Справа № 357/1105/15-а
Суддя: Земляна Г.В.
Дата ухвалення: 2015-12-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 357/1105/15-а Головуючий у 1-й інстанції: Ярмола О.Я.
Суддя-доповідач: Земляна Г.В.
ПОСТАНОВА

Іменем України

16 грудня 2015 року м. Київ

колегія суддів Київського апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого - судді Земляної Г.В.

суддів Бистрик Г.М., Межевича М.В.

за участю секретаря Генчмазлумо І.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві без фіксації судового процесу, в порядку ч. 1 ст. 41 КАС України, апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 18 лютого 2015 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до управління Пенсійного фонду України у Білоцерківському районі Київської області про визнання бездіяльності протиправною та зобов'язання провести перерахунок і доплату до пенсії,-

В С Т А Н О В И Л А

06.12.2014 року, ОСОБА_2 (далі - позивач) звернулася до суду з адміністративним позовом до управління Пенсійного фонду України у Білоцерківському районі Київської області (далі - відповідач), в якому просила визнати дії відповідача неправомірними, зобов'язати відповідача нарахувати та виплатити позивачу підвищення до пенсії відповідно до ст.39,51 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» з 01 січня 2014 року.

Постановою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 18 лютого 2015 року в задоволенні позову відмовлено.

При цьому суд першої інстанції виходив з того, що Відповідач правомірно виплачував позивачу пенсію у розмірі, визначеному постановою Кабінету Міністрів України від 23.11.2011 року № 1210, оскільки положеннями законів України про державний бюджет не було передбачено застосування норм ст. ст. 39, 51 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Не погоджуючись з вищезазначеною постановою суду першої інстанції, позивач звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати оскаржувану постанову та прийняти нову, якою задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку ч. 1 ст. 41 КАС України, без фіксації судового процесу.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а постанова суду першої інстанції - скасуванню з ухваленням нового рішення у зв'язку з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Згідно зі п.3 ч.1 ст. 198, п.4 ч.1 ст. 202 Кодексу адміністративного судочинства України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на постанову суду першої інстанції суд апеляційної інстанції скасовує її та ухвалює нове рішення, якщо визнає, що судом першої інстанції порушено норми матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Відповідно до ч. 1 статі 9 Кодексу адміністративного судочинства України, суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_2 є особою, яка постійно проживає на території зони посиленого радіоекологічного контролю та належить до 4 категорії осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, що підтверджується наявною у матеріалах справи копією посвідчення від 28.07.2006 року НОМЕР_1.

Позивач звернувся до Відповідача із заявою, в якій просив провести перерахунок та виплату йому пенсії відповідно до ст. ст. 39, 51 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Управлінням було відмовлено у задоволенні вищезазначеної заяви, про що позивача повідомлено листом від 03.12.2014 року. Відмова вмотивована тим, що Відповідач виплачував доплату до пенсії та додаткову пенсію за шкоду, заподіяну здоров'ю, у порядку та розмірах, встановлених постановами Кабінету Міністрів України від 06.07.2011 року № 745 та від 23.11.2011 року № 1210.

На підставі встановлених вище обставин, виходячи з системного аналізу приписів ст. ст. 39, 51, 63 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про Державний бюджет України на 2014 рік», Закону України «Про Державний бюджет України на 2015 рік», суд першої інстанції дійшов висновку про правомірність дій Відповідача щодо виплати доплати до пенсії та додаткової пенсії у розмірі, визначеному КМ України, оскільки законами України про державний бюджет не було встановлено інших розмірів вказаних виплат, ніж ті, що встановлені КМ України.

З таким висновком суду першої інстанції не можна повністю погодитися з огляду на наступне.

У відповідності до ст. 49 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» пенсії особам, віднесеним до категорій 1, 2, 3, 4, встановлюються у вигляді: а) державної пенсії; б) додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, яка призначається після виникнення права на державну пенсію.

Згідно ч. 1 ст. 39 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», пенсіонерам, які проживають на територіях радіоактивного забруднення, проводиться доплата до пенсії, яка становить у зоні посиленого радіоекологічного контролю - одна мінімальна заробітна плата.

Відповідно до ст. 51 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоров'ю, особам, віднесеним до 4 категорії призначається у розмірі 15 відсотків мінімальної пенсії за віком.

Як вбачається зі змісту Закону України «Про Державний бюджет України на 2014 рік», до Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» були внесені зміни Законом від 31.07.2014 № 1622-VII (який набрав чинності 03.08.2014 року) та доповнено Прикінцеві положення пунктом 6-7,згідно якого приписи ст. ст. 39, 51 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» у 2014 році застосовуються у порядку та розмірах, визначених Кабінетом Міністрів України.

