Справа № 807/1547/15
Суддя: Онишкевич Тарас Володимирович
Дата ухвалення: 2015-12-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 грудня 2015 року Справа № 876/11540/15

Львівський апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Онишкевича Т.В.,
суддів Дякович В.П., Іщук Л.П.,
з участю секретаря судових засідань Гелецького П.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Закарпатського окружного адміністративного суду від 29 жовтня 2015 року у справі за його позовом до військової частини НОМЕР_1 про зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ :

10 серпня 2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом, у якому просив зобов`язати командира військової частини польова пошта НОМЕР_1 Міністерства оборони України вирішити питання про звільнення позивача за закінченням дії строку контракту від 14 жовтня 2011 року.
Постановою Закарпатського окружного адміністративного суду від 29 жовтня 2015 року у справі № 807/1547/15 у задоволенні заявленого позову відмовлено.
У поданій апеляційній скарзі позивач просить скасувати вказану постанову суду та прийняти нову, якою задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що після закінчення терміну контракту пройшли дві хвилі демобілізації і твердження відповідача про те, що для контрактників, яким продовжили службу повинен бути окремий Указ Президента Україна, і з яким погодився суд першої інстанції, є невірним, так як окремого Указу про демобілізацію такої категорії осіб бути не може, оскільки трудові обов`язки регулюються контрактом і Законом України «Про військовий обов`язок і військову службу», зміни до якого внесені після Указу Президента України від 21 липня 2014 року про продовження служби контрактників, в яких закінчився термін дії контракту.
Особи, які беруть участь у справі, в судове засідання апеляційного суду не з`явилися, що не перешкоджає розгляду справи у їх відсутності згідно із ч.4 ст. 196 КАС України.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апелянта у їх сукупності, апеляційний суд приходить до переконання, що подана апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких мотивів.
Відмовляючи в задоволенні позову ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив із того, що контракт про проходження ОСОБА_1 військової служби у Збройних Силах України було укладено 14 жовтня 2011 року, тобто до особливого періоду. Відповідно до укладеного контракту позивач не вважається призваним на військову службу під час мобілізації, на особливий період відповідно до Указу Президента України від 17 березня 2014 року № 303 «Про часткову мобілізацію».
Таким чином, Указ Президента України від 14 січня 2015 року за № 15/2015 «Про часткову мобілізацію» щодо демобілізації не поширює свою дію на правовідносини, що склалися з позивачем.
Оскільки особливий період настав під час дії контракту позивача, суд дійшов висновку, що до спірних правовідносин застосовуються вимоги частини 9 статті 23 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», тобто дія контракту позивача продовжується понад встановлений строк на період до оголошення демобілізації.
При цьому, зазначена норма обмежує продовження дії контракту понад встановлені строки щодо певної категорії осіб, визначених статті 26 частини 8 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».
Між тим, позивач до жодної із категорій осіб, визначених наведеною нормою зазначеного Закону, не відноситься, а тому підстави для звільнення позивача з військової служби за контрактом до оголошення демобілізації, відсутні.
Даючи правову оцінку оскаржуваному судовому рішенню та доводам апелянта, суд апеляційної інстанції виходить із таких міркувань.
Судом першої інстанції встановлено, що 14 жовтня 2011 року між Міністерством оборони України в особі командира військової частини НОМЕР_2 з одного боку та позивачем з іншого боку було укладено контракт про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, пунктом 3 якого визначено, що він є строковим та укладається відповідно до строків, установлених законодавством, за погодженням сторін на 3 роки.
Відповідно до витягу з наказу командувача Сухопутних військ Збройних Сил України (по особовому складу) від 24 листопада 2011 року № 241-пм солдата ОСОБА_1 призначено водієм-електриком відділення польового водопостачання взводу інженерних конструкцій інженерної роти 534 окремого інженерно-саперного батальйону 13 армійського корпусу, ВОС-837037/995А.
Як слідує з витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_3 (по стройовій частині) від 30 листопада 2011 року № 257, з 30 листопада 2011 року ОСОБА_1 зараховано до списків особового складу частини як водія-електрика інженерної роти.
04 березня 2015 року позивач з рапортом звернувся до відповідача з проханням щодо звільнення його з військової служби у зв`язку із закінченням строку дії контракту та у зв`язку із службовою невідповідністю, так як продовжувати контракт не бажає.
У задоволенні рапорту було відмовлено, оскільки той суперечить вимогам пункту 9 статті 23 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».
Відповідно до частини 1 статті 4 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» (далі Закон № 2232-ХІІ) Збройні Сили України та інші військові формування комплектуються військовослужбовцями шляхом: призову громадян України на військову службу та прийняття громадян України на військову службу за контрактом.
Тобто, вказаним Законом визначено два різні види проходження служби у Збройних Силах України. Добровільно уклавши контракт про проходження військової служби у Збройних Силах України, позивач набув статуту військовослужбовця за контрактом.
Згідно з частиною 3 статті 23 Закону № 2232-ХІІ строки строкової військової служби в календарному обчисленні встановлюються: для громадян, які приймаються на військову службу за контрактом у разі виникнення кризової ситуації, що загрожує національній безпеці, оголошення рішення про проведення мобілізації та (або) введення правового режиму воєнного стану та призначаються на посади, строк військової служби в календарному обчисленні встановлюється до закінчення особливого періоду або до оголошення рішення про демобілізацію.
