Справа № 2а-1670/728/12
Суддя: Бившева Л.І.
Дата ухвалення: 2015-11-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 листопада 2015 року м. Київ К/9991/66666/12

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі:

Головуючого Бившевої Л.І.,

суддів: Лосєва А.М., Шипуліної Т.М.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні касаційну скаргу Кременчуцької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Полтавській області

на постанову Полтавського окружного адміністративного суду від 18 червня 2012 року

та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 09 жовтня 2012 року

у справі № 2а-1670/728/12

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Кремремпуть»

до Кременчуцької об'єднаної державної податкової інспекції Полтавської області Державної податкової служби

про визнання нечинними податкових повідомлень-рішень, -

В С Т А Н О В И Л А :

Товариство з обмеженою відповідальністю «Кремремпуть» (далі - позивач) звернулось до суду з позовом до Кременчуцької об'єднаної державної податкової інспекції Полтавської області Державної податкової служби (далі - відповідач) про визнання нечинними податкових повідомлень-рішень від 10 травня 2011 року № /1588, № /1587.

Постановою Полтавського окружного адміністративного суду від 18 червня 2012 року позов був задоволений. Податкові повідомлення-рішення Кременчуцької ОДПІ Полтавської області Державної податкової служби №/1588, № /1587 від 10 травня 2011 року було визнано протиправними та скасовано. Стягнуто з Державного бюджету України на користь ТОВ «Кремремпуть» витрати у вигляді судового збору: у розмірі 32,20 грн., сплачені згідно квитанції від 06 лютого 2012 року; у розмірі 2146,00 грн., сплачені за платіжним дорученням № 476 від 20 лютого 2012 року.

Ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 09 жовтня 2012 року постанову Полтавського окружного адміністративного суду від 18 червня 2012 року було залишено без змін.

В касаційній скарзі Кременчуцька ОДПІ Полтавської області ДПС, посилаючись на порушення судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, просить скасувати постанову Полтавського окружного адміністративного суду від 18 червня 2012 року та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 09 жовтня 2012 року і ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

У запереченні на касаційну скаргу ТОВ «Кремремпуть», посилаючись на те, що постанова Полтавського окружного адміністративного суду від 18 червня 2012 року та ухвала Харківського апеляційного адміністративного суду від 09 жовтня 2012 року є законними та обґрунтованими, а положення касаційної скарги жодним чином це не спростовують, просить відмовити в задоволенні касаційної скарги та залишити без змін рішення судів попередніх інстанцій.

У відповідності до положень частини 1 статті 55 Кодексу адміністративного судочинства України у справі здійснено заміну відповідача - Кременчуцької ОДПІ Полтавської області ДПС його правонаступником - Кременчуцькою ОДПІ ГУ Міндоходів у Полтавській області, що підтверджується витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців від 03 червня 2013 року.

Заслухавши доповідь судді - доповідача, перевіривши доводи касаційної скарги щодо дотримання правильності застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі, колегія суддів, враховуючи межі касаційної скарги, дійшла висновку, що касаційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Судами попередніх інстанцій встановлено наступне.

Кременчуцькою ОДПІ Полтавської області була проведена камеральна перевірка податкової декларації з податку на додану вартість ТОВ «Кремремпуть» за січень 2011 року, за результатами якої складений акт № 66/15-322/35779009 від 01 квітня 2011 року.

За висновками акта перевірки позивачем були порушені вимоги: пунктів 1, 5 статті 203, пунктів 1, 2 статті 215, статті 228 Цивільного кодексу України, пункту 198.6 статті 198, пункту 206.1 статті 206 Податкового кодексу України, в результаті чого по декларації за січень 2011 року зменшено суму податкових зобов'язань на 249391,56 грн. та зменшено суму податкового кредиту на 249391,56 грн.

На вказаний акт перевірки позивачем були подані заперечення, за результатами розгляду яких 20 квітня 2011 року Кременчуцькою ОДПІ Полтавської області був наданий висновок № 151, в якому вказано, що за результатами перевірки, проведеної на підставі статті 76 Податкового кодексу України, встановлено порушення товариством вимог пунктів 1, 5 статті 203, пунктів 1, 2 статті 215, статті 228 Цивільного кодексу України, пункту 198.6 статті 198 Податкового кодексу України, в результаті чого по декларації за січень 2011 року завищено податковий кредит та відповідно занижено суму податку на додану вартість, що за підсумками звітного періоду підлягає сплаті податником податку до бюджету, на 249391,56 грн. (т.1 арк. справи 99-100).

