Справа № 803/1919/15
Суддя: Гулид Роман Методійович
Дата ухвалення: 2015-11-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 листопада 2015 року Справа № 876/9412/15

Колегія суддів Львівського апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді - Гулида Р.М.,

суддів - Кузьмича С.М., Улицького В.З.,

розглянувши у порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу Нововолинської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Волинській області на постанову Волинського окружного адміністративного суду від 18 серпня 2015 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Волмакс" до Нововолинської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Волинській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, -

ВСТАНОВИЛА:

ТзОВ "Волмакс" звернулося з позовом до Іваничівського відділення Нововолинської ОДПІ ГУ ДФС у Волинській області, в якому просить визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 05.06.2015року №000059303, яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання по акцизному податку з реалізації суб'єктами господарювання роздрібної торгівлі підакцизних товарів на суму 11587,50 грн. (в тому числі: за основним платежем на 7725,00 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями - 3862,50 грн.).

В обґрунтування позовних вимог посилається на хибність висновків викладених у акті від 18.04.2015 року №477/11-3 про результати камеральної перевірки даних, задекларованих у декларації з реалізації суб'єктами господарювання роздрібної торгівлі підакцизних товарів ТзОВ "Волмакс" за березень 2015 року, щодо порушення підприємством вимог статей 213, 214, п.п. 215.3.4 п. 215.3 ст. 215, ст. 216 ПК України, внаслідок чого занижено акцизний податок, який підлягає сплаті до бюджету за березень 2015 року в сумі 7 725,00 грн..

Позивач зазначав, що відображення в декларації з акцизного податку вартості реалізованих товарів, що не підлягають акцизному оподаткуванню, виключають виявлений інспекцією факт заниження акцизного податку ТзОВ "Волмакс", який підлягає сплаті до бюджету за березень 2015 року в сумі 7725,00 грн. і відповідно, порушення підприємством положень ПК України щодо заниження акцизного податку.

А тому позивач вважає, що у відповідача не було належних правових підстав для прийняття оскаржуваного податкового повідомлення-рішення, висновки акту перевірки базуються на припущеннях, доводи контролюючого органу щодо неправомірного відображення у Додатку №6 до декларації акцизного податку вартості від реалізації товарів для комерційного використання не підтверджені належними доказами, відтак просить визнати оскаржуване рішення протиправним та скасувати.

Ухвалою суду від 18.08.2015 року у справі замінено неналежного відповідача Іваничівське відділення Нововолинської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Волинській області на належного: - Нововолинську об'єднану державну податкову інспекцію Головного управління ДФС у Волинській області.

Постановою Волинського окружного адміністративного суду від 18 серпня 2015 року, позов задоволено повністю.

Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення Нововолинської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Волинській області від 05 червня 2015 року №000059303.

Не погодившись із зазначеним судовим рішенням, Нововолинська ОДПІ ГУ ДФС у Волинській області подала апеляційну скаргу до Львівського апеляційного адміністративного суду, в якій просить скасувати оскаржувану постанову та прийняти нову, якою в задоволенні позову відмовити.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що приймаючи оскаржувану постанову суд першої інстанції порушив норми матеріального права, а допущена упереджена оцінка зібраних доказів та довільне трактування законодавства за текстом постанови, не відповідає фактичним обставинам справи, що призвело до неправильного вирішення справи по суті позовних вимог.

Сторони в судове засідання не прибули, хоч про дату, час і місце апеляційного розгляду були повідомлені належним чином, а тому, колегія суддів, у відповідності до ч.1 п.2 ст.197 КАС України, вважає за можливе розглядати справу у порядку письмового провадження.

Заслухавши доповідача - суддю Львівського апеляційного адміністративного суду, дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід задоволити, а постанову суду першої інстанції скасувати та ухвалити нову, якою в задоволенні позову відмовити, мотивуючи це наступним.

Судом першої інстанції встановлено, що головним державним податковим інспектором Іваничівського відділення Нововолинської ОДПІ була проведена камеральна перевірка податкової звітності з акцизного податку за березень 2015 року ТзОВ "Волмакс".

