Справа № 815/3779/15
Суддя: Романішин В.Л.
Дата ухвалення: 2015-12-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
----------------------
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 грудня 2015 р.м.ОдесаСправа № 815/3779/15

Категорія: 9.4 Головуючий в 1 інстанції: Катаєва Е. В.

Одеський апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого -судді Романішина В.Л.,

суддів Димерлія О.О., Єщенка О.В.,

за участю секретаря Колеснікова-Горобець І.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м.Одесі апеляційну скаргу Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ «Імексбанк» Северина Юрія Петровича на постанову Одеського окружного адміністративного суду від 29 жовтня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ «Імексбанк» Северина Юрія Петровича, третя особа публічне акціонерне товариство «Імексбанк», про визнання протиправними дій та зобов'язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

В липні 2015 року ОСОБА_2 звернувся до Одеського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ «Імексбанк» Северина Ю.П., в якому, з урахуванням уточнення позовних вимог, просив:

- визнати протиправними дії Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ «Імексбанк» Северина Ю.П. щодо визнання договору банківського вкладу № від 19.01.2015р. ОСОБА_2 нікчемним, призупинення виплат та включення його до переліку вкладників, які не мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб;

- зобов'язати Уповноважену особу Фонду Северина Ю.П. включити ОСОБА_2 у перелік вкладників АТ «Імексбанк», які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду і передати цей перелік вкладників до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб;

- зобов'язати Фонд гарантування вкладів фізичних осіб включити ОСОБА_2 у загальний реєстр вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, затвердити цей реєстр та здійснити відповідні виплати.

Позов обґрунтовував тим, що в порушення вимог Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», у зв'язку з початком процедури ліквідації АТ «Імексбанк», його не включено до Реєстру вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб.

Постановою Одеського окружного адміністративного суду від 29.10.2015р. позов задоволено частково.

Зобов'язано Уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Імексбанк» Северин Ю.П. включити ОСОБА_2 до переліку вкладників ПАТ «Імексбанк», які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду, за договором банківського вкладу № від 19.01.2015р. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Приймаючи вказане рішення суд першої інстанції дійшов висновку, що ОСОБА_2 є добросовісним вкладником АТ «Імексбанк», який підлягає включенню до переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, а доводи Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ «Імексбанк» Северин Ю.П. щодо протилежного не підтверджено жодним доказом, повідомлення про визнання укладених позивачем з банком правочинів нікчемними суду не представлено.

Не погоджуючись із зазначеною постановою, Уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ «Імексбанк» Северин Ю.П. подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції як таке, що прийняте з порушенням норм матеріального права, та прийняти нову постанову, якою позов ОСОБА_2 залишити без задоволення.

В своїй скарзі апелянт зазначає, що позивач не є вкладником неплатоспроможного банку у розумінні Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» і не має права на відшкодування, оскільки ОСОБА_2 уклав нікчемний правочин з метою порушення публічного порядку відшкодування грошових коштів поза черговістю, встановленою Законом.

Також, апелянт зазначає, що судом не враховано, що постановою Правління НБУ від 16.09.2013р. №365 «Про порядок надходження коштів в іноземній валюті та поточні рахунки фізичних осіб в межах України» заборонено переказ коштів в іноземній валюті в межах України з поточного рахунку в іноземній валюті однієї фізичної особи на поточний рахунок в іноземній валюті іншої фізичної особи.

ОСОБА_2 надав письмові заперечення на апеляційну скаргу, в яких, з посиланням на дотримання судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржену постанову - без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Як вбачається з матеріалів справи та правильно встановлено судом першої інстанції, 15.01.2013р. між ОСОБА_2 та ПАТ «Імексбанк» укладено договір банківського вкладу №990398168 на суму 50 000 доларів США.

28.08.2014р. на підставі договору банківського вкладу №990410470 про приєднання до публічного договору №1 банківського вкладу (депозиту) від 20.01.2014р. ці кошти перераховано на вкладний рахунок ОСОБА_2 з датою повернення 01.06.2015р.

