Справа № 581/1076/15-а
Суддя: Бутенко Д. В.
Дата ухвалення: 2015-12-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 581/1076/15-а
Провадження № 2-а/581/27/15
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

17 грудня 2015 року сел. ОСОБА_1

Липоводолинський районний суд Сумської області в складі: головуючого судді Бутенка Д.В., за участі секретаря судового засідання Голодної М.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань в селищі Липова Долина справу за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Управління Пенсійного фонду України в Липоводолинському районі Сумської області про визнання протиправними дій, зобовязання вчинити дію по відновленню виплати раніше призначеної пенсії по інвалідності, -

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2015 року ОСОБА_2 звернувся до суду із адміністративним позовом, в якому зазначив про те, що з серпня 2002 року відповідачем йому була призначена пенсія по інвалідності відповідно до норм Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», яку він отримував до 01 квітня 2015 року. З 01 квітня 2015 року виплата вищевказаної пенсії була призупинена до 31 грудня 2015 року на підставі Закону України від 02 березня 2015 року № 213-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення». Оскільки до 01 червня 2015 року Верховною Радою України на виконання п. 5 Перехідних положень вищевказаного закону не було прийнято спеціального закону щодо умов призначення всіх пенсій, у тому числі, пенсій на загальних підставах і окремо для державних службовців, то з вказаної дати відпали підстави для припинення йому невиплати пенсії по інвалідності (посада, яку він обіймає по основному місцю роботи не надає йому права на призначення йому пенсії на підставі норм закону України «Про державну службу»). Посилаючись на ст.ст.19,22,64 Конституції України, просив визнати протиправними дії відповідача по відмові у відновленні йому виплати пенсії по інвалідності з 01червня 2015 року та зобовязати відповідача відновити йому виплату пенсії по інвалідності з 01 червня 2015 року у розмірі, який мав місце на день припинення її виплати.

У судовому засіданні позивач позов підтримав в повному обсязі з вищевикладених підстав та додатково суду пояснив про те, що йому з червня 2002 року йому встановлена інвалідність ІІІ групи загального захворювання, яку періодично він підтверджує висновком МСЕК, і відповідно на ці періоди йому призначалася пенсія по інвалідності відповідачем, останній її розмір дорівнював 1014 грн. Станом на день припинення виплати вказаної пенсії до 01 квітня 2015 року він мав до 20 років стажу державної служби та не досяг віку для виходу на пенсію на підставі норм Закону України «Про державну службу», проте на той час і на день розгляду справи в суді він обіймає посаду головного казначея казначейської служби України в Липоводолинському районі Сумської області. Зазначав про те, що оскільки він втратив право на призначення йому в майбутньому спеціальної пенсії як державному службовцю, бо норми вищевказаного закону вже не діють, а тому вважав, що є всі підстави для поновлення раніше призначеної пенсії по інвалідності.

Представник відповідача ОСОБА_3 позов не визнала та суду пояснила про те, що позивач працює на посаді, віднесеній Законом України «Про державну службу» до категорій посад державних службовців, а пенсію позивачу по інвалідності призначено на підставі норм Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування». Виплату зазначеної пенсії призупинено саме на підставі Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» №213 від 02 березня 2015 року, який набрав чинності з 01 квітня 2015 року. Оскільки виплата таких пенсій тимчасово призупинена з 01.04.2015 року по 31.12.2015 року, то в 2016 році вона може бути поновлена позивачу.

Заслухавши сторони, дослідивши матеріали справи та пенсійної справи, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Судом установлені ті обставини, що ОСОБА_2 перебуває на обліку в УПФУ в Липоводолинському районі Суми області та з 23 липня 2002 року отримував пенсію як інвалід ІІІ групи загального захворювання відповідно до Закону України "Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування". Інвалідність ІІІ групи загального захворювання встановлена позивачу на строк до 01 серпня 2016 року. (а.с.25,26 38-40).

З індивідуальних відомостей про застраховану особу за формою ОК-5 та фотокопії трудової книжки вбачається, що позивач станом на день розгляду даної справи в суді працює головним казначеєм відділу видатків та обслуговування розпорядників коштів та інших клієнтів в Управлінні казначейської служби у Липоводолинському районі Сумської області та отримує спеціальний стаж державного службовця (а.с.27-29,35).

30 жовтня 2015 року позивач звернувся до відповідача із заявою про поновлення виплати пенсії по інвалідності з 01 квітня 2015 року (а.с.36).

04 листопада 2015 року позивачу відповідач листом від 04 листопада 2015 року № С-11 повідомив про те, що його звернення з приводу поновлення виплати пенсії по інвалідності з 01 червня 2015 року розглянуто, і підстави для поновлення станом на листопад 2015 року вказаної соціальної виплати відсутні. Даний лист мотивувався тим, що у звязку з перебуванням позивача на посаді державного службовця станом на день надання відповіді УПФУ в Липоводолинському районі призупинило з 01 квітня 2015 року виплату, призначеної відповідно до Закону України "Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування", соціальної пенсії на підставі норм Закону України № 213-VIII (а.с.10,48).

При вирішенні даного адміністративного позову, суд виходить з таких норм права та висновків.