За результатами перевірки податковим органом складено акт від 18.04.2015року за № 477/11-3, яким встановлено порушення ТзОВ "Волмакс" вимог статей 213, 214, підпункту 215.3.4 пункту 215.3 ст.ст.215,216 ПК України, що потягло за собою заниження акцизного податку, який підлягає сплаті до бюджету за березень 2015 року в сумі 7725,00 грн.. (а.с.7-8)

Не погодившись з висновками камеральної перевірки, викладеними в акті від 18.04.2015 року №477/11-3, позивач подав заперечення на даний акт до Луцької ОДПІ, однак Луцька ОДПІ листом від 02.06.2015 року за №8988/10/03-18-21-00 повідомила, що через ненадання товариством додаткових документів, які б спростовували висновки акту перевірки, не має підстав для його задоволення(а.с.9-10).

Відтак, апелянтом було прийнято податкове повідомлення-рішення від 05.06.2015 року №000059303, яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання по акцизному податку з реалізації суб'єктами господарювання роздрібної торгівлі підакцизних товарів за основним платежем на 7725,00 грн., та штрафними санкціями в сумі - 3862,50 грн. (а.с.6).

Не погоджуючись з податковим повідомленням-рішенням, позивач подав 18.06.2015 року скаргу за №155 до Головного управління ДФС у Волинській області. Рішенням від 25.06.2015 року №4343/10/03-2010-03-06 Головного управління ДФС Волинської області, податкове повідомлення-рішення Ковельської ОДПІ від 05.06.2015 року №000059303 - залишило без зміни, а скаргу без задоволення (а.с.11-14).

Перевіривши правомірність висновків суду першої інстанції шляхом всебічного, повного та об'єктивного дослідження матеріалів справи, колегія суддів не погодилась з такими виходячи з наступного.

Проведеною перевіркою встановлено, що позивачем в розділах 5.4, 6.4 та 9.4 Додатку №6 декларації акцизного податку за березень 2015 року від 20.04.2015 року № (а.с.8 оборот) відображено факт реалізації товарів для комерційного використання в сумі 57956,15 грн., 96174,27 грн. та 369,51 грн., однак дані суми не були включені до об'єкта оподаткування акцизним податком, в результаті чого контролюючим органом зроблено висновок про заниження позивачем податкового зобов'язання із сплати 5-відсоткового акцизного податку з роздрібного продажу палива, яке було безпосередньо реалізоване позивачем з колонок АЗС кінцевим споживачам, в розмірі 7725,00 грн.

Згідно вимог Податкового кодексу України №2755-VІ від 02.12.2010 року, із змінами та доповненнями: пп.212.1.11 п.212.1, пп.212.3.1, п.212.3 ст.212, п.213.1 ст.213 ПК, платниками податків є особи - суб'єкти господарювання роздрібної торгівлі, які здійснюють реалізацію підакцизних товарів. Такі суб'єкти підлягають обов'язковій реєстрації в якості платників податку - контролюючими органами за місцезнаходженням пункту продажу підакцизних товарів. Реєстрація здійснюється не пізніше граничного терміну подання декларації акцизного податку за місяць, в якому здійснюється реалізація підакцизних товарів. Отже, реєстрація контролюючими органами таких платників акцизного податку здійснюється автоматично при поданні ними декларації з акцизного податку до контролюючих органів, які обслуговують адміністративно - територіальні одиниці, на яких розташовано пункти продажу підакцизних товарів.

Реалізація суб'єктами господарювання роздрібної торгівлі підакцизних товарів зазначених у пп.215.3.4 п.215.3 ст.215 ПК України (нафтопродукти, скраплений газ, речовин, що використовуються в якості компонентів моторних палив, а також паливо моторне альтернативне), безпосередньо громадянам та іншим кінцевим споживачам для їх особистого некомерційного використання, незалежно від форми розрахунків (абз.1,2 пп.14.1212 п.14.1 ст.14 Кодексу).

Комерція - це діяльність по забезпеченню купівлі-продажу товарів, що супроводжується проведенням відповідних розрахунків, з метою здобуття максимально можливого прибутку в умовах існуючих правових норм. Стрижнем цього виду підприємницької діяльності є операції та угоди щодо перепродажу придбаних товарів і отриманих послуг.

