Справа № 815/2611/15
Суддя: Осіпов Ю.В.
Дата ухвалення: 2015-12-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
----------------------
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 грудня 2015 р.м.ОдесаСправа № 815/2611/15

Категорія: 6.3 Головуючий в 1 інстанції: Єфіменко К. С.

Одеський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді - Осіпова Ю.В.,

суддів - Золотнікова О.С., Скрипченка В.О.,

при секретарі Кіселик Д.С.,

за участю представника прокуратури Котелевського О.І., 3-ї особи ОСОБА_2, представників 3-х осіб ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі апеляційні скарги Заступника прокурора Одеської області, ОСОБА_2 та ОСОБА_6 на постанову Одеського окружного адміністративного суду від 28 серпня 2015 року за адміністративним позовом прокурора Київського району м. Одеси в інтересах Департаменту державної архітектурно-будівельної інспекції у Одеській області до Реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції Одеської області, Державного реєстратора прав на нерухоме майно Реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції Зайця Костянтина Вікторовича, Державного реєстратора прав на нерухоме майно Реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції Антоненко Оксани Сергіївни, 3-х осіб ОСОБА_6, ОСОБА_2, ОСОБА_9 про визнання незаконними і скасування рішень про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно,-

В С Т А Н О В И В:

07.05.2015р. заступник прокурора Київського району м.Одеси в інтересах Департаменту ДАБІ в Одеській області звернувся до Одеського окружного адміністративного суду із адміністративним позовом до Реєстраційної служби Одеського МУЮ Одеської області, Державних реєстраторів прав на нерухоме майно Реєстраційної служби Одеського МУЮ Антоненко О.С. і Зайця К.В., 3-х осіб ОСОБА_9, ОСОБА_6 та ОСОБА_2, в якому просив суд:

- визнати незаконним та скасувати рішення державного реєстратора від 04.11.2014р. про державну реєстрацію права власності на житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1, за ОСОБА_9, на підставі якого було видане свідоцтво про право власності №28968238 від 04.11.2014р.

- визнати незаконними та скасувати рішення державного реєстратора про державну реєстрацію права власності на квартири №№1-53, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1, за ОСОБА_9, на підставі яких були видані свідоцтва про право власності №32067474 від 06.01.2015р.; №32214937 від 14.01.2015р.; №32329047 від 17.01.2015р.; №32328819 від 17.01.2015р.; №32067965 від 06.01.2015р.; №32375582 від 19.01.2015р.; №32335413 від 17.01.2015р.; №32360730 від 17.01.2015р.; №32404826 від 19.01.2015р.; №32359857 від 17.01.2015р.; №32068401 від 06.01.2015р.; №32406251 від 19.01.2015р.; №32330593 від 17.01.2015р.; №32426369 від 20.01.2015р.; №32060058 від 06.01.2015р.; №32056531 від 06.01.2015р.; №32421256 від 20.01.2015р.; №32058073 від 06.01.2015р.; №32039698 від 05.01.2015р.; №32038499 від 05.01.2015р.; №32419185 від 20.01.2015р.; №32408826 від 19.01.2015р.; №32409912 від 19.01.2015р.; №32407872 від 19.01.2015р.; №32403075 від 19.01.2015р.; №32033960 від 05.01.2015р.; №32319590 від 16.01.2015р.; №32305749 від 16.01.2015р.; №32400345 від 19.01.2015р.; №32297668 від 16.01.2015р.; №32224192 від 14.01.2015р.; №32223368 від 14.01.2015р.; №32221549 від 14.01.2015р.; №32220086 від 14.01.2015р.; №32218869 від 14.01.2015р.; №32036107 від 05.01.2015р.; №32317543 від 16.01.2015р.; №32032256 від 05.01.2015р.; №32410204 від 19.01.2015р.; №32329348 від 17.01.2015р.; №32409964 від 19.01.2015р.; №32408233 від 19.01.2015р.; №32407423 від 19.01.2015р.; №32359778 від 17.01.2015р.; №32360508 від 17.01.2015р.; №32035168 від 05.01.2015р.; №32361228 від 17.01.2015р.; №32381413 від 19.01.2015р.; №32383783 від 19.01.2015р.; №32385227 від 19.01.2015р.; №32430280 від 20.01.2015р.; №32029849 від 05.01.2015р., відповідно.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що оскільки підставою для прийняття оскаржених рішень була декларація про готовність спірного об'єкта нерухомості до експлуатації від 24.07.2014 року, яка в подальшому була скасована постановою Одеського окружного адміністративного суду від 25.12.2014 року, тому, винесені на підставі вказаної декларації рішення державних реєстраторів підлягають скасуванню.

