Справа № 2а-1970/3528/11
Суддя: Веденяпін О.А.
Дата ухвалення: 2015-12-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 грудня 2015 року м. Київ К/800/58171/14

Вищий адміністративний суд України у складі суддів: головуючого - Веденяпіна О.А. (судді-доповідача), Зайцева М.П., Маринчак Н.Є.,
розглянувши в попередньому судовому засіданні касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Альпо»

на постанову та ухвалу у справіТернопільського окружного адміністративного суду від 02 серпня 2013 року Львівського апеляційного адміністративного суду від 22 жовтня 2014 року 2а-1970/3528/11
за позовомТовариства з обмеженою відповідальністю «Альпо»
доТернопільської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Тернопільській області
проскасування податкового повідомлення-рішення,-

в с т а н о в и в :

Товариство з обмеженою відповідальністю «Альпо» (далі - ТОВ «Альпо») звернулось в суду з адміністративним позовом до Тернопільської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Тернопільській області (далі - ОДПІ) про скасування податкового повідомлення-рішення 25 жовтня 2011 року № .

Постановою Тернопільського окружного адміністративного суду від 02 серпня 2013 року, яку залишено без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 22 жовтня 2014 року, у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій, позивач подав касаційну скаргу, в якій просив їх скасувати та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

В письмовому запереченні на касаційну скаргу відповідач з доводами та вимогами позивача не погодився, просив касаційну скаргу залишити без задоволення, а рішення судів першої та апеляційної інстанції - без змін.

Відповідно до частини першої статті 220 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі і не може досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні, та вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Переглянувши судові рішення в межах касаційної скарги, перевіривши повноту встановлення судовими інстанціями фактичних обставин справи та правильність застосування ними норм матеріального та процесуального права, Вищий адміністративний суд України дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення касаційної скарги, виходячи з наступного.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що за результатами перевірки ТОВ «Альпо» податковою інспекцією складено акт від 13 жовтня 2011 року № 7/19/18/23/32549973 (далі - акт перевірки), згідно з яким позивачем порушено вимоги пункту 2.11 глави 2, пункту 7.39, пункту 7.41 глави 7 Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 15 грудня 2004 року № 637, а саме: підприємством проведено погашення авансових звітів без наявності оригіналів підтвердних документів.

На підставі акта перевірки відповідачем прийнято податкове повідомлення-рішення від 25 жовтня 2011 року № , яким до позивача, відповідно до абзацу 6 статті 1 Указу Президента «Про застосування штрафних санкцій за порушення норм з регулювання обігу готівки», застосовано штрафні (фінансові) санкції в розмірі 7 359, 09 грн.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суди першої та апеляційної інстанцій виходили з правомірності оскаржуваного податкового повідомлення-рішення, оскільки дійшли висновку про доведеність податковим органом факту порушення ТОВ «Альпо» вимог чинного законодавства України у сфері обігу готівки.

Колегія суддів погоджується з висновком судів попередніх інстанцій про необгрунтованість позовних вимог, виходячи з наступного.

Пунктом 2.11 глави 2 Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні, затвердженого Постановою Правління Національного Банку України 15 грудня 2004 року № 637 (далі - Положення), зареєстровано в Міністерстві юстиції України 13 січня 2005 року № 40/10320, передбачає, що видача готівкових коштів під звіт або на відрядження здійснюється відповідно до законодавства України. Видача відповідній особі готівкових коштів під звіт проводиться за умови звітування нею у встановленому порядку за раніше отримані під звіт суми. Звітування за одержані під звіт готівкові кошти здійснюється відповідно до законодавства України.

Згідно з пунктом 7.39 глави 7 Положення під час перевірки звітів про використання коштів для вирішення господарських питань особлива увага приділяється дотриманню підзвітними особами встановлених термінів складання та подання до бухгалтерії відповідних звітів, своєчасність повернення до каси підприємств залишку невикористаних коштів (одночасно з відповідним звітом), наявність оригіналів підтвердних документів, їх погашення тощо. Крім того, ураховується те, що подання звітів про використання коштів із порушенням установлених термінів може дозволятися лише у зв'язку з тимчасовою непрацездатністю підзвітної особи або за інших обставин, що мають документальне підтвердження.

