Справа № 202/8732/15-а
Суддя: Бєльченко Л. А.
Дата ухвалення: 2015-12-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 202/8732/15-а
П О С Т А Н О В А

Іменем України

21 грудня 2015 року Індустріальний районний суд м. Дніпропетровська в складі

судді - Бєльченко Л.А.,

при секретарі - Терещук Л.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в Індустріальному районі м. Дніпропетровська про скасування рішення та зобовязання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернулася до суду із адміністративним позовом до відповідача, зазначаючи, що вона з червня 1987 року працювала на посаді судді Петровського районного суду м. Донецька. 27.06.1997 року призначена на посаду судді того ж суду безстроково, а з 29.04.2015 року була переведена на посаду судді Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області із зони проведення антитерористичної операції, де працювала по 18.08.2015 року.

Також позивач зазначила, що 20.03.2014 року вона звернулася до Вищої ради юстиції з проханням внести подання про її звільнення з посади судді Петровського районного суду м. Донецька у відставку. У звязку з початком бойових дій в м. Донецьку та захватом приміщення суду незаконними збройними формуваннями в травні 2014 року робота суду була призупинена, суддів Петровського районного суду м. Донецька було прикріплено до Словянського міського суду Донецької області. Указом Президента України від 07 квітня 2015 року № 203/2015 її було переведено на посаду судді Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області. У звязку з чим, вона переписала заяву про звільнення у відставку 12.05.2015 року.

Постановою Верховної Ради України № 634-VIII від 16.07.2015 року її, позивача, звільнено з посади судді у звязку з поданням заяви про відставку. У звязку із її звільненням з посади судді, вона 19.08.2015 року звернулася до Управління Пенсійного фонду України в Індустріальному районі м. Дніпропетровська із заявою про призначення їй щомісячного довічного грошового утримання судді у відповідності до ст.. 141 Закону України «Про судоустрій та статус суддів». Рішенням УПФУ в Індустріальному районі м. Дніпропетровська № 32/Т від 27.08.2015 року у призначенні їй, позивачеві, щомісячного довічного грошового утримання судді відмовлено. Вважає дії відповідача незаконними та такими, що порушують її право на отримання щомісячного довічного грошового утримання судді, передбаченого статтею 141 Закону України «Про судоустрій та статус суддів». З огляду на зазначене, вона просила визнати дії відповідача незаконними, скасувати рішення відповідача № 32/Т від 27.08.2015 року про відмову їй в призначенні щомісячного довічного грошового утримання судді та зобовязати відповідача призначити їй щомісячне довічне грошове утримання судді у розмірі 80 відсотків грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді.

В судове засідання позивач не з'явилася, надала заяву, в якій позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила їх задовольнити, а справу розглянути за її відсутності (а.с. 51).

Представник відповідача в судове засідання не з'явилася, надала письмові заперечення проти позову, в яких зазначила, що позивач перебуває на обліку в Управлінні з 01.09.2014 року та отримує пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування». 02.03.2015 року Верховною Радою України було прийнято Закон «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» № 213-VIII, який набрав чинності 01.04.2015 року. Відповідно до цього Закону статтю 47 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» було змінено наступним чином: «Тимчасово, у період з 01.04.2015 року по 31.12.2015 року у період роботи особи (крім інвалідів І та ІІ груп, інвалідів війни ІІІ групи та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія пункту 1 статті 10 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту») на посадах, які дають право на призначення пенсії або щомісячного довічного грошового утримання у порядку та на умовах, передбачених законами України «Про статус народного депутата України», «Про державну службу», «Про прокуратуру», «Про судоустрій та статус суддів», пенсії, призначені відповідно до цього Закону, не виплачуються. Представник відповідача зазначила, що позивач не відноситься до жодної з перелічених категорій, а тому Управлінням було правомірно припинено виплату їй пенсії з 01.04.2015 року. Крім того, із заявою про поновлення виплати пенсії позивач не зверталася. 18.08.2015 року позивач звернулася до Управління із власноруч написаною заявою про перерахунок пенсії. Також представник відповідача зазначила, що позивач не зверталася до Управління із заявою про призначення їй щомісячного довічного грошового утримання, а тому відповідно і рішення про відмову Управлінням не приймалося. Документ № 32/Т від 27.08.2015 року, на який посилається позивач, не є актом органу державної влади, а є листом, що має інформаційний характер відповідно до Закону України «Про звернення громадян». Тому просила відмовити ОСОБА_1 у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Суд, дослідивши письмові докази по справі, вважає, що позові вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що позивач з червня 1987 року працювала на посаді судді Петровського районного суду м. Донецька. 27.06.1997 року вона була призначена на посаду судді того ж суду безстроково, а з 29.04.2015 року була переведена на посаду судді Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області із зони проведення антитерористичної операції, де працювала по 18.08.2015 року (а.с. 32-34).

