Справа № 819/1760/13-а
Суддя: Веденяпін О.А.
Дата ухвалення: 2015-12-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"09" грудня 2015 р. м. Київ К/800/8447/15

Вищий адміністративний суд України у складі суддів: головуючого - Веденяпіна О.А. (судді-доповідача), Зайцева М.П., Маринчак Н.Є., секретар судового засідання Корецький І.О.,
за участю:представників позивача Бевзи В.І., Котька М.М., представника відповідача Свистун Є.М.,
розглянувши у судовому засіданні касаційну скаргу Кременецької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Тернопільській області
на постанову та ухвалуТернопільського окружного адміністративного суду від 28 квітня 2014 року Львівського апеляційного адміністративного суду від 28 січня 2015 року
у справі№819/1760/13-а
за позовомТовариства з обмеженою відповідальністю «Мікоген - Україна»
доКременецької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Тернопільській області
провизнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, -

в с т а н о в и в:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Мікоген-Україна» (далі - позивач, ТОВ «Мікоген-Україна») звернулось позовом, в якому просило визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення Кременецької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів і зборів у Тернопільській області від 21 червня 2013 року №, від 18 січня 2013 року № та від 22 березня 2013 року №.

Постановою Тернопільського окружного адміністративного суду від 28 квітня 2014 року, залишеною без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 28 січня 2015 року, адміністративний позов задоволено частково.

Податкове повідомлення-рішення Кременецької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів і зборів у Тернопільській області форми «Р» від 21 червня 2013 року № скасовано повністю.

Податкове повідомлення-рішення Кременецької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів і зборів у Тернопільській області форми «Р» від 18 січня 2013 року № скасовано в частині 15060059 грн., в тому числі 10040037 грн. основний платіж та 5020018 грн. штрафні (фінансові) санкції.

В частині позовних про скасування податкового повідомлення-рішення форми «С» від 22 березня 2013 року № відмовлено.

Не погоджуючись з рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій в частині задоволення позову, відповідач подав касаційну скаргу, в якій просив їх скасувати цій частині та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права.

В письмовому запереченні на касаційну скаргу позивач, посилаючись на те, що вимоги касаційної скарги є необґрунтовані та не можуть бути задоволені, просить в задоволенні касаційної скарги відмовити, а рішення судів першої та апеляційної інстанцій залишити без змін.

Переглянувши судові рішення в межах касаційної скарги, заслухавши пояснення представників сторін, перевіривши повноту встановлення судовими інстанціями фактичних обставин справи та правильність застосування ними норм матеріального та процесуального права, Вищий адміністративний суд України дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення касаційної скарги, виходячи з наступного.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що 22 травня 2013 року Кремецькою МДПІ (Шумське відділення) проведено камеральну перевірку податкової звітності ТОВ «Мікоген-Україна» з податку на додану вартість за березень 2013 року, за результатами якої складено акт від 22 травня 2013 року №000013/1600/34042959 про порушення позивачем пункту 185.1 статті 185, статті 198, пункту 209.11 статті 209 Податкового кодексу України, оскільки згідно з поданою податковою декларацією з податку на додану вартість (0110 Загальна) № занижено суму податкового зобов'язання з податку на додану вартість до сплати в бюджет по рядку 25.1 «Сплачується до загального/спеціального фонду державного бюджету» на суму 1432575 грн.

Виявлене порушення відповідач пов'язує з тим, що податкова декларація з податку на додану вартість (0121 Спеціальний режим оподаткування діяльності у сфері сільського господарства) за березень 2013 року № вважається неприйнятою (не вважається податковою звітністю), тому є не поданою податкова звітність з податку на додану вартість за березень 2013 року, заповнена з урахуванням перебування платника на загальній системі оподаткування податку на додану вартість, а показники з декларації (0121 Спеціальний режим оподаткування діяльності у сфері сільського господарства) підлягають перенесенню до декларації (0110 Загальна).