Постановою Одеського окружного адміністративного суду від 28.08.2015р. у задоволені адміністративного позову заступника прокурора Київського району м. Одеси відмовлено в повному обсязі.

Не погоджуючись з вищезазначеною постановою суду 1-ї інстанції, заступник прокурора Одеської області 31.08.2015р. подав апеляційну скаргу, в якій зазначив, що судом, при винесенні оскаржуваної постанови порушено норми матеріального та процесуального права, просив скасувати постанову Одеського окружного адміністративного суду від 28.08.2015р. та прийняти нову, якою задовольнити позовні вимоги.

07.09.2015р. та 18.09.2015р. також оскаржили в апеляційному порядку цю постанову окружного суду і 3-і особи ОСОБА_2 та ОСОБА_6

06.11.2015р., після 2-х ухвал про задоволення самовідводів 2-х колегій суддів, за результатами повторного автоматичного розподілу дану справу передано судді Одеського апеляційного адміністративного суду Осіпову Ю.В.

Заслухавши суддю - доповідача, виступи сторін та перевіривши матеріали справи і доводи 3-х апеляційних скарг, колегія суддів приходить до висновку про наявність усіх належних підстав для їх задоволення.

Судом першої інстанції встановлені наступні обставини справи.

12.06.2013 року громадянка ОСОБА_10 за договорами дарування подарувала своїй матері - 3-й особі по справі ОСОБА_9 черепашниковий житловий будинок (садибного типу) з надвірними спорудами загальною площею 182,5 кв.м. та земельну ділянку площею 0,0617 га, які розташовані за адресою: АДРЕСА_1.

В подальшому, протягом 2013-2014р.р. вказаний об'єкт нерухомого майна ОСОБА_9 був знесений та замість нього фактично самовільно побудовано новий 4-поверховий багатоквартирний житловий будинок з мансардою загальною площею 1949 кв.м., що підтверджується технічним паспортом КП «ОР БТІ» від 18.08.2014р.

В березні 2014р. ОСОБА_9 до ДАБІ України подано декларацію про початок виконання будівельних робіт з реконструкції вищевказаного житлового будинку із збільшенням площі забудови і надбудовою 3-х поверхів та мансарди, яку було зареєстровано 26.03.2014р. за № ІУ-65.

А 24.07.2014р., т.б. через 3 місяці, ДАБІ України за №ІУ-89 було зареєстровано і декларацію про готовність даного реконструйованого вже 4-х поверхового будинку із мансардою до експлуатації.

Далі, на підставі поданої ОСОБА_9 заяви від 03.11.2014р., до якої було додано вказану декларацію від 24.07.2014р. про готовність об'єкта до експлуатації, договори дарування від 12.06.2013р. та технічний паспорт, державним реєстратором реєстраційної служби Одеського МУЮ Зайцем К.В. 04.11.2014р. було прийнято рішення №16933287 про державну реєстрацію прав та їх обтяжень щодо житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1, на підставі якого було видано свідоцтво про право власності №28968238 від 04.11.2014р. на весь цей житловий будинок.

Крім того, з урахуванням наданої ОСОБА_9 довідки з Адресного реєстру міста Одеси про резервування адрес об'єктів нерухомого майна від 12.11.2014р. та висновку TOB «ЮКЦ «Право проект» про можливість поділу житлового будинку на 53 квартири, державними реєстраторами Антоненко О.С. та Зайцем К.В. протягом листопада 2015р. також були прийняті і рішення про реєстрацію права власності за ОСОБА_9 на всі ці 53 квартири, що розташовані в будинку АДРЕСА_1.

