Справа № 22-а-6948/11
Суддя: Даценко Л. М.
Дата ухвалення: 2011-05-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 травня 2011 року колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Київської області у складі:

головуючого судді Даценко Л.М.,

суддів Березовенко Р.В., Фінагєєва В.О.,

розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за апеляційною скаргою Управління праці та соціального захисту населення Вишгородської районної державної адміністрації Київської області на постанову Вишгородського районного суду Київської області від 28 вересня 2009 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Управління праці та соціального захисту населення Вишгородської районної державної адміністрації Київської області, третя особа - Новопетрівська ЗОШ № 1 про зобовязання виплати недоотримані суми щомісячної доплати працюючому в зоні посиленого радіоекологічного контролю, -

встановила:

У липні 2009 року позивачка звернулася до суду із адміністративним позовом, який мотивувала тим, що вона працює в зоні посиленого радіоекологічного контролю у с. Нові Петрівці і відповідно до ст. 39 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» має право на доплату у розмірі одна мінімальна заробітна плата. Вказувала, що відповідач у порушення зазначеної норми матеріального права виплачував їй у 1998-2009 роках доплату у розмірі 5,20 грн. відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 26 липня 1996 року № 836 "Про компенсаційні виплати особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", чим суттєво порушив її права, оскільки вона отримувала значно менші суми, ніж встановлено Законом.

У проведенні перерахунку недоплачених сум їй відмовлено, у зв»язку з чим позивачка звернулася до суду з даним адміністративним позовом, в якому просила визнати такі дії відповідача протиправними та стягнути з відповідача на її користь недоотриману суму щомісячної грошової доплати у розмірі одна мінімальна заробітна плата, як громадянину, який працює у зоні посиленого радіоекологічного контролю, за період 1998 - 2009 роки у розмірі 26054, 94 грн.

Постановою Вишгородського районного суду Київської області від 28 вересня 2009 року позов задоволено частково, стягнуто з відповідача на користь позивача недоотриману щомісячну доплату як працюючому в зоні посиленого радіоекологічного контролю з 17 липня 2008 року по 17 липня 2009 року.

Відповідач в апеляційній скарзі просить скасувати постанову суду першої інстанції і прийняти нову про відмову в задоволенні адміністративного позову, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Перевіривши законність і обґрунтованість постанови суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а постанова - скасуванню з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 159 КАС України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права.

Обгрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з»ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом встановлено, що позивач проживає в ІНФОРМАЦІЯ_1, яке віднесене до території посиленого радіоекологічного контролю, з 1998 року працює завідуючою господарством у Новопетрівській загальноосвітній школі І -III ступенів № 1 і відповідно до ст. 39 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» як громадянин, який працює у зоні радіоактивного забруднення, має право на доплату у розмірі - одна мінімальна заробітна плата.

Проте вказана доплата виплачувалася позивачці за місцем її роботи на підставі постанови КМУ № 836 від 26.07.1996 року у розмірі 5,20 грн.

Вказані обставини підтверджуються наявними у справі доказами.

Ухвалюючи постанову про часткове задоволення позову, суд обгрунтовував свої висновки тим, що така доплата громадянину, працюючому в зоні радіоактивного забруднення, проводиться органами соціального захисту населення.

Проте, колегія суддів не може повністю погодитися з такими висновками суду, оскільки вони зроблені в результаті порушення судом норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Судом не було враховано, що згідно підпункту 5 пункту 4 Порядку використання коштів державного бюджету для виконання програм, пов»язаних із соціальним захистом громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, затвердженого постановою КМ України № 936 від 20.09.2005 року, виплата компенсацій та допомоги певних видів, передбачених Законом, проводиться центрами по нарахуванню і виплаті соціальних допомог, управліннями праці та соціального захисту населення районних (міських) держадміністрацій, виконкомів міських, районних у містах рад (далі - уповноважений орган) за місцем реєстрації громадян, працюючим і непрацюючим громадянам та пенсіонерам, зокрема пенсіонерам та особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, Державної кримінально-виконавчої служби та інших структур, громадянам, що займаються підприємницькою діяльністю без утворення юридичної особи, громадянам, які працюють у громадян, що займають підприємницькою діяльністю без утворення юридичної особи, а саме: доплата особам за роботу (службу) на території зон радіоактивного забруднення відповідно до статей 39, 40 Закону, пункту 2 постанови Кабінету Міністрів України від 26 липня 1996 року № 836.

