Справа № 127/25674/14-а
Суддя: Ан О. В.
Дата ухвалення: 2015-12-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Провадження № 2-а/127/191/15
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 грудня 2015 року Вінницький міський суд Вінницької області

у складі головуючого судді Ан О.В.

при секретареві Тронт М.О. .

за участю позивача ОСОБА_1

відповідача ОСОБА_2

предстаника ГУ ДКС України - ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду, у м. Вінниці справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до інспектора СО МДТП ВДАЇ ВМВ ОСОБА_2, Державної автомобільної інспекції в. Вінниці Вінницької області МУ УМВС України, головного управління Державної казначейської служби України у Вінницькій області про визнання дій протиправними, відшкодування матеріальної та моральної шкоди,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся з адміністративним позовом до інспектора СО МДТП ВДАЇ ВМВ ОСОБА_2, Державної автомобільної інспекції в. Вінниці Вінницької області МУ УМВС України, головного управління Державної казначейської служби України у Вінницькій області про визнання дій протиправними, відшкодування матеріальної та моральної шкоди. Адміністративний позов мотивований тим, що в період часу між 20-ю і 21-ю годинами позивач керував автомобілем НОМЕР_1 по вулиці Пирогова в м. Вінниці та рухався в напрямку електромережі, поруч знаходився син позивача - ОСОБА_4 В момент руху автомобіля по 2-й смузі дороги перед білим мікроавтобусом, який стояв в крайній правій смузі проїзної частини, на проїзну частину вийшли два пішоходи, позивач був змушений здійснити маневр ліворуч, та гальмуючи, виїхав на узбіччя дороги, де зупинився. Внаслідок заїзду на бордюр проїзної частини із колеса вийшло повітря і автомобіль потребував шиномонтажу. Побачивши, що порядку він не порушив, автомобіль припарковано на узбіччі і руху інших транспортних засобів він не заважає, позивач поїхав додому, у звязку із поганим самопочуттям. Біля машини залишився син позивача - ОСОБА_4. Інспектором СО МДТП ВДАІ ВМ Вінниці ОСОБА_2 було складено акт огляду тимчасово затриманого транспортного засобу, що передається на тимчасове зберігання № 179 від 13.04.2014 року. На наступний день ОСОБА_1 звернувся до відділу ДАІ з вимогою повернути транспортний засіб, однак позивачу було відмовлено у видачі транспортного засобу. 16.04.2014 року, позивачу повернули автомобіль, після звернення із письмовою заявою до керівництва ДАІ та з вимушеною оплатою трьох днів перебування автомобіля на майданчику ДАІ та евакуацію на стоянку.

21.10.2015 року в заяві, позивач уточнив позовні вимоги та просив суд визнати акт № 179 від 13.04.2014 року, протоколи від 13.04.2014 року та дії працівника УДАІ м.Вінниці незаконними, повернути сплачені кошти за незаконне вилучення і незаконну відмову у поверненні автомобіля із штраф майданчику ДАІ протягом трьох днів та відшкодувати завдану моральну шкоду.

В судовому засіданні позивач підтримав позовну заяву в повному обсязі та просив суд її задовольнити. Позивач наполягав на тому, щопорушень правил дорожнього руху та вимог законодавтва допущено не було оскільки постанову про притягнення до аждміністраивної відповідальності було скасовано.