Призов військовозобов`язаних та резервістів на військову службу під час мобілізації проводиться в порядку, визначеному цим Законом та Законом України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію». Звільнення з військової служби військовослужбовців, призваних під час мобілізації, в особливий період, у разі оголошення демобілізації здійснюється відповідно до підпункту «ґ» частини другої статті 26 цього Закону.
Апеляційний суд звертає увагу на те, що Указами Президента України від 14 січня 2015 року № 15/2015 та від 12 червня 2015 року № 328/2015 чітко визначено коло осіб на яких поширюється його дія, а саме: військовослужбовці, які були призвані на військову службу під час мобілізації, на особливий період відповідно до Указу Президента України від 17 березня 2014 року № 303 «Про часткову мобілізацію» та військовослужбовців, які були призвані на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період відповідно до Указу Президента України від 21 липня 2014 року № 607 «Про часткову мобілізацію» відповідно.
Таким чином, оскільки на момент прийняття таких Указів позивач вже знаходився у статусі військовослужбовця за контрактом, на думку апеляційного суду, дія вказаних Указів на позивача не поширюється.
За правилами пункту 2 частини 9 ст. 23 Закону № 2232-ХІІ у разі настання особливого періоду для військовослужбовців, які проходять військову службу за контрактом, дія контракту продовжується понад встановлені строки на період до оголошення демобілізації, крім випадків, визначених абзацом другим частини третьої цієї статті та частиною восьмою статті 26 цього Закону.
Відповідно до статті 1 абзацу 11 Закону України «Про оборону України» особливим періодом є період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій;
Положеннями статті 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» передбачено, що особливим періодом є період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.
Вичерпний перелік підстав для припинення (розірвання) контракту та звільнення з військової служби військовослужбовців, які проходять військову службу за контрактом визначено частиною 6 статті 26 Закону № 2232-ХІІ.
Згідно з частиною 6 статті 26 Закону України № 2232-XII контракт припиняється (розривається), а військовослужбовці, які проходять військову службу за контрактом, звільняються з військової служби: у зв`язку із закінченням строку контракту; за станом здоров`я - на підставі висновку (постанови) військово-лікарської комісії про непридатність або обмежену придатність до військової служби; за віком - у разі досягнення граничного віку перебування на військовій службі; у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів - у разі неможливості їх використання на службі; через сімейні обставини або з інших поважних причин, перелік яких встановлено Кабінетом Міністрів України; через службову невідповідність; у зв`язку з обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили, яким призначено покарання у виді позбавлення волі, обмеження волі, позбавлення військового звання чи позбавлення права займати певні посади; у зв`язку з позбавленням військового звання в дисциплінарному порядку; у зв`язку із систематичним невиконанням умов контракту командуванням (за бажанням військовослужбовця); у зв`язку із систематичним невиконанням умов контракту військовослужбовцем; у зв`язку з набранням законної сили судовим рішенням, відповідно до якого військовослужбовця притягнуто до відповідальності за адміністративне корупційне правопорушення, пов`язане з порушенням обмежень, передбачених Законом України «Про засади запобігання і протидії корупції»; у разі неможливості переведення на іншу посаду у зв`язку з безпосереднім підпорядкуванням близькій особі; у разі встановлення за результатами спеціальної перевірки відомостей, які не відповідають установленим законодавством вимогам для зайняття посади (прийому на військову службу), під час доукомплектування Збройних Сил України та інших військових формувань у разі виникнення кризової ситуації, що загрожує національній безпеці України.
Відповідно до частин 9 статті 23 Закону № 2232-XII у разі настання особливого періоду: 1) для військовослужбовців, у яких закінчився строк військової служби, встановлений цією статтею, військова служба продовжується понад встановлені строки: у період з моменту оголошення мобілізації до часу введення воєнного стану (настання воєнного часу) - до термінів, визначених рішенням Президента України, крім випадків, визначених частиною восьмою статті 26 цього Закону; з моменту введення воєнного стану (настання воєнного часу) - до оголошення демобілізації, крім випадків, визначених частиною восьмою статті 26 цього Закону; 2) для військовослужбовців, які проходять військову службу за контрактом, дія контракту продовжується понад встановлені строки на період до оголошення демобілізації, крім випадків, визначених частиною восьмою статті 26 цього Закону.
Таким чином, на думку апеляційного суду, до прийняття рішення про демобілізацію, яка не була оголошена Президентом України відносно військовослужбовців за контрактом, підстави для звільнення позивача з військової служби відсутні.
З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що суд першої інстанції, вирішуючи даний публічно-правовий спір, правильно встановив фактичні обставини справи та надав їм належну правову оцінку, а відтак апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 41, 160, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 254 КАС України апеляційний суд,

УХВАЛИВ :

апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову Закарпатського окружного адміністративного суду від 29 жовтня 2015 року у справі № 807/1547/15 без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів з дня складання у повному обсязі шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя Т.В.Онишкевич

Судді В.П.Дякович

Л.П.Іщук

Ухвала у повному обсязі складена 17 грудня 2015 року.