Справа № 813/4425/13-а
Суддя: Гулик Андрій Григорович
Дата ухвалення: 2015-12-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 грудня 2015 року справа № 813/4425/13-а

17 год. 40хв. зал судових засідань № 6

Львівський окружний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Гулика А.Г.,

секретар судового засідання Хміль Х.З.,

за участю:

представника позивача Галевич Н.Г.,

представника відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за Державної архітектурно-будівельної інспекції України до ОСОБА_3 про зобов'язання вчинити дії,-

встановив

Інспекція державного архітектурно-будівельного контролю у Львівській області (далі - ІДАБК у Львівській області) звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3, в якому просить суд зобов'язати відповідача виконати вимоги припису №3-ф від 12.02.2013р., а саме знести самовільно збудовану прибудову до квартири АДРЕСА_2.

Ухвалою від 18.11.2015р. суд на підставі ст.55 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) допустив заміну позивача у справі ІДАБК у Львівській області його правонаступником - Державною архітектурно-будівельною інспекцією України (далі - ДАБІ України).

Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідачем не виконано у шістдесятиденний строк, встановлений для добровільного виконання, вимоги припису №3-ф від 12.02.2013р. щодо знесення об'єкта самочинного будівництва прибудови до квартири АДРЕСА_2. Відповідно до ст.38 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» у разі, якщо у встановлений строк особа добровільно не виконала вимоги, встановлені в приписі, орган державного архітектурно-будівельного контролю подає позов до суду про знесення самочинно збудованого об'єкта та компенсацію витрат, пов'язаних з таким знесенням. Позивач вважає, що прибудова до квартири АДРЕСА_2 є об'єктом самочинного будівництва. З огляду на наведене, позивач просить суд зобов'язати відповідача знести вказаний об'єкт.

Відповідач подав до суду заперечення на позовну заяву, в якому просить суд відмовити в задоволенні позовних вимог. Свої заперечення обґрунтовує протиправністю припису позивача №3-ф від 12.02.2013р., який винесений лише щодо одного з співвласників квартири, яка знаходиться по вул. Науковій, 22 у м. Львові, а саме щодо відповідача. Крім того, відповідач зазначає, що при винесенні вказаного припису позивачем не враховано, що над спірною прибудову до квартири №68 знаходиться ще одна прибудова, яка здійснена власниками квартири АДРЕСА_1. Відповідач вважає, що знесення прибудови до квартири №68, здійснення якого вимагає позивач, може спричинити руйнування прибудови до квартири №80.

Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав з підстав, наведених у позовній заяві. Просив суд позовні вимоги задовольнити повністю.

Представник відповідача у судовому засіданні проти задоволення позову заперечив з підстав, наведених у письмових запереченнях на позовну заяву. Просив суд у задоволенні позову відмовити.

Заслухавши пояснення представників сторін, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

12.02.2013р. ІДАБК у Львівській області проведено позапланову перевірку дотримання вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_2, за результатами якої складено акт перевірки №17-ф від 12.02.2013р.

Перевіркою встановлено, що співвласник квартири АДРЕСА_2 ОСОБА_3 у 2002 р. (згідно з наданими поясненнями) самовільно здійснила реконструкцію квартири за рахунок прибудови приміщення на першому поверсі розміром в плані 5,68м. на 3,85м без належним чином розробленої та затвердженої проектної документації, дозволу на виконання будівельних робіт та отримання права власності чи права користування земельною ділянкою, на якій збудована прибудова, чим порушила вимоги ст.ст.7, 9, 27 Закону України «Про архітектурну діяльність», ст.34 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», ст.29 Закону України «Про планування і забудову територій», ч.1 ст.22 Закону України «Про основи містобудування».

За результатами перевірки ІДАБК у Львівській області видала відповідачу припис №3-ф від 12.02.2013р. про усунення порушень вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил, яким зобов'язала відповідача у 60-денний термін з дня отримання вказаного припису з метою усунення істотного порушення знести самовільно збудовану прибудову до квартири АДРЕСА_2.

26.04.2013р. позивачем проведено позапланову перевірку виконання вимог припису №3-ф від 12.02.2013р. та встановлено, що на час перевірки вказаний припис відповідачем не виконано, порушення у сфері містобудівної діяльності не усунуто. За результатами перевірки складено акт проведення перевірки №49-ф від 26.04.2013р.

З огляду на невиконання відповідачем у строк, встановлений для добровільного виконання вимоги припису №3-ф від 12.02.2013р., позивач звернувся до суду з позовом про зобов'язання відповідача виконати вимоги припису №3-ф від 12.02.2013р., а саме знести самовільно збудовану прибудову до квартири АДРЕСА_2.

Суд при вирішенні спору виходить з наступного.