Відповідач ОСОБА_2 заперечив, щодо задоволення позову в повному обсязі, вважає його безпідставним, надуманим, необґрунтованим посилаючись на обставини викладені в запереченнях на позовну заяву відповідно до яких 13.04.2014 року о 20 год. 55 хв. від оперативного чергового по ВДАІ м. Вінниці надійшло повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду в м. Вінниці по вул. Пирогова. Дане повідомлення було зареєстровано в ЖЕО №10402. Діючи згідно п. 20.8 наказу МВС України № 111 від 27.03.2009 р. Прибувши на місце ДТП, на виконання вимог п. 6.1 наказу МВС України №77 від 26.02.2009 р., він приступив до здійснення огляду місця події. Дані отримані на місці події свідчили про те, що невстановлена особа, керуючи автомобілем НОМЕР_2 рухаючись по вул. Пирогова в м. Вінниці в порушення п. 12.1 ГІДР України, не дотримавшись безпечної швидкості, втратила змогу контролювати рух транспортного засобу і безпечно керувати ним, здійснивши виїзд за межі проїзної частини, де відбувся наїзд на перешкоду в наслідок чого утворились пошкодження транспортного засобу, за що передбачено відповідальність згідно ст. 124 КУпАП. Будучи причетним до ДТП зазначений водій в порушення п. 2.10 ПДР України залишив місце події, тим самим вчинивши правопорушення передбачене ст. 122-4 КУпАП. Під час огляду місця події співробітниками взводу ДПС ВДАІ м. Вінниці було встановлено водія, який був причетний до скоєння ДТП, ним виявився громадянин ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, який мав ознаки сп'яніння передбачені п.1.3, 2.1 «Інструкції про виявлення у водіїв транспортних засобів ознак сп'яніння» затвердженою наказом №400/666 від 09.09.2009 р. Після доставки на місце події гр. ОСОБА_4 добровільно виконав обов'язок покладений на водія п. 2.4 а) ПДР України, і згідно п. 6.2 наказу МВС України № 77 від 26.02.2009 р., підписав складену в його присутності на місці пригоди схему місця ДТП з додатком, що було долучено до матеріалів справи. Зазначена схема була підписана гр. ОСОБА_4І, як особою, яка брала участь у ДТП. Виконуючи вимогу п. 2.9 «Інструкції про виявлення у водіїв транспортних засобів ознак сп'яніння» затвердженою наказом № 400/666 від 09.09.2009 р. співробітниками взводу ДПС ВДАІ м. Вінниці було забезпечено доставку водія до закладу охорони здоров'я. Відповідно п. 4.6 наказу МВС України №77 від 26.02.2009 р., на підставі ч. 1 ст. 265-2, 266 КУпАП, за наявності підстав вважати, що водієм ОСОБА_4 було вчинено правопорушення передбачене ст. 130. Протокол про притянення ОСОБА_4 до адміністративної відповідальності здійснювавла іншаа посадова соособа. Він лише оформив схему та заповнив статисичний акт про тимчасове затримання транспортного засобу, що передається на тимчасове зберігання, оскільки розміщення пошкодженого транспортного засобу суттєво перешкоджало дорожньому руху. Так згідно визначення ПДР України: «узбіччя виділений конструктивно або суцільною лінією дорожньої розмітки елемент автомобільної дороги, який прилягає безпосередньо до зовнішнього краю проїзної частини, розташований з нею на одному рівні та не призначений для руху транспортних засобів....» Встановлені фактичні обставини справи свідчать про те, що транспортний засіб «Fіаt», д.н. НОМЕР_3 мав технічні пошкодження унеможливлюючі його експлуатацію. Зазначений автомобіль перебував на елементі вулиці, що конструктивно відділений від проїзної частини (розташований вище в горизонтальній площині), мав дерновий покрив, який штучно створено шляхом посіву і вирощування дерноутворювальних трав, на якому розміщено трамвайні колії. Таким чином посилання позивача на здійснення вимушеної стоянки на узбіччі не відповідають дійсності. Доводи позивача, щодо неправомірного складання акту № 179 від 13.04.2014 року, як підстави за якої вилучався транспортний засіб, є хибним, оскільки тимчасове затримання транспортного засобу, згідно ч. 1 ст. 265-2 КУпАП, документується шляхом виконання запису у протоколі про адміністративне правопорушення. 16.04.2014 року, на виконання ч. 4 ст. 265-2 КУпАП, після закінчення триденного строку тимчасового затримання транспортного засобу, після звернення гр. ОСОБА_1 за отриманням тимчасово затриманого транспортного засобу, автомобіль НОМЕР_4 було ним отримано. На підставі вищевикладеного відповідач просив суд відмовити в задоволені позову в повному обсязі.

Представник відповідача Державної автомобільної інспекції м.Вінниці у Вінницькій області до судового засідання не зявивсая про причини неявки суд не повідомив, хоча про день, дату та час розгляду справи повідомлявся належним чином.

Представник головного управління Державної казначейської служби України ОСОБА_3 заперечувала проти задовлення позову, зазначила, що дії працівників ДАї відповідають вимогам законодавства, підстав визнати їх протипрвними немає, а тому немає підстав стягнення коштів і відшкодування моральної шкоди. Тому просила в задовлення пощову відмовити.

Суд заслухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи та вивчивши надані докази по справі, вважає що в задоволенні позову слід відмовити з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 8 КАС України, суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Відповідно до ст. 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади. У справах щодо оскарження рішень суди перевіряють чи прийняті вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 1 ст. 8 КАС України, суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Частиною 2 ст. 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Судом встановлено, що відповідно до акту № 179 від 13.04.2014 року, огляду тимчасово затриманого транспортного засобу, що передається на тимчасове зберігання, складеного інспектором СО МДТП ВДАЇ ВМВ ОСОБА_5 відповідно до якого огляд та тимчасове затримання транспортного засобу було здійснено у звязку з вчиненням правопорушення, передбаченого ст. 124, 130 КУпАП.