21 червня 2013 року на підставі вказаного акта прийнято податкове повідомлення-рішення форми «Р» №, яким збільшено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість на суму 1432575,00 грн. та застосовано штрафні (фінансові) санкції в розмірі 716287,50 грн.

У період з 12 листопада по 14 грудня 2012 року Кремецькою МДПІ (Шумське відділення) проведено позапланову виїзну перевірку ТОВ «Мікоген-Україна» з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 1 жовтня 2011 року по 30 вересня 2012 року, за результатами якої складено акт від 21 грудня 2012 року №621/2200/34042959.

Згідно висновків названого акта, серед іншого, встановлено порушення позивачем вимог:

- статті 188, пункту 201.15 статті 201, пунктів 209.1, 209.6, 209.10, 209.13, підпункту 209.17.1 статті 209 ПК України в результаті чого платником занижено податок на додану вартість у сумі 9799256 грн.;

- статті 188, пунктів 198.1, 198.6 статті 198, пунктів 201.1, 201.10, 201.15 статті 201, пунктів 209.1, 209.6, 209.13 статті 209 Податкового кодексу України, в результаті чого платником занижено податок на додану вартість на загальну суму 272772 грн.;

- статті 188, пункту198.1 статті 198, пунктів 201.1, 201.10, 201.15 статті 201, пунктів 209.1, 209.6, 209.10, 209.11, 209.13, підпункту 209.17.1 статті 209 Податкового кодексу України, в результаті чого платником завищено податок на додану вартість, яке підлягало перерахуванню на спеціальний рахунок платника по деклараціях з податку на додану вартість (скорочені) в загальній сумі 10063300 грн.;

- пунктів 2.8., 2.9 глави 2 та пункту 3.5 глави 3 Положення про ведення касових операцій у національній валюті України, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 15 грудня 2004 року №637 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 13 січня 2005 року за №40/10320, а саме: ТОВ «Мікоген-Україна» допустило понадлімітний залишок готівки в касі в сумі 503616,35 грн.

18 січня 2013 року на підставі вказаного акта прийнято податкове повідомлення-рішення форми «Р» №, яким донараховано суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість на загальну суму 15108042,00 грн. в тому числі за основним зобов'язанням - 10072028,00 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями - 5036014,00 грн.

22 березня 2013 року прийнято податкове повідомлення-рішення форми «С» №, яким до позивача застосовано штрафні санкції за порушення законодавства, що регулює норми обігу готівки на суму 1007232,7 грн.

Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції, з чим погодився суд апеляційної інстанції, виходив з того, що висновок податкового органу про заниження ТОВ «Мікоген-Україна» сум податку на додану вартість, у зв'язку з неправомірним перебуванням на спеціальному режимі оподаткування податком на додану вартість, є помилковим, оскільки процес вирощування міцелію компостного є сільськогосподарською діяльністю, на яку поширюється дія підпункту 209.17.2 пункту 209.17 статті 209 Податкового кодексу України, та міститься у товарних групах 1-24 УКТ ЗЕД. Вказаний факт підтверджується висновком комплексної судової експертизи. На доходи, отримані позивачем при реалізації незавершеного сільськогосподарського виробництва (посівів зернових), також поширюється дія спеціального режиму оподаткування у сфері сільського господарства. Крім того, судовими рішеннями підтверджено правовий статус ТОВ «Мікоген-Україна» як суб'єкта спеціального режиму оподаткування.

Відмовляючи в іншій частині позовних вимог, суди погодились з позицією податкового органу, що надання послуг позивачем по пресуванню соломи, а також перепродаж металічної сітки та інших товарів не може відноситись до власного сількогосподарського виробництва, а тому сума податку на додану вартість в розмірі 47987 грн. по цим господарським операціям повинна бути задекларована у загальній декларації, з яких 31991 грн. - основний платіж і 15996 грн. - штрафні (фінансові) санкції. А також визнали законним податкове повідомлення-рішення форми «С» від 22 березня 2013 року №, оскільки податковим органом доведено факт порушення позивачем порядку ведення касових операцій в національній валюті.

