Справа № 815/6530/15
Суддя: Тарасишина О.М.
Дата ухвалення: 2015-12-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 815/6530/15
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 грудня 2015 року 14 год. 55 хв. м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Тарасишиної О.М.,

за участю секретаря Слободянюка К.С.,

За участю сторін:

представника Позивача ОСОБА_1,

представника Відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі адміністративну справу за позовом ФОП ОСОБА_3 до ДПІ у Приморському районі м. Одеси ГУ ДФС в Одеській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 23.10.2015 року № НОМЕР_1,

ВСТАНОВИВ:

До суду надійшов адміністративний позов ФОП ОСОБА_3 до ДПІ у Приморському районі м. Одеси ГУ ДФС в Одеській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 23.10.2015 року № НОМЕР_1.

Ухвалою від 11.11.2015 року Одеським окружним адміністративним судом відкрито провадження по даній справі.

Представник позивача адміністративний позов підтримав, на заявлених вимогах наполягав з підстав, викладених в позовній заяві, зазначив, що висновки податкового органу в акті перевірки не відповідають дійсності, податкове повідомлення-рішення винесене неправомірно, відтак, представник позивача просив суд визнати протиправними та скасувати податкове повідомлення-рішення від 23.10.2015 року № НОМЕР_1.

Відповідач в судове засідання з'явився, зазначив, що перевірку було проведено з дотриманням вимог чинного законодавства України, перевіркою було встановлено, що позивачем було порушено приписи податкового законодавства, а тому оскаржуване рішення винесено правомірно.

Вислухавши пояснення сторін у справі, дослідивши матеріали справи, надані докази по справі під час розгляду справи, судом встановлені наступні факти та обставини.

Судом встановлено, що відповідно до наказу № 1553 від 22.09.2015 р. в.о. начальника Державної податкової інспекції у Приморському районі м. Одеси Головного управління ДФС в Одеській області було проведено документальну позапланову невиїзну перевірку ФОП ОСОБА_3 з 25 вересня 2015 року терміном на 5 (пять) днів (а.с. 10).

08.10.2015 року було складено Акт №6781/15-53-17-01/НОМЕР_2 «Про результати документальної позапланової невиїзної перевірки дотримання вимог валютного законодавства при здійсненні зовнішньоекономічних операцій по контрактам №1-2014 від 25.04.2014, №2-2014 від 14.05.2014, №3-2014 від 14.05.2014, № 4-2014 від 15.05.2014, №5-2014 від 10.06.2014 фізичною особою-підприємцем ОСОБА_3 р.н.о.к.п.п. НОМЕР_2» (а.с. 17).

На підставі вказаного акту перевірки 23.10.2015 року було прийнято податкове повідомлення-рішення № про нарахування пені в сфері ЗЕД в розмірі 63 861, 29 грн. (а.с. 18).

Позивач не погоджуючись із вказаним податковим повідомленням рішенням звернувся до суду для визнання його протиправним та скасування.

Вислухавши пояснення сторін у справі, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню повністю з наступних підстав.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про зовнішньоекономічну діяльність», моментом здійснення експорту (імпорту) є момент перетину товаром митного кордону України або переходу права власності на зазначений товар, що експортується чи імпортується, від продавця до покупця.

Зокрема, п. 4 ч. 1 ст. 4 цього Митного кодексу України передбачено, що ввезення товарів, транспортних засобів на митну територію України, вивезення товарів, транспортних засобів за межі митної території України - сукупність дій, пов'язаних із переміщенням товарів, транспортних засобів через митний кордон України у будь-який спосіб у відповідному напрямку. Пунктом 25 ч. 1 статті 4 Митного кодексу України визначено комплекс взаємопов'язаних правових норм, що відповідно до заявленої мети переміщення товарів через митний кордон України визначають митну процедуру щодо цих товарів, їх правовий статус, умови оподаткування і обумовлюють їх використання після митного оформлення як митний режим.

Статтею 74 Митного кодексу України визначено, що імпорт (випуск для вільного обігу) - це митний режим, відповідно до якого іноземні товари після сплати всіх митних платежів, встановлених законами України на імпорт цих товарів, та виконання усіх необхідних митних формальностей випускаються для вільного обігу на митній території України.

Відповідно до ч. 1 ст. 75 Митного кодексу України, митний режим імпорту може бути застосований до товарів, що надходять на митну територію України, та до товарів, що зберігаються під митним контролем або поміщені в інший митний режим, а також до продуктів переробки товарів, поміщених у митний режим переробки на митній території.

Пунктом 20 ч. 1 статті 4 Митного кодексу України митна декларація - заява встановленої форми, в якій особою зазначено митну процедуру, що підлягає застосуванню до товарів, та передбачені законодавством відомості про товари, умови і способи їх переміщення через митний кордон України та щодо нарахування митних платежів, необхідних для застосування цієї процедури.

З огляду на викладене оформлена митна декларація є документом, який містить відомості про товари та транспортні засоби, які переміщуються через митний кордон України, митний режим, у який вони заявляються, а також іншу інформацію, необхідну для здійснення митного контролю, митного оформлення, митної статистики, нарахування та сплати податків, зборів та інших платежів, водночас вона не є єдиним документом, який підтверджує факт і дату фактичного переміщення товару через митний кордон України, оскільки перебування товару під митним контролем не можливе без фактичного ввозу на територію України та при цьому, первинним є фактичне переміщення товарів через митний кордон України.

