Справа № 820/10372/15
Суддя: Водолажська Н.С.
Дата ухвалення: 2015-12-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Харківський апеляційний адміністративний суд
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 грудня 2015 р.Справа № 820/10372/15

Головуючий 1 інстанції: Тітов О.М.

Доповідач: Водолажська Н.С.

Колегія суддів у складі:

Головуючий суддя Водолажська Н.С.,

Суддя Філатов Ю.М., Суддя Бенедик А.П.

при секретарі Тітовій А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Харківського окружного адміністративного суду від 09.11.2015р. по справі № 820/10372/15

за позовом ОСОБА_1

до Генеральної прокуратури України, Прокуратури Харківської області

третя особа Генеральний прокурор України

про скасування наказу, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,

ВСТАНОВИЛА:

Позивач, ОСОБА_1, звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом, в якому після уточнення позовних вимог просив: скасувати наказ Генерального прокурора України № 32дк від 31.08.15 р. про звільнення за грубе порушення правил прокурорської етики, скоєння проступку, який порочить працівника прокуратури, ОСОБА_1 із посади заступника прокурора Харківської області та увільнення від виконання обов'язків члена колегії прокуратури Харківської області; зобов'язати Генерального прокурора України поновити ОСОБА_1 на посаді заступника прокурора Харківської області; стягнути з прокуратури Харківської області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу, а також вихідну допомогу у розмірі не менше середнього заробітку.

Постановою Харківського окружного адміністративного суду від 09.11.15 р. по справі № 820/10372/15 у задоволенні позовних вимог було відмовлено.

Позивач не погодився з рішенням суду першої інстанції та подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову Харківського окружного адміністративного суду від 09.11.15 р. по справі № 820/10372/15 та прийняти нове судове рішення про задоволення позовних вимог, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

Відповідач, Прокуратура Харківської області, подав письмові заперечення на апеляційну скаргу, де наполягає на законності судового рішення, просить залишити його без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Позивач в судове засідання не з'явився, подавши заяву про розгляд справи без його участі.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши постанову суду першої інстанції, дослідивши доводи апеляційної скарги та заперечення на неї, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що наказом Генерального прокурора України № 32дк від 31.08.15 р. «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності за грубе порушення правил прокурорської етики, скоєння проступку, який порочить працівника прокуратури» ОСОБА_1 було звільнено з посади заступника прокурора Харківської області та увільнено від виконання обов'язків члена колегії прокуратури Харківської області. Згідно змісту вказаного наказу, за результатами службової перевірки, проведеної за фактом публікації в мережі Інтернет відеозапису конфлікту, який мав місце 08.08.15 р. у клубі «Panorama Lounge», м. Харкова, встановлено, що ОСОБА_1, грубо порушуючи правила прокурорської етики та загальноприйняті норми моралі і поведінки, під час особистого конфлікту з відвідувачами закладу спровокував його загострення та заподіяв тілесні ушкодження громадянину. Своїм ганебним вчинком ОСОБА_1 скомпрометував звання працівника прокуратури. Вказана подія набула негативного суспільного резонансу та завдала шкоди авторитету органів прокуратури України. Про факт своєї участі у цьому конфлікті ОСОБА_1 своєчасно не повідомив прокуратуру вищого рівня, подавши рапорт лише після опублікування відеозапису в мережі Інтернет. Своїми діями ОСОБА_1 порушив вимоги Кодексу професійної етики працівників прокуратури і є несумісним з подальшим перебуванням в органах прокуратури.

Не погодившись з вказаним вище наказом, позивач звернувся до суду першої інстанції із вищевказаними позовними вимогами.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції дійшов до висновку, що судовим розглядом адміністративної справи не було встановлено порушення суб'єктом владних повноважень чинного законодавства при прийнятті оскаржуваного рішення.

