Справа № 810/5493/14
Суддя: Мороз Л.Л.
Дата ухвалення: 2015-12-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 грудня 2015 року м. Київ К/800/2029/15

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі

суддів: Мороз Л.Л.,

Горбатюка С.А.,

Шведа Е.Ю.,

розглянула у порядку попереднього розгляду касаційну скаргу Київської міської митниці Державної фіскальної служби України на постанову Київського окружного адміністративного суду від 17.10.2014 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 18.12.2014 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Фоззі-Фуд" до Київської міжрегіональної митниці Міндоходів про визнання протиправним та скасування рішення,

ВСТАНОВИЛА:

До Київського окружного адміністративного суду звернулось Товариство з обмеженою відповідальністю "Фоззі-Фуд" з позовом до Київської міжрегіональної митниці Міндоходів про визнання протиправними та скасування рішення про коригування заявленої митної вартості.

Постановою Київського окружного адміністративного суду від 17.10.2014 року, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 18.12.2014 року, адміністративний позов задоволено. Визнано протиправним та скасовано рішення від 11.03.2014 року №100250002/2014/000119/2.

Не погоджуючись з рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій, відповідач подав до Вищого адміністративного суду України касаційну скаргу у якій, посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права, просить скасувати вказані судові рішення та прийняти нове рішення, яким у позові відмовити.

Перевіривши і обговоривши доводи касаційної скарги, проаналізувавши правильність застосування судом першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що 26.12.2013 року між ТОВ «Фоззі-Фуд» та «Danish Crown Fleisch GmbH» був укладений контракт № 182/2 купівлі-продажу товарів. Предметом поставки вказаного контракту була морожена свиняча печінка (Німеччина).

З метою здійснення митного оформлення ввезеного на територію України товару та на підтвердження митної вартості товару, позивачем відповідачу було подано такі документи:

- картку обліку особи, яка здійснює операції з товарами;

- міжнародну автомобільну накладну (CMR);

- виписку з бухгалтерської документації;

- прайс-лист виробника товару;

- рахунок-фактуру (інвойс);

- пакувальний лист;

- зовнішньоекономічний договір (контракт) купівлі-продажу;

- комерційну пропозицію;

- копію митної декларації країни відправлення;

- ветеринарні свідоцтва форми Ф-1, Ф-2;

- сертифікат про проходження товару загальної форми та інші.

Проте, відповідач дійшов висновку про необхідність подання додаткових документів, що підтверджують митну вартість товару:

1) виписки з бухгалтерської документації;

2) каталогів, специфікацій, прейскурантів (прайс-листи) виробника товару;

3) висновків про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлених спеціалізованими експертними організаціями;

4) інших документів для підтвердження митної вартості товарів.

На вказаний лист відповідача позивач надав відповідь, що інших додаткових документів на даний час надати неможливо, а всі інші документи перераховані відповідачем у вказаному листі позивачем вже подавались до митного органу.

У зв'язку з тим, що додаткові документи позивач не надав, митний орган прийняв рішення про коригування митної вартості товарів від 11.03.2014 №100250002/2014/000119/2.

Відповідач не застосував метод визначення митної вартості за ціною договору, оскільки наявна у митному органі інформація щодо митної вартості імпортованих товарів призвела до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості; позивачем не подано додаткові документи для підтвердження митної вартості; використані декларантом відомості не підтверджені документально, а методи передбачені ст.ст.62 та 63 Митного кодексу України визначення митної вартості не можуть бути застосовані у зв'язку з відсутністю даних, необхідних для проведення розрахунку.

Відповідно до статті 49 цього Кодексу, митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Відомості про митну вартість товарів використовуються для: нарахування митних платежів; застосування інших заходів державного регулювання зовнішньоекономічної діяльності України; ведення митної статистики; розрахунку податкового зобов'язання, визначеного за результатами документальної перевірки (стаття 50 МК України).

