Справа № 348/1556/14-а
Суддя: Старунський Дмитро Миколайович
Дата ухвалення: 2015-12-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

у х в а л а

Іменем україни

10 грудня 2015 року Справа № 876/8526/14

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Старунського Д.М.,

суддів Багрія В.М., Рибачука А.І.,

за участю секретаря судового засідання Лемцьо І.В.,

представника відповідача Клімової А.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові апеляційну скаргу Івано-Франківського обласного центру зайнятості на постанову Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 13 серпня 2014 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Івано-Франківського обласного центру зайнятості про визнання дій протиправними щодо невиплати грошової допомоги при виході на пенсію в розмірі десяти посадових окладів,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_2 02.07.2014 року звернулася в суд з адміністративним позовом до Івано-Франківського ОЦЗ, в якому просила визнати дій протиправними щодо невиплати грошової допомоги при виході на пенсію в розмірі десяти посадових окладів та зобов'язати Івано-Франківський обласний центр зайнятості нарахувати та виплатити грошову допомогу в розмірі десяти посадових окладів при виході на пенсію як державному службовцю відповідно до ст. 37 Закону України «Про державну службу».

Постановою Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 13 серпня 2014 року позов задоволено. Визнано протиправними дії Івано-Франківського обласного центру зайнятості щодо невиплати ОСОБА_2 грошової допомоги при виході на пенсію в розмірі десяти посадових окладів. Зобов'язано Івано-Франківський обласний центр зайнятості нарахувати та виплатити ОСОБА_2 грошову допомогу в розмірі десяти посадових окладів при виході на пенсію як державному службовцю, відповідно до ст.37 Закону України «Про державну службу».

Не погодившись з таким рішенням суду першої інстанції Івано-Франківський ОЦЗ оскаржив його в апеляційному порядку. В апеляційній скарзі просить рішення суду першої інстанції скасувати і прийняти нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити.

Вимоги за апеляційною скаргою обґрунтовує тим, що, на момент припинення трудових відносин з гр. ОСОБА_2 відповідно п. 1 ст. 40 Кодексу законів про працю України у зв'язку із скороченням штатів, у Івано-Франківського обласного центру зайнятості не було правової підстави(зобов'язання) для нарахування та виплати позивачу 10 посадових окладів, так як зазначені підстави припинення державної служби для такої виплати не передбачені ст.37 Закону України «Про державну службу».

При апеляційному розгляді представник відповідача вимоги апеляційної скарги підтримала з зазначених в ній підстав.

Позивач в судове засідання не з»явилася, що відповідно п.4 ст.196 КАС України не перешкоджає розгляду справи за її відсутності.

Заслухавши суддю-доповідача по справі, перевіривши матеріали справи та апеляційну скаргу в межах наведених у ній доводів, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що 06.11.2001 року на підставі Наказу №637-к ОСОБА_2 була прийнята на роботу в Івано-Франківський ОЦЗ та призначена на посаду головного спеціаліста відділу активної підтримки безробітних Надвірнянського РЦЗ.

26.11.2001 р. її на підставі наказу №682-к переведено на посаду головного спеціаліста відділу взаємодії з роботодавцями Надвірнянського РЦЗ.

30.11.2004 р. позивачку на підставі наказу №786-к переведено на посаду заступника начальника відділу взаємодії з роботодавцями Надвірнянського РЦЗ, а 24.12.2004 р. на підставі наказу №863-к переведено на посаду заступника начальника відділу надання соціальних послуг з працевлаштування Надвірнянського РЦЗ.

Крім того, 31.01.2005 р. згідно наказу №56-к ОСОБА_2 присвоєно 12 ранг державного службовця.

Згодом, 10.01.2007 р. позивачку, на підставі наказу №10-к переведено на посаду начальника відділу надання соціальних послуг з працевлаштування Надвірнянського РЦЗ і 05.02.2007 р. відповідно до наказу №7-к присвоєно 11 ранг державного службовця.

В подальшому, 19.12.2011 р. на підставі наказу №100-к позивачку призначено на посаду начальника відділу організації працевлаштування населення Надвірнянського РЦЗ. На даній посаді позивачка пропрацювала до 27.03.2014 року і на підставі наказу №176-к її було звільнено з роботи у зв'язку із скороченням посади (п. 1 ст. 40 КЗпП України).

З матеріалів справи видно, що в цілому позивачка відпрацювала на державній службі у Івано-Франківському обласному центрі зайнятості 12 років 04 місяці і 21 день.

Весь стаж роботи у Івано-Франківський ОЦЗ з 06.11.2001року по 27.03.2014 рік підтверджується відповідними записами у трудовій книжці позивачки від 24.06.1980 р. з посиланням на дату та номер наказів (розпоряджень) про прийняття та звільнення.

Дані обставини не заперечуються представником відповідача - Івано-Франківського обласного центру зайнятості.

Судом також встановлено, що для призначення пенсії, позивачка звернулася до Івано-Франківського обласного центру зайнятості із заявою про виплату грошової допомоги в розмірі десяти місячних посадових окладів, в якій зазначила про свій вихід на пенсію, як державного службовця, проте листом відповідача від 16.05.2014 року №ОЦЗ -1509-09/0/19-14 їй було відмовлено у виплаті такої допомоги.