Судова колегія касаційної інстанції погоджується з позицією судів першої та апеляційної інстанцій щодо правомірності прийняття податкового повідомлення-рішення форми «Р» № від 18 січня 2013 року в розмірі 47987 грн., з яких 31991 грн. - основний платіж і 15996 грн. - штрафні (фінансові) санкції, з огляду на наступне.

Підставою для донарахування позивачеві оспорюваної суми податкового зобов'язання з податку на додану вартість, в тому числі штрафних санкцій, в розмірі 14698899 грн. став висновок відповідача про те, що позивач, здійснюючи реалізацію міцелію компостного фактично проводить перепродаж аналогічної сільськогосподарської продукції імпортованого міцелію грибного зернового і тим самим не проводить сільськогосподарську діяльність в частині вирощування міцелію, а тому ТОВ «Мікоген-Україна» неправомірно перебувало на спеціальному режимі оподаткування і повинно сплачувати податки на загальних підставах. При цьому, податковий орган не ставив під сумнів достовірність даних, вказаних в первинних документах, якими оформлялись господарські операції з реалізації міцелію компостного, а також не зазначав про їх невідповідність вимогам чинного податкового законодавства.

Згідно з підпунктом 14.1.235 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України сільськогосподарський товаровиробник для цілей глави 2 розділу XIV цього Кодексу - це юридична особа незалежно від організаційно-правової форми, яка займається виробництвом сільськогосподарської продукції та/або розведенням, вирощуванням та виловом риби у внутрішніх водоймах (озерах, ставках та водосховищах) та її переробкою на власних чи орендованих потужностях, у тому числі власно виробленої сировини на давальницьких умовах, та здійснює операції з її постачання.

В силу вимог пункту 209.6 статті 209 Податкового кодексу України сільськогосподарським вважається підприємство, основною діяльністю якого є постачання вироблених (наданих) ним сільськогосподарських товарів (послуг) на власних або орендованих основних фондах, а також на давальницьких умовах, в якій питома вага вартості сільськогосподарських товарів/послуг становить не менш як 75 відсотків вартості всіх товарів/послуг, поставлених протягом попередніх 12 послідовних звітних податкових періодів сукупно.

За вимогами пункту 209.7 статті 209 Податкового кодексу України сільськогосподарськими вважаються товари, зазначені у товарних групах 1 - 24, товарних позиціях 4101, 4102, 4103, 4301 згідно з УКТ ЗЕД, та послуги, які отримані в результаті здійснення діяльності, на яку відповідно до пункту 209.17 цієї статті поширюється дія спеціального режиму оподаткування у сфері сільського та лісового господарства, а також рибальства, якщо такі товари вирощуються, відгодовуються, виловлюються або збираються (заготовляються), а послуги надаються, безпосередньо платником податку - суб'єктом спеціального режиму оподаткування (крім придбання таких товарів/послуг у інших осіб), які поставляються зазначеним платником податку - їх виробником.

Судами попередніх інстанцій встановлено та підтверджується матеріалами справи, що ТОВ «Мікоген-Україна» провадить підприємницьку діяльність у сфері сільського господарства, його основною діяльністю є поставка вироблених (наданих) ним сільськогосподарських товарів(послуг) на власних або орендованих виробничих потужностях.

Протягом 2007 - 2012 років позивач був платником фіксованого сільськогосподарського податку.

ТОВ «Мікоген-Україна» здійснює види діяльності за КВЕД: 01.12.0 - овочівництво, декоративне садівництво та вирощування продукції розсадників (підклас вирощування міцелію та грибів); 01.11.0 - вирощування зернових та технічних культур; 15.33.0 - перероблення та консервування овочів та фруктів, не віднесене до інших групувань; 51.21.0 - оптова торгівля зерном, насінням та кормами для тварин; 60.24.0 - діяльність автомобільного вантажного транспорту; 90.02.0 - збирання та знищення інших відходів.

