Справа № 2-а-8468/11
Суддя: Шалагінова А. В.
Дата ухвалення: 2015-12-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

1Справа № 2-а-8468/11 6-а/335/32/2015
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 грудня2015 року Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя в складі: головуючого судді Шалагінової А.В., при секретарі Гончаренко М.А., за участю стягувача ОСОБА_1, представника боржника ОСОБА_2, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду за адресою: м. Запоріжжя, вул. Перемоги, 51, заяву ОСОБА_1 про зміну способу і порядку виконання судового рішення від 14 грудня 2011 р., винесеного Орджонікідзевським районним судом м. Запоріжжя по справі № 2а-8468/11,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до суду із заявою про зміну способу і порядку виконання судового рішення, а саме постанови Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 14 грудня 2011 р. у справі № 2а-8468/2011 за позовом ОСОБА_1 до виконавчого комітету Запорізької міської ради про визнання дій протиправними та зобовязання вчинити певні дії. В заяві просила суд змінити спосіб і порядок подальшого виконання виконавчого документа про зобовязання виконавчого комітету Запорізької міської ради здійснити виплату ОСОБА_1 одноразової матеріальної допомоги у розмірі 10 місячних посадових окладів на стягнення з виконавчого комітету Запорізької міської ради суми у розмірі 19 145,27 гривень

В обґрунтування поданої заяви стягувач зазначала, що за вищевказаною постановою суду було видано виконавчий лист № 2а-8468/11, за яким постановою старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Запорізькій області від 19 січня 2012 р. відкрито виконавче провадження. Боржник тривалий час постанову суду не виконує, внаслідок чого до нього державним виконавцем було застосовано стягнення у вигляді штрафів. З 1 січня 2013 р. набрав чинності Закон України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень», яким визначено, що виконання рішень про стягнення коштів, боржником за яким є державний орган, здійснюється Державною казначейською службою України в межах відповідних бюджетних призначень шляхом списання коштів з рахунків такого державного органу. У резолютивній частині постанови суду зазначено, що виконавчий комітет Запорізької міської ради зобовязано здійснити виплату ОСОБА_1 одноразової матеріальної допомоги у розмірі 10 місячних посадових окладів. Враховуючи, що постанова суду залишається не виконаною, вважала, що наявні підстави які ускладнюють її виконання, у звязку із чим просила змінити спосіб та порядок її виконання з зобовязання боржника здійснити виплату на стягнення відповідної суми, яка дорівнює 10 830,00 гривень (10 посадових окладів 1 083,00 гривень). Також, в порядку ст. 625 Цивільного кодексу України просила зазначити про стягнення інфляційний втрат за період з 19 січня 2012 року. Тобто, загальна сума, яка належить до стягнення з боржника має становити 19 145,27 гривень.

Стягувач у судовому засіданні підтримала заяву та просила її задовольнити.

У судовому засіданні представник боржника просила вирішити заяву на розсуд суду, однак врахувати, що суд не може в порядку статті 263 КАС України змінювати спосіб захисту порушеного права, який вже було застосовано у постанові. Вказала, що рішення суду тривалий час не виконується не з вини боржника, оскільки тривало апеляційне та касаційне оскарження, після чого стягувач одразу звернулась до суду із заявою про зміну способу та порядку виконання рішення.

Державний виконавець у судове засідання не зявився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, надав письмові пояснення по суті заяви ОСОБА_1, в яких зазначив, що дійсно на виконанні перебуває виконавчий лист № 2а-8468/11 від 28 грудня 2011 р., який боржник не виконав. Інформації щодо виконання чи причин невиконання виконавчого документа до Відділу не надходило. До боржника застосовувались штрафи на підставі ст.ст. 75, 89 Закону України «Про виконавче провадження». 3 червня 2013 р. направлено подання про вчинене кримінальне правопорушення, у звязку із чим виконавче провадження було закінчено на підставі п. 11 ч. 1 ст. 49 вказаного Закону. Таким чином, державним виконавцем були вчинені всі необхідні дії, передбачені Законом. Вказав, що Закон України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» не розповсюджується на боржника, т.я. він є органом місцевого самоврядування. За таких обставин, та враховуючи, що відповідно до вимог ч. 2 ст. 263 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України), його неявка не перешкоджає розгляду заяви, суд вважав за можливе розглянути клопотання представника боржника за його відсутності.

Заслухавши учасників процесу, які зявились у судове засідання, дослідивши матеріали адміністративної справи, заяви стягувача, суд дійшов таких висновків.

