прав та їх обтяжень, зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та/або їх обтяжень;

3)прийняття рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, відмову в ній або зупинення державної реєстрації;

4)внесення записів до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно;

5)видача свідоцтва про право власності на нерухоме майно у випадках, встановлених статтею 18 цього Закону;

6)надання витягів з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про зареєстровані права та/або їх обтяження.

Згідно з ч. 4 ст. 15 Закону України №1952-IV, державній реєстрації підлягають виключно заявлені права та їх обтяження за умови їх відповідності законодавству і поданим документам.

Пунктом 36 Порядку передбачено, що для проведення державної реєстрації речових прав необхідними документами є документи, що підтверджують виникнення, перехід або припинення таких прав на нерухоме майно, та інші документи, визначені цим Порядком.

Пунктом 1 частини 1 статті 19 Закону України №1952-IV визначено, що державна реєстрація прав проводиться на підставі договорів, укладених у порядку, встановленому законом.

Підпунктом 1 пункту 37 Порядку встановлено, що документами, що підтверджують виникнення, перехід та припинення речових прав на нерухоме майно, є укладений в установленому законом порядку договір, предметом якого є нерухоме майно, права щодо якого підлягають державній реєстрації, або речове право на нерухоме майно чи його дублікат.

В свою чергу, відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону України "Про іпотеку" від 05.06.2003 року №898-IV (надалі - Закон України №898-IV), у разі порушення іпотекодавцем обов'язків, встановлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов'язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки.

Згідно з ч. 1 ст. 33 Закону України №898-IV, у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону.

Частиною 1 статті 37 Закону України №898-IV передбачено, що іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання.

Отже, в межах процедури звернення стягнення на предмет іпотеки, іпотекодержатель має право звернутися до органу державної реєстрації з метою державної реєстрації за собою права власності на об'єкт нерухомого майна і документом, який підтверджуватиме відповідний перехід права власності, слугуватиме або окремий договір між іпотекодавцем та іпотекодержателем, або застереження в іпотечному договорі.

Зі змісту підпункту 12.3 пункту 12 договору іпотеки від 17.03.2008 року №1701/0308/88-022-Z-1 слідує, що сторонами погоджено, що за вибором іпотекодержателя застосовується один із наведених нижче способів звернення стягнення на предмет іпотеки та задоволення вимог Іпотекодержателя, в тому числі, згідно з договором про задоволення вимог Іпотекодержателя, укладеним шляхом здійснення застереження задоволення вимог Іпотекодержателя, яке викладене у пп. 12.3.1 та пп. 12.3.2 цього пункту.

Підпунктом 12.3.1 пункту 12.3 даного договору визначено, що договір про задоволення вимог Іпотекодержателя, укладений шляхом здійснення цього застереження, є підставою для реєстрації права власності Іпотекодержателя на предмет іпотеки.

Як вбачається з наданих відповідачем матеріалів реєстраційної справи, підставою для проведення державної реєстрації права власності ТОВ "Факторингова компанія "Вектор Плюс" на об'єкт нерухомого майна - квартиру площею 75,3 м.кв. за адресою АДРЕСА_1 та прийняття оспорюваного рішення 19.06.2014 року №22231920 був саме договір іпотеки від 16.11.2007 року №1701/1107/71-065-Z-1 (т.1 а.с. 103-104).

Поряд з цим, жодна нотаріальна дія з даним об'єктом нерухомого майна у порядку, встановленому абзацами 2-3 частини 5 статті 3 Закону України №1952-IV, під час здійснення державної реєстрації вказаного речового права відповідачем, як спеціальним суб'єктом державної реєстрації, не вчинялась.

Колегія суддів наголошує, що у разі подання заяви відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» щодо державної реєстрації права власності або інших речових прав на нерухоме майно, яке виникає на підставі договорів іпотеки, що містять застереження про задоволення вимог іпотекодержателя - рішення щодо державної реєстрації речових прав на нерухоме майно, приймаються державними реєстраторами прав на нерухоме майно Укрдержреєстру, як то передбачено Наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2013 № 607/5 «Про заходи щодо взаємодії органів державної реєстрації прав та їх посадових осіб».