Таким чином, відображення сум відпущеного пального у Додатку №6 (для комерційного призначення) не підлягало внесенню до декларації з огляду на той факт, що паливо, як підакцизний товар було безпосередньо відпущено водіям маршрутних транспортних засобів, котрі здійснюють пасажирські перевезення і належать суб'єктам підприємництва в якості пального, а не з метою перепродажу чи іншого комерційного використання в якості складового технологічного компонента.

Відтак, суд першої інстанції приймаючи оскаржуване рішення прийшов до хибної думки про те, що сам факт придбання підакцизного товару суб'єктом господарювання свідчить про його подальше комерційне використання. Таким чином, продаючи пальне перевізникам, позивач ніби не нараховував акцизного податку і не з'ясовував гіпотетичної можливості його подальшого комерційного використання з метою перепродажу іншому - кінцевому споживачу, або технологічну можливість використання придбаного прального у виробничо-господарській діяльності в якості складового компонента чи сировини для виготовлення будь-якої продукції.

Поряд з цим, колегія суддів звертає увагу і на те, що у суб'єктів підприємництва, котрі купували нафтопродукти на АЗС фактично був відсутній такий Статутний вид економічної діяльності, як роздрібний або гуртовий продаж нафтопродуктів, що гіпотетично виключало можливість перепродажу нафтопродуктів іншим кінцевим споживачам.

Відповідно до ДСТУ 4303:2004 «Роздрібна та оптова торгівля. Терміни та визначення понять» роздрібна торгівля - це вид економічної діяльності в сфері товарообігу, що охоплює купівлю-продаж товарів кінцевому споживачу та надавання йому торговельних послуг. Торговельна послуга передбачає здійснення додаткової діяльності суб'єкта господарювання в сфері роздрібної та оптової торгівлі з надання допомоги покупцям у здійсненні договору купівлі-продажу товарів, їх доставки та використання.

Підпунктом 215.3.10 пункту 215.3 статті 215 ПК України встановлено, що для підакцизних товарів, реалізованих відповідно до пп.213.1 9 п.213.1 ст.213 ПК України, ставки податку встановлюються за рішенням сільської, селищної або міської ради у відсотках від вартості (з ПДВ, у розмірі 5 відсотків).

Згідно п.216.9 ст.219 ПКУ, датою виникнення податкових зобов'язань щодо реалізації суб'єктами господарювання роздрібної торгівлі підакцизних товарів є дата здійснення розрахункової операції відповідно до ЗУ «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій в сфері торгівлі, громадського харчування та послуг», а у разі реалізації товарів фізичними особами - підприємцями, які сплачують єдиний податок, - є дата надходження оплати за проданий товар.

Відповідно до правил, затверджених постановою Кабінету міністрів України від 20.12.1997 року №1442, роздрібний продаж нафтопродуктів здійснюється через мережу АЗС, що призначені для відпуску споживачам нафтопродуктів.

Тобто, через мережу АЗС здійснюється роздрібний продаж нафтопродуктів кінцевому споживачеві (п.2 Правил №1442 та ДСТУ 4303:2004 «Роздрібна та оптова торгівля. Терміни та визначення, понять»), а такі операції є об'єктом оподаткування акцизним податком відповідно до пп.213.1.9,п.213.1 ст.213 ПКУ.

Крім цього, відповідно до вимог Правил №1442, розрахунки за продані нафтопродукти здійснюються готівкою та/або у безготівковій формі (із застосуванням платіжних карток, талонів, відомостей на відпуск нафтопродуктів, тощо) у встановленому законом порядку.

Таким чином, податкові зобов'язання із сплати 5-відсоткового акцизного податку з роздрібного продажу підакцизних товарів виникають у особи, яка безпосередньо здійснює відпуск нафтопродуктів з колонок через мережу заправних комплексів (АЗС) безпосередньо споживачам, незалежно від умов продажу нафтопродуктів та форми розрахунків (готівкова чи безготівкова), під час здійснення розрахункових операцій.

Дана концепція сплати акцизного податку підтверджена Листом Державної фіскальної служби України від 18.03.2015 року №9132/7/99-99-19-03-03-17.

При цьому слід вказати, що для усіх суб'єктів господарювання чинною і обов'язковою до виконання є Інструкція про порядок прийняття, транспортування, зберігання, відпуску та обліку нафти і нафтопродуктів на підприємствах і організаціях України, затверджена Наказом Міністерства палива та енергетики України, Міністерства економіки України, Міністерства транспорту та зв'язку України, Державного комітету України з питань технічного регулювання та споживчої політики від 20.05.2008 року №281/171/578/155.