В подальшому, протягом січня-березня 2015р. усі ці 53 квартири були продані ОСОБА_9 за договорами купівлі/продажу 38 громадянам.

Однак, разом з тим, постановою Одеського окружного адміністративного суду від 25.12.2014р. (по справі №815/5504/14), частково зміненою постановою Одеського апеляційного адміністративного суду від 17.02.2015р., яка залишена без змін ухвалою ВАС України від 21.10.2015р., було скасовано реєстрації декларацій про початок виконання будівельних робіт від 26.03.2014р. за №ІУ-65 та про готовність об'єкта до експлуатації від 24.07.2014р. за №ІУ-89, з підстав внесення замовником недостовірних даних.

У зв'язку із скасуванням вказаних декларацій, які фактично були єдиними підставами для реєстрації права власності на спірний самочинно-збудований об'єкт нерухомого майна, прокурор, діючи в інтересах Департаменту ДАБІ, оскаржив до суду зазначені вище рішення державних реєстраторів.

Вирішуючи справу по суті та відмовляючи в задоволені позову, суд першої інстанції виходив з необґрунтованості та недоведеності позовних вимог та, відповідно, з правомірності на той час дій та оскаржуваних рішень державних реєстраторів.

Однак, колегія суддів апеляційного суду, уважно дослідивши матеріали справи та наявні в них докази, не може погодитися з такими висновками суду 1-ї інстанції і вважає їх необгрунтованими, з огляду на наступне.

Частиною 2 ст.19 Конституції України та ст.24 Закону України «Про місцеве самоврядування» встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно із приписами ст.9 Закону України «Про архітектурну діяльність» №687-ХІV, будівництво (нове будівництво, реконструкція, реставрація, капітальний ремонт) об'єкта архітектури здійснюється відповідно до затвердженої проектної документації, державних стандартів, норм і правил у порядку, визначеному Законом України «Про регулювання містобудівної діяльності».

Так, відповідно до ч.2 ст.26 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», суб'єкти містобудування зобов'язані додержуватися містобудівних умов та обмежень під час проектування і будівництва об'єктів.

Частиною ж 5 ст.26 цього ж Закону встановлено, що проектування та будівництво об'єктів здійснюється власниками або користувачами земельних ділянок у такому порядку: 1) отримання замовником або проектувальником вихідних даних; 2) розроблення проектної документації та проведення у випадках, передбачених ст.31 цього Закону, її експертизи; 3) затвердження проектної документації; 4) виконання підготовчих та будівельних робіт; 5) прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів; 6) реєстрація права власності на об'єкт містобудування.

При чому, необхідно підкреслити, що як слідує зі змісту вимог п.2 ч.1 ст.34 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», замовник має право виконувати будівельні роботи, зокрема, виключно лише після: реєстрації відповідною Інспекцією ДАБК за місцезнаходженням об'єкта нерухомого майна декларації про початок виконання будівельних робіт - щодо об'єктів будівництва, що належать до I - III категорій складності.

Проте, як вбачається з матеріалів справи та пояснень сторін, ОСОБА_9, після отримання у червні 2013 року в дар спірного 2-поверхового будинку (садибного типу) загальною площею 182,5 кв.м., фактично одразу ж, без будь-яких дозволів і погоджень, здійснила будівельні роботи по його знесенню і, протягом 2013-2014р.р., не зважаючи на ухвалу Київського районного суду м.Одеси від 23.01.2014р. щодо заборони будь-яких будівельних та ремонтних робіт, почала самовільно будувати новий 4-поверховий (багатоквартирний) житловий будинок із мансардою загальною площею 1949 кв.м. І тільки в березні 2014р. нею, без дотримання територіального принципу, було подано до ДАБІ України (а не до ДАБК в Одеській області, т.б. за місцезнаходженням нерухомого майна) декларацію про початок виконання будівельних робіт з реконструкції вищевказаного житлового будинку із збільшенням площі забудови і надбудовою 3-х поверхів та мансарди, яку було зареєстровано 26.03.2014р. за №ІУ-65, а через 3 місяці, т.б. 24.07.2014р., ДАБІ України за № ІУ-89 було зареєстровано і декларацію про готовність даного реконструйованого вже 4-х поверхового будинку із мансардою до експлуатації.