Зі змісту п.2 зазначеного Наказу слідує, що державна реєстрація речових прав на нерухоме майно у випадках, передбачених у пункті 1 наказу, проводиться державними реєстраторами прав на нерухоме майно Мін'юсту відповідно до Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 жовтня 2013 року №868.

Таким чином, дії приватного нотаріуса щодо прийняття рішення про державну реєстрацію права власності, яке виникає на підставі договору іпотеки, що містять застереження про задоволення вимог іпотекодержателя були протиправними у зв'язку з відсутністю у нотаріуса повноважень щодо прийняття рішення про державну реєстрацію права власності без вчинення нотаріальної дії з майном.

Крім того, пунктом 46 Порядку передбачено, що для проведення державної реєстрації права власності на підставі договору іпотеки, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, заявник, крім документа, що підтверджує виникнення, перехід та припинення речових прав на нерухоме майно, подає:

1)завірену в установленому порядку копію письмової вимоги про усунення порушень, надіслану іпотекодержателем іпотекодавцеві та боржникові, якщо він є відмінним від іпотекодавця, в якій зазначається стислий зміст порушеного зобов'язання, вимога про виконання порушеного зобов'язання у не менш як 30-денний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання такої вимоги;

2)документ, що підтверджує завершення 30-денного строку з моменту отримання іпотекодавцем та боржником, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмової вимоги іпотекодержателя у разі, коли більш тривалий строк не зазначений у письмовій вимозі, надісланій іпотекодержателем іпотекодавцеві та боржникові, якщо він є відмінним від іпотекодавця;

3)заставну (якщо іпотечним договором передбачено її видачу).

Наявність зареєстрованої заборони відчуження нерухомого майна, накладеної нотаріусом під час посвідчення договору іпотеки, на підставі якого відбувається перехід права власності на предмет іпотеки від іпотекодавця до іпотекодержателя, а також зареєстрованих після державної реєстрації іпотеки прав чи вимог інших осіб на передане в іпотеку нерухоме майно не є підставою для відмови у проведенні державної реєстрації права власності за іпотекодержателем.

Тому, обов'язок з надіслання вимоги може вважатися виконаним Іпотекодержателем лише у разі, якщо така вимога отримана іпотекодавцем і строк її виконання обчислюється з моменту отримання цієї вимоги.

Як вбачається з матеріалів реєстраційної справи, повідомлення про намір звернути стягнення на предмет іпотеки від 07.12.2014 року вих. №512318-юр, яке є вимогою про усунення порушень кредитного договору від 16.11.2007 року №1701/1107/71-065, направлено ТОВ "Факторингова компанія "Вектор Плюс" ОСОБА_8 24.12.2014 року рекомендованими поштовими відправленням з повідомленнями про вручення та містить вказівку про його отримання особисто позивачем 16.01.2015 року (т. 1 а.с. 119).

Проте, ОСОБА_8 надано суду копію паспорта громадянина України для виїзду за кордон, який містить відмітку про перетин ним 06.01.2015 року кордону України з Республікою Польща та перебування поза межами території України до 17.10.2015 року (т. 2 а.с. 85-86).

Пунктом 99 Правил надання послуг поштового зв'язку, що затверджені Постановою Кабінету Міністрів України від 05.03.2009 року №270, визначено, що рекомендовані поштові відправлення, у тому числі рекомендовані листи з позначкою "Судова повістка", рекомендовані повідомлення про вручення поштових відправлень, поштових переказів, повідомлення про надходження електронних поштових переказів, які не були вручені під час доставки, повторні повідомлення про надходження реєстрованих поштових відправлень (крім зазначених в абзаці четвертому пункту 93 цих Правил), поштових переказів, адресовані фізичним особам, під час доставки за зазначеною адресою або під час вручення в об'єкті поштового зв'язку вручаються адресату, а у разі його відсутності - повнолітньому члену сім'ї за умови пред'явлення документа, що посвідчує особу, а також документа, що посвідчує родинні зв'язки з адресатом (свідоцтво про народження, свідоцтво про шлюб тощо), чи рішення органу опіки і піклування про призначення їх опікунами чи піклувальниками. У разі відсутності адресата або повнолітніх членів його сім'ї до абонентської поштової скриньки адресата вкладається повідомлення про надходження зазначеного реєстрованого поштового відправлення, поштового переказу, рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення, поштового переказу.