19.01.2015р. на підставі договору банківського вкладу №990413425 про приєднання до публічного договору №1 банківського вкладу (депозиту) від 20.01.2014р. позивачем з коштів вищевказаного рахунку у сумі 10 000 дол. США були перераховані на його ж рахунок з датою видачі 22.04.2015р.

Іншу суму ОСОБА_2 перераховано на депозитні вклади на відкриті ним рахунки в ПАТ «Імексбанк» на членів сім'ї доньок ОСОБА_3 - 10 000 дол. США, ОСОБА_4 - 10 000 дол. США, cecтри ОСОБА_5 - 10 000 дол. США та її чоловіка ОСОБА_6 - 10 000 дол. США, а також дружини ОСОБА_7 - 3000 дол. США.

З матеріалів справи, також, вбачається, що 15.01.2015р. Правлінням НБУ прийнято постанову №16/БТ «Про віднесення AT «Імексбанк» до категорії проблемних».

26.01.2015 року Правлінням НБУ прийнято постанову №50 «Про віднесення публічного акціонерного товариства «Імексбанк» до категорії неплатоспроможних».

На підставі вказаної постанови виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб 26.01.2015р. прийнято рішення №16 «Про запровадження тимчасової адміністрації у АТ «Імексбанк», яким з 27.01.2015р. запроваджено тимчасову адміністрацію в АТ «Імексбанк» строком на три місяці з 27.01.2015р. по 26.04.2015р. включно та призначено уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації в АТ «Імексбанк» - Северин Юрія Петровича.

В подальшому, рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб №84 від 23.04.2015р. строк здійснення тимчасової адміністрації в АТ «Імексбанк» та повноваження уповноваженої особи Фонду продовжено до 26.05.2015р. включно.

27.05.2015р., відповідно до ст.44 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», на підставі постанови Правління Національного банку України від 21.05.2015р. №330 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію публічного акціонерного товариства «Імексбанк», виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення №105 «Про початок процедури ліквідації АТ «Імексбанк» та призначення уповноваженої особи Фонду на ліквідацію банку». Вказаним рішенням розпочато процедуру ліквідації АТ «Імексбанк» та призначено уповноваженою особою Фонду на ліквідацію АТ «Імексбанк» Северин Ю.П. строком на 1 рік з 27.05.2015р. по 26.05.2016р. включно.

Листом №5515 від 30.04.2015р. Уповноваженою особою Фонду ОСОБА_2 повідомлений, що за результатами перевірки правочинів банку встановлено, що за участю позивача проведено ряд операцій, що за попередніми висновками можуть містити ознаки нікчемності та підпадати під критерії нікчемності, передбачені ст.38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», а нетиповий характер їх вчинення - свідчити про здійснення спроби клієнтами за штучно-створених підстав отримати задоволення своїх вимог з коштів Фонду. Позивача, також, повідомлено про тимчасове зупинення виплат за всіма операціями, проведеними з його участю та запропоновано надати письмові пояснення та документи.

25.05.2015р. ОСОБА_2 надав письмові пояснення Уповноваженій особі Фонду, в яких виклав обставини здійснення операцій в установі банку з 2013 року, та зазначив, що він повинен негайно бути включений до списку осіб, які мають право на отримання відшкодування за рахунок Фонду, так як за його рахунком залишок коштів становить 158 995 грн.

11.06.2015р. позивач звернувся з заявою до Уповноваженої особи Фонду щодо надання письмової відповіді про причини не включення його в перелік вкладників, які мають право на відшкодування за рахунок Фонду, оскільки у повідомленні від 30.04.2015р. зазначалось про попередні висновки та запропоновано надати пояснення. Відповідь відповідача на вказане звернення з матеріалах справи відсутня.

ОСОБА_2, вважаючи незаконними дії відповідачів щодо не включення його до переліку та загального реєстру вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду, звернувся з даним позовом до суду.

На підставі ст.195 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає постанову Одеського окружного адміністративного суду від 29.10.2015р. в межах вимог апеляційної скарги ОСОБА_2, тобто в частині вимог, які задоволено оскаржуваним судовим рішенням.