Задовольняючи адміністративний позов, суд першої інстанції виходив з того, що позивачка на час звільнення з посади мала стаж державного службовця більше 10 років, тому при достроковому виході на пенсію вона має право на отримання грошової допомоги в розмірі 10 місячних окладів, на підставі ст. 37 Закону України «Про державну службу».

Колегія суддів вважає, що наведені висновки суду першої інстанції є правильними, оскільки вони ґрунтуються на фактичних обставинах справи та відповідають приписам чинного законодавства, з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 2 ст. 37 Закону України «Про державну службу», на одержання пенсії державних службовців мають право особи, які досягли встановленого законодавством пенсійного віку, за наявності страхового стажу для чоловіків - 35 років, для жінок - 30 років, у тому числі стажу державної служби - не менше 10 років, та які на час досягнення пенсійного віку працювали на посадах державних службовців, а також особи, які мають не менше 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, - незалежно від місця роботи на час досягнення пенсійного віку.

Згідно ч. 13 ст. 37 Закону України «Про державну службу» державним службовцям у разі виходу на пенсію за наявності стажу державної служби не менше 10 років виплачується грошова допомога в розмірі 10 місячних посадових окладів.

26 листопада 2013 року Конституційний Суд України у справі № 1-14/2013 прийняв Рішення та надав висновки щодо офіційного тлумачення положення ч. 13 ст. 37 Закону України «Про державну службу» у системному зв'язку з положеннями пункту 2 частин першої, другої ст. 40 КЗпП України, ст. 21 Закону України «Про основні засади соціального захисту ветеранів праці та інших громад похилого віку в Україні», у якому зазначив, що грошова допомога в розмірі 10 місячних посадових окладів виплачується державному службовцю за умов виходу на пенсію з посади державного службовця та наявності страхового стажу, в тому числі стажу державної служби не менше 10 років. Жодних додаткових умов для виплати грошової допомоги державному службовцю у разі виходу його на пенсію в ч. 13 ст. 37 Закону України «Про державну службу» не встановлено.

Тобто, грошова допомога, передбачена вказаним законодавчим положенням, має разовий характер. Право на її одержання пов'язане з певним стажем роботи особи на посаді державного службовця та припиненням цієї роботи у зв'язку з виходом на пенсію державного службовця. Тому розірвання трудового договору з державним службовцем з підстав, визначених у п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України, не може нівелювати право державного службовця на отримання зазначеної грошової допомоги за умови наявності стажу державної служби не менше 10 років.

Отже, у разі дострокового виходу на пенсію державного службовця з посади в органах державної влади відповідно до чинного законодавства державний службовець за наявності стажу державної служби не менше 10 років і страхового стажу, необхідного для призначення пенсії за віком у мінімальному розмірі, передбаченого абзацом 1 частини 1 статті 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», має право на отримання грошової допомоги в розмірі 10 місячних посадових окладів, яке не пов'язане з досягненням пенсійного віку, визначеного ч. 1 ст. 37 Закону України «Про державну службу».

З абз. 5 листа Міністерства праці та соціальної політики «Щодо виплати грошової допомоги при достроковому виході на пенсію» від 17.09.2009 року №396/13/155-09 вбачається, що грошова допомога виплачується у разі звільнення з посади державного службовця у зв'язку з виходом на пенсію державного службовця. Ця норма застосовується також і при достроковому виході на пенсію державних службовців у зв'язку із звільненням згідно з пунктом 1 статті 40 КЗпП України.

Як встановлено судом, на момент звільнення ОСОБА_3 з роботи її загальний стаж становив 34 роки 8 місяців та 1 день, з них стаж державної служби 20 років 3 місяці 1 день, що підтверджується довідкою УПФ України в Надвірнянському районі №3923/03 від 20.06.2014 року.

Позивачка вийшла на пенсію, як державний службовець на підставі ст. 40 КЗпП України, а тому враховуючи вищевказане не втратила права на отримання грошової допомоги, передбаченої ст. 37 Закону України «Про державну службу».

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що рішення Івано-Франківського ОЦЗ про відсутність підстав для виплати позивачці, передбаченої статтею 37 Закону України «Про державну службу» допомоги при звільненні по ч. 1 ст. 40 Кодексу Законів про Працю України, є неправомірним.

Відповідно до ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а суд згідно з статтею 86 КАС України оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції вважає, що постанова суду першої інстанції ґрунтується на повно, об'єктивно і всебічно з'ясованих обставинах, а доводи апелянта на правомірність прийнятої постанови не впливають та висновків суду не спростовують.

Керуючись ст.ст. 160 ч. 3, 195, 196, 198 п. 1, 200, 205 ч. 1 п. 1, 206, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

у х в а л и в:

Апеляційну скаргу Івано-Франківського обласного центру зайнятості залишити без задоволення, а постанову Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 13 серпня 2014 року у справі №348/1556/14-а - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення.

На ухвалу може бути подано касаційну скаргу безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів після набрання нею законної сили, а в разі складання ухвали в повному обсязі відповідно до статті 160 КАС України - з дня складання ухвали в повному обсязі.

Головуючий суддя Д.М. Старунський

Судді В.М. Багрій

А.І. Рибачук

Ухвала у повному обсязі складена 15.12.2015 року.