Справа № 2а-3221/12/2070
Суддя: Штульман І.В.
Дата ухвалення: 2015-12-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"03" грудня 2015 р. м. Київ К/9991/64719/12

Вищий адміністративний суд України в складі колегії суддів:

головуючого:Штульман І.В. (доповідач),
суддів:Олексієнка М.М.,
Рецебуринського Ю.Й., -

розглянувши в касаційній інстанції в порядку письмового провадження справу за позовом ОСОБА_4 до Балаклійського районного суду Харківської області про зобов'язання вчинити певні дії та визнання дій неправомірними, за касаційною скаргою Балаклійського районного суду Харківської області на постанову Харківського окружного адміністративного суду від 3 травня 2012 року та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 12 липня 2012 року, -

встановив:

У березні 2012 року ОСОБА_4 звернулася в суд з позовом, у якому, крім іншого, просила: визнати неправомірними дії Балаклійського районного суду Харківської області щодо відмови у належному заповненні заяви про вилучення обтяження об'єкта нерухомого майна, а саме: квартири АДРЕСА_1; зобов'язати відповідача заповнити заяву про вилучення обтяження об'єкта нерухомого майна щодо зазначеної квартири.

На обґрунтування позову послалася на те, що через неправомірні дії Балаклійського районного суду Харківської області, який відмовляється заповнити заяву про вилучення обтяження об'єкта нерухомого майна та надіслати таку до відповідної нотаріальної контори, обмежується її право власності на квартиру.

Постановою Харківського окружного адміністративного суду від 3 травня 2012 року, залишеною без змін ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 12 липня 2012 року, позовні вимоги задоволено. Визнано неправомірними дії Балаклійського районного суду Харківської області щодо відмови у належному заповненні заяви про вилучення обтяження об'єкта нерухомого майна, а саме: квартири АДРЕСА_1. Зобов'язано відповідача заповнити заяву про вилучення обтяження об'єкта нерухомого майна, а саме: квартири АДРЕСА_1.

У касаційній скарзі відповідач, посилаючись на порушення судами попередніх інстанцій норм права, просить Вищий адміністративний суд України скасувати постанову Харківського окружного адміністративного суду від 3 травня 2012 року та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 12 липня 2012 року і закрити провадження в адміністративній справі у зв'язку з тим, що він у спірних правовідносинах не є суб'єктом владних повноважень в розумінні пункту 7 частини 1 статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України.

Представник позивача подав письмове заперечення на зазначену касаційну скаргу, просить таку залишити без задоволення, а рішення судів попередніх інстанцій - без змін.

Касаційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що згідно з договором купівлі-продажу від 22 жовтня 2010 року ОСОБА_4 набула у власність від ОСОБА_5 квартиру АДРЕСА_1, на яку в цей же день ухвалою Фрунзенського районного суду міста Харкова було накладено арешт у зв'язку з розглядом цивільної справи за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_5 про стягнення завдатку по попередньому договору на суму 96000 гривень.

Згодом дану справу передано за належністю до Балаклійського районного суду Харківської області.

Ухвалою Балаклійського районного суду Харківської області від 31 березня 2011 року скасовано арешт з квартири АДРЕСА_1.

Отримавши належні документи, ОСОБА_4 для зняття арешту з квартири, яка належить останній на праві приватної власності, звернулася до Дванадцятої Харківської державної нотаріальної контори, де їй було роз'яснено щодо необхідності подання, серед іншого, заяви про вилучення обтяження об'єкта нерухомого майна з печаткою суду, який прийняв рішення про зняття арешту з об'єкта нерухомості.

У зв'язку з цим представник позивача звернувся до Балаклійського районного суду Харківської області з метою отримання відповідної заяви, однак йому було відмовлено.

4 жовтня 2011 року позивач направила скаргу до Голови Балаклійського районного суду Харківської області для врегулювання зазначеного питання, на яку отримала відповідь, що суд у своїй роботі керується Інструкцією з діловодства в місцевому загальному суді, затвердженою Наказом Державної судової адміністрації від 27 червня 2006 року № 861/12734, положеннями якої та нормами процесуального законодавства не передбачено заповнення судом заяв про вилучення обтяжень об'єктів нерухомого майна.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції, з рішенням якого погодився апеляційний суд, дійшов висновку про неправомірність дій Балаклійського районного суду Харківської області, виходячи з того, що такий зобов'язаний здійснити належне оформлення документів для зняття арешту з майна позивача.