10 травня 2011 року Кременчуцька ОДПІ Полтавської області на підставі вказаного висновку на заперечення прийняла податкове повідомлення-рішення № /1588, яким згідно з підпунктом 54.3.2 пункту 54.3 статті 54, пунктом 123.1 статті 123, пунктом 7 підрозділу 10 розділу ХХ Податкового кодексу України збільшила ТОВ «Кремремпуть» суму грошового зобов'язання за платежем: податок на додану вартість на 249392,56 грн., у тому числі: 249391,56 грн. - за основним платежем, 1,00 грн. - за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами).

Також, Кременчуцькою ОДПІ Полтавської області була проведена документальна позапланова невиїзна перевірка податкової декларації з податку на додану вартість ТОВ «Кремремпуть» за лютий 2011 року, за результатами якої складений акт № 2134/15-322/35779009 від 11 квітня 2011 року.

За висновками акта перевірки, позивачем були порушені вимоги: пунктів 1, 5 статті 203, пунктів 1, 5 статті 215, статті 228 Цивільного кодексу України, пункту 198.6 статті 198, пункту 206.1 статті 206 Податкового кодексу України, в результаті чого по декларації за лютий 2011 року зменшено суму податкових зобов'язань на 830075,60 грн. та зменшено суму податкового кредиту на 830075,60 грн.

На вказаний акт перевірки позивачем були подані заперечення, за результатами розгляду яких 28 квітня 2011 року Кременчуцькою ОДПІ Полтавської області був наданий висновок № 173, в якому вказано, що за результатами перевірки, проведеної на підставі статті 76 Податкового кодексу України, встановлено порушення товариством вимог пунктів 1, 5 статті 203, пунктів 1, 2 статті 215, статті 228 Цивільного кодексу України, пункту 198.6 статті 198 Податкового кодексу України, в результаті чого по декларації за лютий 2011 року завищено податковий кредит та відповідно занижена сума податку на додану вартість, що за підсумками звітного періоду підлягає сплаті податником податку до бюджету, на 830075,60 грн. (т.1 арк. справи 105-106).

10 травня 2011 року Кременчуцька ОДПІ Полтавської області на підставі вказаного висновку на заперечення прийняла податкове повідомлення-рішення № /1587, яким згідно з підпунктом 54.3.2 пункту 54.3 статті 54, пунктом 123.1 статті 123, пунктом 7 підрозділу 10 розділу ХХ Податкового кодексу України збільшила ТОВ «Кремремпуть» суму грошового зобов'язання за платежем: податок на додану вартість на 830076,60 грн., у тому числі: 830075,60 грн. - за основним платежем, 1,00 грн. - за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами).

Суд першої інстанцій, задовольняючи позовні вимоги, з висновками якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив з того, що право позивача на віднесення до складу податкового кредиту січня - лютого 2011 року сум податку на додану вартість, сплачених ним за результатом здійснення операцій купівлі-продажу товарів з ПП Фірма «Велеса», підтверджується належним чином оформленими первинними бухгалтерськими документами, які відповідачем під час проведення перевірок взагалі не досліджувалися, що знайшло своє відображення у актах перевірок.

Колегія суддів погоджується з такими висновками судів першої та апеляційної інстанцій, з огляду на наступне.

Як вбачається з актів перевірок, підставою для збільшення позивачу грошових зобов'язань з податку на додану вартість слугували висновки податкового органу про те, що позивач неправомірно включив до складу податкового кредиту січня - лютого 2011 року податок на додану вартість по господарських операціях з ПП «Фірма «Велеса», оскільки: вказаний контрагент має стан « 0»; актом № 68/15-322/36804968 від 01 квітня 2011 року ПП «Фірма «Велеса» було зменшено суму податкових зобов'язань та суму податкового кредиту на 473059,00 грн.; актом № 2094/15-322/36804968 від 08 квітня 2011 року ПП «Фірма «Велеса» було зменшено суму податкових зобов'язань та суму податкового кредиту на 1298626,00 грн.

При цьому, в актах перевірок було вказано, що при перевірках ТОВ «Кремремпуть» податковим органом були використані наступні документи: декларації з податку на додану вартість за січень - лютий 2011 року, а також було використано комп'ютерні автоматизовані системи: АІС «Облік податків та платежів», АІС «Бест звіт for Oracl», АС «Аудит» - підсистема «Митниця», АІС «Система автоматизованого співставлення податкових зобов'язань та податкового кредиту у розрізі контрагентів».