Правові та організаційні засади здійснення архітектурної діяльності, спрямованої на формування сприятливого життєвого середовища, досягнення естетичної виразності, економічної доцільності і надійності будинків, споруд та їх комплексів визначаються Законом України «Про архітектурну діяльність».

Статтею 10 Закону України «Про архітектурну діяльність» передбачено, що державний архітектурно-будівельний контроль та нагляд здійснюється для забезпечення під час забудови територій, розміщення і будівництва об'єктів архітектури додержання суб'єктами архітектурної діяльності затвердженої містобудівної та іншої проектної документації, місцевих правил забудови населених пунктів, вимог вихідних даних, а також з метою захисту державою прав споживачів будівельної продукції. Державний архітектурно-будівельний контроль та нагляд здійснює центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань державного архітектурно-будівельного контролю (далі - орган державного архітектурно-будівельного контролю).

Відповідно до ст.31 Закону України «Про планування і забудову територій» (чинного на спірний період) державний контроль за плануванням, забудовою та іншим використанням територій здійснюється спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади з питань містобудування та архітектури, відповідними спеціально уповноваженими органами з питань містобудування та архітектури, Державною архітектурно-будівельною інспекцією України та її територіальними органами, а також іншими спеціально уповноваженими органами виконавчої влади

Згідно з п.1 Порядку здійснення державного архітектурно-будівельного контролю, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23 травня 2011р. N 553 державний архітектурно-будівельний контроль здійснюється Держархбудінспекцією та її територіальними органами (далі - інспекції).

Відповідно до п.11 Порядку здійснення державного архітектурно-будівельного контролю, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23.05.2011р. №553, посадові особи органів державного архітектурно-будівельного контролю під час перевірки мають право, зокрема, видавати обов'язкові для виконання приписи щодо: а) усунення порушення вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил; б) зупинення підготовчих та будівельних робіт, які не відповідають вимогам законодавства, зокрема будівельних норм, містобудівним умовам та обмеженням, затвердженому проекту або будівельному паспорту забудови земельної ділянки, виконуються без повідомлення, реєстрації декларації про початок їх виконання або дозволу на виконання будівельних робіт.

Позивачем проведено позапланову перевірку дотримання відповідачем вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, державних будівельних норм, стандартів і правил, за результатами якої складено акт №17-ф від 12.02.2012 р.

Перевіркою встановлено, що співвласник квартири АДРЕСА_2 ОСОБА_3 у 2002 р. (згідно з наданими поясненнями) самовільно здійснила реконструкцію квартири за рахунок прибудови приміщення на першому поверсі розміром в плані 5,68м. на 3,85м. без належним чином розробленої та затвердженої проектної документації, дозволу на виконання будівельних робіт, а також не отримавши документів, які підтверджують право власності відповідача чи право користування ним земельною ділянкою, на якій збудована прибудова, чим порушила ст.ст.7, 9, 27 Закону України «Про архітектурну діяльність», ст.34 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», ст.29 Закону України «Про планування і забудову територій», ч.1 ст.22 Закону України «Про основи містобудування».

За результатами перевірки ІДАБК у Львівській області видала припис ОСОБА_3№3-ф від 12.02.2013р. про усунення порушень вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил, яким зобов'язано відповідача у 60-денний термін з дня отримання вказаного припису з метою усунення істотного порушення знести самовільно збудовану прибудову до квартири АДРЕСА_2.

Суд встановив, що станом на час розгляду справи, вимоги припису позивача №3-ф від 12.02.2012 р. відповідачем не виконані.

У межах цього спору позивач просить суд зобов'язати відповідача виконати вимоги припису, а саме за власний рахунок знести самовільно збудовану прибудову до квартири АДРЕСА_2, тобто фактично просить суд зобов'язати відповідача виконати вимоги припису від 12.02.2012р. №3-ф.

Згідно з ч. 1 ст. 38 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» у разі виявлення факту самочинного будівництва об'єкта, перебудова якого з метою усунення істотного відхилення від проекту або усунення порушень законних прав та інтересів інших осіб, істотного порушення будівельних норм є неможливою, посадова особа відповідної інспекції державного архітектурно-будівельного контролю видає особі, яка здійснила (здійснює) таке будівництво, припис про усунення порушень вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, державних будівельних норм, стандартів і правил з визначенням строку для добровільного виконання припису. У разі якщо особа у встановлений строк добровільно не виконала вимоги, встановлені у приписі, інспекція державного архітектурно-будівельного контролю подає позов до суду про знесення самочинно збудованого об'єкта та компенсацію витрат, пов'язаних з таким знесенням.

