Справа № 334/7503/15-а (2а/334/147/15)
Суддя: Чередниченко В.Є.
Дата ухвалення: 2015-12-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 грудня 2015 року справа № 334/7503/15-а (2а/334/147/15)

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Чередниченко В.Є.,

суддів: Коршуна А.О., Панченко О.М.,

розглянувши у письмовому провадженні в м. Дніпропетровську адміністративну справу за апеляційною скаргою управління Пенсійного фонду України в Ленінському районі м. Запоріжжя на постанову Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 18 вересня 2015 року у справі №334/7503/15-а (2а/334/147/15) за позовом ОСОБА_1 до управління Пенсійного фонду України в Ленінському районі м. Запоріжжя про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити дії,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 26 серпня 2015 року звернулася до суду з позовом до управління Пенсійного фонду України в Ленінському районі м. Запоріжжя, згідно з яким просить суд визнати противоправними дії відповідача щодо невиплати пенсії позивачу з 08.05.2015 року та зобов'язати управління Пенсійного фонду України в Ленінському районі м. Запоріжжя з 01.06.2015 року проводити виплату пенсії позивачу.

В обґрунтування своїх вимог позивач зазначає, що вона перебуває на обліку в управлінні Пенсійного фонду України в Ленінському районі м. Запоріжжя та з 08.05.2015 року їй призначена пенсія за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Крім цього, позивач працює на посаді головного спеціаліста відділу спеціальних пенсій управління Пенсійного фонду України в Ленінському районі м. Запоріжжя, є державним службовцем. В травні 2015 року позивач не отримала виплату пенсії, у зв'язку з чим 20 серпня 2015 року звернулась до відповідача із заявою, на яку отримала відповідь з посиланням на ст. 47 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» зі змінами внесеними Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» № 213-VIII від 02 березня 2015 року про відмову в поновленні виплати пенсії у зв'язку зі змінами в законодавстві.

Постановою Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 18 вересня 2015 року позов задоволено.

Суд визнав неправомірними дії управління Пенсійного фонду України в Ленінському районі м. Запоріжжя щодо невиплати ОСОБА_1 пенсії з 08 травня 2015 року. Зобов'язав управління Пенсійного фонду України в Ленінському районі м. Запоріжжя відновити з 01 червня 2015 року виплату позивачу пенсії, призначеної відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Постанова суду мотивована тим, що з 01 червня 2015 року посада на якій працює позивач, не дає права на призначення пенсії в порядку та на умовах, передбачених Законом України «Про державну службу», у зв'язку з чим, передбачені ч.1 ст. 47, ст. 54 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» підстави для невиплати позивачу пенсії, призначеної відповідно до цього Закону, відпали, і з 01 червня 2015 року перешкоди для виплати позивачу вказаної пенсії відсутні.

Не погодившись з постановою суду першої інстанції відповідач оскаржив її до апеляційного суду з підстав порушення судом першої інстанції норм матеріального права. Просить скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою відмовити у задоволенні позову в повному обсязі.

Апеляційна скарга фактично обґрунтована тим, що 01 квітня 2015 року набули чинності положення Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 року №213-VIII, яким зокрема внесено зміни до ст. 47 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування». Внесеними змінами було встановлено, що у період роботи особи (крім інвалідів I та II груп, інвалідів війни III групи та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія пункту 1 статті 10 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту») на посадах, які дають право на призначення пенсії або щомісячного довічного грошового утримання у порядку та на умовах, передбачених законами України «Про статус народного депутата України», «Про державну службу», «Про прокуратуру», «Про судоустрій і статус суддів», пенсії, призначені відповідно до цього Закону, не виплачуються. Після звільнення з роботи виплата пенсії відповідно до цього Закону поновлюється. Враховуючи те, що позивач працює на посаді, яка дає право на призначення пенсії у відповідності до Закону України «Про державну службу», така виплата пенсії підлягає зупиненню. При цьому, у відповідності до пункту 5 розділу ІІІ «Прикінцеві положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 року №213-VIII з 01 червня 2015 року пенсії в порядку та на умовах визначених вищезазначеними законами не призначаються. Оскільки зміни до абзацу другого частини 1 статті 47 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» не внесені, підстав для поновлення пенсії немає.

Перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та знайшло підтвердження під час розгляду апеляційної скарги, що позивач перебуває на обліку в управлінні Пенсійного фонду України в Ленінському районі м. Запоріжжя та з 08 травня 2015 року їй була призначена пенсія за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Позивач працює на посаді головного спеціаліста відділу спеціальних пенсій управління Пенсійного фонду України в Ленінському районі м. Запоріжжя, та є державним службовцем.

