Справа № 815/4131/15
Суддя: Золотніков О.С.
Дата ухвалення: 2015-12-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
----------------------
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 грудня 2015 р.м.ОдесаСправа № 815/4131/15

Категорія: 8.3.3 Головуючий в 1 інстанції: Глуханчук О. В.

Одеський апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого Золотнікова О.С.,

суддів Скрипченка В.О. та Федусика А.Г.,

при секретарі Мадюді В.В.,

за участю представника відповідача Груня С.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у Приморському районі м. Одеси Головного управління ДФС в Одеській області на постанову Одеського окружного адміністративного суду від 25 вересня 2015 року по справі за адміністративним позовом приватного підприємства «Спеціальні технології» до Державної податкової інспекції у Приморському районі м. Одеси Головного управління ДФС в Одеській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, -

В С Т А Н О В И В:

У липні 2015 року приватне підприємство «Спеціальні технології» (далі ПП «Спеціальні технології») звернулось до суду з позовом до Державної податкової інспекції у Приморському районі м. Одеси Головного управління ДФС в Одеській області (далі ДПІ у Приморському районі м. Одеси ГУ ДФС в Одеській області) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 7 липня 2015 року № та № .

В обґрунтування позову зазначалось, що з 10 по 18 червня 2015 року посадовою особою відповідача проведено позапланову виїзну перевірку позивача з питань дотримання податкового законодавства при здійсненні господарських взаємовідносин з платниками податків відповідно до постанови слідчого Генеральної прокуратури від 20 квітня 2015 року. За результатами перевірки складено акт від 25 червня 2015 року за № 4420/15-53-22-03/32146053, в якому зазначено про порушення позивачем пунктів 198.3 та 198.6 ст. 198 Податкового кодексу України, внаслідок чого занижено податок на додану вартість на 186361 грн., а також п. 138.2 ст. 138, пп. 139.1.9 п. 139.1 ст. 139 ПК України, внаслідок чого позивачем занижено податок на прибуток за 2014 рік на 167725 грн.. На підставі акта перевірки відповідачем прийнято податкові повідомлення-рішення від 7 липня 2015 року № , яким ПП «Спеціальні технології» збільшено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість за основним платежем в 186361 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями в розмірі 93181 грн., а також № , яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з податку на прибуток за основним платежем 167725 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями в розмірі 83863 грн.. На думку позивача, висновки акта перевірки не відповідають вимогам Податкового кодексу України, а тому прийняті відповідачем на його підставі податкові повідомлення-рішення підлягають скасуванню.

Постановою Одеського окружного адміністративного суду від 25 вересня 2015 року позовні вимоги ПП «Спеціальні технології» задоволено повністю. Визнано протиправними та скасовано податкові повідомлення-рішення відповідача від 7 липня 2015 року № та № .

Не погоджуючись з постановленим по справі судовим рішенням, представник ДПІ у Приморському районі м. Одеси ГУ ДФС в Одеській області в апеляційній скарзі зазначає, що судом при вирішенні справи неповно з'ясовано обставини, що мають значення для справи, і, крім того, порушено норми матеріального та процесуального права. Так, судом не прийнято до уваги вимоги статей 138, 139, 198, 201 Податкового кодексу України, а також дані з інформаційної бази «Податковий блок» щодо постачальника контрагента позивача. Крім того, судом не враховано постанову слідчого з ОВС четвертого відділу слідчого управління кримінальних розслідувань фінансових розслідувань ДФС України щодо порушення кримінального провадження відносно посадових осіб ПП «Хол Авто», тобто контрагента позивача. Апелянт також зазначає, що судом не прийнято до уваги лист Вищого адміністративного суду України від 2 червня 2011 року № 742/11/13-11, пов'язаний з вирішенням податкових спорів даної категорії. У зв'язку з викладеним в апеляційній скарзі ставиться питання про скасування постанови суду першої інстанції з винесенням нової постанови про відмову у задоволенні позовних вимог.

