Справа № 22-а-21017/11
Суддя: Даценко Л. М.
Дата ухвалення: 2011-09-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 вересня 2011 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Київської області у складі:

головуючого судді Даценко Л.М.,

суддів Савченка С.І., Іванової І.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження в приміщенні Апеляційного суду Київської області адміністративну справу за апеляційною скаргою Управління Пенсійного фонду України у Таращанському районі Київської області на постанову Таращанського районного суду Київської області від 19 серпня 2010 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України у Таращанському районі Київської області про визнання дій незаконними та зобов»язання провести перерахунок пенсії,

встановила:

У серпні 2010 року ОСОБА_1 звернулася до Таращанського районного суду Київської області з позовом про проведення перерахунку та виплату раніше призначеної державної пенсії за шкоду, заподіяну здоров"ю, які передбачені ст. 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Позовні вимоги обґрунтовувала тим, що вона є інвалідом третьої групи внаслідок захворювання, повязаного з впливом наслідків аварії на ЧАЕС, категорія 1 та одержує державну пенсію за шкоду, заподіяну здоров"ю у значно меншому розмірі, ніж передбачено вказаним законом. Оскільки відповідач відмовив провести відповідний перерахунок зазначених пенсій, то просила суд визнати протиправною відмову відповідача в перерахунку державної пенсії за шкоду, заподіяну здоров"ю, як особі, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи і віднесена до категорії 1. Зобовязати відповідача виплачувати їй державну пенсію, яка не може бути нижчою ніж шість мінімальних пенсій за віком відповідно до вимог ст. ст. 49 та ч. 4 ст. 54 Закон' України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

Постановою Таращанського районного суду Київської області від 19 серпня 2010 року позов задоволено частково. Визнано дії неправомірними та зобов'язано відповідача провести перерахунок та виплату позивачці, починаючи з 22 травня 2008 року по 19 серпня 2010 року, державної пенсії як інваліду третьої групи в розмірі шести мінімальних пенсій за віком за шкоду, заподіяну здоров"ю відповідно до вимог ч. 4 ст. 54 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

В апеляційній скарзі відповідач просить скасувати постанову суду та прийняти нову про відмову у задоволенні позову, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Переглядаючи постанову суду першої інстанції в межах апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

По справі встановлено, що ОСОБА_1 зареєстрована і проживає V Таращанському районі Київської області, є інвалідом третьої групи внаслідок захворювання, повязаного з впливом наслідків аварії на ЧАЕС, категорія 1, перебуває на обліку в УПФУ у Таращанському районі Київської області і отримує пенсію по інвалідності третьої групи внаслідок захворювання, пов»язаного з впливом наслідків аварії на ЧАЕС.

Приймаючи постанову про часткове задоволення позову, суд обґрунтовано виходив з положень ст. ст. 49, ч. 4 ст. 54, ч. З ст. 67 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 28.02.1991 року з наступними змінами та доповненнями та прийшов до правильного висновку про те, що позивачка відповідно до вказаних нормативно-правових актів має право на одержання державної пенсії у розмірі 6 мінімальних пенсій за віком за шкоду, заподіяну здоров»ю. При цьому суд обґрунтовано виходив із засад пріоритету законів над підзаконними актами та прийшов до правильного висновку про те, що при розрахунку державної пенсії за шкоду, заподіяну здоров"ю, передбачених наведеними вище статтями, застосуванню підлягає розмір прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, встановлений у законі про Державний бюджет України на відповідний рік, із якого визначається мінімальний розмір пенсії за віком.

Доводи апеляційної скарги про те, що положення ст. 28 Закону України «Про загальнообов»язкове державне пенсійне страхування» щодо порядку визначення розміру мінімальної пенсії за віком не поширюються на спірні правовідносини, не заслуговують на увагу, оскільки чинним законодавством не встановлено іншого, крім передбаченого частиною 1 вказаної статті, мінімального розміру пенсії за віком.

Однак, колегія суддів не може погодитись з висновком суду першої інстанції в частині стягнення з УПФУ у Таращанському районі Київської області на користь позивачки 37 грн. судових витрат, оскільки згідно п. 34 ст. 4 Декрету Кабінету Міністрів України «Про державне мито» від 21-01-1993 року відповідач звільнений від сплати судового збору.

З урахуванням наведеного вище, колегія суддів дійшла висновку про часткове скасування постанови в частині стягнення з УПФУ у Таращанському районі Київської області судових витрат.

Керуючись ст. ст. 195, 197-198, 200, 205-206 КАС України, колегія суддів,

постановила:

Апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України у Таращанському районі Київської області задовольнити частково.

Скасувати постанову Таращанського районного суду від 19 серпня 2010 року в частині стягнення з Управління Пенсійного фонду України у Таращанському районі Київської області на користь позивачки 37 грн. судових витрат.

В решті постанову залишити без змін.

Постанова набирає законної сили відповідно до ч. 5 ст. 254 КАС України та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів після набрання законної сили.

Головуючий

Судді