Згідно із статтею 52 вказаного Кодексу, заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товарів у порядку, встановленому розділом VIII цього Кодексу та цією главою.

Статтею 53 Митного кодексу України передбачено, що у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає митному органу документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення. Частиною 2 цієї статті перелічені документи, які підтверджують митну вартість товарів:

1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п'ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості;

2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності;

3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об'єктом купівлі-продажу);

4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару;

5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару;

6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів;

7) копія імпортної ліцензії, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню;

8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

Відповідно до частини 3 статті 53 Митного кодексу України, у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу зобов'язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) додаткові документи.

Відповідно до пункту 2 частини 6 статті 54 вказаного Кодексу, митний орган може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Рішення про коригування заявленої митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України з поміщенням у митний режим імпорту, приймається митним органом у письмовій формі під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості цих товарів як до, так і після їх випуску, якщо митним органом у випадках, передбачених частиною шостою статті 54 цього Кодексу, виявлено, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів (ч. 1 ст. 55 МК України).

Відповідно до ч.2 ст. 58 МК України метод визначення митної вартості товарів за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, не застосовується, якщо використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості не підтверджені документально або не визначені кількісно і достовірні та/або відсутня хоча б одна із складових митної вартості, яка є обов'язковою при її обчисленні.

Колегія суддів погоджується з висновками судів попередніх інстанцій, що встановлені у цій справі обставини свідчать, що позивач подав для підтвердження заявленої митної вартості товару до митного органу усі необхідні документи,, передбачені частиною 2 статті 53 Митного кодексу України.

Разом з тим, надання додаткових документів є необхідним у разі потреби в підтвердженні задекларованої декларантом митної вартості товару за першим методом, викликаної обґрунтованими сумнівами митного органу в достовірності відомостей, які містяться в поданих до митного оформлення товару документах.

Між тим, в оскаржуваному рішенні відповідач не вказав конкретні обставини, які викликали сумніви у достовірності відомостей, які містяться в поданих до митного оформлення товару документах, що суперечить вимогам статті 53 Митного кодексу України.

Таким чином, у митного органу не було підстав витребовувати у декларанта додаткові документи.

Водночас, митний орган може витребувати, а декларант зобов'язаний надати лише ті документи, які здатні такі сумніви усунути. При цьому законом чітко встановлено умову, за наявності якої у митного органу виникає право на застосування таких повноважень, як витребування додаткових документів та відмова у митному оформленні за заявленою декларантом митною вартістю товарів.

Отже, за умови не доведення того, що документи, подані декларантом для митного оформлення товару є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності викликають сумнів у достовірності наданої інформації, витребування митним органом додаткових документів без зазначення обставин, які ці документи повинні підтвердити, свідчить про протиправність рішення цього органу щодо застосування іншого, ніж основний метод визначення митної вартості.

Таким чином, митний орган безпідставно застосував метод №6 «резервний метод» визначення митної вартості товару, оскільки митним органом не доведено наявність підстав для застосування резервного методу.

Враховуючи наведене, колегія суддів погоджується з висновками судів попередніх інстанцій про задоволення позовних вимог.

Касаційну скаргу слід відхилити, оскільки рішення судів першої та апеляційної інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, правова оцінка обставинам у справі дана вірно, а доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують, підстави для призначення справи до розгляду в судовому засіданні відсутні.

Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку, що при розгляді справи судами допущено неправильне застосування норм матеріального чи порушення норм процесуального права, які передбачені ст.ст. 225 - 229 Кодексу адміністративного судочинства України як підстави для зміни, скасування судового рішення, залишення позовної заяви без розгляду або закриття провадження у справі.

Керуючись ст. ст. 220, 220-1, 230 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Касаційну скаргу Київської міської митниці Державної фіскальної служби України відхилити, постанову Київського окружного адміністративного суду від 17.10.2014 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 18.12.2014 року у цій справі залишити без змін.

Ухвала є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: