Справа № 8530/2а-262/11
Суддя: Штульман І.В.
Дата ухвалення: 2015-12-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 грудня 2015 року м. Київ К/9991/17784/12

Вищий адміністративний суд України в складі колегії суддів:

головуючого:Штульман І.В. (доповідач),
суддів:Рецебуринського Ю.Й.,
Олексієнка М.М., -

провівши в порядку касаційного провадження попередній розгляд справи за позовом ОСОБА_4 до Управління Пенсійного фонду України в Зарічному районі міста Суми про зобов'язання нарахувати та виплатити недоплачену пенсію, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на постанову Зарічного районного суду міста Суми від 9 лютого 2011 року та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 6 лютого 2012 року, -

встановив:

У грудні 2010 року ОСОБА_4 звернулася в суд з адміністративним позовом про зобов'язання Управління праці та соціального захисту населення Сумської міської ради нарахувати і виплатити їй недоплачену пенсію за період з 11 лютого 1999 року по 31 грудня 2001 року в розмірі 10900 гривень та зобов'язання Управління Пенсійного фонду України в Зарічному районі міста Суми нарахувати і виплатити їй недоплачену пенсію за період з 1 січня 2002 року по 1 квітня 2010 року в розмірі 67767 гривень.

Ухвалою Зарічного районного суду міста Суми від 9 грудня 2010 року залишено без розгляду позовні вимоги ОСОБА_4 в частині зобов'язання Управління праці та соціального захисту населення Сумської міської ради нарахувати і виплатити недоплачену пенсію за період з 11 лютого 1999 року по 31 грудня 2001 року та в частині зобов'язання Управління Пенсійного фонду України в Зарічному районі міста Суми нарахувати і виплатити недоплачену пенсію за період з 1 січня 2002 року по 27 квітня 2009 року. Поновлено строк звернення до суду ОСОБА_4 з позовними вимогами до Управління Пенсійного фонду України в Зарічному районі міста Суми про зобов'язання нарахувати і виплатити недоплачену пенсію за період з 28 квітня 2009 року

по 1 квітня 2010 року.

У судовому засіданні ОСОБА_4 доповнила позовні вимоги, також просила стягнути з Управління Пенсійного фонду України в Зарічному районі міста Суми на її користь завдану моральну шкоду в розмірі 60000 гривень.

Постановою Зарічного районного суду міста Суми від 9 лютого 2011 року, залишеною без змін ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 6 лютого 2012 року, в задоволенні позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись із рішеннями судів попередніх інстанцій, посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права, позивач звернулася до Вищого адміністративного суду України із касаційною скаргою, у якій просить скасувати зазначені судові рішення і прийняти нове рішення про задоволення позовних вимог у повному обсязі.

Ухвалою судді Вищого адміністративного суду України від 8 червня 2012 року відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою ОСОБА_4 на постанову Зарічного районного суду міста Суми від 9 лютого 2011 року та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 6 лютого 2012 року.

Управлінням Пенсійного фонду України в Зарічному районі міста Суми подано письмове заперечення на зазначену касаційну скаргу, відповідач просить таку залишити без задоволення, а судові рішення - без змін.

Касаційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до частини 1 статті 220 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі і не може досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні, та вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Судами встановлено, що ОСОБА_4 є пенсіонером, перебуває на обліку в Управлінні Пенсійного фонду України в Зарічному районі міста Суми з 11 лютого 1999 року. Розмір пенсії позивачеві був визначений за нормами Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 5 листопада 1991 року

№ 1788-XII (далі - Закон № 1788-XII), з врахуванням заробітної плати згідно наданої довідки за період з 1 січня 1974 року по 31 грудня 1978 року, що була відкоригована відповідно до постанови Кабінету Міністрів України «Про додаткове коригування рівнів державних пенсій» від 20 липня 1992 року № 395. На даний час ОСОБА_4 отримує пенсію по ІІ групі інвалідності внаслідок загального захворювання.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог суди попередніх інстанцій виходили з того, що перерахунок пенсії ОСОБА_4 провадився на підставі наявних у пенсійній справі документів та у відповідності до норм діючого на час перерахунку законодавства, а підстави для коригування заробітної плати позивача згідно положень постанови Кабінету Міністрів України «Про коригування заробітку для обчислення розміру пенсії» від 8 грудня 1997 року № 1357 (далі - постанова № 1357) відсутні.

Так, постановою № 1357 визначено порядок проведення перерахунку пенсій, призначених відповідно до Закону № 1788-XII, розмір яких був обчислений з урахуванням заробітної плати, в тому числі за період після 1 січня

1992 року.

Пунктом 1 постанови № 1357 передбачено порядок обчислення заробітної плати у випадку коли особа надає заробіток одночасно за період до 1 січня 1992 року і після цієї дати. При цьому частина заробітку до 1 січня 1992 року коригується відповідно до підпункту «б» зазначеного пункту, а частина заробітку після 1 січня 1992 року коригується згідно підпункту «а» пункту 1 вказаної постанови.

Тобто, умовою для застосування порядку коригування заробітку для обчислення розміру пенсії відповідно до постанови № 1357 є надання особою заробітної плати, в тому числі за період після 1 січня 1992 року.

Як встановлено судами, пенсія позивачеві обчислювалася із заробітної плати за період роботи з 1 січня 1974 року по 31 грудня 1978 року.

За таких обставин колегія суддів Вищого адміністративного суду України погоджується з висновком судів попередніх інстанцій про відсутність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_4, відповідач діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що визначені чинним законодавством.

Доводи, викладені в касаційній скарзі, не спростовують встановлених судами обставин справи та їх висновку про відмову в задоволенні позовних вимог, підстави для призначення справи до розгляду в судовому засіданні відсутні.

Відповідно до частини 3 статті 2201 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Згідно статті 224 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій. Не може бути скасовано судове рішення з мотивів порушення судом норм процесуального права, якщо це не призвело і не могло призвести до неправильного вирішення справи.

Керуючись статтями 220, 2201, 223, 224, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

у х в а л и в :

Касаційну скаргу ОСОБА_4 - залишити без задоволення.

Постанову Зарічного районного суду міста Суми від 9 лютого 2011 року та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 6 лютого 2012 року у справі за позовом ОСОБА_4 до Управління Пенсійного фонду України в Зарічному районі міста Суми про зобов'язання нарахувати та виплатити недоплачену пенсію - залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає, може бути переглянута Верховним Судом України з підстав, у строк та у порядку, визначеними статтями 237-2391 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий: Штульман І.В.

Судді: Рецебуринський Ю.Й.

Олексієнко М.М.