Справа № 760/13750/15-а
Суддя: Чаку Є.В.
Дата ухвалення: 2015-12-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А
16 грудня 2015 року м. Київ
Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
Головуючого-судді: Чаку Є.В.
суддів: Файдюка В.В., Старової Н.Е.
розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за апеляційною скаргою Міністерства оборони України на постанову Солом`янського районного суду міста Києва від 17 серпня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України про визнання неправомірною бездіяльність суб`єкта владних повноважень, стягнення коштів та зобов`язання вчинити певні дії, -
ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до Солом`янського районного суду міста Києва з адміністративним позовом до Міністерства оборони України про визнання неправомірними дії відповідача щодо непризначення одноразової грошової допомоги у розмірі 54-місячного грошового забезпечення та зобов`язання призначити і виплатити одноразову грошову допомогу у розмірі 54-місячного грошового забезпечення, виходячи зі складу грошового забезпечення, на день встановлення інвалідності; стягнення коштів.
Солом`янський районний суд міста Києва своєю постановою від 17 серпня 2015 року позов задовольнив частково.
Не погоджуючись з судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову Солом`янського районного суду міста Києва від 17 серпня 2015 року та прийняти нову, якою відмовити у задоволенні позовних вимог. В своїй апеляційній скарзі апелянт посилається на порушення судом першої інстанції матеріальних та процесуальних норм.
У зв`язку з поданням апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, яке відповідно до п. 2 частини першої ст. 183-2 Кодексу адміністративного судочинства України прийнято у порядку скороченого провадження, згідно з абз. 4 частини 8 ст. 183-2, п. 3 частини першої ст. 197 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.
Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи та дослідивши докази, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Позивач був звільнений з військової служби за хворобою з правом носінням військової форми і оголошенням подяки за бездоганну службу у Збройних Силах відповідно до наказу Міністра оборони України № 098 (по особовому складу) від 11 березня 1992 року та є пенсіонером Міністерства оборони України, інвалідом війни ІІ групи, учасником бойових дій, учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС ІІ категорії, приймав участь у бойових діях у Демократичній Республіці Афганістан з 03 грудня 1981 року по 12 червня 1983 року, безпосередньо приймав участь у ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи у 1986 році, має 26 років календарної вислуги та 29 років пільгової вислуги, що підтверджується витягами з наказів та копіями посвідчень.
09 листопада 2006 року позивач отримав ІІ групу інвалідності у зв`язку із пораненням, контузією та захворюванням, пов`язаними із виконанням обов`язків військової служби при виконанні інтернаціонального обов`язку, що підтверджується довідкою МСЕК серії КИ-1 №014955 від 09 листопада 2006 року.
Позивач не отримував будь-яких страхових сум від Національної акціонерної страхової компанії «ОРАНТА», що підтверджується довідкою № 201 від 19 лютого 2015 року.
ОСОБА_1 надав відповідачеві через уповноважену особу - Київський міський військовий комісаріат необхідні документи для призначення та виплати йому одноразової грошової допомоги у разі інвалідності у зв`язку із захворюванням, пов`язаним із виконанням обов`язків військової служби.
20 червня 2015 року відповідачем в особі Міністра оборони України затверджено протокол засідання комісії з розгляду питань, пов`язаних з призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті), каліцтва або інвалідності військовослужбовців та інвалідності осіб, звільнених з військової служби № 18 від 19 червня 2015 року. Комісія, розглянувши подані документи, дійшла висновку про відмову в призначенні одноразової грошової допомоги, оскільки на день звільнення позивача діяла ст. 16 Закону України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», яка передбачала державне особисте страхування та не передбачала виплату одноразової грошової допомоги.
Не погоджуючись з даним рішенням відповідача, позивач звернувся до суду.
З приводу даних спірних правовідносин, колегія суддів апеляційної інстанції вважає за необхідне звернути увагу на наступне.
Відповідно до статті 41 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» виплата одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) або каліцтва військовослужбовців, військовозобов`язаних, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та резервістів під час виконання ними обов`язків служби у військовому резерві здійснюється в порядку і на умовах, встановлених Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».
Статтею 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (в редакції яка діяла на час встановлення інвалідності позивачу) встановлено, що у разі поранення (контузії, травми або каліцтва), заподіяного військовослужбовцю під час виконання ним обов`язків військової служби, а також інвалідності, що настала в період проходження військової служби або не пізніше ніж через три місяці після звільнення зі служби чи після закінчення цього строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження військової служби, залежно від ступеня втрати працездатності йому виплачується одноразова грошова допомога в розмірі до п`ятирічного грошового забезпечення за останньою посадою в порядку та на умовах, визначених Кабінетом Міністрів України.
Постановою Кабінету Міністрів України № 284 від 21 лютого 2007 року «Про затвердження Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), каліцтва або інвалідності військовослужбовців та інвалідності осіб, звільнених з військової служби, що сталися у 2006 році» затверджено Порядок та умови призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), каліцтва або інвалідності військовослужборців та інвалідності осіб, звільнених з військової служби, що сталися у 2006 році (далі Порядок).
Відповідно до пункту 3 частини 2 даного Порядку військовослужбовцям та особам, звільненим з військової служби, у разі настання інвалідності внаслідок виконання обов`язків військової служби, одноразова грошова допомога виплачується, зокрема, інвалідам ІІ групи у розмірі 54-місячного грошового забезпечення.