Відповідно до ст. 265-2 КУпАП, у разі наявності підстав вважати, що водієм вчинено порушення, передбачені частинами першою, другою, третьою, четвертою, шостою і сьомою статті 121, статтями 121-1, 126, частинами першою, другою, третьою і четвертою статті 130, статтями 132-1, 206-1 цього Кодексу, працівник Державної автомобільної інспекції тимчасово затримує транспортний засіб шляхом блокування або доставляє його для зберігання на спеціальний майданчик чи стоянку (якщо розміщення затриманого транспортного засобу суттєво перешкоджає дорожньому руху), в тому числі за допомогою спеціального автомобіля - евакуатора. Про тимчасове затримання робиться відповідний запис у протоколі про адміністративне правопорушення. Транспортний засіб може бути тимчасово затриманий на строк до вирішення справи про адміністративне правопорушення, але не більше трьох днів з моменту такого затримання.Після закінчення триденного строку тимчасового затримання транспортного засобу особа має право звернутися за отриманням тимчасово затриманого транспортного засобу. Таке звернення особи є обов'язковим для його виконання незалежно від стадії вирішення справи про адміністративне правопорушення.

Згідно із ч.1 ст. 266 КУпАП, особи, які керують транспортними засобами, річковими або маломірними суднами і щодо яких є підстави вважати, що вони перебувають у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, підлягають відстороненню від керування цими транспортними засобами, річковими або маломірними суднами та оглядові на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції.

Положенням про Державну автомобільну інспекцію Міністерства внутрішніх справ, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України N 341 від 14 квітня 1997 року передбачено, що державна автомобільна інспекція (Державтоінспекція) є головним органом, на який покладається забезпечення безпеки дорожнього руху в Україні, що входить до системи органів Міністерства внутрішніх справ України.

Згідно постанови судді апеляційного суду Вінницької оьласті від 16.07.2015 року адміністрати вна справа порушена відносно ОСОБА_4 за ст. 122-4, 124,130 ч.1 КУпро АП закрито в зв"язку із закінченням строку, передбаченого ч.2 ст. 38 КУпАП, тобто не з реабілітуючих підстав. Тобто відсутність провини ОСОБА_4 в скоєнні правопорушення недоведена. Тому підстав визнати дії посадової особи протиправними немає.

Що стосується позовних вимог в частині стягнення моральної шкоди суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Відповідно до ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішенням, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної осои або юридичної осоьи, а також завдана майну фізичної або юридичної особи відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Про те позивачем не надано доказів протиправності дій відповідача, тому підтав відшкодовувати шкоду немає.

Так, п.п. 3, 4, 5, 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 р. № 4 "Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" роз'яснено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювана, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювана. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Вислухавши учасників судового засідання, дослідивши матеріали справи, суд не встановив протиправності діянь працівників ДАЇ.

Відповідно до статей 11, 71 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а суд згідно ст. 86 цього Кодексу, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Позивачем під час судового розгляду справи не обґрунтовано, у чому полягає моральна шкода, в матеріалах адміністративної справи не міститься жодних відомостей, які б свідчили про ступінь страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, у справі відсутні докази, які б свідчили про погіршення стану здоров'я позивача в результаті дій чи бездіяльності відповідачів, або ж про тяжкість вимушених змін у життєвих і виробничих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану тощо, позивачем також не доведено розмір моральної шкоди та причинний зв'язок цієї шкоди з неправомірними діями, бездіяльністю відповідачів. Тобто позивачем не надано жодних доказів, які б слугували підставою для відшкодування моральної шкоди. Надані позивачем довідки та виписки з історії хвороби не є доказом того, що незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, позивачу завдано моральну шкоду.

На підставі викладеного, суд приходить до висновку, що позивачем не доведено передбачених законодавством обставин і підстав, які зумовлюють наявність моральної шкоди, зокрема матеріали справи не містять жодних свідчень та відповідних доказів про ступінь його моральних чи фізичних страждань або шкоди завданої здоров'ю, а тому позов в цій частині є необґрунтованим та задоволенню не підлягає.

Згідно з частиною 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони зокрема: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до частини 1 статті 71 кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтується її вимоги та заперечення. За правилами частини 2 цієї ж статті в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Враховуючи вищенаведене, суд дійшов висновку, що позивачем не обґрунтовано правомірність заявлених позовних вимог та не доведено обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, а тому в задоволенні позову слід відмовити.

Відповідно до ст. 94 КАС України, судові витрати слід компенсувати за рахунок Державного бюджету України.

На підставі викладеного, керуючись ст. 56 Конституції України, Постановою Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 р. № 4 "Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", КУпАП, ст. ст. 2, 6, 8, 9, 11, 86, 94, 158-163, 167 КАС України, -

П О С Т А Н О В И В:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до інспектора СО МДТП ВДАЇ ВМВ ОСОБА_2, Державної автомобільної інспекції в. Вінниці Вінницької області МУ УМВС України, головного управління Державної казначейської служби України у Вінницькій області про визнання дій протиправними, відшкодування матеріальної та моральної шкоди відмовити.

Постанову може бути оскаржено в апеляційному адміністративному суді Вінницької області через Вінницький міський суд Вінницької області протягом 10 днів з моменту винесення.

Суддя О.В АН .