За визначеннями, наведеними у підпунктах 14.1.181, 14.1.156 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), податковий кредит - це сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов'язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу; податкове зобов'язання - це сума коштів, яку платник податків, у тому числі податковий агент, повинен сплатити до відповідного бюджету як податок або збір на підставі, в порядку та строки, визначені податковим законодавством (у тому числі сума коштів, визначена платником податків у податковому векселі та не сплачена в установлений законом строк).

Згідно з пунктом 54.1 статті 54 Податкового кодексу України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) крім випадків, передбачених податковим законодавством, платник податків самостійно обчислює суму податкового та/або грошового зобов'язання та/або пені, яку зазначає у податковій (митній) декларації або уточнюючому розрахунку, що подається контролюючому органу у строки, встановлені цим Кодексом.

Відповідно до пункту 75.1 статті 75 Податкового кодексу України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) органи державної податкової служби мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки. Камеральні та документальні перевірки проводяться органами державної податкової служби в межах їх повноважень виключно у випадках та у порядку, встановлених цим Кодексом, а фактичні перевірки - цим Кодексом та іншими законами України, контроль за дотриманням яких покладено на органи державної податкової служби.

За визначенням, наведеним у підпункті 75.1.1 пункту 75.1 статті 75 Податкового кодексу України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), камеральною вважається перевірка, яка проводиться у приміщенні органу державної податкової служби виключно на підставі даних, зазначених у податкових деклараціях (розрахунках) платника податків.

Порядок проведення камеральної перевірки врегульований статтею 76 Податкового кодексу України, пунктами 76.1, 76.2 якої (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) встановлено, що камеральна перевірка проводиться посадовими особами органу державної податкової служби без будь-якого спеціального рішення керівника такого органу або направлення на її проведення. Камеральній перевірці підлягає вся податкова звітність суцільним порядком. Згода платника податків на перевірку та його присутність під час проведення камеральної перевірки не обов'язкова. Порядок оформлення результатів камеральної перевірки здійснюється відповідно до вимог статті 86 цього Кодексу.

Згідно з абзацами 1, 3 підпункту 75.1.2 пункту 75.1 статті 75 Податкового кодексу України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) документальною перевіркою вважається перевірка, предметом якої є своєчасність, достовірність, повнота нарахування та сплати усіх передбачених цим Кодексом податків та зборів, а також дотримання валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами) та яка проводиться на підставі податкових декларацій (розрахунків), фінансової, статистичної та іншої звітності, регістрів податкового та бухгалтерського обліку, ведення яких передбачено законом, первинних документів, які використовуються в бухгалтерському та податковому обліку і пов'язані з нарахуванням і сплатою податків та зборів, виконанням вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на органи державної податкової служби, а також отриманих в установленому законодавством порядку органом державної податкової служби документів та податкової інформації, у тому числі за результатами перевірок інших платників податків. Документальна позапланова перевірка не передбачається у плані роботи органу державної податкової служби і проводиться за наявності хоча б однієї з обставин, визначених цим Кодексом.

Статтею 79 Податкового кодексу України визначені особливості проведення документальної невиїзної перевірки, відповідно до пунктів 79.1-79.3 (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) документальна невиїзна перевірка здійснюється у разі прийняття керівником органу державної податкової служби рішення про її проведення та за наявності обставин для проведення документальної перевірки, визначених статтями 77 та 78 цього Кодексу. Документальна невиїзна перевірка здійснюється на підставі зазначених у підпункті 75.1.2 пункту 75.1 статті 75 цього Кодексу документів та даних, наданих платником податків у визначених цим Кодексом випадках, або отриманих в інший спосіб, передбачений законом. Документальна позапланова невиїзна перевірка проводиться посадовими особами органу державної податкової служби виключно на підставі рішення керівника органу державної податкової служби, оформленого наказом, та за умови надіслання платнику податків рекомендованим листом із повідомленням про вручення або вручення йому чи його уповноваженому представнику під розписку копії наказу про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки та письмового повідомлення про дату початку та місце проведення такої перевірки. Присутність платників податків під час проведення документальних невиїзних перевірок не обов'язкова.

Зокрема, підпунктом 75.1.2 пункту 75.1 статті 75 Податкового кодексу України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) визначено, що документальною перевіркою вважається перевірка, предметом якої є своєчасність, достовірність, повнота нарахування та сплати усіх передбачених цим Кодексом податків та зборів, а також дотримання валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами) та яка проводиться на підставі податкових декларацій (розрахунків), фінансової, статистичної та іншої звітності, регістрів податкового та бухгалтерського обліку, ведення яких передбачено законом, первинних документів, які використовуються в бухгалтерському та податковому обліку і пов'язані з нарахуванням і сплатою податків та зборів, виконанням вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на органи державної податкової служби, а також отриманих в установленому законодавством порядку органом державної податкової служби документів та податкової інформації, у тому числі за результатами перевірок інших платників податків.