З матеріалів справи вбачається, що на виконання наказу Генерального прокурора України № 17гн від 22.09.14 р. та п. 2.2.3 Інструкції «Про порядок проведення службових розслідувань (перевірок) в органах прокуратури України», затвердженої наказом Генерального прокурора України № 104 від 24.09.14 р., було створено групу в складі працівників прокуратури Харківської області, а саме: начальника відділу роботи з кадрами прокуратури Харківської області ОСОБА_2, старшого прокурора відділу роботи з кадрами прокуратури Харківської області ОСОБА_3 та прокурора відділу запобігання правопорушенням у територіальних прокуратурах управління внутрішньої безпеки та захисту працівників прокуратури Генеральної прокуратури України ОСОБА_4 На підставі зазначеного наказу була проведена службова перевірка за рапортом ОСОБА_1 щодо проведення службової перевірки за фактом публікації у мережі Інтернет відеозапису конфлікту 08.08.15 р. у клубі «Panorama Lounge» м. Харкова, який, на його думку, дискредитує його як посадову особу. Перевіркою встановлено, що заступник прокурора Харківської області ОСОБА_1 грубо порушив правила прокурорської етики та загальноприйняті норми моралі і поведінки, під час особистого конфлікту з відвідувачами закладу спровокував його загострення та заподіяв тілесні ушкодження громадянину. Про вказаний факт ОСОБА_1 прокурору вищого рівня своєчасно не повідомив, подавши рапорт лише після опублікування відеозапису. Вказана подія набула негативного суспільного резонансу та завдала шкоди авторитету органів прокуратури, що свідчить про те, що своїми діями ОСОБА_1 порушив вимоги ст. 18 Кодексу професійної етики та поведінки працівників прокуратури, тобто скоїв проступок, який порочить його як працівника прокуратури і є несумісним з подальшим перебуванням в органах прокуратури.

Також службовою перевіркою встановлено, що заступник прокурора Харківської області ОСОБА_1 у клубі «Panorama Lounge» м. Харкова, грубо порушуючи правила прокурорської етики та загальноприйняті норми моралі і поведінки, під час особистого конфлікту з відвідувачами закладу спровокував його загострення та заподіяв тілесні ушкодження громадянину. Зокрема, під час службової перевірки були вивчені відеозаписи з камер відео-спостереження клубу, з яких вбачається, що після того як ОСОБА_5 в оточенні охорони підійшов до ОСОБА_6 та протягнув йому руку з відкритою долонею і потім опускає її, а ОСОБА_1 спрямовує ліву руку в обличчя ОСОБА_5, зачіпаючи при цьому обличчя охоронця ОСОБА_7

В доводах апеляційної скарги позивач по справі зазначив, що судом першої інстанції в порушення приписів ст. 86 КАС України залишений поза увагою та не надана оцінка тому факту, що позивачем не вчинені жодні протиправні дії, порушення законності або службової дисципліни, що підриває авторитет прокуратури, або завдало шкоди інтересам держави та суспільства. Також апелянт зазначив, що події, які відбулися 08.08.15 р., органами прокуратури та судом першої інстанції безпідставно розцінено як вчинення позивачем ганебного вчинку, що завдало шкоди авторитету органів прокуратури України.

Апелянт зазначив, що фактичною підставою для проведення службового розслідування в даному випадку, слугував його рапорт на ім'я прокурора Харківської області про розміщення в мережі Інтернет інформації, яка порочить органи прокуратури та особисто ОСОБА_8, як посадову особу. Відповідно до публікації у мережі Інтернет, відеозапис має назву «Пьяный беспредел зама прокурора Харьковской области ОСОБА_1 в ночном клубе». Вказаний відеоролик був викладений на сторінці заступника Генерального прокурора України ОСОБА_9 із зазначенням, начебто, перебування ОСОБА_8 в стані алкогольного сп'яніння та вчинення ним протиправних дій. Проте, за відсутності будь-якого акта медичного «освідування» та інших підтверджуючих доказів перебування ОСОБА_8 у стані алкогольного сп'яніння, вказана обставина не могла слугувати підставою для прийняття спірного наказу та висновку про проведення службової перевірки. Також апелянт вважає безпідставним та необґрунтованим зазначення у спірному наказі факту заподіяння, начебто, ним тілесних ушкоджень громадянину, з огляду на положення ст. 62 Конституції України та ст. 17 КПК України.