Так, відповідно до змісту приписів п.п.17-21 Порядку №461 та Закону України «Про дозвільну систему у сфері господарської діяльності», декларація приймається в дозвільному центрі за місцезнаходженням об'єкта. Реєстрацію декларації здійснює Інспекція за місцезнаходженням об'єкта на безоплатній основі, яка, в свою чергу, повинна протягом 10-ти робочих днів з дати подання (надходження) до неї декларації перевірити повноту даних, зазначених у ній, та зареєструвати її. У разі коли декларація подана чи оформлена з порушенням установлених вимог, Інспекція повертає її на доопрацювання з обґрунтуванням підстав повернення у строк, передбачений для її реєстрації.

Разом з тим, згідно із ст.7 Закону України «Про дозвільну систему у сфері господарської діяльності», підставами для анулювання документа дозвільного характеру є, зокрема, встановлення факту надання в заяві та документах, що додаються до неї недостовірної інформації.

А у відповідності до вимог п.29 вказаного Порядку №461, у разі виявлення Інспекцією недостовірних даних (т.б. встановлення факту, що на дату реєстрації декларації інформація, яка зазначалася в ній, не відповідала дійсності, та/або виявлення розбіжностей між даними, зазначеними у декларації), наведених у зареєстрованій декларації, які є підставою вважати об'єкт самочинним будівництвом, зокрема, якщо він збудований або будується на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без документа, який дає право виконувати будівельні роботи, чи належно затвердженого проекту або будівельного паспорта, реєстрація такої декларації підлягає скасуванню Інспекцією. Також Інспекція скасовує реєстрацію декларації і за рішенням суду про скасування реєстрації декларації, що набрало законної сили.

Як встановлено судовою колегією з матеріалів справи та вже зазначалося вище, постановою Одеського окружного адміністративного суду від 25.12.2014р. (по справі №815/5504/14), частково зміненою постановою Одеського апеляційного адміністративного суду від 17.02.2015р., яка залишена без змін ухвалою ВАС України від 21.10.2015р., було скасовано реєстрації декларацій про початок виконання будівельних робіт від 26.03.2014р. за №ІУ-65 та про готовність об'єкта до експлуатації від 24.07.2014р. за №ІУ-89, з підстав внесення замовником недостовірних даних.

Згідно із положеннями ч.1 ст.72 КАС України, обставини, встановлені судовим рішенням в адміністративній, цивільній або господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Далі, щодо питання, яке стосується безпосередньо державної реєстрації спірного об'єкту нерухомого майна, апеляційний суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Так, 01.01.2013 року набрав чинності новий порядок державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, відповідно до якого, реєстраційні служби територіальних управлінь юстиції у своїй роботі керуються Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», «Порядком державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (затв. Постановою КМУ №868 від 17.10.2013р.) та іншими нормативно-правовими актами, діючими у цій сфері.

Як визначено статтею 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державною реєстрацією речових прав на нерухоме майно є офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно; а Державний реєстр речових прав на нерухоме майно - це єдина державна інформаційна система, що містить відомості про права на нерухоме майно, їх обтяження, а також про об'єкти та суб'єктів цих прав.

Таким чином, судова колегія наголошує, що державна реєстрація речових прав на нерухоме майно, в тому числі реєстрація права власності об'єкта нерухомого майна здійснюється реєстраційними службами територіальних органів юстиції тільки з 01.01.2013 року, до цієї дати така реєстрація покладалася на органи БРТІ.