В запереченнях на апеляційну скаргу представник позивача просить залишити оскаржене судове рішення без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, виступ представника відповідача в підтримку апеляційної скарги, розглянувши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку про відсутність підстав для її задоволення.

Судом встановлено, що з 10 по 18 червня 2015 року посадовою особою відповідача проведено позапланову виїзну перевірку позивача з питань дотримання податкового законодавства при здійсненні господарських взаємовідносин з платниками податків відповідно до постанови слідчого Генеральної прокуратури України від 20 квітня 2015 року.

За результатами перевірки складено акт від 25 червня 2015 року за № 4420/15-53-22-03/32146053, в якому зазначено про порушення позивачем п. 138.2 ст. 138, пп. 139.1.9 п. 139.1 ст. 139 Податкового кодексу України, внаслідок чого занижено податок на прибуток за 2014 рік на 167725 грн., а також пунктів 198.3 та 198.6 ст. 198 ПК України, внаслідок чого позивачем занижено податок на додану вартість на 186361 грн..

На підставі акта перевірки відповідачем прийнято податкові повідомлення-рішення від 7 липня 2015 року № , яким ПП «Спеціальні технології» збільшено суму грошового зобов'язання з податку на прибуток за основним платежем 167725 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями в розмірі 83863 грн., а також № , яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість за основним платежем в 186361 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями в розмірі 93181 грн..

Вирішуючи справу, суд першої інстанції обґрунтовано виходив з того, що відповідачем не доведено фактів порушення ПП «Спеціальні технології» норм Податкового кодексу України при формуванні витрат, що враховуються при визначені об'єкта оподаткування, та податкового кредиту протягом перевіреного періоду за господарською операцією з підприємством - контрагентом.

Так, відповідно до п. 138.1 ст. 138 Податкового кодексу України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) витрати, що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування, складаються із витрат операційної діяльності, які визначаються згідно з пунктами 138.4, 138.6 - 138.9, 138.11 цієї статті.

Витрати операційної діяльності включають собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг та інші витрати беруться для визначення об'єкта оподаткування з урахуванням пунктів 138.2, 138.11 цієї статті, пунктів 140.2 - 140.5 статті 140, статей 142 і 143 та інших статей цього Кодексу, які прямо визначають особливості формування витрат платника податку (пп. 138.1.1 п. 138.1 ст. 138 ПК України).

Згідно пунктам 138.2, 138.4, 138.6 ст. 138 названого Кодексу у вказаній вище редакції витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

Витрати, що формують собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг, крім нерозподільних постійних загальновиробничих витрат, які включаються до складу собівартості реалізованої продукції в періоді їх виникнення, визнаються витратами того звітного періоду, в якому визнано доходи від реалізації таких товарів, виконаних робіт, наданих послуг.

Собівартість придбаних та реалізованих товарів формується відповідно до ціни їх придбання з урахуванням ввізного мита і витрат на доставку та доведення до стану, придатного для продажу.

На підставі п. 138.8 названої статті Кодексу собівартість виготовлених та реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг складається з витрат, прямо пов'язаних з виробництвом таких товарів, виконанням робіт, наданням послуг, а саме: прямих матеріальних витрат; прямих витрат на оплату праці; амортизації виробничих основних засобів та нематеріальних активів, безпосередньо пов'язаних з виробництвом товарів, виконанням робіт, наданням послуг; загальновиробничі витрати, які відносяться на собівартість виготовлених та реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг відповідно до положень (стандартів) бухгалтерського обліку; вартості придбаних послуг, прямо пов'язаних з виробництвом товарів, виконанням робіт, наданням послуг; інших прямих витрат, у тому числі витрат з придбання електричної енергії (включаючи реактивну).

