Справа № 2а-4402/11/1370
Суддя: Сакалош Володимир Миколайович
Дата ухвалення: 2015-12-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 грудня 2015 року 12 год. 33 хв. Справа № 2а-4402/11/1370

Львівський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого-судді Сакалоша В.М.,

за участю секретаря судового засідання - Козак О.О.,

представника позивача - Підгайного О.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом Державної податкової інспекції у Личаківському районі м. Львова Головного управління ДФС у Львівській області до ОСОБА_2, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Управління Державтоінспекції Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області в особі Львівського відділу реєстраційно-екзаменаційної роботи про стягнення податку з власників транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, -

в с т а н о в и в:

На розгляд Львівського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява Державної податкової інспекції у Личаківському районі м. Львова Головного управління ДФС у Львівській області до ОСОБА_2, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Управління Державтоінспекції Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області в особі Львівського відділу реєстраційно-екзаменаційної роботи про стягнення податку з власників транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів в сумі 19 970,00 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідно до Закону України «Про податок з власників транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів» ОСОБА_2 повинен був сплатити податок з транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів за здійснену першу реєстрацію вантажного автомобіля марки FIAT SСUDO, державний номерний знак НОМЕР_1, 1997 року випуску. Проте, як вбачається із довідок ДПІ у Личаківському районі м. Львова від 25.01.2011 року за №1387/17-010 та від 19.11.2010 року №28716/10/19, кошти по податку від ОСОБА_2 до місцевого бюджету Личаківського району м. Львова не надходили.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив їх задовольнити.

Відповідач в судове засідання не прибув, належним чином був повідомлений про дату, час та місце розгляду справи. Надіслав на адресу суду заяву про перенесення розгляду справи у зв'язку з його хворобою та у зв'язку з тим, що його представник не може бути присутня на засіданні через сімейні обставини. Проте, суд вказану заяву до уваги не бере, оскільки така не обгрунтована і не містить жодних доказів, які б свідчили про хворобу відповідача. Крім того, слід зазначити, що такі ж клопотання відповідач подавав 05.10.2015 року, 16.10.2015 року, 17.11.2015 року та 10.12.2015 року.

Представник третьої особи в судове засідання не прибув, хоча про дату, час і місце судового розгляду був повідомлений належним чином. 07.09.2015 року надіслав до суду пояснення на позовну заяву, в яких просить суд адміністративний позов задовольнити в повному обсязі, а справу розглядати без участі уповноваженого представника.

Суд заслухав пояснення представника позивача, дослідив долучені до матеріалів справи письмові докази, оцінив їх в сукупності і встановив наступні фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини.

Згідно з даними УДАІ ГУМВСУ у Львівській області, на ім'я ОСОБА_2 зареєстровано вантажний автомобіль марки FIAT SСUDO, 1997 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1.

Згідно з Розрахунку суми податку з власників транспортних засобів загальна сума податку, що підлягає сплаті, становить 19 970,00 грн.

Згідно довідки ДПІ у Личаківському районі від 19.11.2010 року за №28716/10/19, податок з власників транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів в розмірі 19 970,00 грн. при реєстрації транспортного засобу марки FIAT SСUDO на ім'я ОСОБА_2 до бюджету не надійшов.

Вирішуючи спір, суд керується наступними положеннями чинного законодавства.

До 01 січня 2011 року принципи побудови системи оподаткування, податки і збори (обов'язкові платежі) до бюджетів та до державних цільових фондів, а також права, обов'язки і відповідальність платників визначалися Законом України «Про систему оподаткування» від 25 червня 1991 року № 1251-XII (далі - Закон № 1251-XII).

Поняття податку і збору (обов'язкового платежу) до бюджетів та до державних цільових фондів визначено у статті 2 цього Закону, під яким слід розуміти обов'язковий внесок до бюджету відповідного рівня або державного цільового фонду, здійснюваний платниками у порядку і на умовах, що визначаються законами України про оподаткування.

Податок з власників транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів згідно пункту 10 статті 14 Закону № 1251-XII належить до загальнодержавних податків.

Законом України «Про податок з власників транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів» від 11 грудня 1991 року №1963-XII (чинного на момент виникнення спірних правовідносин), (далі - Закон №1963-XII) встановлювався податок з власників деяких наземних і водних транспортних засобів, самохідних машин і механізмів як джерело фінансування будівництва, реконструкції, ремонту та утримання автомобільних шляхів загального користування та проведення природоохоронних заходів на водоймищах.