У відповідності до частини першої статті 263 Кодексу адміністративного судочинства України, за наявності обставин, що ускладнюють виконання судового рішення (відсутність коштів на рахунку, відсутність присудженого майна в натурі, стихійне лихо тощо), державний виконавець може звернутися до адміністративного суду першої інстанції, незалежно від того, суд якої інстанції видав виконавчий лист, що видав виконавчий лист, із поданням, а особа, яка бере участь у справі, та сторона виконавчого провадження - із заявою про відстрочення або розстрочення виконання, зміну чи встановлення способу і порядку виконання судового рішення. Питання про відстрочення або розстрочення виконання, зміну чи встановлення способу і порядку виконання судового рішення може бути розглянуто також за ініціативою суду.

Згідно з частиною другою цієї ж статті, суд розглядає питання про відстрочення або розстрочення виконання, зміну чи встановлення способу і порядку виконання судового рішення в десятиденний строк у судовому засіданні з повідомленням державного виконавця або сторони виконавчого провадження, що звернулися із поданням (заявою), та осіб, які беруть участь у справі, та у виняткових випадках може відстрочити або розстрочити виконання, змінити чи встановити спосіб і порядок виконання рішення.

Виходячи з наведених вимог законодавства, необхідною умовою для надання відстрочення виконання рішення суду є наявність виняткових обставин, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.

Як випливає з матеріалів адміністративної справи, постановою Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 14 грудня 2011 р. задоволено позов ОСОБА_1 до виконавчого комітету Запорізької міської ради, внаслідок чого визнано протиправною відмову виконавчого комітету Запорізької міської ради № Ч-5397-Л від 10 жовтня 2011 р. у виплаті ОСОБА_1 грошової допомоги у розмірі 10 місячних посадових окладів та зобовязано відповідача здійснити на користь ОСОБА_1 зазначену виплату (арк. справи 3637).

28 грудня 2011 р. за даною постановою ОСОБА_1 було видано виконавчий лист (арк. справи 143144), який вона предявила до виконання до Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Запорізькій області, постановою якого від 19 січня 2012 р. було відкрито виконавче провадження.

26 січня 2012 р. виконавчим комітетом Запорізької міської ради було подано апеляційну скаргу на постанову суду разом із клопотанням про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови (арк. справи 4147).

Ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 25 вересня 2012 р. постанову суду першої інстанції залишено без змін (арк. справи 7779).

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 13 жовтня 2015 р. постанова суду першої інстанції та ухвала суду апеляційної інстанції у даній справі залишені без змін (арк. справи 134136).

Судом встановлено, що станом на час розгляду даної заяви про зміну способу та порядку виконання судового рішення постанова Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 14 грудня 2011 р. залишається не виконаною.

Також, про її невиконання свідчать постанови державного виконавця від 29 березня 2012 р. та від 16 травня 2012 р. про накладення на виконавчий комітет Запорізької міської ради штрафу за невиконання рішення (арк. справи 147150).

З письмових пояснень державного виконавця, наданих суду, вбачається, що 3 червня 2013 р. направлено подання про вчинене кримінальне правопорушення, у звязку із чим виконавче провадження було закінчено на підставі п. 11 ч. 1 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження».

Отже, вжитими державною виконавчою службою заходами рішення суду виконати не вдалось, що свідчить про вичерпання усіх можливостей для виконання судового рішення в порядку Закону України «Про виконавче провадження».

Відповідно до частин 12 статті 3 Закону України «Про гарантії держави по виконанню судових рішень» виконання рішень суду про стягнення коштів, боржником за якими є державний орган, здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, в межах відповідних бюджетних призначень шляхом списання коштів з рахунків такого державного органу, а в разі відсутності у зазначеного державного органу відповідних призначень - за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду.

Стягувач за рішенням суду про стягнення коштів з державного органу звертається до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, у строки, встановлені Законом України «Про виконавче провадження», із заявою про виконання рішення суду. Разом із заявою стягувач подає до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, документи та відомості, необхідні для перерахування коштів, згідно з переліком, затвердженим Кабінетом Міністрів України.

Отже, вказаним Законом передбачається виконання саме рішень про стягнення коштів з державного органу.

Виходячи з положень Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» та приписів Порядку, затвердженого на виконання цього Закону постановою Кабінету Міністрі України від 3 серпня 2011 року № 845, органи Державної казначейської служби на теперішній час не мають повноважень для зобов'язання іншого органу вчинити певні дії та можливості прийняти до виконання виконавчий документ без зазначення суми коштів, яка підлягає стягненню з бюджету.

Суд зазначає, що відповідно до ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження» боржником є фізична або юридична особа, яка зобов'язана за рішенням вчинити певні дії або утриматись від їх вчинення.

Виконавчий комітет Запорізької міської ради, який був стороною в зазначеному спорі, є розпорядником коштів місцевого бюджету, обслуговування рахунків виконкому Запорізької міської ради здійснюється відповідним Управлінням державної казначейської служби, що також зазначав представник боржника в своїх поясненнях.

Таким чином, виконання постанови суду від 14 грудня 2011 р. можливо здійснити в порядку, встановленому Законом України «Про гарантії держави по виконанню судових рішень», лише у разі зміни судом способу та порядку виконання даної постанови.