З часу призначення пенсії відповідач не виплачує позивачу пенсію за віком, посилаючись на Закон України від 02.03.2015 року № 213-VIII, яким внесено зміни до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

20.08.2015 року ОСОБА_1 звернулася до управління Пенсійного фонду України в Ленінському районі м. Запоріжжя з проханням поновити виплату пенсії, однак, листом відповідача від 26.08.2015 року їй відмовлено у поновленні виплати пенсії.

Законність дій відповідача щодо зупинення виплати пенсії позивачу є предметом спору переданого на вирішення суду.

Суд апеляційної інстанції проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права при винесенні оскарженої постанови, виходить з наступного.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Абзацом 2 частини 1 статті 47 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», встановлено, що тимчасово, у період з 1 квітня 2015 року по 31 грудня 2015 року: у період роботи особи (крім інвалідів I та II груп, інвалідів війни III групи та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія пункту 1 статті 10 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту») на посадах, які дають право на призначення пенсії або щомісячного довічного грошового утримання у порядку та на умовах, передбачених законами України «Про статус народного депутата України», «Про державну службу», «Про прокуратуру», «Про судоустрій і статус суддів», пенсії, призначені відповідно до цього Закону, не виплачуються. Після звільнення з роботи виплата пенсії відповідно до цього Закону поновлюється.

З огляду на обставини справи, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити, що на час призначення позивачу пенсії, займана нею посада давала право на призначення пенсії в порядку та на умовах, передбачених Законом України «Про державну службу», у зв'язку з чим положення наведеної статті щодо припинення виплати пенсії підлягають застосуванню.

Водночас, пунктом 5 розділу ІІІ «Прикінцеві положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 року №213-VIII передбачено, що у разі неприйняття до 1 червня 2015 року закону щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах з 1 червня 2015 року скасовуються норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії/щомісячне довічне грошове утримання призначаються відповідно до законів України «Про державну службу», «Про прокуратуру», «Про судоустрій і статус суддів», «Про статус народного депутата України», «Про Кабінет Міністрів України», «Про судову експертизу», «Про Національний банк України», «Про службу в органах місцевого самоврядування», «Про дипломатичну службу», Податкового та Митного кодексів України, Положення про помічника-консультанта народного депутата України.

Вказаний в пункті 5 розділу ІІІ «Прикінцеві положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» закон щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах до 1 червня 2015 року не прийнятий, у зв'язку з чим з вказаної дати втратили чинність, зокрема, норми Закону України «Про державну службу» щодо пенсійного забезпечення і відповідно пенсії за цим Законом не призначаються.

З цього часу особам, які підпадають під дію Закону України «Про державну службу», за наявності права на пенсію, пенсія призначається лише відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Таким чином, з 1 червня 2015 року посада, на якій працює позивач, не дає права на призначення пенсії в порядку та на умовах, передбачених Законом України «Про державну службу», у зв'язку з чим передбачені ч. 1 ст. 47 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» правові підстави для невиплати позивачу пенсії, призначеної відповідно до цього Закону відсутні.

З огляду на викладене, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що з 1 червня 2015 року виплата пенсії, призначеної позивачу відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», підлягає поновленню у зв'язку з відсутністю підстав для її невиплати.

Однак, враховуючи те, що суд першої інстанції зробив помилковий висновок щодо протиправності дій відповідача щодо невиплати пенсії позивачу починаючи з 08 травня 2015 року, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити частково, а постанову суду першої інстанції скасувати та прийняти нову постанову про часткове задоволення позову.

Керуючись: пунктом 3 частини 1 статті 198, статтями 205, 207 КАС України, Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу управління Пенсійного фонду України в Ленінському районі м. Запоріжжя - задовольнити частково, а постанову Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 18 вересня 2015 року у справі №334/7503/15-а (2а/334/147/15) - скасувати та прийняти нову постанову про часткове задоволення позову.

Визнати дії управління Пенсійного фонду України в Ленінському районі м. Запоріжжя щодо припинення виплати ОСОБА_1 пенсії за віком згідно з Законом України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» з 01 червня 2015 року не правомірними.

Зобов'язати управління Пенсійного фонду України в Ленінському районі м. Запоріжжя поновити виплату ОСОБА_1 пенсії за віком згідно Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» з 01 червня 2015 року.

У задоволенні позову в інший частині відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі, але може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів.

Головуючий В.Є. Чередниченко

Суддя: А.О. Коршун

Суддя: О.М. Панченко