При цьому, необхідно вказати, що усі записи до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно вносяться державним реєстратором по заявочному принципу. Тобто, порядок держаної реєстрації речових прав та їх обтяжень передбачає обов'язкове звернення власника (уповноваженої особи) до органу реєстрації прав, а державний реєстратор, в свою чергу, у відповідності до вимог ч.4 ст.9 Закону, самостійно приймає рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень або відмову в такій реєстрації.

Як видно з матеріалів справи та вже вказувалося вище, 03.11.2014р. ОСОБА_9 до реєстраційної служби Одеського МУЮ було подано заяву, до якої було додано декларацію від 24.07.2014р. про готовність об'єкта до експлуатації (яка вже в грудні 2014р. була скасована судом), дублікати нотаріальних договорів дарування будинку і земельної ділянки від 12.06.2013р. та технічний паспорт від 08.08.2014р. Саме на підставі цих документів, державним реєстратором РС Одеського МУЮ Зайцем К.В., без уважного їх вивчення і співставлення, 04.11.2014р. і було прийнято оскаржуване рішення №16933287 про державну реєстрацію прав та їх обтяжень цього житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1, а потім, на підставі цього ж рішення було видано і свідоцтво про право власності №28968238 від 04.11.2014р. на весь цей житловий будинок.

В подальшому, як встановлено по справі, з урахуванням наданої ОСОБА_9 довідок з Адресного реєстру міста Одеси про резервування адрес об'єктів нерухомого майна від 12.11.2014р. та висновку TOB «ЮКЦ «Право проект» про можливість поділу житлового будинку на 53 квартири, державними реєстраторами Антоненко О.С. та Зайцем К.В., в порушення приписів п.49 Порядку №868, протягом листопада 2015р. також були прийняті і 53 рішення про державну реєстрацію права власності за ОСОБА_9 на всі ці 53 квартири, що розташовані в належному їй будинку АДРЕСА_1 та видано відповідні свідоцтва.

Проте, надані ОСОБА_9 до реєстраційної служби довідки з Адресного реєстру міста Одеси про резервування адрес об'єктів нерухомого майна від 12.11.2014р., підписана директором юридичного департаменту Одеської міськради, не є належними документами, які підтверджують присвоєння адрес відповідним об'єктам (квартирам) нерухомого майна. Таким документом, згідно вимог п.п.4.4.,4.5. «Положення про Адресний реєстр міста Одеси» (затв. рішенням виконкому ОМР №809 від 28.07.2009р.), є розпорядження райадміністрації. Але, в матеріалах справи не міститься жодних відповідних розпоряджень Київської районної адміністрації про присвоєння конкретних адрес 53-м квартирам будинку АДРЕСА_1, а з відповіді голови КРА на запит прокуратури вбачається, що такі розпорядження по цьому будинку взагалі ніколи не виносилися.

Окрім того, також слід зазначити й про те, що наданий ОСОБА_9 до реєстраційної служби висновок TOB «ЮКЦ «Право проект» №410/14 від 05.11.2014р. про технічну можливість поділу цього житлового будинку АДРЕСА_1 на 53 квартири, теж не є належним і достатнім документом, який посвідчує законність поділу об'єкта нерухомого майна. До того ж, зі змісту цього висновку вбачається, що він був виготовлений з грубими порушеннями приписів п.2.6 «Інструкції щодо проведення поділу, виділу та розрахунку часток об'єктів нерухомого майна» (затв. наказом міністерства з питань ЖКГ України №55 від 18.06.2007р.).

Як слідує зі змісту вимог ст.26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», запис про скасування державної реєстрації вноситься до Державного реєстру прав у разі скасування рішення державної реєстрації прав на підставі рішення суду.

Таким чином, за вказаних обставин, апеляційний суд приходить до протилежного висновку про те, що державні реєстратори РС Одеського МУЮ, приймаючи оскаржувані рішення на той час діяли неправомірно, формально і необачно, та враховуючи факт скасування постановою Одеського окружного адміністративного суду від 25.12.2014р. (по справі №815/5504/14) реєстрації декларацій про початок виконання будівельних робіт від 26.03.2014р. за №ІУ-65 та про готовність об'єкта до експлуатації від 24.07.2014р. за №ІУ-89 (в зв'язку з недостовірністю даних та наявністю самочинного будівництва), які, в свою чергу, були основною підставою для прийняття державним реєстратором оскаржуваних рішень, судова колегія вважає, що дані спірні рішення відповідача на цей час не можуть вважатися законними та відповідно, підлягають скасуванню.