Відповідно до ч.1, ч.2 ст.4 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» основним завданням Фонду є забезпечення функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб та виведення неплатоспроможних банків з ринку. На виконання свого основного завдання Фонд у порядку, передбаченому цим Законом, здійснює такі функції: веде реєстр учасників Фонду; здійснює заходи щодо організації виплат відшкодувань за вкладами в разі прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку; здійснює процедуру виведення неплатоспроможних банків з ринку, у тому числі шляхом здійснення тимчасової адміністрації та ліквідації банків, організовує відчуження активів і зобов'язань неплатоспроможного банку, продаж неплатоспроможного банку або створення та продаж перехідного банку.

Згідно ст.26 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» Фонд гарантує кожному вкладнику банку відшкодування коштів за його вкладом. Фонд відшкодовує кошти в розмірі вкладу, включаючи відсотки, нараховані на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку, але не більше суми граничного розміру відшкодування коштів за вкладами, встановленого на дату прийняття такого рішення, незалежно від кількості вкладів в одному банку. Сума граничного розміру відшкодування коштів за вкладами не може бути меншою 200 000 грн. Адміністративна рада Фонду не має права приймати рішення про зменшення граничної суми відшкодування коштів за вкладами.

Вкладник набуває право на одержання гарантованої суми відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Фонду в межах граничного розміру відшкодування коштів за вкладами після прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку.

Відповідно до ст.27 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» уповноважена особа Фонду складає перелік вкладників та визначає розрахункові суми відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду відповідно до вимог цього Закону та нормативно-правових актів Фонду станом на день отримання рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку.

Уповноважена особа Фонду протягом трьох днів з дня отримання Фондом рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку формує повний перелік вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду, із визначенням сум, що підлягають відшкодуванню.

Уповноважена особа Фонду зазначає у переліку вкладників суму відшкодування для кожного вкладника, яка розраховується виходячи із сукупного обсягу всіх його вкладів у банку та нарахованих процентів. Нарахування процентів за вкладами припиняється з дня прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку.

Інформація про вкладника в переліку вкладників має забезпечувати його ідентифікацію відповідно до законодавства.

Протягом шести днів з дня отримання Фондом рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку виконавча дирекція Фонду затверджує реєстр вкладників для здійснення виплат відповідно до наданого уповноваженою особою Фонду переліку вкладників. Фонд публікує оголошення про відшкодування коштів вкладникам у газетах «Урядовий кур'єр» або «Голос України» та на своїй офіційній сторінці в мережі Інтернет не пізніше ніж через сім днів з дня отримання Фондом рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку.

Уповноважена особа Фонду протягом трьох днів з дня отримання Фондом рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію формує перелік вкладників, кошти яких не підлягають відшкодуванню Фондом відповідно до частини четвертої статті 26 цього Закону.

Частиною 2 статті 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» з метою забезпечення прав Фонду уповноважена особа забезпечує перевірку правочинів (у тому числі договорів), вчинених (укладених) банком протягом одного року до дня запровадження тимчасової адміністрації банку, на предмет виявлення правочинів (у тому числі договорів), що є нікчемними.

При цьому, статтею 37 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» закріплено повноваження уповноваженої особи Фонду, відповідно яких уповноважена особа Фонду має право, зокрема, повідомляти сторони за договорами, зазначеними у частині другій статті 38 цього Закону, про нікчемність цих договорів та вчиняти дії щодо застосування наслідків нікчемності договорів.