Суд зазначає, що аналіз норми ч.1 ст.38 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» свідчить про те, що в разі невиконання вимог припису, ДАБІ України може звертатися до суду із вимогами про знесення самочинно збудованого об'єкта та компенсацію витрат, пов'язаних з таким знесенням, а не про зобов'язання виконати вимоги припису. Вказана позиція узгоджується з правовою позицією Вищого адміністративного суду України, висловленою в ухвалах від 20.05.2014р. у справі №К/800/20801/14, від 21.10.2015р. у справі №К/800/20957/14.

Статтею 376 Цивільного кодексу України передбачено, що житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил.

З наведеної норми випливає, що нерухоме майно вважається самочинним будівництвом за наявності, хоча б одної з чотирьох умов, а саме: 1) воно збудоване або будується на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети; 2) без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи; 3) без належно затвердженого проекту; 4) з істотними порушеннями будівельних норм і правил.

Позов про знесення самочинно збудованих об'єктів містобудування може бути пред'явлено до суду у разі, якщо особа в установлений строк добровільно не виконала вимоги, встановлені у приписі про усунення порушень вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил із визначенням строку для добровільного виконання припису, та/або якщо перебудова об'єкта є неможливою.

Суд бере до уваги, що знесення самочинного будівництва є крайнім заходом і можливий лише тоді, коли використано усі передбачені законодавством України заходи щодо реагування та притягнення винної особи до відповідальності.

Знесення нерухомості, збудованої з істотним відхиленням від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, істотним порушенням будівельних норм і правил (у тому числі за відсутності проекту), можливе лише за умови, що неможлива перебудова нерухомості відповідно до проекту або відповідно до норм і правил, визначених державними правилами та санітарними нормами, або якщо особа, яка здійснила (здійснює) будівництво, відмовляється від такої перебудови.

В інших випадках суд за позовом відповідного державного органу чи органу місцевого самоврядування може на підставі частини сьомої статті 376 ЦК зобов'язати забудовника здійснити перебудову житлового будинку, будівлі, споруди або іншого об'єкта нерухомості, який побудовано чи будується з істотними відхиленнями від проекту або з істотним порушенням основних будівельних норм і правил, у тому разі, коли таке будівництво суперечить суспільним інтересам, порушує права інших осіб, коли порушення будівельних норм і правил є істотним, а також є технічна можливість виконати перебудову.

Якщо технічна можливість перебудови об'єкта нерухомості відсутня або забудовник відмовляється від такої перебудови, суд, незалежно від поважності причин відмови, за позовом зазначених органів або особи, права чи інтереси якої порушено таким будівництвом, ухвалює рішення про знесення житлового будинку або іншого нерухомого майна.

Відмовою забудовника від перебудови слід вважати як його заяву про це, так і його дії чи бездіяльність щодо цього, вчинені до або після ухвалення рішення суду про зобов'язання здійснити перебудову. Вказана позиція суду узгоджується з положеннями, викладеними в постанові Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)» від 30.03.2012р. №6.

Водночас, позивачем не надано доказів неможливості перебудови спірної прибудови з врахуванням вимог ч.1 ст.38 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" з метою усунення порушень законних прав та інтересів інших осіб чи істотного порушення будівельних норм або іншого способу усунення виявлених порушень, а також доказів відмови відповідача від здійснення такої перебудови.

Суд також враховує висновок Львівського науково-дослідного інституту судових експертиз за №4440 від 30.04.2015р., відповідно до якого прибудова до квартири №68 є опорною частиною, розміщеної над нею, прибудови до квартири АДРЕСА_1. Знесення прибудови до квартири №68 приведе до руйнації (знесення) прибудови до квартири АДРЕСА_1.

Таким чином, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ДАБІ України до ОСОБА_3 про зобов'язання вчинити дії є безпідставними, необґрунтованими, а тому задоволенню не підлягають.

Відповідно до ст. 19 Конституції України, органи державної влади і їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Положення ст. 9 КАС України передбачає, що суди при вирішенні справи керуються принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 1 ст. 86 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному та об'єктивному дослідженні.

Таким чином, виходячи із заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню.

У відповідності до вимог ст. 94 КАС України судові витрати стягненню зі сторін не підлягають.

Керуючись ст.ст. 4, 7-11, 14, 69-71, 72, 86, 87, 94, 159, 160-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

у задоволенні адміністративного позову Державної архітектурно-будівельної інспекції України до ОСОБА_3 про зобов'язання вчинити дії відмовити повністю.

Судові витрати стягненню зі сторін не підлягають.

Постанова суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого Кодексом адміністративного судочинства України, якщо таку скаргу не було подано.

Апеляційна скарга подається до Львівського апеляційного адміністративного суду через Львівський окружний адміністративний суд. Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Повний текст постанови суду складений та підписаний 21.12.2015р.

Суддя А.Г.Гулик