Крім того, судом також враховуються положення статтей 6, 13 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод та статті 1 Першого протоколу до Конвенції, практика Європейського суду з прав людини (рішення «Васильчук проти України», «Козачек проти України», «Васильєв проти України» та ін.), де констатовано порушення державою прав заявників, повязаних із тривалим невиконанням остаточних судових рішень, ухвалених на їх користь, внаслідок, у тому числі, відсутності ефективних засобів юридичного захисту, за допомогою яких мало бути забезпечено право на задоволення вимог в повному обсязі та в розумний строк, що, на переконання суду має місце і в даній справі.

За таких обставин, суд дійшов висновку, що в даному випадку можливо змінити спосіб виконання постанови суду на стягнення з відповідача на користь з виконавчого комітету Запорізької міської ради на користь ОСОБА_1 одноразової матеріальної допомоги у розмірі 10 місячних посадових окладів. Враховуючи, що в матеріалах справи наявні документи стосовно розміру місячного посадового окладу ОСОБА_1 у розмірі 1 083 гривні, 10 місячних посадових окладів складають 10 830,00 гривень.

Зазначена зміна способу та порядку виконання рішення, на переконання суду, не буде змінювати обраний раніше судом у постанові спосіб захисту порушеного права ОСОБА_1, оскільки стягнення допомоги у розмірі, який вже був встановлений судом, є способом можливої реалізації рішення суду про зобовязання здійснити виплату цієї допомоги. При цьому, рішення суду, його сутність та зміст, це не змінює. Також, суд зауважує, що відповідно до статті 11 КАС України визначення змісту позовних вимог (якими у даному випадку були вимоги про зобовязання здійснити виплату допомоги) є диспозитивним правом позивача, а суд вже вирішує справу на підставі поданої позовної заяви.

Щодо вимог стягувача стосовно виплати їй інфляційних втрат, суд зазначає, що за змістом статті 263 КАС України під зміною способу і порядку виконання рішення розуміється вжиття судом нових заходів для реалізації рішення і такі заходи повинні забезпечувати виконання конкретного судового рішення і не поширюватися на відносини, які виникли після його ухвалення.

Під час розгляду судом справи ОСОБА_1 не ставила питання про стягнення з виконкому Запорізької міської ради інфляційних втрат. Ці обставини виникли вже після ухвалення судом рішення. Тому, у цій частині заява ОСОБА_1 задоволенню не підлягає, однак, це не позбавляє її права звернутись до суду з іншим відповідним позовом.

Також суд зауважує, що ці вимоги ОСОБА_1 обґрунтувала посиланням на положення Цивільного кодексу України, стверджуючи про порушення її цивільних прав. КАС України не встановлює можливості вирішення таких вимог на стадії розгляду питання зміни способу і порядку судового рішення (зокрема, і щодо можливості закриття провадження внаслідок того, що спір не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства).

Підсумовуючи вищевикладене, суд задовольняє заяву ОСОБА_1 частково та змінює спосіб та порядок виконання постанови суду на стягнення з виконавчого комітету Запорізької міської ради на користь ОСОБА_1 одноразової матеріальної допомоги у розмірі 10 місячних посадових окладів, що складає 10 830,00 грн.

Керуючись ст.ст. 160, 263 КАС України, суд

УХВАЛИВ:

Заяву ОСОБА_1 про зміну способу і порядку виконання судового рішення від 14 грудня 2011 р., винесеного Орджонікідзевським районним судом м. Запоріжжя по справі № 2а-8468/11 задовольнити частково.

Змінити спосіб і порядок виконання судового рішення від 14 грудня 2011 р., винесеного Орджонікідзевським районним судом м. Запоріжжя по справі № 2а-8468/11 з зобовязання виконавчого комітету Запорізької міської ради здійснити виплату ОСОБА_1 одноразової матеріальної допомоги у розмірі 10 місячних посадових окладів на стягнення з виконавчого комітету Запорізької міської ради на користь ОСОБА_1 одноразової матеріальної допомоги у розмірі 10 місячних посадових окладів, що складає 10 830 (десять тисяч вісімсот тридцять) гривень 00 копійок.

В іншій частині вимог заяви відмовити.

Ухвала відповідно до ч. 1 ст. 254 КАС України набирає законної сили після закінчення строку її оскарження.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду протягом п'яти днів з дня проголошення ухвали. У разі якщо ухвалу було постановлено в письмовому провадженні або згідно з частиною третьою статті 160 КАС України, або без виклику особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

Вступна та резолютивна частини ухвали виготовлені в нарадчій кімнаті та проголошені у судовому засіданні 14 грудня 2015 р.

Повний текст ухвали виготовлено 19 грудня 2015 р.

Суддя А.В. Шалагінова