Відповідно до пункту 7.41 глави 7 Положення під час перевірки правильності оформлення видач готівки під звіт як на відрядження, так і на інші потреби встановлюється достовірність підтвердних документів, що додаються до звітів про використання коштів.

Згідно з пунктом 7.47 глави 7 Положення для перевірки використовуються потрібні касові та розрахункові документи підприємства (підприємця) (касова книга, касові ордери, журнал реєстрації прибуткових і видаткових касових документів, звіти працівників щодо витрачання підзвітних сум), а також документи, що підтверджують здійснені покупцем (замовником) витрати готівки під час придбання товарів, оплати наданих послуг та виконаних робіт (касові та товарні чеки, розрахункові квитанції, квитанції до прибуткових касових ордерів, інші розрахункові документи, а також рахунки-фактури, податкові накладні, договори на поставку продукції, надання послуг, виконання робіт, товарно-транспортні накладні тощо).

Пунктом 7.5 розділу 7 Порядку реєстрації та ведення книг обліку розрахункових операцій і розрахункових книжок, затвердженого наказом ДПА України від 01 грудня 2000 року № 614, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 05 лютого 2001 року за № 105/5296, використання книги обліку розрахункових операцій, зареєстрованої на реєстратор розрахункових операцій, передбачає: 1) наявність книги обліку розрахункових операцій на місці проведення розрахунків, де встановлено реєстратор; 2) підклеювання фіскальних звітних чеків на відповідних сторінках книги обліку розрахункових операцій; 3) щоденне виконання записів про рух готівки та суми розрахунків, при цьому дані за сумами, отриманими від покупців (клієнтів), та дані за сумами, виданими покупцям (клієнтам), записуються окремо; 4) у разі виходу з ладу реєстратора розрахункових операцій чи відключення електроенергії здійснення записів за обліком розрахункових квитанцій; 5) ведення обліку ремонтів, робіт з технічного обслуговування, а також перевірок конструкції та програмного забезпечення реєстратора у відповідному розділі книги.

Відповідно до абзацу 6 статті 1 Указу Президента № 436/95 від 12 червня 1995 року «Про застосування штрафних санкцій за порушення норм з регулювання обігу готівки» у разі порушення юридичними особами всіх форм власності норм з регулювання обігу готівки у національній валюті, що встановлюються Національним банком України, до них застосовуються фінансові санкції у вигляді штрафу, зокрема, за проведення готівкових розрахунків без подання одержувачем коштів платіжного документа (товарного або касового чека, квитанції до прибуткового ордера, іншого письмового документа), який би підтверджував сплату покупцем готівкових коштів у розмірі сплачених коштів.

Колегія суддів погоджується із висновком судів першої та апеляційної інстанцій про те, що податковим органом доведено порушення ТОВ «Альпо» вимог чинного законодавства України у сфері обігу готівки та правомірно винесено оскаржуване податкове повідомлення-рішення, оскільки під час проведення перевірки позивачем не підтверджено здійснення витрат підзвітними особами.

Крім того, безпідставним є посилання позивача на те, що у спірних правовідносинах неправомірно застосовано приписи Указу Президента України «Про застосування штрафних санкцій за порушення норм з регулювання обігу готівки», оскільки цей нормативний акт прийнятий відповідно до Конституції України, має законну силу, не скасований на час виникнення спору, регулює спірні правовідносини, а тому підлягає застосуванню у даному випадку.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що касаційну скаргу слід відхилити, оскільки рішення судів першої та апеляційної інстанцій постановлені з додержанням норм процесуального та матеріального права, правова оцінка обставинам у справі дана вірно, а доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують, підстави для призначення справи до розгляду в судовому засіданні відсутні.

Керуючись статтями 220, 220-1, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

у х в а л и в:

Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Альпо» відхилити, а постанову Тернопільського окружного адміністративного суду від 02 серпня 2013 року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 22 жовтня 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили у порядку та строки, передбачені статтею 254 Кодексу адміністративного судочинства України, та на неї може бути подана заява про перегляд судових рішень Верховним Судом України з підстав та в порядку, передбачених статтями 236 - 238, 239-1 Кодексу адміністративного судочинства України.

Судді О.А. Веденяпін
М.П. Зайцев
Н.Є.Маринчак