Позивач здійснює реалізацію виробленої сільськогосподарської продукції (зернові культури) та міцелію компостного, при здійсненні своєї фінансово-господарської діяльності проводить імпорт біологічного активу сільськогосподарської продукції «міцелію грибів зернового» код товару та реалізує в межах України та на експорт біологічний актив сільськогосподарську продукцію «міцелій грибів, компостний в брикетах» код товару виготовлену відповідно до технічних умов «Міцелій компостний для вирощування печериць» ТУ У 01.1-1:2001.

Висновком комплексної судової експертизи, яка була призначена ухвалою Тернопільського окружного адміністративного суду від 12 серпня 2013 року, підтверджено, що виготовлення міцелію компостного є сільськогосподарською діяльністю, на яку поширюється дія підпункту 209.17.2 пункту 209.17 статті 209 Податкового кодексу України, а також сам міцелій компостний, який вирощується (виробляється) ТОВ «Мікоген-Україна» є сількогосподарським товаром, що визначений пунктом 209.7 статті 209 Податкового кодексу України, та міститься у товарних групах 1-24 УКТ ЗЕД.

Судами також встановлено, що постановою Тернопільського окружного адміністративного суду від 7 червня 2013 року, залишеною без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 12 вересня 2013 року, у справі за позовом ТОВ «Мікоген-Україна» про визнання протиправним та скасування рішення Кременецької міжрайонної державної податкової інспекції (Шумське відділення) від 9 квітня 2013 року №01 про виключення з реєстру суб'єктів спеціального режиму оподаткування скасовано спірне рішення про виключення сільськогосподарського підприємства ТОВ «Мікоген-Україна» з реєстру суб'єктів спеціального режиму оподаткування та зобов'язано податкову інспекцію прийняти податкову звітність ТОВ «Мікоген-Україна» з податку на додану вартість за березень 2013 року, що подається сільськогосподарським підприємством - суб'єктом спеціального режиму оподаткування. Названими судовими рішеннями підтверджено, що виготовлення міцелію компостного є сільськогосподарським виробництвом і дане виробництво підпадає під спеціальний режим оподаткування з податку на додану вартість.

Крім того, апеляційним судом встановлено, що постановою Тернопільського окружного адміністративного суду від 20 червня 2013 року, залишено без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 15 листопада 2013 року, у справі за позовом ТОВ «Мікоген-Україна» про визнання протиправним та скасування рішення Кременецької міжрайонної державної податкової інспекції (Шумське відділення) від 5 березня 2013 року №536 та зобов'язання видати ТОВ «Мікоген-Україна» довідку про підтвердження статусу платника фіксованого сільськогосподарського податку на 2013 рік скасовано спірне рішення та зобов'язано видати довідку.

Відповідно до частини першої статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України обставини, встановлені судовим рішенням в адміністративній, цивільній або господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Таким чином, учасники адміністративного процесу звільнені від надання доказів на підтвердження обставин, які встановлені судом при розгляді іншої адміністративної, цивільної чи господарської справи, а натомість мають право посилатися на зміст судового рішення у відповідних справах, що набрало законної сили, в якому відповідні обставини зазначені як установлені.

Водночас, наведена преюдиція не має абсолютного характеру і не може сприйматися судом як неможливість спростування під час судового розгляду обставин, які зазначені в іншому судовому рішенні. Втім для спростування преюдиційних обставин, передбачених частиною першою статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України, учасник адміністративного процесу, який ці обставини заперечує, повинен подати суду належні та допустимі докази.

У даному разі податковим органом не наведено обґрунтованих доводів та не подано належних доказів, які б давали підстави для іншої правової кваліфікації операціям з реалізації міцелію компостного позивачем, ніж надана судами у вищенаведених адміністративних справах.

А відтак суди цілком об'єктивно не погодилися з правовою позицією відповідача щодо відсутності у позивача права на застосовування спеціального режиму податком на додану вартість при реалізації міцелію компостного.

Також, колегія касаційної інстанції вважає обґрунтованою оцінку судами першої та апеляційної інстанцій експертного висновку комплексної судової експертизи.