Колегія суддів зазначає, що правила прокурорської етики визначені Кодексом професійної етики та поведінки працівників прокуратури, схваленим Всеукраїнською конференцією працівників прокуратури 28.11.12 р. та затвердженим наказом Генерального прокурора України № 123 28.11.12 р. Розділом III цього Кодексу встановлені основні вимоги до позаслужбової поведінки працівника прокуратури. Згідно ч. 3 ст. 18 цього Кодексу працівнику прокуратури слід уникати особистих зв'язків, що можуть вплинути на неупередженість і об'єктивність виконання професійних обов'язків, скомпрометувати високе звання працівника прокуратури, не допускати дій, висловлювань і поведінки, які можуть зашкодити його репутації та авторитету прокуратури, викликати негативний громадський резонанс.

В апеляційній скарзі позивач по справі зазначив, що єдиною обставиною, якою керувався суд при ухваленні постанови, є хибне твердження про винесення наказу з підстав вчинення ОСОБА_8 проступку, який порочить працівника прокуратури, а вказані обставини є підставою для притягнення працівників до дисциплінарної відповідальності, зокрема звільнення. Разом з тим, суд не взяв до уваги доводи позивача щодо порушення балансу між його діями під час відвідування закладу відпочинку як громадянина України, якого туди запросили, та суворістю дисциплінарного покарання, оскільки дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення є крайньою мірою. Звільнення за порушення правил прокурорської етики може мати місце лише тоді, коли особою скоєно проступок проти інтересів служби, який суперечить покладеним на нього обов'язкам, підриває довіру до нього, як носія влади, що призводить до приниження державного органу та унеможливлює подальше виконання ним своїх обов'язків. Але, у даному випадку, апелянт вважає, що ним не вчинено жодних протиправних дій на порушення законності або службової дисципліни, що підриває авторитет прокуратури, або завдали шкоду інтересам держави та суспільства.

Колегія суддів зазначає, що доводи позивача про те, що суд першої інстанції не взяв до уваги його доводи щодо порушення балансу між його діями під час відвідування закладу відпочинку як громадянина України, якого туди запросили, та суворістю дисциплінарного покарання є безпідставними, оскільки Кодексом професійної етики та поведінки працівників прокуратури визначені як правила поведінки працівника прокуратури у робочий час (під час виконання ним своїх службових обов'язків) так і у позаробочий час, а тому працівник прокуратури повинен дотримуватися таких правил постійно.

Безпідставним є також посилання апелянта на те, що провокування конфлікту було з боку іншої сторони, оскільки згідно наявних в матеріалах справи доказів не вбачається того, що ОСОБА_8 вчинялися будь-які реальні дії щодо недопущення загострення конфлікту після його провокування іншою стороною. Крім того, згідно загальнодоступного в мережі Інтернет відеозапису із камер відео-спостереження вбачається, що ОСОБА_8 під час конфлікту вдарив в обличчя особу, що була стороною конфлікту. При цьому доводів на спростування факту завдання удару в обличчя іншій особі позивачем по справі не надано.

Таким чином, колегія суддів зазначає, що позивачем вчинений поступок, який зашкодив авторитету прокуратури та викликав негативний громадський резонанс, оскільки при відвідування публічних місць позивач повинен був усвідомлювати свої вчинки, як особа, яка є працівником прокуратури. Крім того, колегія суддів вважає за доцільне зауважити, що неповідомлення ОСОБА_8 керівництва прокуратури Харківської області про конфлікт, який відбувся 08.08.15 р., одразу може свідчити про те, що позивач прагнув приховати вчинення ним проступку, який міг зашкодити його подальшому перебуванню на службі в органах прокуратури.

Згідно п. 2.1 наказу Генерального прокурора України № 17 гн від 22.09.14 р. до ганебних вчинків, скоєних прокурорами чи слідчими, слід відносити кримінальні, корупційні правопорушення, керування транспортними засобами у стані алкогольного чи наркотичного сп'яніння або відмову від проходження огляду з метою виявлення стану сп'яніння, порушення Присяги працівника прокуратури і Кодексу професійної етики та поведінки працівників прокуратури, які дискредитують їх як працівників прокуратури та шкодять авторитету органів прокуратури. В п. 4.1 вказаного наказу передбачено невідкладне повідомлення керівників вищого рівня працівників управління внутрішньої безпеки та захисту працівників прокуратури Генеральної прокуратури України, дислокованих у відповідних прокуратурах обласного рівня про скоєння підпорядкованими прокурорами та слідчими ганебних вчинків, фактів неправомірного втручання у службову діяльність та перешкоджання виконанню ними службових обов'язків, посягань на їх життя, здоров'я та майно або про надходження звернень чи іншої інформації з цих питань.

