Справа № 522/22602/14-а
Суддя: Єрьомін А.В.
Дата ухвалення: 2015-12-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 грудня 2015 року м. Київ К/800/43957/15

Вищий адміністративний суд України в складі колегії суддів:

Єрьоміна А.В.(головуючий);
Кравцова О.В., Цуркана М.І.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_4 до Одеської міської ради про визнання протиправною бездіяльності та зобов'язання вчинити певні дії, що переглядається за касаційною скаргою Одеської міської ради на постанову Приморського районного суду м. Одесит від 25 березня 2015 року та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 8 вересня 2015 року, -

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2014 року ОСОБА_4 (далі - позивач) звернулася в Приморський районний суд м. Одеси з позовом до Одеської міської ради (далі - відповідач), в якому просила визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо порушення порядку розгляду клопотання про надання безоплатно у власність земельної ділянки та зобов'язання відповідача винести на пленарне засідання сесії та розглянути клопотання про надання безоплатно у власність земельної ділянки орієнтованою площею 0,10 га для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд в адміністративних межах м. Одеси.

В обґрунтування позову зазначала, що згідно законодавства розгляд питання щодо надання земельної ділянки належить до компетенції органу місцевого самоврядування, тобто до компетенції Одеської міської ради, а не Департаменту комунальної власності.

Постановою Приморського районного суду м. Одеси від 25 березня 2015 року, залишеною без змін ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 8 вересня 2015 року, адміністративний позов ОСОБА_4 задоволено.

Визнано протиправними дії Одеської міської ради щодо порушення порядку розгляду клопотання про надання безоплатно у власність земельної ділянки орієнтованою площею 0,10 га для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки) у межах норм безоплатної приватизації у межах м. Одеси.

Зобов'язано Одеську міську раду винести на пленарне засідання її сесії та розглянути клопотання ОСОБА_4 про надання їй безоплатно у власність земельної ділянки для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд в адміністративних межах м. Одеси орієнтованою площею 0,10 га у порядку і в строки, встановлені статтею 18 Земельного кодексу України, та надати мотивовану відповідь за результатами розгляду клопотання у формі рішення.

У касаційній скарзі, посилаючись на порушення судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, відповідач просить скасувати рішення судів попередніх інстанцій, ухвалити нове судове рішення про відмову в задоволенні адміністративного позову.

Заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи касаційної скарги та перевіривши за матеріалами справи правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі, суд зазначає наступне.

Як встановлено судами попередніх інстанцій, 27 серпня 2014 року позивач звернулася до відповідача з клопотання та доданими до нього графічними матеріалами для отримання безоплатно у власність земельної ділянки орієнтованою площею 0,10 га в межах м. Одеси із цільовим призначенням для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд.

Позивач 15 вересня 2014 року отримала лист №01-26/С-32-1033/2 від Департаменту комунальної власності Одеської міської ради, в якому зазначено, що заява позивача не відповідає положенням статті 118 Земельного кодексу України, оскільки неможливо визначити місце розташування земельної ділянки по даним графічним матеріалам.

Крім того, в листі зазначено, що остаточне рішення приймається Одеською міською радою в межах її компетенції.

Задовольняючи позовні вимоги, суди попередніх інстанцій виходили з того, що відповідач всупереч вимогам статті 118 Земельного кодексу України на сесії ради не прийняв рішення за клопотанням позивача у встановлений законом строк та не надав дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або вмотивованої відповіді.

Вищий адміністративний суд України погоджується з таким висновком судів першої та апеляційної інстанцій з огляду на наступне.

Відповідно до статті 19 Конституції України, правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 116 Земельного кодексу України, громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону.

Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування. Безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі: а) приватизації земельних ділянок, які перебувають у користуванні громадян; б) одержання земельних ділянок внаслідок приватизації державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій; в) одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом.

Передача земельних ділянок безоплатно у власність громадян у межах норм, визначених цим Кодексом, провадиться один раз по кожному виду використання. Земельні ділянки, які перебувають у власності чи користування громадян або юридичних осіб, передаються у власність чи користування за рішенням органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування лише після припинення права власності чи користування ними в порядку, визначеному законом.

Згідно із частинами шостою, сьомою статті 118 Земельного кодексу України, громадяни, зацікавлені в одержані безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації. Подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу.

У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває в користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства).

У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим.

Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, що не передбачені цією статтею.

Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відповідь у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об'єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Відповідно до частини другої статті 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», рішення ради приймається на її пленарному засіданні після обговорення більшістю депутатів від загального складу ради крім випадків, передбачених цим Законом.

Таким чином, з урахування викладеного, суди попередніх інстанцій дійшли вірно висновку про те, що відповідач, не розглянувши клопотання позивача про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою у передбачений законом строк та не прийнявши рішення щодо клопотання, порушив порядок розгляду цього клопотання. Що передбачений чинним законодавством України та вийшов за межі свої повноважень, чим порушив вимоги Конституції України, Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» та Земельного кодексу України.

Суди першої та апеляційної інстанцій правильно встановили обставини справи та ухвалили судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Доводи касаційної скарги не спростовують висновків судів попередніх інстанцій.

Відповідно до частини першої статті 224 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

На підставі викладеного, керуючись статтями 220, 223, 230 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Одеської міської ради залишити без задоволення, а постанову Приморського районного суду м. Одесит від 25 березня 2015 року та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 8 вересня 2015 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі, та може бути переглянута Верховним Судом України з підстав, у строки та в порядку, встановленими статтями 237, 238, 239-1 Кодексу адміністративного судочинства України.

Судді