Положеннями абз. 2 ч. 1 ст. 47 Закону України "Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування" (із змінами відповідно до Закону № 213-VIII) визначено те, що тимчасово, у період з 1 квітня 2015 року по 31 грудня 2015 року, у період роботи особи (крім інвалідів I та II груп, інвалідів війни III групи та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія пункту 1 статті 10 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту") на посадах, які дають право на призначення пенсії або щомісячного довічного грошового утримання у порядку та на умовах, передбачених законами України "Про статус народного депутата України", Про державну службу", Про прокуратуру", Про судоустрій і статус суддів", пенсії, призначені відповідно до цього Закону, не виплачуються. Після звільнення з роботи виплата пенсії відповідно до цього Закону поновлюється.

З 1 січня 2016 року пенсії виплачуються без урахування одержуваної заробітної плати (доходу) або пенсійних виплат з накопичувальної системи пенсійного страхування чи пенсійних виплат із системи недержавного пенсійного забезпечення".

Відповідно до п. 2 розділу ІІІ «Прикінцеві положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» № 213-VIII порядок виплати пенсії (щомісячного довічного грошового утримання) працюючим пенсіонерам, встановлений цим Законом, поширюється на пенсіонерів (отримувачів щомісячного довічного грошового утримання) незалежно від часу призначення пенсії.

Як вбачається з письмових доказів у справі, ОСОБА_2 станом на день ухвалення даної постанови перебуває на посаді державного службовця.

З огляду на зазначене, суд вважає те, що оскільки позивач продовжує працювати на посаді державного службовця та враховуючи зміни до законодавства відповідно до Закону № 213-VIII, відсутні підстави для нарахування та виплати ОСОБА_2 пенсії по інвалідності відповідно до Закону України "Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування" з 01 червня 2015 року по 31 грудня 2015 року.

Вищезазначені норми Закону є діючими, рішенням Конституційного Суду України неконституційними не визнані, а отже підлягають обов'язковому застосуванню органами Пенсійного фонду України та всіма органами державної влади на території України.

Рішенням Конституційного Суду України від 26 грудня 2011 року № 20-рп/2011 визначено те, що одним із визначальних елементів у регулюванні суспільних відносин у соціальній сфері є додержання принципу пропорційності між соціальним захистом громадянина та фінансовими можливостями держави, а також гарантування права кожного на достатній життєвий рівень (абзац сьомий підпункту 2.1 пункту 2 Рішення). При цьому, Конституційним Судом України взято до уваги статтю 22 Загальної декларації прав людини, за якою розміри соціальних виплат і допомоги встановлюються з урахуванням фінансових можливостей держави. Європейський суд з прав людини у рішенні від 09 жовтня 1979 у справі "Ейрі проти Ірландії" констатував, що здійснення соціально-економічних прав людини значною мірою залежить від становища в державах, особливо фінансового. Такі положення поширюються й на питання допустимості зменшення соціальних виплат, про що зазначено і рішенні цього суду у справі "Кйартан Асмундсон проти Ісландії" від 21 жовтня 2004 року (абзац шостий підпункту 2.1 пункту 2 Рішення).

Таким чином слід узагальнити те, що одним із визначальних елементів у регулюванні суспільних відносин у соціальній сфері є додержання принципу пропорційності між соціальним захистом громадян та фінансовими можливостями держави, а також гарантування права кожного на достатній життєвий рівень.

Конституційний Суд України також зазначив, що передбачені законами соціально - економічні права не є абсолютними. Механізм реалізації цих прав може бути змінений державою, зокрема, через неможливість їх фінансового забезпечення шляхом пропорційного перерозподілу коштів з метою збереження балансу інтересів усього суспільства. Крім того, такі заходи можуть бути обумовлені необхідністю запобігання чи усунення реальних загроз економічній безпеці України, що згідно з частиною першою статті 17 Конституції України є найважливішою функцією держави.

Ураховуючи наведені вище обставини та норми чинного законодавства, суд вважає, що в діях відповідача порушень діючого законодавства не встановлено.

Щодо доводів позивача про те, що вказаним Законом України порушено його права, гарантовані Конституцією України, та на даний час наявні підстави для поновлення виплати пенсії по інвалідності, то питання відповідності законів України Конституції України знаходяться не в компетенції місцевих судів, а в компетенції Конституційного Суду України. До цього, підставою для припинення виплати пенсії є саме факт роботи особи на посаді, яка дає право на призначення пенсії відповідно до зазначених законів, при чому в даному випадку не має значення чи набула особа таке право (тобто чи наявні підстави визначені законом для її призначення - вік, інвалідність, стаж роботи, тощо) чи ні. Отже, позивач займаючи посаду головного казначея відділу видатків та обслуговування розпорядників коштів та інших клієнтів в Управлінні казначейської служби у Липоводолинському районі Сумської області, працює в апараті місцевого органу виконавчої влади, а тому в даному випадку на нього розповсюджується дія ст.47 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» в чинній редакції щодо умов виплати призначеної пенсії по інвалідності.

За вищевикладених обставин, заявлений до суду позов слід вважати таким, що не ґрунтується на нормах чинного законодавства, а тому у його задоволенні слід відмовити в повному обсязі через його безпідставність.

Керуючись ст.ст. 11, 17, 71, 86, 163 КАС України, Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» №213-VIII від 02 березня 2015 року, суд

ПОСТАНОВИВ:

Відмовити у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_2 до Управління Пенсійного фонду України в Липоводолинському районі Сумської області про визнання протиправними дій, зобовязання вчинити дію по відновленню виплати раніше призначеної пенсії по інвалідності.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Харківського апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції шляхом подання в 10-денний строк з дня отримання копії постанови апеляційної скарги.

Суддя Д. В. Бутенко