Відповідно до статті 1 Закону №1963-XII платниками податку з власників транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів є підприємства, установи та організації, які є юридичними особами, іноземні юридичні особи (далі - юридичні особи), а також громадяни України, іноземні громадяни та особи без громадянства (далі - фізичні особи), які здійснюють першу реєстрацію в Україні, реєстрацію, перереєстрацію транспортних засобів та/або мають зареєстровані в Україні згідно з чинним законодавством власні транспортні засоби, які відповідно до статті 2 цього Закону є об'єктами оподаткування.

Згідно ч. 4 ст. 5 Закону України «Про податок з власників транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів» (чинного на момент виникнення спірних правовідносин), фізичні особи - платники податку зобов'язані пред'являти органам, що здійснюють першу реєстрацію в Україні, реєстрацію, перереєстрацію, зняття з обліку або технічний огляд транспортних засобів, квитанції або платіжні доручення про сплату податку за попередній (у разі здійснення сплати) та за поточний роки, а платники, звільнені від сплати цього податку, - відповідний документ, що дає право на користування цими пільгами.

Згідно ч. 6 ст. 5 цього ж Закону, у разі відсутності документів про сплату податку або документів, що дають право на користування пільгами, перша реєстрація в Україні, реєстрація, перереєстрація, зняття з обліку і технічний огляд транспортних засобів не провадяться.

Порядком державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, затверджений Постановою Кабінету Міністрів України від 07.09.1998 року № 1388 (далі - Порядок), встановлено єдиний на території України порядок державної реєстрації та обліку автомобілів, та видачі реєстраційних документів і номерних знаків. Цей Порядок є обов'язковим для всіх юридичних та фізичних осіб, які є власниками транспортних засобів, виробляють чи експлуатують їх. Представники власників транспортних засобів виконують обов'язки та реалізують права таких власників у межах наданих їм повноважень.

Державна реєстрація транспортних засобів проводиться підрозділами Державтоінспекції.

Згідно з п.8 Порядку державна реєстрація (перереєстрація) транспортних засобів проводиться на підставі заяв власників, поданих особисто, і документів, що посвідчують їх особу, підтверджують правомірність придбання, отримання, ввезення, митного оформлення (далі - правомірність придбання) транспортних засобів, відповідність конструкції транспортних засобів установленим вимогам безпеки дорожнього руху, а також вимогам, які є підставою для внесення змін до реєстраційних документів.

Державна реєстрація транспортних засобів проводиться за умови сплати їх власниками передбачених законодавством податків і зборів (обов'язкових платежів), а також внесення в установленому порядку платежів за проведення огляду транспортних засобів, державну реєстрацію (перереєстрацію), зняття з обліку, відшкодування вартості бланків реєстраційних документів та номерних знаків.

Відповідно до пункту 40 Порядку зняття з обліку ТЗ проводиться після їх огляду в підрозділах ДАІ на підставі заяви власника, документа, що посвідчує особу, виконавчого напису нотаріуса, постанови державного виконавця або рішення суду.

У разі встановлення факту знищення, фальсифікації або підроблення ідентифікаційних номерів складових частин ТЗ, виявлення ТЗ, зареєстрованих (перереєстрованих), знятих з обліку в підрозділах ДАІ, у тому числі тимчасово, за фіктивними чи підробленими документами або таких, що розшукуються правоохоронними органами України у зв'язку з незаконним заволодінням, працівники підрозділів ДАІ оформляють в установленому порядку необхідні документи, скасовують державну реєстрацію (перереєстрацію), зняття з обліку ТЗ і передають усі відповідні документи та за наявності ТЗ до органів внутрішніх справ для подальшого проведення перевірки. Якщо виявлено факт підроблення митних документів, їх ксерокопії з необхідним поясненням надсилаються до митних органів, у зоні діяльності яких проживають особи, за якими зареєстровані відповідні ТЗ.

Аналіз вказаних норм законодавства свідчить, що у разі відсутності відомостей про сплату мита та інших податків (зборів), передбачених законодавством при імпорті автомобілів, або встановлення факту, що документи, які підтверджують їх сплату, є фіктивними чи підробленими, органи ДАІ відмовляють у реєстрації ТЗ, а якщо такий факт встановлено в період експлуатації автомобіля після його реєстрації, відповідно до абзацу третього пункту 40 Порядку скасовують реєстрацію незалежно від того, хто є власником автомобіля - особа, що придбала за кордоном та ввезла в Україну цей ТЗ, чи інша особа, яка набула право власності на нього в подальшому.

Вказана позиція узгоджується із правовою позицією Верховного суду України, викладеною в постанові суду від 17.12.2013 року.