До складу прямих матеріальних витрат включається вартість сировини та основних матеріалів, що утворюють основу виготовленого товару, виконаної роботи, наданої послуги, придбаних напівфабрикатів та комплектувальних виробів, допоміжних та інших матеріалів, які можуть бути безпосередньо віднесені до конкретного об'єкта витрат. Прямі матеріальні витрати зменшуються на вартість зворотних відходів, отриманих у процесі виробництва, які оцінюються у порядку, визначеному в положеннях (стандартах) бухгалтерського обліку (пп. 138.8.1 п. 138.8 ст. 138 ПК України).

Підпунктом 139.1.9 п. 139.1 ст. 139 ПК України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) визначено, що не включаються до складу витрат витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

Як встановлено матеріалами справи, видами діяльності ПП «Спеціальні технології» є будівництво трубопроводів, установлення та монтаж машин і устаткування, монтаж водопровідних мереж, системи опалення та кондиціювання.

При цьому позивачем (Підрядник) було укладено з ПП «Буд Системс» (Субпідрядник) договір на виконання підрядних робіт від 3 липня 2014 року за № 67, відповідно до якого Підрядник (позивач) доручає, а Субпідрядник (ПП «Буд Системс») зобов'язується виконати певний перелік робіт (проектні роботи, монтаж обладнання та інженерних мереж будівель та споруд, пусконалагоджувальні роботи) на об'єктах Підрядника (позивача) (т. 1 а. с. 121-123).

Названий вище договір було укладено на забезпечення виконання позивачем зобов'язань за договорами підряду та субпідряду, укладеними позивачем з ТОВ «Південьтехнобуд» від 7 травня 2012 року № 66 М (т. 2 а. с. 209-250, т. 3 а. с. 1-11); ТОВ «Стікон» від 6 серпня 2013 року № 15 (т. 3 а. с. 12-17); ПП «ТЕПЛОЕНЕРГО-5» від 3 липня 2014 року № СТ 03/06-2 (т. 3 а. с. 50-51), від 17 червня 2014 року № СТ 17/06 (т. 3 а. с. 62-63), від 25 липня 2014 року № СТ 25/07 (т. 3 а. с. 71-73), від 22 липня 2014 року № СТ 22/07 (т. 3 а. с. 81-82), від 28 липня 2014 року № СТ 28/07 (т. 3 а. с. 88-90), від 6 серпня 2014 року № СТ 25/07-2 (т 3 а. с. 99-100) та інші (т. 3 а. с. 109-163); ТОВ «ДОБРОБУТ ЛТД» від 4 червня 2013 року № 37М (т. 3 а. с. 164-167); КП «БУДОВА» від 1 серпня 2014 року №010814/1 (т. 3 а. с. 168-174); від 1 серпня 2014 року № 010814/2 (т. 3 а. с. 192-198); ПБГ «Інтобуд» від 4 лютого 2014 року № 161 (т. 3 а. с. 218-220); ПАТ «Аркадія» від 5 вересня 2014 року №79М (т. 3 а. с. 232-233); ТОВ «Аркадія Плаза» від 13 серпня 2014 року №72М (т. 4 а. с. 43-44) та ТОВ з міжнародними інвестиціями «Трансінвестсервіс» від 28 серпня 2014 року № 77М (т. 4 а. с. 84-85).

Витрати, понесені позивачем у зв'язку з оплатою робіт (послуг), отриманих від ПП «Буд Системс» за названим вище договором, віднесено позивачем до складу витрат, що враховуються при визначені об'єкта оподаткування.

В акті перевірки ДПІ у Приморському районі м. Одеси ГУ ДФС в Одеській області зроблено висновок, що позивачем занижено суму податку на прибуток внаслідок віднесення до складу витрат, що враховуються при визначені об'єкта оподаткування, вартості робіт (послуг), придбаних у ПП «Буд Системс», яке входить до переліку підприємств, які зазначені у постанові Генеральної прокуратури України від 20 квітня 2015 року, яка стала підставою для проведення відповідної перевірки відносно податкових зобов'язань ПП «Спеціальні технології». В обґрунтування висновку щодо не підтвердження реальності здійснення позивачем господарських операцій з названим вище підприємством відповідач зазначає, що основним постачальником товарів та послуг для ПП «Буд Системс», тобто контрагента позивача, за період з 1 квітня 2014 року по 31 березня 2015 року було ПП «Хол Авто», по якому вироком Приморського районного суду м. Одеси особу, яка значилася засновником та директором цього підприємства, визнано винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 205 Кримінального кодексу України.