В розрізі наведеного вище, судова колегія касаційної інстанції вбачає законні підстави погодитись з висновком судів попередніх інстанцій про неправомірність визначення податковим органом податку на додану вартість, в тому числі штрафних санкцій, в розмірі 14698899 грн., який зроблено з правильною оцінкою усіх доказів в сукупності та обставин у даній справі.

Мотивом для донарахування податку на додану вартість в розмірі 232053 грн. став висновок відповідача про те, що господарські операції позивача з ТОВ «Органік-Агро» з реалізації незавершеного сільськогосподарського виробництва (посівів зернових культур) не можуть відноситись до сільськогосподарських, оскільки такий товар на час реалізації не являвся продукцією сільського господарства.

Як встановлено судами попередніх інстанцій, позивач на виконання договору купівлі-продажу незавершеного виробництва врожаю №290601 від 29 червня 2012 року продав ТОВ «Органік-Агро» незавершене виробництво сільськогосподарських культур під врожай 2012 року, що складається з 194,2 га пшениці, 30 га ярого ячменю, 117 га вико-вівсяної суміші, 3 га суміші вики та жита, 30 га люпино-вівсяної суміші, 60 га проса, 250 га гречки.

Відповідно Української класифікації товарів ЗЕД відносяться, зокрема, до групи 10 - пшениця, ячмінь, гречка, просо відносяться до зернових культур сільськогосподарської продукції, до групи 12 - люпин, вика та аналогічні кормові продукти, відносяться до групи сільськогосподарської продукції «насіння і плоди олійних рослин; інше насіння, плоди та зерна; технічні або лікарські рослини; солома і фураж».

Для визначення об'єкта оподаткування під сільськогосподарськими товарами, в силу положень пункту 209.7 статті 209 Податкового кодексу України, розуміють товари, зазначені у групах 1-24, товарних позиціях 4101, 4102, 4103, 4301 згідно з УКТ ЗЕД, якщо такі товари вирощуються, відгодовуються, виловлюються або збираються (заготовляються) безпосередньо платником податку-суб'єктом спеціального режиму оподаткування (крім придбання таких товарів у інших осіб), які поставляються зазначеним платником податку - їх виробником. До сільськогосподарської продукції (товарів) для цілей визначення платника фіксованого сільськогосподарського податку за правилами глави 2 розділу XIV Податкового кодексу України, відповідно підпункту 14.1.234 пункту 14.1 статті 14 цього Кодексу, віднесені продукти обробки та переробки зазначених вище товарів (продукції), якщо вони були придбані або вироблені на власних або орендованих потужностях (площах) для продажу, переробки або внутрішньогосподарського споживання.

З огляду на наведене, суди дійшли правильного висновку, що незавершене виробництво, реалізованих позивачем, зернових культур є сільськогосподарським товаром в розумінні статті 209 Податкового кодексу України.

За змістом підпункту 209.17.1 пункту 209.17 статті 209 Податкового кодексу України дія спеціального режиму оподаткування діяльності у сфері сільського та лісового господарства, а також рибальства поширюється, зокрема, на вирощування зернових та технічних культур (01.11.0 КВЕД).

Підсумовуючи усе викладене, колегія суддів касаційної інстанції вважає, що суди першої та апеляційної інстанцій, даючи правову оцінку обставинам у справі по цьому епізоду дійшли обґрунтованого висновку, що, оскільки незавершене виробництво, як біологічний актив, отриманий позивачем у процесі діяльності, визначеної пунктом 209.17 статті 209 Податкового кодексу України, належить до зазначених товарів (продукції) у товарних групах 1-24 згідно з УКТЗЕД, тому вважається сільськогосподарським і операція з його відчуження правомірно відображена ТОВ «Мікоген-Україна» у податковій декларації (скороченій) за липень 2012 року.

Також, за висновком податкового органу на стан розрахунків з бюджетом вплинуло проведення позивачем безтоварних господарських операцій з ПП «Інтреметал-СП» та ПП «Градостройінвест-СВ», що стало підставою для визначення грошового зобов'язання з податку на додану вартість, в тому числі штрафних санкцій, в розмірі 8921 грн.