У своїй апеляційній скарзі апелянт зазначає, що відповідно до п. 3 Постанови Кабінету Міністрів України № 499 від 28 травня 2008 року виплата страхових сум за страховими випадками, що сталися до 1 січня 2007 року, завершена відповідно до Умов державного обов`язкового особистого страхування військовослужбовців і військовозобов`язаних, призваних на збори, і порядку виплат їм та членам їх сімей страхових сум, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 488 від 19 серпня 1992 року. А також завершена виплата одноразової грошової допомоги відповідно до Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), каліцтва або інвалідності військовослужбовців та інвалідності осіб, звільнених з військової служби, що сталися у 2006 році, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 284 від 21 лютого 2007 року.
Колегія суддів вважає такі доводи необгрунтованими, оскільки відповідно до п. 2 Постанови Кабінету Міністрів України № 975 від 25 грудня 2013 року «Про затвердження Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві» зазначено наступне:
«Установити, що особам, які до набрання чинності Порядком, затвердженим цією постановою, мають право на отримання одноразової грошової допомоги:
допомога, що була призначена, виплачується відповідно до Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), поранення (контузії, травми або каліцтва) чи інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних і резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та інвалідності звільнених з військової служби (зборів) осіб, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 28 травня 2008 року № 499, Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), каліцтва або інвалідності військовослужбовців та інвалідності осіб, звільнених з військової служби, що сталися у 2006 році, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2007 року № 284, і Порядку та умов виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), поранення (контузії, травми або каліцтва) чи інвалідності співробітників кадрового складу розвідувальних органів, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 листопада 2007 року № 1331;
допомога, що не була призначена, призначається і виплачується в установленому законодавством порядку, що діяло на день виникнення права на отримання такої допомоги».
Таким чином, суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що на момент дії вказаної Постанови КМУ № 284 від 21.02.2007 року позивач був звільнений з військової служби та йому була встановлена інвалідність внаслідок виконання обов`язків військової служби, тобто на нього поширювалася дія підпункту 3 пункту 2 вказаної постанови, тому у відповідача не було законних підстав відмовити позивачу у виплаті одноразової грошової допомоги.
Пунктом 3 Постанови Кабінету Міністрів України № 284 від 21 лютого 2007 року встановлено, що розмір грошової допомоги визначається відповідно до грошового забезпечення (посадового окладу, окладу за військове звання, відсоткової надбавки за вислугу років та 100-відсоткової надбавки, передбаченої Указами Президента України № 925 від 04 жовтня 1996 року та № 173 від 23 лютого 2002 року і постановою Кабінету Міністрів України № 829 від 22 травня 2000 року) за останньою посадою, яку військовослужбовець займав на день втрати працездатності, а особа, звільнена з військової служби, - на день звільнення.
Водночас ч. 2 ст. 9 Закону України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (у редакції, чинній на момент ухвалення порядку) елементи грошового забезпечення визначає по-іншому: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.
Таким чином, виходячи із визначених в ч. 4 ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України загальних засад пріоритетності законів над підзаконними актами, для визначення складових грошового забезпечення щодо виплати одноразової грошової допомоги слід застосовувати не Порядок, а Закон України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», який має вищу юридичну силу.
Що стосується доводів апелянта про те, що позивачем пропущено строк звернення до суду встановлений ст. 99 КАС України, то суд апеляційної інстанції вважає їх необгрунтовнаими, оскільки про порушення своїх прав позивач дізнався з витягу протоколу відповідача № 18 від 19 червня 2015 року, а в суд звернувся 21 липня 2015 року, тобто в межах шестимісячного строку, встановленого ст. 99 КАС України.
Стосовно посилань апелянта на те, що вказана справа за предметною підсудністю належить до Окружного адміністративного суду міста Києва, а тому оскаржувана постанова підлягає скасуванню як така, що ухвалена неповноважним судом, колегія суддів зазначає наступне.
Відповідно до ч. 1 ст. 18 КАС України усі адміністративні справи щодо спорів фізичних осіб з суб`єктами владних повноважень з приводу обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту, пільг віднесено до підсудності місцевих загальних судів як адміністративних судів.
Зі змісту зазначеної норми вбачається, що такі справи підсудні місцевим загальним судам як адміністративним судам незалежно від статусу відповідача. Залучення органів державної влади до участі у справах не змінює їх предметної підсудності.
Відповідно до статті 200 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Отже, враховуючи вищезазначене, суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції про задоволення позовних вимог частково.
За таких обставин, виходячи з системного аналізу положень законодавства України та наданих сторонами доказів, приймаючи до уваги те, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального права, висновки суду доводами апелянта не спростовані, колегія суддів дійшла висновку про відсутність правових підстав для задоволення апеляційної скарги.
Згідно з частиною десятою ст. 183-2 Кодексу адміністративного судочинства України, у разі оскарження в апеляційному порядку постанови, прийнятої у скороченому провадженні, судове рішення апеляційної інстанції по такій справі є остаточним і оскарженню не підлягає.
Керуючись ст. ст. 160, 195, 197, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, суд, -
Апеляційну скаргу Міністерства оборони України залишити без задоволення.
Постанову Солом`янського районного суду міста Києва від 17 серпня 2015 року залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя

Судді

.

Головуючий суддя Чаку Є.В.

Судді: Файдюк В.В.

Старова Н.Е.