Як встановлено судами попередніх інстанцій та підтверджується матеріалами справи, податковим органом були проведені саме камеральна та документальна позапланова невиїзна перевірки ТОВ «Кремремпуть» без дослідження будь-яких первинних бухгалтерських документів, які б підтверджували (спростовували) право позивача на податковий кредит у задекларованих ним сумах.

У справі, що розглядається, судами попередніх інстанцій було встановлено, що право позивача на віднесення до складу податкового кредиту січня - лютого 2011 року сум податку на додану вартість в розмірі 249391,56 грн. та у розмірі 830075,60 грн., сплачених ним за результатами здійснення операцій з купівлі-продажу товару у ПП «Фірма «Велеса», підтверджується належним чином оформленими видатковими та податковими накладними, товарно-транспортними накладними, платіжними дорученнями, рахунками-фактурами, актами виконаних робіт, довіреностями на отримання товару (т. 1 арк. справи 17-50, 169-245), які відповідачем не перевірялися.

При цьому, суди першої та апеляційної інстанцій обґрунтованого виходили з того, що якщо контрагент (або інша особа у ланцюгу постачання) не виконав свого зобов'язання по сплаті податку до бюджету, то це тягне відповідальність та негативні наслідки саме щодо цієї особи. Зазначена обставина не є підставою для позбавлення платника податку права на податковий кредит у разі, якщо останній виконав усі передбачені законом умови щодо отримання такого права та має всі документальні підтвердження розміру свого податкового кредиту. Податковий кодекс України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) не встановлює обов'язку покупця сплачувати податок на додану вартість ще й до бюджету, коли такий податок не буде сплачений продавцем або іншою особою, з урахуванням суми податку, отриманого від покупця в ціні товару. Відповідно до положень вказаного Кодексу сума податку на додану вартість, що включена до ціни товару, є податковим зобов'язанням продавця товару, і саме продавець товару несе обов'язок зі сплати цього податку до бюджету. Сама по собі несплата податку продавцем (у тому числі у разі ухилення від сплати) при фактичному здійсненні господарської операції не впливає на податковий кредит покупця. Тобто, покупець - платник податку на додану вартість не несе відповідальності за податкові зобов'язання продавця.

Крім іншого, суди попередніх інстанцій правомірно відзначили, що відповідно до підпункту 14.1.157 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) обов'язок платника податків сплатити суму грошового зобов'язання, визначену контролюючим органом у випадках, передбачених цим Кодексом та іншими законодавчими актами, контроль за виконанням яких покладено на контролюючі органи, або внести відповідні зміни до податкової звітності виникає на підставі податкового повідомлення-рішення, тоді як в обґрунтування правомірності своїх висновків Кременчуцька ОДПІ Полтавської області ДПС посилалась на зменшення ПП «Фірма «Велеса» суми податкових зобов'язань та суми податкового кредиту згідно актів перевірок № 68/15-322/36804968 від 01 квітня 2011 року та № 2094/15-322/36804968 від 08 квітня 2011 року.

За таких обставин, суди першої та апеляційної інстанцій дійшли обґрунтованого висновку, з яким погоджується суд касаційної інстанції, про неправомірність оспорюваних податкових повідомлень-рішень та наявність підстав для їх скасування.

Доводи касаційної скарги викладеного не спростовують.

Відповідно до частини 1 статті 224 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Враховуючи вищевикладене, касаційна скарга Кременчуцької ОДПІ ГУ Міндоходів у Полтавській області підлягає залишенню без задоволення, а постанова Полтавського окружного адміністративного суду від 18 червня 2012 року та ухвала Харківського апеляційного адміністративного суду від 09 жовтня 2012 року підлягають залишенню без змін.

Керуючись ст. ст. 55, 160, 167, 210, 220, 2201, 223, 224, 230, 231, ч. 5 ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Касаційну скаргу Кременчуцької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Полтавській області залишити без задоволення, а постанову Полтавського окружного адміністративного суду від 18 червня 2012 року та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 09 жовтня 2012 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі, і може бути переглянута Верховним Судом України з підстав, у строк та у порядку, визначеному статтями 237, 238, 2391 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий: _____________________ Л.І. Бившева

Судді: _____________________ А.М. Лосєв

_____________________ Т.М. Шипуліна