Судами попередніх інстанцій інстанції встановлено, що реальність господарських операцій позивача з ПП «Інтреметал-СП» з надання послуг по обточці ковша та з ПП «Градостройінвест-СВ» з надання послуг по ремонту техніки, підтверджується первинними документами податкового обліку, що містять достовірні відомості про обсяг та зміст господарських операцій та відповідають вимогам, встановленим Законом України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», а недоліки в їх оформленні не є істотними та такими, що нівелюють правове значення первинного документу та реальність господарських операцій.

Судами були досліджені первинні документи та встановлено дотримання позивачем спеціальних вимог щодо документального підтвердження сум, віднесених до податкового кредиту, а також реальне проведення суб'єктами господарювання господарських операцій.

Поруч з цим, правильно не прийнято до уваги посилання відповідача як на наявність недоліків податкової правосуб'єктності контрагентів позивача неможливість проведення зустрічних звірок з ними, оскільки зазначена обставина не може бути, як безумовною підставою для висновків про нездійснення господарських операцій за умови наявності документів на підтвердження реальності надання послуг, так і підставою для висновків про нездатність цих контрагентів бути суб'єктами податкових відносин. А також обґрунтовано враховано, що відсутність у контрагентів трудових ресурсів, складських приміщень та транспорту для самостійного виконання правочинів, не свідчить про неможливість надати послуги та не є підставою для виключення з податкового обліку, саме з цих мотивів, витрат на оплату цих послуг, у тому числі й по податку на додану вартість. Адже судовий контроль не призначений перевіряти економічну доцільність рішень, що приймаються суб'єктами господарювання, які у сфері господарської діяльності наділені самостійністю та широкою дискрецією (зокрема, при виборі контрагентів, вирішенні питання щодо необхідності залучення третіх осіб до виконання своїх господарських зобов'язань тощо).

З огляду на встановлені судами обставини у справі, а також беручи до уваги індивідуальний характер юридичної відповідальності особи, правильним є висновок про правомірність формування позивачем податкового кредиту на підставі розрахунків, проведених за наслідками господарських операцій з контрагентами - ПП «Інтреметал-СП» та ПП «Градостройінвест-СВ».

Відтак, саме за вищевказаних обставин справи, суди першої та апеляційної інстанцій дійшли правильного висновку, не спростованого доводами касаційної скарги, про те, що спірне податкове повідомлення-рішення форми «Р» № в частині 15060059 грн. є таким, що не ґрунтується на нормах закону, а тому воно підлягає скасуванню в цій частині.

Разом з тим, Вищий адміністративний суд України вважає висновки судів попередніх інстанцій про незаконність податкового повідомлення-рішення форми «Р» № такими, що зроблені без повного з'ясування обставин, що мають значення для вирішення спору, оцінка наявних у матеріалах справи доказів здійснена без дотримання положень статті 86 Кодексу адміністративного судочинства України, а відтак судові рішення в цій частині не є такими, що відповідають вимогам законності та обґрунтованості, що встановлені статтею 159 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до частин другої та третьої статті 159 Кодексу адміністративного судочинства України законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права, а обґрунтованим - ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні.

За змістом частин 4, 5 статті 11 Кодексу адміністративного судочинства України суд повинен визначити характер спірних правовідносин та зміст правової вимоги, матеріальний закон, який їх регулює, а також факти, що підлягають встановленню і лежать в основі вимог та заперечень; з'ясувати, які є докази на підтвердження зазначених фактів. Суд вживає передбачені законом заходи для витребування належних доказів із власної ініціативи.

Згідно з пунктом 4 статті 7 Кодексу адміністративного судочинства України одним із принципів адміністративного судочинства є змагальність сторін, диспозитивність та офіційне з'ясування всіх обставин у справі. Дотримання цього принципу вимагає від суду, який розглядає адміністративну справу, встановлення фактичних обставин справи, навіть якщо на них немає посилання сторін в їх доводах чи запереченнях, з витребуванням відповідних доказів в тому числі із власної ініціативи, що обумовлюється публічним характером спору в адміністративній справі.