Таким чином, оскільки вимога про усунення порушень не була отримана безпосередньо іпотекодавцем у встановленому порядку, відповідач приймаючи оспорюване рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 19.06.2015 року №22231920 діяв без урахування усіх необхідних обставин, не дотримуючись вимог пункту 46 Порядку в частині отримання завіреної копії письмової вимоги про усунення порушень та доказів завершення 30-денного строку з моменту отримання іпотекодавцями такої письмової вимоги іпотекодержателя.

Відтак, правильними є висновки суду першої інстанції, що відповідач прийняв оспорюване рішення вийшовши за межі повноважень, визначених Законом України №1952-IV та Порядком, у спосіб не передбачений законом.

Не заслуговують на увагу, на думку колегії суддів, посилання апелянта на ту обставину, що право іпотеки є похідним від права власності на нерухоме майно та за змістом абз. 2 ст. 4 Закону України №1952-IV може проводитись окремо від вчинення нотаріальної дії, після реєстрації права власності.

Відповідно до ст. 4 Закону України №1952-IV, обов'язковій державній реєстрації підлягають речові права та обтяження на нерухоме майно, розміщене на території України, що належить фізичним та юридичним особам, державі в особі органів, уповноважених управляти державним майном, іноземцям та особам без громадянства, іноземним юридичним особам, міжнародним організаціям, іноземним державам, а також територіальним громадам в особі органів місцевого самоврядування, а саме:

1)право власності на нерухоме майно;

2)право володіння; право користування (сервітут); право користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис); право забудови земельної ділянки (суперфіцій); право господарського відання; право оперативного управління; право постійного користування та право оренди земельної ділянки; право користування (найму, оренди) будівлею або іншими капітальними спорудами, їх окремими частинами; іпотека; довірче управління майном;

3)інші речові права відповідно до закону;

4)податкова застава, предметом якої є нерухоме майно, та інші обтяження.

Речові права на нерухоме майно, зазначені в пунктах 2 і 3 частини першої цієї статті, є похідними і реєструються після державної реєстрації права власності на таке майно, крім випадків, передбачених статтями 4-1, 4-2 цього Закону.

Згідно з абз. 6 п. 4 Порядку, державна реєстрація речових прав на нерухоме майно, що є похідними від права власності, проводиться після державної реєстрації права власності на таке майно відповідно до вимог цього Порядку, крім випадків, коли державна реєстрація речового права, що є похідним від права власності, проводиться одночасно з державною реєстрацією права власності, а також коли державна реєстрація права власності проведена до 1 січня 2013 р. відповідно до законодавства, що діяло на момент його виникнення.

Відповідачем було проведено державну реєстрацію безпосередньо права власності на нерухоме майно, а не права іпотеки, як стверджує апелянт, що спростовується також матеріалами реєстраційної справи..

Суд першої інстанції дав належну оцінку обставинам справи, вірно застосував законодавство, яке регулює ці правовідносини та ухвалив правильне рішення, яке відповідає вимогам матеріального і процесуального права.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а постанову Житомирського окружного адміністративного суду без змін.

Згідно ст. 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 195, 196, 198, 200, 205, 206, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

УХВАЛИВ:

Апеляційні скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Факторингова компанія "Вектор Плюс", Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Суперфіна Бориса Михайлович залишити без задоволення, а постанову Рівненського окружного адміністративного суду від "03" листопада 2015 р. без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня складання її в повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя Г.І. Майор

судді: А.Ю.Бучик

С.М. Шевчук

Повний текст cудового рішення виготовлено "15" грудня 2015 р.

Роздруковано та надіслано:р.л.п.

1- в справу:

2 - позивачу/позивачам: ОСОБА_8 АДРЕСА_1

3-представник позивача ОСОБА_3 АДРЕСА_2

4-представник позивача ОСОБА_4 АДРЕСА_3

5- відповідачу/відповідачам: Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Суперфіна Бориса Михайлович вул.Червоноармійська,84,оф.14,м.Київ 133,01133

6-представник відповідача Орлов П.О.АДРЕСА_4

7-третій особі: Товариство з обмеженою відповідальністю "Факторингова компанія "Вектор Плюс" - пр-т Московський,28-А,м.Київ,04655,