Відповідно до п. 5 зазначеного Порядку соціальні виплати, доплати (види допомоги), передбачені підпунктами 5-13 пункту 4 цього Порядку, проводяться за місцем основної роботи (служби) громадян підприємствами, установами, організаціями (далі - підприємства) та фізичними особами - суб"єктами підприємницької діяльності без утворення юридичної особи, установами, організаціями та військовими частинами відповідно до розрахункових даних, поданих до уповноваженого органу за формою, затвердженою Мінпраці.

За змістом п. 6 вказаного Порядку підприємства реєструються уповноваженим органом, для чого подають не пізніше ніж за два місяці до початку кожного бюджетного року відомості про підприємство з визначенням кількості постраждалих осіб за категоріями отримувачів компенсації та допомоги певних видів за формою, затвердженою Мінпраці, і списки громадян із зазначенням прізвища, імені та по батькові, категорії, серії та номера посвідчення, місця реєстрації, ідентифікаційного номера.

До 25 числа місяця, за який здійснюється нарахування, підприємства подають до уповноваженого органу документи щодо розрахункових витрат, пов»язаних з виплатою компенсацій та допомоги певних видів, за затвердженою Мінпраці формою, та реєстр отримувачів компенсаційних виплат і допомоги певних видів, де зазначаються прізвище, ім"я та по батькові, категорія, номер посвідчення, ідентифікаційний номер, відомості про нараховані виплати, суму компенсацій та види допомоги.

Керівники підприємств несуть персональну відповідальність за своєчасність подання розрахункових документів до уповноваженого органу та правильність призначення і нарахування компенсаційних виплат та допомоги певних видів.

Уповноважений орган перевіряє, реєструє, обліковує розрахунки та подає органам Державного казначейства платіжні документи для здійснення відповідних видатків, що провадяться в установленому законодавством порядку.

З урахуванням наведеного, обов»язок нарахування і виплати працюючим громадянам доплати, передбаченої ч. 1 ст. 39 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», покладено на підприємства, установи, організації, керівники яких несуть персональну відповідальність за правильність призначення і нарахування компенсаційних виплат. Проведені підприємствами компенсаційні виплати відшкодовуються цим підприємствам органами Держказначейства.

Суд не врахував положення зазначеного Порядку, що призвело до неправильного вирішення справи і ухвалення постанови про задоволення позову.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку, що вимоги позивача задоволенню не підлягають, оскільки відповідач як орган соціального захисту населення не має обовязку проводити працюючому громадянину доплати, передбачені ч. 1 ст. 39 вищевказаного Закону, а відтак висновки суду не ґрунтуються на законі.

Відповідно до ст. 202 КАС України підставами для скасування постанови суду першої інстанції і ухвалення нового рішення є порушення норм матеріального або процесуального права.

Враховуючи, що постанова суду першої інстанції прийнята судом з порушенням норм матеріального права, колегія суддів вважає за необхідне її скасувати і ухвалити нову постанову про відмову в позові.

Керуючись ст. ст. 195, 197, 198, 202, 205 КАС України, колегія судів, -

постановила:

Апеляційну скаргу Управління праці та соціального захисту населення Вишгородської районної державної адміністрації задовольнити.

Постанову Вишгородського районного суду Київської області від 28 вересня 2009 року скасувати та прийняти нову постанову.

Відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 до Управління праці та соціального захисту населення Вишгородської районної державної адміністрації про стягнення недоотриманих сум щомісячної доплати за роботу в зоні посиленого радіоекологічного контролю.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів після набрання нею законної сили.

Головуючий

Судді