Справа № 806/5101/15
Суддя: Нагірняк Микола Федорович
Дата ухвалення: 2015-12-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 грудня 2015 року м.Житомир справа № 806/5101/15

час прийняття: 11 год. 45 хв. категорія 8.3.1

Житомирський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Нагірняк М.Ф.,

секретар судового засідання Маленька Ю.О. ,

за участю: представників позивача Мельниченко Т.М., Сердонюк О.І. ,

представників відповідача Годунова О.М., Шатківська А.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом Державного підприємства "Житомирський науково-виробничий центр стандартизації, метрології та сертифікації" до Житомирської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Житомирській області про визнання дій протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 29.09.2015 р. №, №,

встановив:

Державне підприємство "Житомирський науково-виробничий центр стандартизації, метрології та сертифікації" звернулося з позовом до Житомирської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Житомирській області про визнання дій протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 29.09.2015р. №, №.

В судовому засіданні представники Державного підприємства "Житомирський науково-виробничий центр стандартизації, метрології та сертифікації", Позивача по даній справі, позовні вимоги підтримали і пояснили, що 16.09.2015року уповноваженою особою Відповідача була проведена камеральна перевірка податкової звітності з податку на прибуток. За результатами такої перевірки Відповідач, на думку представників Позивача, безпідставно дійшов висновку про наявність несвоєчасної сплати підприємством податку на прибуток в період з травня 2014року по січень 2015року.

Представники Позивача вважать, що податковим органом не були враховані вимоги п.57.1 ст.57 Податкового кодексу України щодо права платника на зарахування надмірно сплачених авансових внесків з цього податку в рахунок податкових зобов'язань з цього ж податку послідуючих звітних періодів. Спірна сума такої переплати в розмірі 23112,00грн., як пояснили представники Позивача, на підставі листа підприємства від 26.09.2014року була зарахована в рахунок поточних платежів з цього податку.

Представники Житомирської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Житомирській області, Відповідача по даній справі, проти позову заперечили і зазначили, що дійсно 16.09.2015року уповноваженою особою податкового органу була проведена камеральна перевірка податкової звітності з податку на прибуток. За результатами такої перевірки було встановлено, що платник допустив порушення термінів сплати самостійно визначеного грошового зобов'язання з податку на прибуток. Зазначені порушення, на думку представників Відповідача, стали підставою для винесення оскаржуваних податкових повідомлень - рішень щодо застосування фінансових санкцій. Представники Відповідача не заперечують, що у платника була переплата надмірно сплачених авансових внесків з цього податку в розмірі 23112,00грн., але ці кошти відповідно до положень пп.153.3.4 п.153.3 ст.153 Податкового кодексу України можуть акумулюватися у декларації звітного періоду та переноситися на зменшення податкових зобов'язань з цього податку майбутніх податкових періодів, а не поточних.

Розглянувши подані сторонами документи та матеріали, заслухавши пояснення представників Позивача та заперечення представників Відповідача, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення на них, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню за таких підстав.

Спірні правовідносини між сторонами по даній справі щодо порядку та строків сплати платниками самостійно визначеного грошового зобов'язання з податку на прибуток регулюються правовими нормами Податкового кодексу України, що були чинні на день виникнення таких відносин.

В судовому засіданні встановлено, що 16.09.2015року уповноваженою особою податкового органу була проведена камеральна перевірка податкової звітності з податку на прибуток, про що був складений відповідний акт перевірки від 16.09.2015року. За результатами такої перевірки було винесено оскаржувані податкові повідомлення - рішення від 29.09.2015 р. №, відповідно до якого на підприємство був накладений штраф в розмірі 6112,30грн. та № про накладання штрафу в сумі 13024,35грн.

Як зазначено в оскаржуваних податкових повідомленнях - рішеннях, підставою для їх винесення щодо накладання штрафів стали порушення Позивачем вимог п.57.1 ст.57 Податкового кодексу України.

Відповідно до висновків, зазначених в акті перевірки від 16.09.2015року, та пояснень представників податкового органу в судовому засіданні підставою для винесення оскаржуваних податкових повідомлень - рішень стало виключно невизнання податковим органом права Позивача як платника податку на прибуток зарахувати надмірно сплачені підприємством авансові внески при виплаті дивідендів в рахунок сплати щомісячних авансових внесків з цього податку.