Проте, всупереч висновкам відповідача, витрати ПП «Спеціальні технології» по названій вище господарській операції з ПП «Буд Системс» безпосередньо пов'язані з основною статутною діяльністю позивача та підтверджуються наявними в матеріалах справи первинними документами.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» первинним документом є документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Згідно ст. 9 названого Закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Як вбачається з матеріалів справи, витрати за названою вище угодою з ПП «Буд Системс» включено позивачем до складу витрат, що враховуються при визначені об'єкта оподаткування, на підставі первинних документів - актів приймання виконаних будівельних робіт, довідок про вартість виконаних будівельних робіт, податкових накладних, а також розрахункових документів, що підтверджують оплату придбаного позивачем товару (т. 1 а. с. 124-250, т. 2 а. с. 1-152, 153-184, 185-204), оформлених відповідно до наведених вимог чинного законодавства України, що не спростовується висновками акта перевірки.

Крім того, у ПП «Спеціальні технології» наявна ліцензія Державної архітектурно-будівельної інспекції України від 7 грудня 2011 року Серії АВ № 601024 на господарську діяльність, пов'язану із створенням об'єктів архітектури (т. 1 а. с. 57).

При цьому контролюючим органом не доведено фактів безтоварності операцій за спірною угодою та обізнаності позивача щодо можливого порушення податкового законодавства його контрагентом.

Відповідно до п. 15.1 ст. 15 ПК України платниками податків визнаються фізичні особи (резиденти і нерезиденти України), юридичні особи (резиденти і нерезиденти України) та їх відокремлені підрозділи, які мають, одержують (передають) об'єкти оподаткування або провадять діяльність (операції), що є об'єктом оподаткування згідно з цим Кодексом або податковими законами, і на яких покладено обов'язок із сплати податків та зборів згідно з цим Кодексом.

Згідно п. 16.1 ст. 16 Кодексу платник податків зобов'язаний, зокрема, вести в установленому порядку облік доходів і витрат, складати звітність, що стосується обчислення і сплати податків та зборів, подавати до контролюючих органів у порядку, встановленому податковим та митним законодавством, декларації, звітність та інші документи, пов'язані з обчисленням і сплатою податків та зборів, сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.

Зі змісту наведених положень Податкового кодексу України вбачається, що обов'язок щодо звітування перед контролюючим органом та сплати податкового зобов'язання покладено на платників податків, яким в даному випадку є ПП «Буд Системс». При цьому можливе невиконання таким контрагентом своїх зобов'язань по сплаті податків до бюджету є підставою для відповідальності та тягне негативні наслідки саме щодо цієї особи. Зазначені обставини не є підставою для позбавлення платника податку (ПП «Спеціальні технології») права на віднесення сум витрат до складу валових, якщо останній виконав весь перелік умов щодо підтвердження розміру витрат та їх пов'язаності з господарською діяльністю підприємства.

Суд апеляційної інстанції також враховує, що на час здійснення спірних господарських операцій постачальник послуг (ПП «Буд Системс») був включений до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, а також мав свідоцтво про реєстрацію платника податку на додану вартість. За таких обставин отримувач послуг (позивач) не може нести відповідальність ні за несплату податків постачальником послуг, ні за можливу недостовірність відомостей про нього, наведених у зазначеному реєстрі, за умови необізнаності щодо неї.

Статтею 18 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців» установлено таке. Якщо відомості, які підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, були внесені до нього, то вони вважаються достовірними і можуть бути використані у спорі з третьою особою, доки до них не внесено відповідних змін. Якщо відомості, які підлягають внесенню до цього реєстру, є недостовірними і були внесені до нього, то третя особа може посилатися на них у спорі як на достовірні, за винятком випадків, коли вона знала або могла знати про те, що такі відомості є недостовірними.