Під час прийняття постанови суд вирішує, зокрема, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження (стаття 161 Кодексу адміністративного судочинства України).

Оскаржувані рішення судів вказаним вимогам не відповідають.

Як вбачається з судових рішень, вирішуючи питання щодо законності оскаржуваного податкового повідомлення-рішення суди попередніх інстанцій виходили лише з преюдиціального підтвердження правового статусу ТОВ «Мікоген-Україна» як суб'єкта спеціального режиму оподаткування, встановленого судовими рішеннями в інших справах.

Дійсно, частиною першою статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що обставини, встановлені судовим рішенням в адміністративній, цивільній або господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Разом з тим, преюдиціальні факти слід відрізняти від оцінки іншим судом певних обставин. Адже преюдиціальні факти - це явища дійсності, істинність яких вже було встановлено у рішенні, що виключає необхідність їх повторного з'ясування, тоді як юридична оцінка фактів - це оціночне судження, зроблене судом в процесі співставлення факту з нормою права, яка регулює відповідну сферу правовідносин.

В даному разі преюдиціальним фактом, установленим Тернопільським окружним адміністративним судом у постановах від 7 червня 2013 року та від 20 червня 2013 року, є власне факт того, що виготовлення міцелію компостного є сільськогосподарським виробництвом і дане виробництво підпадає під спеціальний режим оподаткування з податку на додану вартість, а також підтвердження статусу позивача платника фіксованого сільськогосподарського податку на 2013 рік, тоді як питання щодо правильності (або протиправності) формування позивачем показників у спірних податкових деклараціях з податку на додану вартість (0121 Спеціальний режим оподаткування діяльності у сфері сільського господарства) є правовою оцінкою цього факту, яка має бути зроблена судом під час вирішення даного спору.

Однак суд першої інстанції, невірно надавши преюдиціального характеру здійсненій іншим судом правовій оцінці обставин справи, ухилився від дослідження наведеного питання, що входить до предмета доказування при розгляді судом цієї позовної вимоги. Не виправив цієї помилки і апеляційний суд.

Вказані обставини та фактичні дані залишилися поза межами дослідження судами першої та апеляційної інстанцій, що, з урахуванням повноважень касаційного суду (які не дають касаційній інстанції права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні), виключає можливість перевірити Вищим адміністративним судом України правильність висновків судів попередніх інстанцій в цій частині, що відповідно до статті 227 статті 227 Кодексу адміністративного судочинства України є підставою для скасування судових рішень і направлення справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Під час нового розгляду справи судам необхідно врахувати викладене, встановити наведені у ній обставини, що входять до предмета доказування, всебічно і повно з'ясувати і перевірити їх, об'єктивно оцінити докази, що мають юридичне значення для її розгляду та вирішення спору по суті, і в залежності від встановленого правильно визначити норми матеріального та процесуального права, що підлягають застосуванню до спірних правовідносин, та прийняти обґрунтоване і законне судове рішення відповідно до вимог статті 159 Кодексу адміністративного судочинства України.

Керуючись статтями 220, 221, 223, 224, 227, 231 Кодексу адміністративного судочинства України,

у х в а л и в:

Касаційну скаргу Кременецької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Тернопільській області задовольнити частково.

Постанову Тернопільського окружного адміністративного суду від 28 квітня 2014 року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 28 січня 2015 року скасувати в частині задоволення позову про скасування податкового повідомлення-рішення Кременецької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів і зборів у Тернопільській області форми «Р» від 21 червня 2013 року № та направити справу в цій частині на новий розгляд до Тернопільського окружного адміністративного суду.

В іншій частині постанову Тернопільського окружного адміністративного суду від 28 квітня 2014 року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 28 січня 2015 року у даній справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути переглянута Верховним Судом України з підстав, передбачених статтею 237 Кодексу адміністративного судочинства України, у порядку та в строки, встановлені статтями 236-2391 Кодексу адміністративного судочинства України.

Судді О.А. Веденяпін
М.П. Зайцев
Н.Є.Маринчак