На думку податкового органу, саме такі порушення зі сторони Позивача призвели до порушення термінів сплати самостійно визначеного грошового зобов'язання з податку на прибуток в травні, липні, серпні, жовтні і грудні 2014року та січні 2015року.

Такі доводи податкового органу не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні, так як не відповідають обставинам справи та не ґрунтуються на вимогах чинного законодавства, з огляду на наступне.

В судовому засіданні встановлено та не заперечується сторонами, що Позивач є платником податку на прибуток і як державне підприємство є платником щомісячних авансових внесків з податку на прибуток при виплаті дивідендів відповідно до пункту 153.3 статті 153 цього Кодексу, що були чинні на день виникнення спору.

Як зазначено в рядку 23 податкової декларації з податку на прибуток за 2013рік Позивачем був визначений щомісячний авансовий платіж з податку на прибуток на 2014рік в розмірі 18839,00грн. (а.с.27 (на звороті).

Тобто, в розумінні вимог ст.57 Податкового кодексу України Позивач був зобов'язаний щомісяця протягом 10 календарних днів з березня 2014року по лютий 2015року включно сплачувати цей авансовий платіж в розмірі 18839,00грн.

Одночасно в цій декларації в рядку 14 Позивачем була задекларована переплата цього податку за результатами 2013року в розмірі 67436,00грн.

Сторони визнають, що в березні, квітні та травні 2014року Позивач не сплачував авансові платежі по 18839,00грн. (18839,00грн.+18839,00грн.+18839,00грн.=56517,00грн.), мотивуючи наявною сумою переплати в розмірі 67436,00грн., що зазначена в декларації за 2013рік, та 2100,00грн. загальної переплати станом на лютий 2014року.

За червень 2014року Позивач платіжним дорученням №433 від 12.08.2014року сплатив в рахунок авансових платежів 5840,00грн., в липні, серпні, вересні, жовтні, листопаді та грудні 2014року Позивачем були сплачені авансові платежі по 18839,00грн. щомісячно. В січні 2015року Позивач платіжними дорученнями від 13.01.2015року та від 14.01.2015року сплатив відповідно 23500,00грн. та 686,94грн., а в лютому 2015року платіжними дорученнями від 5,19 і 27 лютого 2015року сплатив відповідно 18839,00грн., 43,36грн. та 18839,00грн.

Відповідно до розрахунку Позивача (а.с.37) сплата зазначених коштів була проведена з дотриманням вимог ст.57 Податкового кодексу України і призвела до переплати станом на лютий 2015року цього податку в сумі 24250,30грн.

Відповідач та його представники в судовому засіданні не заперечують вказані щомісячні платежі Позивача як авансові платежі з податку на прибуток підприємства. Надходження вказаних коштів Позивача відображено в графі "сплачено до бюджету" в особовому рахунку Позивача як платника податку на прибуток, витяг якого був досліджений судом (а.с. 64-70 ).

Суть спору між сторонами по даній справі зведена виключно до правомірності зарахування платником в рахунок своїх щомісячних авансових платежів з податку на прибуток задекларованих в декларації з цього податку за 2013рік переплати цього податку в розмірі 67436,00грн.

Вказані спірні правовідносини чітко врегульовані правовими нормами пункту 57.1 статті 57 Податкового кодексу України в редакції Закону України "Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законів України щодо об'єктів нерухомості" від 4 липня 2013 року N 403-VII, що були чинні в період з 01.01.2014року по 01.01.2015року.

В абзаці шостому пункту 57.1 статті 57 Податкового кодексу України, в редакції Закону від 4 липня 2013 року N 403-VII, прямо зазначалося, що якщо сума авансових внесків з податку на прибуток, сплачена при виплаті дивідендів відповідно до пункту 153.3 статті 153 цього Кодексу, перевищує суму авансових внесків з податку на прибуток, визначених цим пунктом, сума перевищення зараховується у зменшення авансових внесків, визначених цим пунктом, у наступних звітних місяцях до повного її погашення.