Частиною третьою статті 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) встановлено вичерпний перелік підстав, за яких правочини неплатоспроможного банку є нікчемними. До таких підстав віднесено: 1) банк безоплатно здійснив відчуження майна, прийняв на себе зобов'язання без встановлення обов'язку контрагента щодо вчинення відповідних майнових дій, відмовився від власних майнових вимог; 2) банк до дня визнання банку неплатоспроможним взяв на себе зобов'язання, внаслідок чого він став неплатоспроможним або виконання його грошових зобов'язань перед іншими кредиторами повністю чи частково стало неможливим; 3) банк здійснив відчуження чи передав у користування або придбав (отримав у користування) майно, оплатив результати робіт та/або послуги за цінами, нижчими або вищими від звичайних (якщо оплата на 20 відсотків і більше відрізняється від вартості товарів, послуг, іншого майна, отриманого банком), або зобов'язаний здійснити такі дії в майбутньому відповідно до умов договору; 4) банк оплатив кредитору або прийняв майно в рахунок виконання грошових вимог у день, коли сума вимог кредиторів банку перевищувала вартість майна; 5) банк прийняв на себе зобов'язання (застава, порука, гарантія, притримання, факторинг тощо) щодо забезпечення виконання грошових вимог у порядку іншому, ніж здійснення кредитних операцій відповідно до Закону України «Про банки і банківську діяльність»; 6) банк уклав кредитні договори, умови яких передбачають надання клієнтам переваг (пільг), прямо не встановлених для них законодавством чи внутрішніми документами банку; 7) банк уклав правочини (у тому числі договори), умови яких передбачають платіж чи передачу іншого майна з метою надання окремим кредиторам переваг (пільг), прямо не встановлених для них законодавством чи внутрішніми документами банку; 8) банк уклав правочин (у тому числі договір) з пов'язаною особою банку, якщо такий правочин не відповідає вимогам законодавства України.

Поняття нікчемності правочинів наведено у ст.228 Цивільного кодексу України, якою передбачено, що правочин вважається таким, що порушує публічний порядок, якщо він був спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, на знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, на незаконне заволодіння ним.

З вказаного слідує, що уповноважена особа наділена правом перевірки правочинів на предмет виявлення серед них нікчемних, але це право не є абсолютним, а кореспондується обов'язком встановити обставини, з якими Закон пов'язує нікчемність правочину. Висновок про нікчемність правочину має ґрунтуватися на встановлених обставинах, які тягнуть за собою застосування певних наслідків, зокрема, визнання нікчемною угоди.

Апеляційний суд вважає, що відповідачами не доведено, а судом не встановлено наявності конкретних підстав для визнання нікчемними вищевказаних договорів банківського вкладу. У матеріалах справи відсутні належні та допустимі, у розумінні статті 70 КАС України, докази на підтвердження того, що внаслідок укладання договорів банківського вкладу №990398168 від 15.01.2013р. та №990410470 від 28.08.2014р., №990413425 від 19.01.2015р. про приєднання до публічного договору №1 банківського вкладу від 20.01.2014р., банк взяв на себе зобов'язання, внаслідок чого він став неплатоспроможним або виконання його грошових зобов'язань перед іншими кредиторами повністю чи частково стало неможливим.

Судом встановлено, що станом на час укладення договорів та перерахування коштів на рахунок у банку були відсутні будь-які підстави відмовити у зарахуванні коштів або підстави вважати, що правочини є нікчемними.

Відповідно до ч.1 ст.204 Цивільного кодексу України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

З наведеного слідує, що відповідно до презумпції правомірності правочину, всі укладені між сторонами правочини є чинними, якщо їх недійсність прямо не встановлена Законом (нікчемні правочини). В усіх інших випадках питання про недійсність правочину має бути встановлено судом після повного та всебічного розгляду питання про недійсність такого правочину.

В силу положень ч.3 ст.228 Цивільного кодексу України питання недійсності правочину у разі недодержання вимог щодо його відповідності інтересам держави і суспільства, моральним засадам вирішується виключно судом.

У той же час, відповідне судове рішення про визнання недійсними цих договорів матеріали справи не містять.

Як правильно встановлено судом першої інстанції, позивачем 19.01.2015р. здійснено фактично шість операцій, а саме на підставі договору банківського вкладу №990413425 про приєднання до публічного договору №1 банківського вкладу (депозиту) від 20.01.2014р. позивачем з коштів свого рахунку перераховано на його ж рахунок з датою видачі 22.04.2015р. у сумі 10 000 дол. США. Крім того, інша сума його рахунку перерахована на депозитні вклади на відкриті ним рахунки в ПАТ «Імексбанк» на членів сім'ї.