За таких обставин, у період з 01.01.2014 року по 03.08.2014 року чинним законодавством передбачено виплати пенсій, визначених ст. ст. 39, 51 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», а не у розмірі, встановленому КМ України.

Таким чином, за зазначений період відповідач неправомірно виплачував доплати до пенсії у розмірах, менших аніж передбачено нормами ст.ст. 39, 51 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», оскільки в законі на той час не було обмежень до цих виплат.

Аналогічна позиція неодноразово висловлювалась Вищим адміністративним судом України, зокрема, викладена у рішенні Вищого адміністративного суду України від 22.09.2014 року у справі № К/800/48769/14.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про правомірність виплати Позивачу в зазначений термін доплати до пенсії та додаткової пенсії у розмірах, визначених КМ України.

Крім того, судова колегія вважає за необхідне зазначити наступне.

Як вбачається з матеріалів справи та було зазначено раніше, Позивач звернувся до Відповідача із заявою про перерахунок та виплату доплати до пенсії та додаткової пенсії у відповідності до ст. ст. 39, 51 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». Відтак, Позивач просив здійснити виплату пенсії не з дати звернення, а з моменту виникнення заборгованості.

Згідно ч. 2 ст. 99 КАС України для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ч. 1 ст. 47 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» пенсія виплачується щомісяця організаціями, що здійснюють виплату і доставку пенсій, у строк не пізніше 25 числа місяця, за який виплачується пенсія, виключно в грошовій формі за зазначеним у заяві місцем фактичного проживання пенсіонера в межах України або перераховується на визначений цією особою банківський рахунок у порядку, передбаченому законодавством.

Отже, враховуючи те, що Закон України «Про Державний бюджет України на 2014 рік» набрав чинності 01.01.2014 року, позивач повинна була дізнатися про виплату їй пенсії у розмірах, встановлених КМ України (всупереч положень вищезазначеного Закону) у січні 2014 року з моменту отримання суми пенсії у меншому розмірі, ніж встановлено чинним законодавством.

Однак, позивач звернувся до суду з даним позовом лише 06.12.2014 року (що підтверджено відбитком поштового штемпелю на конверті - а.с.17), тобто через більш, ніж 11 місяців з дня, коли повинен був дізнатися про порушення своїх прав, а тому позовні вимоги можуть бути задоволені лише в межах строку позовної давності, тобто з 06.06.2014 року по 03.08.2014 року.

За наведених обставин, судова колегія вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи, проте ухвалив рішення без додержання норм матеріального та процесуального права права.

Відповідно до ст. 159 КАС України законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Таким чином апеляційні скарги підлягають частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позову.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 198 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на постанову суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати її та прийняти нову постанову суду.

Таким чином вимоги апеляційної скарги підлягають частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції скасуванню.

Керуючись ст.ст.4, 8-11, 160, 196, 198, 202, 205, 207, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити частково.

Постанову Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 18 лютого 2015 року - скасувати.

Прийняти нове рішення, яким позов ОСОБА_2 до управління Пенсійного фонду України у Білоцерківському районі Київської області про визнання бездіяльності протиправною та зобов'язання провести перерахунок і доплату до пенсії задовольнити частково.

Визнати протиправними дії управління Пенсійного фонду України у Білоцерківському районі Київської області щодо відмови у здійсненні перерахунку та виплати ОСОБА_2 доплати до пенсії та додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, у розмірах, визначених ст. ст. 39, 51 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», за період з 06.06.2014 року по 02.08.2014 року включно.

Зобов'язати управління Пенсійного фонду України у Білоцерківському районі Київської області провести перерахунок та виплату ОСОБА_2 доплаті до пенсії відповідно до ст. ст. 39, 51 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» у розмірі однієї мінімальної заробітної плати та додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, у розмірі 15% мінімальної пенсії за віком, виходячи з розміру встановлено ч.1 ст.28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» за період з 06.06.2014 року по 02.08.2014 року включно з урахуванням виплачених коштів.

Позовні вимоги за період з 01.01.2014 року по 06.06.2014 року залишити без розгляду.

В решті позову відмовити.

Постанова є остаточною та оскарженню не підлягає у відповідності до ч. 10 ст. 183-2 КАС України.

Головуючий суддя: Г.В.Земляна

Судді: Г.М. Бистрик

М.В. Межевич

Повний текст виготовлено 17 грудня 2015 року

Головуючий суддя Земляна Г.В.

Судді: Межевич М.В.