Оцінюючи доводи податкового органу про ненадходження до бюджету податку, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч.1 ст.72 КАС України, обставини, встановлені судовим рішенням в адміністративній, цивільній або господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлені ці обставини.

Суд зазначає, що згідно вироку Шевченківського районного суду м. Львова від 01.07.2013 року у справі №1-233/11, який набрав законної сили, вбачається, що протягом січня 2009 - березня 2010 років у Львівському ВРЕР УДАІ ГУ МВС України у Львівській області проведено реєстрацію транспортних засобів без сплати та із частковою сплатою податку з власників транспортних засобів, зокрема, на ОСОБА_2 - т.з. FIAT SСUDO, 1997 року випуску, зареєстровано 10.01.2009 р., несплата податку 19 970,00 грн. Позивачем не надано суду, а судом не здобуто доказів на підтвердження того, що транспортний засіб, зареєстрований за позивачем за фіктивними чи підробленими документами, а також, інших, визначених у Порядку №1388, обставин для скасування державної реєстрації транспортних засобів.

Обставини встановлені у вищезазначеному судовому рішенні підтверджують обґрунтування позовних вимог щодо несплати податку з власників транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів в сумі 19 970,00 грн. за реєстрацію вантажного автомобіля марки FIAT SСUDO, 1997 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1.

Також суд враховує, що згідно наданої інформації ПАТ КБ «ПриватБанк» від 04.11.2010 р. №5949, факт перерахування грошових коштів ОСОБА_2 на рахунок місцевого бюджету Личаківського району в сумі 19 970,00 грн. не підтверджується.

Відповідно до ч. 5 ст. 50 Бюджетного кодексу України від 21.06.2001 р. (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) податки, збори (обов'язкові платежі) та інші доходи державного бюджету визнаються зарахованими в доход державного бюджету з моменту зарахування на єдиний казначейський рахунок державного бюджету.

Оскільки сума податку з власників транспортних засобів, яка мала б бути сплачена відповідачем під час первинної реєстрації вищевказаного автомобіля не зарахована на єдиний казначейський рахунок державного бюджету, що підтверджується довідкою ДПІ у Личаківському районі від 19.11.2010 року за №28716/10/19, суд вважає, що відповідач не виконав обов'язку із сплати податку.

Відповідно до ст. 69 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

З урахуванням викладеного, суд не може брати до уваги як доказ сплати податку факт реєстрації транспортного засобу, оскільки в матеріалах справи є докази ненадходження податку до бюджету, а будь-які докази сплати відповідачем вказаної суми податку (дублікат банківської квитанції, платіжного доручення, квитанція банківського терміналу тощо), або ж докази неможливості такі надати, відповідачем не подано.

Відповідно до ч. 4 ст. 70 КАС України обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування, крім випадків, коли щодо таких обставин не виникає спору.

Оскільки у відповідача виник обов'язок сплати нарахованого податку з власників транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, за закінченням встановленого строку для його сплати, узгоджені податкові зобов'язання стали податковим боргом, процедура стягнення якого визначена Законом України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами». При цьому факт узгодження податкового зобов'язання виключає підстави для оцінки судом правомірності визначення податковим органом податкового зобов'язання.

Вказана позиція узгоджується із правовою позицією Вищого адміністративного суду України, викладеною в ухвалі суду від 05.08.2013 року №К/9991/36768/11.

Зважаючи на те, що відповідач у добровільному порядку зазначену суму податку не сплатив та враховуючи те, що в матеріалах справи відсутні докази незаконної реєстрації (скасування) вищевказаного автомобіля на ім'я ОСОБА_2, суд приходить до висновку про обгрунтованість позовних вимог.

Щодо судових витрат, то у відповідності до вимог ст. 94 КАС України, судові витрати у формі судового збору, з відповідача не належить стягувати.

Керуючись статтями 17-19, 35, 71, 94, 160-163, 167 КАС України, суд, -

п о с т а н о в и в:

1.Адміністративний позов задовольнити повністю.

2.Стягнути з ОСОБА_2 (АДРЕСА_1) податок з власників транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів в сумі 19 970 (дев'ятнадцять тисяч дев'ятсот сімдесят гривень) грн. 00 коп.

Постанова суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга подається до Львівського апеляційного адміністративного суду через Львівський окружний адміністративний суд. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до Львівського апеляційного адміністративного суду.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 КАС України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 КАС України, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Повний текст постанови виготовлено 21.12.2015 року.

Суддя Сакалош В.М.