Із врахуванням викладеного, апеляційний суд приходить до висновку про правомірність включення до складу витрат, що враховуються при визначені об'єкта оподаткування, витрат позивача за названим вище договором з ПП «Буд Системс», що свідчить про неправомірне визначення позивачу контролюючим органом зобов'язання з податку на прибуток в сумі 167725 грн. за основним платежем.

Відповідно до пп. 14.1.181 п. 14.1 ст. 14 ПК України податковий кредит - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов'язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

Згідно п. 198.2 ст. 198 названого Кодексу (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Пунктом 198.3 ст. 198 ПК України встановлено, що податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

На підставі пункту 198.6 статті 198 ПК України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Відповідно до п. 201.10 ст. 201 Кодексу (у вказаній вище редакції) податкова накладна видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Як вбачається з матеріалів справи, податкове зобов'язання з податку на додану вартість у розмірі 186361 грн. за основним платежем визначено позивачу контролюючим органом у зв'язку зі зменшенням відповідачем підприємству суми витрат, що враховуються при визначені об'єкта оподаткування, по названій вище угоді з ПП «Буд Системс».

Оскільки, як зазначено вище, витрати по вказаній угоді правомірно віднесені позивачем до складу витрат, що враховуються при визначені об'єкта оподаткування, всі розрахунки позивача підтверджені податковими накладними, оформленими у відповідності до вимог чинного законодавства, то і формування позивачем податкового кредиту з включенням до нього суми в 186361 грн. є правомірним.

Доводи апелянта щодо інформації, використаної з інформаційної системи контролюючого органу, зокрема про порушення кримінального провадження відносно посадових осіб ПП «Хол Авто», тобто контрагента постачальника послуг, не спростовують правильність висновків суду першої інстанції щодо реальності здійснення позивачем господарської операції за договором з ПП «Буд Системс», а тому не можуть бути підставою для скасування оскарженого судового рішення.

На підставі частини 2 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

З огляду на приписи наведеної норми процесуального права, при розгляді судом спору щодо правомірності рішення контролюючого органу, яким платнику податків донараховані податкові зобов'язання, презумується добросовісність платника податків, якщо зазначеним органом не доведено інше.

Із врахуванням викладеного, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що позивачем було додержано встановлений чинним законодавством порядок формування витрат, що враховуються при визначені об'єкта оподаткування, та податкового кредиту за спірною господарською операцією.

При цьому можливе невиконання контрагентами своїх зобов'язань по сплаті податку до бюджету є підставою для відповідальності та тягне негативні наслідки саме щодо цих осіб. Зазначені обставини не є підставою для позбавлення платника податку права на формування витрат та податкового кредиту у разі, якщо останній виконав весь перелік умов щодо їх формування та має належні підтвердження їх розміру.

Оскільки визначення позивачу податкових зобов'язань з податку на прибуток та з податку на додану вартість за основними платежами є необґрунтованим, то і застосування податковим органом штрафних (фінансових) санкцій, передбачених ст. 123 Податкового кодексу України, є неправомірним.

Таким чином, висновок суду першої інстанції про задоволення вимог позивача про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень відповідача від 7 липня 2015 року № та № є правильним.

Враховуючи, що судом першої інстанції повно встановлено обставини справи та ухвалено судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, суд апеляційної інстанції на підставі ст. 200 КАС України залишає апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржену постанову окружного адміністративного суду - без змін.

Керуючись ст. ст. 195, 196, 198, 200, 205, 206, 254 КАС України, апеляційний суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у Приморському районі м. Одеси Головного управління ДФС в Одеській області залишити без задоволення, а постанову Одеського окружного адміністративного суду від 25 вересня 2015 року - без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили судовим рішенням апеляційного суду.

Головуючий: О.С. Золотніков

Судді: В.О. Скрипченко

А.Г. Федусик