20.03.2014 року позивач звернулася до Вищої ради юстиції з проханням внести подання про її звільнення з посади судді Петровського районного суду м. Донецька у відставку.

Указом Президента України від 07 квітня 2015 року № 203/2015 позивача було переведено на посаду судді Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області, у звязку з чим, вона переписала заяву про звільнення у відставку 12.05.2015 року (а.с. 14).

Постановою Верховної Ради України № 634-VIII від 16.07.2015 року позивача було звільнено з посади судді у звязку з поданням заяви про відставку (а.с. 24, 26).

Судом встановлено, що позивач 18.08.2015 року звернулася до Управління Пенсійного фонду України в Індустріальному районі м. Дніпропетровська із заявою про здійснення їй перерахунку пенсії та 19.08.2015 року звернулася із заявою про розяснення їй підстав призначення їй пенсії відповідно до Закону України «Про державну службу», а не відповідно до Закону України «Про судоустрій та статус суддів» (а.с. 47, 48).

27.08.2015 року Управлінням було розглянуто заяву позивача в порядку звернення громадян та направлено позивачеві відповідь № 32/Т, в якій надано розяснення підстав призначення їй пенсії відповідно до Закону України «Про державну службу», а не відповідно до Закону України «Про судоустрій та статус суддів» (а.с. 35-36).

Як встановлено судом, на дату призначення позивачеві пенсії (06.03.2013 року) були чинними Закон України «Про державну службу» та Закон України «Про судоустрій та статус суддів».

Відповідно до статті 37 Закону України «Про державну службу» пенсія, призначена відповідно до цієї статті, у період роботи на посадах, які дають право на призначення пенсії у порядку та на умовах, передбачених цим Законом, виплачується у розмірі, обчисленому відповідно до Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», а після звільнення з таких посад у розмірі, обчисленому відповідно до цього Закону.

Відповідно до статті 138 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» виплата щомісячного довічного грошового утримання, призначеного відповідно до цієї статті, на період роботи на посадах, які дають право на його призначення або на призначення пенсії у порядку та на умовах, передбачених Законом України «Про державну службу» припиняється. На цей період призначається і виплачується пенсія відповідно до Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування».

Таким чином, судом встановлено, що позивач, звернувшись за оформленням пенсії у 2013 році, продовжувала працювати на посаді, яка надавала їй право на призначення щомісячного довічного грошового утримання, передбаченого Законом України «Про судоустрій та статус суддів» та їй було призначено пенсію за віком за нормами Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування».

02.03.2015 року Верховною Радою України прийнято Закон «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення», який набрав чинності 01.04.2015 року.

Відповідно до цього Закону статтю 47 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» було змінено наступним чином: «Тимчасово, у період з 01.04.2015 року по 31.12.2015 року у період роботи особи (крім інвалідів І та ІІ груп, інвалідів війни ІІІ групи та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія пункту 1 статті 10 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту») на посадах, які дають право на призначення пенсії або щомісячного довічного грошового утримання у порядку та на умовах, передбачених законами України «Про статус народного депутата України», «Про державну службу», «Про прокуратуру», «Про судоустрій та статус суддів», пенсії, призначені відповідно до цього Закону, не виплачуються.

Враховуючи вищевикладене, а також той факт, що позивач не відноситься до жодної з перелічених категорій, виплату пенсії з 01.04.2015 року їй було правомірно припинено на виконання вимог вищезазначеного Закону.

Крім того, як встановлено судом, позивач не зверталася до Управління із заявами про поновлення виплати пенсії або про призначення їй щомісячного довічного грошового утримання відповідно до Закону України «Про судоустрій та статус суддів» та рішення про відмову Управлінням в призначенні їй щомісячного довічного грошового утримання судді не приймалося. Лист № 32/Т від 27.08.2015 року, на який посилається позивач, не є актом органу державної влади, а є листом, що має інформаційний характер відповідно до Закону України «Про звернення громадян».

З огляду на зазначене, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог позивача у повному обсязі.

Керуючись ст..ст. 122,128,160-163 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити.

Постанова суду може бути оскаржена до апеляційного адміністративного суду Дніпропетровської області шляхом подачі протягом десяти днів з дня її проголошення апеляційної скарги через Індустріальний районний суд м. Дніпропетровська.

Суддя: Бєльченко Л.А.