До того ж, при цьому, слід звернути увагу й на те, що відповідно до вимог п.1 ч.1 ст.18 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», свідоцтво про право власності на нерухоме майно, що підтверджує виникнення права власності при здійсненні державної реєстрації прав на нерухоме майно, видається фізичним і юридичним особам лише на новозбудовані та реконструйовані об'єкти нерухомого майна.

Вказаний же у спірному свідоцтві про право власності 4-поверховий будинок із мансардою, як вже зазначалося вище, фактично є самочинно новозбудованим, а не реконструйованим, як зазначалося замовником в своїх деклараціях, які незабаром (а саме майже через 1 місяць після їх реєстрації) були скасовані судом з підстав недостовірності вказаних в ній даних та наявністю факту самочинного будівництва.

Одночасно, слід звернути увагу і на те, що згідно зі змісту вимог ст.376 ЦК України, «самочинним будівництвом» вважається будівництво житлового будинку, будівлі, споруди чи іншого нерухомого майна, якщо вони збудовані на земельній ділянці, що не була відведена особі, яка здійснює будівництво, або відведена не для цієї мети, або без відповідного документу, який дає право виконувати будівельні роботи, чи належно затвердженого проекту, або з істотним порушенням будівельних норм і правил. Особа, яка здійснила самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього.

Крім того, як слідує з положень ст.328 ЦК України, право власності набувається на підставах, не заборонених законом. Вважається, що право власності виникло правомірно, якщо інше прямо не слідує з закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

До того ж, при цьому необхідно зауважити, що відповідно до змісту ст.24 Закону України «Про планування та забудову територій», право на забудову земельної ділянки реалізується її власником або користувачем за умови використання земельної ділянки за її цільовим призначенням та у відповідності до містобудівних умов та обмежень забудови земельної ділянки, встановлених згідно із вимогами цього Закону.

Проте, як встановлено судовою колегією з матеріалів справи, містобудівні умови та обмеження безпосередньо ОСОБА_9 (як власнику і замовнику) не видавалися (лист Управління архітектури та містобудування ОМР №01-15/98л від 17.02.2015р.), а цільове призначення належної їй земельної ділянки пл.0,0617 га - «для будівництва і обслуговування житлового будинку (садибного типу) і господарських споруд», а не багатоквартирного 5-ти поверхового будинку, яким, в даному випадку, фактично є спірний об'єкт нерухомого майна.

Крім того, при прийнятті остаточного рішення по даній справі, судова колегія також вважає за необхідне зазначити та врахувати ще й ту обставину, що по факту самочинного будівництва (порушення правил будівництва) та умисного невиконання ухвали Київського районного суду м.Одеси від 23.01.2014р. щодо заборони будь-яких будівельних та ремонтних робіт правоохоронними органами порушено та розслідується 2 (два) кримінальних провадження (№0004155 - за ч.1 ст.382 КК України, №0002956 - за ч.1 ст.275 КК України), а Київським районним судом м.Одеси розглядається 2 (дві) цивільні справи №520/9778/13ц і №520/15112/13ц про знесення самочинно побудованого будинку, провадження в яких зупинено до розгляду даної адміністративної справи.

До того ж, також ще слід зазначити і про те, що відповідно до приписів ст.ст.11,71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а суд, згідно ст.86 цього ж Кодексу, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

А відповідно до ч.2 ст.71 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову, що, в свою чергу, в даному випадку, не було належним чином зроблено представниками відповідачів, які до речі, в жодне судове засідання як суду 1-ї так і 2-ї інстанцій без поважних причин не прибули.