Вимогами даної Інструкції передбачено, що така встановлює єдиний порядок організації та виконання робіт пов'язаних з прийняттям, транспортуванням, зберіганням, відпуском та обліком товарної нафти і нафтопродуктів. Дані вимоги є обов'язковими для всіх суб'єктів господарювання (підприємств, установ, організацій та фізичних осіб-підприємців), що здійснюють хоча б один із видів економічної діяльності: закупівля, транспортування, зберігання, використання в якості компонентної сировини, чи реалізація нафти і нафтопродуктів на території України.

Закупівля - процес придбання товарів замовником, визначення потреби, мети використання, пошук і вибір постачальника, підписання контракту, доставка товару.

Отже, у випадку придбання нафтопродуктів будь-яким суб'єктом господарювання на території України сторони зобов'язані керуватись вимогами даної Інструкції. В свою чергу, така Інструкція передбачає порядок прийняття нафти і нафтопродуктів. Зокрема, визначає порядок прийняття нафти і нафтопродуктів під час надходження: залізничним транспортом (п.5.2.1 Приймання нафти і нафтопродуктів може здійснюватись маршрутами, окремими партіями (від двох і більше цистерн) та окремими цистернами); автомобільним транспортом (п.5.4.2 маса нафтопродукту в автоцистерні визначається зважуванням на автомобільних вагах або об'ємно-масовим методом; п. 5.4.3. маса нафтопродуктів, розфасованих у тару, визначається зважуванням на вагах або за трафаретами на тарі (якщо нафтопродукти в заводській упаковці). Про прийнятий нафтопродукт матеріально відповідальна особа складає акт за своїм підписом, підписами водія та представника одержувача чи відправника із зазначенням їх прізвищ і посад); нафтопровідним транспортом (п.5.5).

Тобто, суб'єктом господарювання можуть бути прийняті нафтопродукти лише вищеперерахованими шляхами, а можливість придбання юридичною особою, як суб'єктом господарювання, нафтопродуктів з метою ведення виробничо-господарської (комерційної) діяльності через мережу АЗС даною Інструкцією - виключена, як неприпустима технологічно.

Зокрема, п.10.3.1.1 Розрахунки під час відпуску нафтопродукту власникам автотранспорту за готівку здійснюються на АЗС з використанням РРО.; п. 10.3.2.1 відпуск нафтопродуктів за безготівковим розрахунком за відомостями здійснюється АЗС на підставі договорів, укладених між підприємством та споживачем. Відпуск нафтопродуктів відображається у відомості на відпуск нафтопродуктів за формою М16-НП (додаток 16). Кількість відпущеного нафтопродукту фіксується у відомості, яка ведеться безпосередньо на АЗС, що підтверджується підписами оператора АЗС та водія. П.10.3.2.2. підприємства, АЗС на підставі відомостей про відпуск нафтопродуктів періодично, але не менше одного разу на місяць, виписують зведені відомості-рахунки кожному споживачу за марками нафтопродуктів та цінами, установленими протягом місяця. Звірення розрахунків з споживачами за відпущені нафтопродукти здійснюється щомісяця не пізніше 5-го числа наступного за звітним місяця.

Таким чином, відпуск нафтопродуктів через мережу АЗС здійснюється лише роздрібним споживачам, що чітко визначено Інструкцією. Відповідно до Закону України «Про захист прав споживачів», споживачем є фізична чи юридична особа, яка придбала, замовляє, використовує або має намір придбати, замовити або використати продукцію для власних потреб.

Отже, для суб'єктів господарювання, які відпускають нафтопродукти гуртом та в роздріб, з метою уникнення помилок чи ухилення від нарахування та сплати акцизного податку слід враховувати вимоги чинної Інструкції, а саме: у випадку коли юридична особа придбала (закуповує, приймає) нафтопродукти, як суб'єкт господарювання, вона зобов'язана також керуватись вимогами Інструкції, а отже здійснює таке придбання на вибір через нафтопровід, автомобільним, водним, залізничним транспортом (що виключає необхідність сплати акцизного податку гуртовим продавцем чи покупцем товару ); у випадку придбання нафтопродуктів споживачем для заправки власного автотранспорту, настає обов'язок кінцевого продавця нарахувати та сплатити акцизний податок.