Тобто, законодавець протягом спірного 2014року прямо надав Позивачу, як платнику податку на прибуток, право суму переплачених авансових внесків з цього податку зарахувати у зменшення таких авансових внесків у наступних звітних місяцях до повного її погашення. При цьому законодавець прямо і однозначно вказує виключно на "звітні місяці" як звітні періоди.

Доводи податкового органу та його представників про наявність у платника права на зарахування переплачених авансових внесків з податку на прибуток в рахунок зменшення таких внесків лише в слідуючому році є безпідставними і такими, що прямо протирічать вказаній правовій нормі.

Таким чином, суд дійшов висновку про правомірність дій Позивача, як платника податку на прибуток, щодо зарахування задекларованих в лютому 2014року в декларації з податку на прибуток за 2013рік 67436,00грн. переплати авансових внесків з податку на прибуток, сплачених при виплаті дивідендів відповідно до пункту 153.3 статті 153 цього Кодексу, зарахувати в рахунок зменшення таких внесків починаючи з березня 2014року.

За правилом пункту 126.1 статті 126 ПК, у разі якщо платник податків не сплачує узгоджену суму грошового зобов'язання протягом строків, визначених цим Кодексом, такий платник податків притягується до відповідальності у вигляді штрафу. Зокрема, при затримці до 30 календарних днів включно, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов'язання, - у розмірі 10 відсотків погашеної суми податкового боргу.

Таким чином, лише за несплату платником податків узгодженої суми грошового зобов'язання у певний термін законодавець для такого платника передбачив негативні наслідки у вигляді штрафних санкцій.

В судовому засіданні було встановлено, що Позивачем авансові платежі з податку на прибуток в сумі 18839,00грн. з березня 2014року по лютий 2015року були сплачені своєчасно і в повному обсязі із врахуванням наявного у Позивача права на зарахування задекларованих в лютому 2014року в декларації з податку на прибуток за 2013рік 67436,00грн. переплати авансових внесків з податку на прибуток, сплачених при виплаті дивідендів відповідно до пункту 153.3 статті 153 цього Кодексу, зарахувати в рахунок зменшення таких внесків.

При цьому, суд враховує досліджену в судовому засіданні довідку податкового органу, Відповідача по даній справі, про те, що станом на 17.09.2014року у Позивача відсутня заборгованість з податків (а.с.25).

Представники Відповідача в судовому засіданні не змоги пояснити таку алогічність дій податкового органу щодо одночасного ствердження про відсутність у Позивача любої заборгованості із податків та про застосування фінансових санкцій за несвоєчасні сплати авансових платежів з податку на прибуток.

На підставі викладеного суд приходить до висновку, що податкові повідомлення - рішення Житомирської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Житомирській області від 29.09.2015 р. №, відповідно до якого підприємству був накладений штраф в розмірі 6112,30грн. та № про накладання штрафу в сумі 13024,35грн., винесені не на підставі вимог чинного законодавства та без врахування всіх обставин, що мали значення для його винесення, а тому є протиправними та підлягають скасуванню, а позов - задоволенню.

Згідно з частиною першою статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, Відповідача по справі.

Позивачем за подання позовної заяви сплачено судовий збір. Доказом понесення ним інших судових витрат суду не надано. Таким чином, судові витрати Державного підприємства "Житомирський науково-виробничий центр стандартизації, метрології та сертифікації" у вигляді 2436,00грн. судового збору підлягають відшкодуванню за рахунок бюджетних асигнувань Житомирської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Житомирській області.

Керуючись статтями 2,86,94,159-163,167,186,254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

постановив:

Позов задовольнити, визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення - рішення Житомирської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Житомирській області від 29.09.2015р. №, №.

Судові витрати Державного підприємства "Житомирський науково-виробничий центр стандартизації, метрології та сертифікації" у вигляді 2436,00грн. судового збору підлягають відшкодуванню за рахунок бюджетних асигнувань Житомирської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Житомирській області.

Постанова набирає законної сили у строк та у порядку, що визначені статтею 254 Кодексу адміністративного судочинства України, і може бути оскаржена до Житомирського апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції у порядку, визначеному статтею 186 Кодексу адміністративного судочинства України, шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Головуючий суддя М.Ф. Нагірняк

Повний текст постанови виготовлено: 21 грудня 2015 р.