Враховуючи вищевикладене, судова колегія приходить до висновку, що суд першої інстанції при вирішенні даної справи порушив норми матеріального і процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, до того ж, висновки суду не відповідають обставинам справи та ґрунтуються на невірному тлумаченні норм діючого у цій сфері законодавства.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.198 КАС України, суд апеляційної інстанції за наслідками розгляду апеляційної скарги на постанову суду першої інстанції має право скасувати її та прийняти нову постанову суду.

Таким чином, враховуючи, що судом 1-ї інстанції при розгляді даної справи було порушено норми матеріального і процесуального права, і висновки суду не відповідають обставинам справи, судова колегія, діючи в межах позовних вимог та доводів апеляційних скарг, відповідно до п.4 ч.1 ст.202 КАС України, вважає за необхідне, скасувати оскаржувану постанову окружного суду та прийняти нову постанову про задоволення позовних вимог прокурора.

Керуючись ст.ст.195,196,198,202,205,207,254 КАС України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційні скарги Заступника прокурора Одеської області, ОСОБА_2 та ОСОБА_6 - задовольнити.

Постанову Одеського окружного адміністративного суду від 28 серпня 2015 року - скасувати та прийняти нову постанову, якою адміністративний позов прокурора Київського району м. Одеси в інтересах Департаменту державної архітектурно-будівельної інспекції у Одеській області - задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати рішення державного реєстратора прав на нерухоме майно Реєстраційної служби Одеського МУЮ №16933287 від 04.11.2014р. про державну реєстрацію права власності на житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1, за ОСОБА_9, на підставі якого було видане свідоцтво про право власності №28968238 від 04.11.2014р.

Визнати протиправними та скасувати рішення державного реєстратора прав на нерухоме майно Реєстраційної служби Одеського МУЮ про державну реєстрацію права власності на квартири №№1-53, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1, за ОСОБА_9, на підставі яких були видані свідоцтва про право власності №32067474 від 06.01.2015р.; №32214937 від 14.01.2015р.; №32329047 від 17.01.2015р.; №32328819 від 17.01.2015р.; №32067965 від 06.01.2015р.; №32375582 від 19.01.2015р.; №32335413 від 17.01.2015р.; №32360730 від 17.01.2015р.; №32404826 від 19.01.2015р.; №32359857 від 17.01.2015р.; №32068401 від 06.01.2015р.; №32406251 від 19.01.2015р.; №32330593 від 17.01.2015р.; №32426369 від 20.01.2015р.; №32060058 від 06.01.2015р.; №32056531 від 06.01.2015р.; №32421256 від 20.01.2015р.; №32058073 від 06.01.2015р.; №32039698 від 05.01.2015р.; №32038499 від 05.01.2015р.; №32419185 від 20.01.2015р.; №32408826 від 19.01.2015р.; №32409912 від 19.01.2015р.; №32407872 від 19.01.2015р.; №32403075 від 19.01.2015р.; №32033960 від 05.01.2015р.; №32319590 від 16.01.2015р.; №32305749 від 16.01.2015р.; №32400345 від 19.01.2015р.; №32297668 від 16.01.2015р.; №32224192 від 14.01.2015р.; №32223368 від 14.01.2015р.; №32221549 від 14.01.2015р.; №32220086 від 14.01.2015р.; №32218869 від 14.01.2015р.; №32036107 від 05.01.2015р.; №32317543 від 16.01.2015р.; №32032256 від 05.01.2015р.; №32410204 від 19.01.2015р.; №32329348 від 17.01.2015р.; №32409964 від 19.01.2015р.; №32408233 від 19.01.2015р.; №32407423 від 19.01.2015р.; №32359778 від 17.01.2015р.; №32360508 від 17.01.2015р.; №32035168 від 05.01.2015р.; №32361228 від 17.01.2015р.; №32381413 від 19.01.2015р.; №32383783 від 19.01.2015р.; №32385227 від 19.01.2015р.; №32430280 від 20.01.2015р. та №32029849 від 05.01.2015р.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого Адміністративного Суду України протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили судовим рішенням апеляційного суду.

Головуючий: Ю.В. Осіпов

Судді: О.С. Золотніков

В.О. Скрипченко