Додатковим фактором, який свідчить про придбання нафтопродуктів через мережі АЗС позивача рядом юридичних осіб, як споживачами, є і те, що Інструкцією та Наказом Міністерства фінансів України від 02.09.2014 року №879 передбачено обов'язкове проведення інвентаризації нафти і нафтопродуктів, оприбуткування такого товару та складі покупця. Як вбачається з матеріалів справи, фактично пальне відпускалось водіям у кількості від 25 літрів, кожному, шляхом заправлення ввірених їм транспортних засобів, відтак про оприбуткування отриманого палива на складі покупця не йшлося, як і інвентаризація по складу такого палива в подальшому також не проводилась і не могла бути проведена, оскільки облік проводився через використані талони чи зведені відомості, або фіскальні чеки.

Окремо слід вказати, що за вимогами Інструкції при відпуску нафтопродуктів споживачам за відомостями (іншим безготівковим розрахунком), (незалежно від того чи таким споживачем є юридична чи фізична особа), відпуск здійснюється на підставі договорів та в подальшому передбачає необхідність складення щомісячних звітів, проведення взаємозвірки. Відтак, факт наявності письмово укладеного договору купівлі - продажу (поставки) та інших обов'язково необхідних документів для відпуску споживачу нафтопродуктів через мережу АЗС за безготівковою формою розрахунку із використанням відомостей не свідчить про гуртовий продаж нафтопродуктів з метою подальшого його перепродажу кінцевим споживачам чи використання палива в якості сировинного складника чи компонента у власній виробничо-комерційній діяльності.

Відносно тверджень позивача про те, що скретч картка (паливна картка) не є платіжним документом, колегія суддів звертає увагу на наступне.

За змістом пункту 10.3.4.1 Інструкції, відпуск нафтопродуктів за платіжними картками здійснюється на підставі вимог Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» та Положення про порядок емісії платіжних карток і здійснення операцій з їх застосуванням, затвердженого постановою правління НБУ від 19.04.2005 року за №137, де зазначено, що Платіжна картка - це електронний платіжний засіб у вигляді емітованої у встановленому законодавством порядку пластикової чи іншого виду картки, що використовується для ініціювання переказу коштів з рахунка платника або з відповідного рахунка банку з метою оплати вартості товарів і послуг.

Тобто, така картка є документом із вмонтованим чіпом на якому вказано суму, що міститься на її рахунку. При придбанні пального із застосуванням такої картки здійснюється списання коштів із рахунку такої картки, що підтверджується розрахунковим документом у вигляді чеку, квитанції.

Поряд з цим, колегія суддів звертає окрему увагу і на те, що згідно усіх чеків (звітах РРО) виданих за результатами відпуску нафтопродуктів значиться роздрібна ціна, яка була дійсною на заправці у день відпуску, що відповідає умовам договору поставки від 15.01.2015 року № П 15-92, долученого позивачем до матеріалів справи. А тому, видаючи чек з відпуску нафтопродуктів продавець фактично підтверджував, що відбувся роздрібний продаж нафтопродукту його кінцевому споживачу, де у вартість такого підакцизного товару уже було включено 5% акцизного податку, який в подальшому позивач не перерахував до місцевого бюджету.

Таким чином, колегія суддів прийшла до неспростовного переконання про те, що висновок суду першої інстанції по даній справі був зроблений при неповному з'ясуванні судом та недоведеності обставин, які мали значення для справи, внаслідок порушення норм матеріального права що і призвело до неправильного вирішення справи по суті спору, а у відповідності до вимог ст.202 КАС України є обов'язковою підставою для скасування постановленого судового рішення і ухвалення нового рішення по справі.

Керуючись ст. 160, ст. 195, ст. 197, п.3 ч. ст. 198, п. п. 1, 3, 4 ч.1 ст. 202, ч.2 ст. 205, ст. 207, ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Нововолинської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Волинській області - задоволити.

Постанову Волинського окружного адміністративного суду від 18 серпня 2015 року у справі №803/1919/15 - скасувати та винести нову, якою в задоволенні позову відмовити.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий: Р.М. Гулид

Судді: С.М. Кузьмич

В.З. Улицький