Оскільки матеріалами справи підтверджений факт порушення ОСОБА_8 Кодексу професійної етики та поведінки працівників прокуратури, який виявився у порушенні правил позаслужбової поведінки працівника прокуратури у зв'язку із вчиненням проступку, який зашкодив авторитету прокуратури та викликав негативний громадський резонанс, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що відповідачем оскаржуваний наказ був виданий у межах повноважень та у спосіб, визначений законами України, своєчасно та обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення.

В доводах апеляційної скарги позивач по справі також зазначив, що у порушення вимог ст. 86 КАС України суд першої інстанції не надав належної оцінки доводам щодо порушення відповідачем норм Кодексу законів України про працю, оскільки під час винесення наказу ОСОБА_8 перебував на лікарняному. Таких висновків суд першої інстанції помилково дійшов через надання відповідачем документів, які начебто свідчать про перебування ОСОБА_8 на робочому місці у період з 27.08.15 р. по 31.08.15 р., оскільки на документах, які датовано 27.08.15 р., відображено підпис позивача.

В рішенні суду першої інстанції зазначено та позивачем по справі не спростовано, що будь-яків листків непрацездатності за серпень 2015 р. позивачем в установленому порядку до Прокуратури Харківської області подано не було, а у табелі обліку робочого часу прокуратури Харківської області за цей місяць ОСОБА_1 проставлено всі робочі дні, за які він отримав заробітну плату, що підтверджується довідками-розрахунками про середню заробітну плату та табелями обліку робочого часу, згідно якого ОСОБА_1 31.08.15 р. був на робочому місці. Також факт перебування ОСОБА_1 на стаціонарному лікуванні в період з 27.08.15 р. спростовується його особистим підписом на службових документах, що свідчить про виконання ним посадових обов'язків у цей термін. В свою чергу, жодних доказів невідповідності підпису, що міститься на копіях документів, які були надані представником відповідача до суду першої інстанції, підпису ОСОБА_8 матеріали справи не містять.

Крім того, суд першої інстанції правомірно зазначив, що відповідно до вимог Інструкції щодо поводження з ключовими документами та носіями, затвердженої заступником Генерального прокурора України 05.11.12 р., під час тимчасового припинення виконання своїх службових обов'язків посадовою особою - власником особистого ключа (у зв'язку з відпусткою, хворобою та ін.), він повинен подати в Центр сертифікації ключів або регіональний центр заяву про блокування сертифікату. Разом з тим, позивач до Прокуратури Харківської області з відповідною заявою не звертався та жодних доводів на спростування вказаного вище висновку суду першої інстанції не навів.

Враховуючи наведені вище обставини, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, оскільки доводи апеляційної скарги його не спростовують.

Зважаючи на те, що постанова Харківського окружного адміністративного суду від 09.11.15 р. по справі № 820/10372/15 прийнята з дотриманням вимог чинного законодавства, колегія суддів не виявила підстав для її скасування.

Керуючись ст. ст. 160, 167, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 209, 254 КАС України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Харківського окружного адміністративного суду від 09.11.15 р. по справі № 820/10372/15 - залишити без задоволення.

Постанову Харківського окружного адміністративного суду від 09.11.15 р. по справі № 820/10372/15 за позовом ОСОБА_1 до Генеральної прокуратури України, Прокуратури Харківської області, третя особа Генеральний прокурор України, про скасування наказу, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили негайно з моменту її проголошення і може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України шляхом подання касаційної скарги протягом двадцяти днів з моменту виготовлення повного тексту.

Головуючий суддя (підпис)Водолажська Н.С.
Судді(підпис) (підпис) Філатов Ю.М. Бенедик А.П.

Повний текст ухвали виготовлений та підписаний 17.12.2015 року.