Розглядаючи справу, суди попередніх інстанцій виходили з того, що спір у цій справі є публічно-правовим та належить до юрисдикції адміністративних судів.

Проте з таким висновком судів погодитися не можна, виходячи з наступного.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 12 жовтня 1978 року у справі «Zand v. Austria» вказав, що словосполучення «встановлений законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Поняття «суд, встановлений законом» у частині 1 статті 6 Конвенції передбачає «усю організаційну структуру судів, включно з <…> питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів <…>». З огляду на це не вважається «судом, встановленим законом» орган, котрий, не маючи юрисдикції, судить осіб на підставі практики, яка не передбачена законом.

Згідно частини 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України (у редакції, чинній на час виникнення спірних відносин) до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

У пункті 1 частини 2 статті 17 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності. Вжитий у цій процесуальній нормі термін «суб'єкт владних повноважень» означає орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхню посадову чи службову особу, інший суб'єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень (пункт 7 частини 1 статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України).

Необхідною ознакою для розгляду справи за правилами адміністративного судочинства є здійснення суб'єктом владних повноважень владних управлінських функцій, а саме: коли хоча б один суб'єкт законодавчо уповноважений владно керувати поведінкою іншого (інших) суб'єктів, а ці суб'єкти, відповідно, зобов'язані виконувати вимоги та приписи такого владного суб'єкта. При цьому ці функції повинні здійснюватись суб'єктом саме у тих правовідносинах, в яких виник спір.

Частиною 2 статті 22 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 7 липня 2010 року № 2453-VІ передбачено, що місцеві загальні суди розглядають цивільні, кримінальні, адміністративні справи, а також справи про адміністративні правопорушення у випадках та порядку, передбачених процесуальним законом.

У відповідності до частини 1 статті 15 Цивільного процесуального кодексу України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо: захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин; інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства.

У розумінні положень частини 1 статті 2, пунктів 1, 7, 9 частини 1 статті 3, статті 17, частини 3 статті 50 Кодексу адміністративного судочинства України суди та судді при розгляді ними цивільних, господарських, кримінальних, адміністративних справ та справ про адміністративні правопорушення не є суб'єктами владних повноважень, які здійснюють владні управлінські функції, і не можуть бути відповідачами у справах про оскарження їх рішень, дій чи бездіяльності, вчинених у зв'язку з розглядом судових справ.

Як вбачається зі змісту позовної заяви, даний спір стосується вирішення відповідачем як місцевим загальним судом питання щодо зняття арешту з нерухомого майна, що належить на праві приватної власності позивачеві, який був накладений в якості забезпечення позову в ході розгляду цивільної справи, а саме: заповнення заяви про вилучення обтяження об'єкта нерухомості. В даному випадку відповідач виступає як орган правосуддя, що здійснює оскаржувані позивачем дії у визначеному процесуальним законом порядку, а не як суб'єкт владних повноважень на реалізацію наданих йому управлінських функцій.

Виходячи з того, що законність процесуальних актів, а також діяння суду, вчинені при розгляді конкретної цивільної справи, не можуть перевірятися за межами передбаченого законом процесуального контролю, у справі, що розглядається, суди попередніх інстанцій помилково прийняли до свого провадження і розглянули справу, яка не відноситься до справ адміністративної юрисдикції.

Згідно частини 1 статті 228 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції скасовує судові рішення в касаційному порядку і залишає позовну заяву без розгляду або закриває провадження у справі з підстав, встановлених статтями 155 і 157 цього Кодексу.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 157 Кодексу адміністративного судочинства України суд закриває провадження у справі, якщо справу не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

За таких обставин, ухвалені у справі рішення судів попередніх інстанцій підлягають скасуванню із закриттям провадження у ній.

Керуючись статтями 157, 220, 222, 223, 228, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

у х в а л и в :

Касаційну скаргу Балаклійського районного суду Харківської області - задовольнити.

Постанову Харківського окружного адміністративного суду від 3 травня 2012 року та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 12 липня 2012 року - скасувати.

Провадження в адміністративній справі за позовом ОСОБА_4 до Балаклійського районного суду Харківської області про зобов'язання вчинити певні дії та визнання дій неправомірними - закрити.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі, і може бути переглянута Верховним Судом України з підстав, у строк та у порядку, визначеними статтями 237-2391 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий: Штульман І.В.

Судді: Олексієнко М.М.

Рецебуринський Ю.Й.