В апеляційній скарзі Уповноважена особа зазначає про висновок утвореної Уповноваженою особою комісії про протиправність операцій щодо відкриття рахунків та перерахування коштів на рахунки ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 з посиланням на те, що згідно постанови правління НБУ від 16.09.2013р. №365 «Про порядок надходження коштів в іноземній валюті на поточні рахунки фізичних осіб в межах України» заборонений переказ коштів в іноземній валюті в межах України з поточногорахунку в іноземній валюті однієї фізичної особи на поточний рахунок в іноземній валюті іншої фізичної особи.

Тобто, відповідач не зазначає про нікчемність укладеного позивачем 19.01.2015р. договору банківського вкладу №990413425 про приєднання до публічного договору №1 банківського вкладу (депозиту) від 20.01.2014р., згідного якого позивачем з коштів свого рахунку були перераховані на його ж рахунок з датою видачі 22.04.2015р. кошти у сумі 10 000 дол. США. В даному випадку також відсутнє порушення постанови правління НБУ від 16.09.2013р. №365, так як ОСОБА_2 перераховував валюту зі свого рахунку на свій рахунок.

За договором банківського вкладу №990413425 не порушені вимоги і постанови Правління НБУ №16/БТ від 15.01.2015р. «Про віднесення АТ «Імексбанк» до категорії проблемних», якою заборонено здійснювати проведення будь-яких операцій за чинними договорами, що призводять до збільшення гарантованої суми відшкодування з боку Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, оскільки позивач мав рахунок з остатком вкладу 53 000 дол. США, а згідно договору банківського вкладу №990413425 на його рахунку стало 10 000 дол. США.

Варто зазначити, що при вирішенні даного спору правове значення має не дата віднесення банку до категорії проблемних, а дата віднесення ПАТ «Імексбанк» до категорії неплатоспроможних (Постанова Правління НБУ №50 від 26.01.2015р.). Враховуючи те, що відповідно до ст.75 Закону України «Про банки і банківську діяльність», рішення про віднесення банку до категорії проблемних є банківською таємницею, апеляційний суд доходить висновку, що позивач не знав та не міг знати про обмеження, які встановлено постановою Правління НБУ №16/БТ від 15.01.2015р., що виключає в його діях умислу щодо штучного та фіктивного створення підстав для отримання сум гарантованого відшкодування за проведеною операцією.

Таким чином, обставини щодо наявності визначених ч.3 ст.38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» підстав нікчемності правочинів, не знайшли свого підтвердження, відповідачі належних та допустимих доказів щодо цього не надали.

Посилання апелянта на подання Уповноваженою особою Фонду до правоохоронних органів заяв про вчинення кримінального правопорушення та порушення 09.04.2015р. досудового розслідування, апеляційним судом не може бути прийнято до уваги, оскільки до суду не надано доказів на підтвердження прийняття та набрання законної сили судового рішення за результатами розгляду кримінальної справи.

А відтак, апеляційний суд вважає правильним висновок суду першої інстанції, що уповноваженою особою Фонду неправомірно не включено позивача до переліку вкладників, АТ «Імексбанк», які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб.

Судова колегія вважає, що при розгляді справи судом першої інстанції правильно застосовано норми матеріального та процесуального права, вірно встановлено фактичні обставини справи та дана відповідна правова оцінка.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, підстав для скасування рішення суду та задоволення апеляційної скарги не вбачається.

В силу ст.200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 185, 195, 196, 198 ч.1 п.1, 200, 205 ч.1 п.1, 206, 254 КАС України, суд

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ «Імексбанк» Северина Юрія Петровича залишити без задоволення, а постанову Одеського окружного адміністративного суду від 29 жовтня 2015 року - без змін.

Ухвала суду набирає законної сили негайно після її проголошення та може бути оскаржена безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів.

Повний текст ухвали виготовлено 18.12.2015р.

Головуючий суддя Романішин В.Л.

Судді Димерлій О.О.

Єщенко О.В.