Так, при проведенні перевірки та винесенні податкового повідомлення-рішення відповідачем враховувалась лише дата, що має місце на митній декларації, в той час як момент поставки товару на територію України різнився з датою кінцевого розмитнення товару, тобто датою, що вказана на митній декларації.

За приписами статті 2 Закону України «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті», імпортні операції резидентів, які здійснюються на умовах відстрочення поставки, в разі коли таке відстрочення перевищує 180 календарних днів з моменту авансового платежу або виставлення векселя на користь постачальника продукції (робіт, послуг), що імпортується, потребують висновку центрального органу виконавчої влади з питань економічної політики.

Суд зазначає, що позивач відповідно до Закону України «Про зовнішньоекономічну діяльність» є субєктом ЗЕД-діяльності, одним з видів якої згідно зі статтею 4 цього Закону є імпорт.

Імпортна операція у розумінні статті 2 Закону України «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті» передбачає здійснення субєктом господарювання імпорту.

При цьому моментом здійснення імпорту відповідно до абзацу 38 статті 1 Закону України «Про зовнішньоекономічну діяльність» є момент перетину товаром митного кордону України або переходу права власності на зазначений товар, що експортується чи імпортується, від продавця до покупця.

Відтак, суд дійшов висновку, що моментом вчинення імпортної операції, зокрема моментом поставки товару за такою операцією, для застосування статей 2, 4 Закону №185/94-ВР є момент фактичного перетину імпортованим товаром митного кордону України.

Суд зазначає, що такий висновок відповідає правовій позиції Судової палати в адміністративних справах Верховного суду України у спорах цієї категорії, висловленій у постановах від 1 липня 2009 року №21-890во09 та 22 грудня 2009 року №21-1411во09.

Суд також наголошує, що оформлена належним чином ВМД є документом, що містить відомості про товари і мету їх переміщення через митний кордон України, засвідчує надання суб'єкту зовнішньоекономічної діяльності права на розміщення товарів у визначений митний режим і підтверджує, а не встановлює права та обов'язки зазначених у ВМД осіб щодо здійснення ними відповідних правових, фінансових, господарських операцій.

Таким чином, перебування під митним контролем товарів неможливо без їх фактичного ввезення в Україну, і при цьому первинним є фактичне переміщення товарів через митний кордон України, підставою для якого в режимі імпорту є наявність на вантаж товаросупровідного документа, проставляння на якому відбитку штампа «під митним контролем» з відповідною датою засвідчує факт і дату перетину митного кордону України.

За таких обставин датою імпорту є дата фактичного перетину митного кордону.

Таким чином за контрактом №1-2014 від 25.04.2014 року з компанією-нерезидентом «STAR TEXTIL S.A.» (Іспанія) кінцевим днем нарахування пені за порушення строків, вказаних в ст.2 Закону України «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті» та п. 1 Постанови правління Національного банку України «Про зміну строків розрахунків за операціями з експорту та імпорту товарів і запровадження обовязкового продажу надходжень в іноземній в іноземній валюті» було вказано дату 26.01.2015 року (форма МД-2 довідковий номер Вн. №2111 від 26.01.2015 року - дата завершення розмитнення товару), в той час як товар фактично перетнув митний кордон України 25.01.2015 року відповідно до штампу Львівської митниці «під митним контролем» на інвойсі №802528 (а.с. 20-25);

за контрактом №2-2014 від 14.05.2014 року з компанією-нерезидентом «ERBESI s.n.c.di Cantarutti & С.» (Італія) кінцевим днем нарахування пені було вказано дату 11.11.2014 року (форма МД-2 довідковий номер Вн. №78 від 11.11.2014 року - дата завершення розмитнення товару), в той час як товар фактично перетнув митний кордон України 31.10.2014 року відповідно до штампу Львівської митниці «під митним контролем» на інвойсі №72 від 14.05.2014 p. (а.с. 27-28);

за контрактом №3-2014 від 14.05.2014 року з компанією-нерезидентом «Hаuch GmbH +Со. KG.» (Німеччина) кінцевим днем нарахування пені було вказано дату 02.10.2014 року (форма МД-2 довідковий номер №344 під 02.10.2014 року - дятя завершення розмитнення товару), в той час як товар фактично перетнув митний кордон України 09.09.2014 року відповідно до штампу Львівської митниці «під митним контролем» на інвойсі №14051201 від 11.06.2014 p. (а.с. 30-38);

за контрактом №4-2014 від 15.05.2014 року з компанією-нерезидентом «Easywalker B.V.» (Нідерланди) кінцевим днем нарахування пені було вказано дату 07.11.2014 року (форма МД-2 довідковий номер Вн. №411 від 07.11.2014 року - дата завершення розмитнення товару), в той час як товар фактично перетнув митний кордон України 31.10.2014 року відповідно до штампу Львівської митниці «під митним контролем» на інвойсі №SO141308 (а.с. 40-42);

за контрактом №5-2014 від 10.06.2014 року з компанією-нерезидентом «FL FASHION S.r.I.» (Італія) кінцевим днем нарахування пені було вказано дату 06.01.2015 року (форма МД-2 довідковий номер Вн. №2096 від 06.01.2015 року - дата завершення розмитнення товару), в той час як товар фактично перетнув митний кордон України 30.12.2014 року відповідно до штампу Львівської митниці «під митним контролем» на інвойсі №001357SE14 від 30.07.2014 р. (а.с. 44-46).

Відтак, зважаючи на встановлені судом обставини, з урахуванням положень діючого законодавства, суд дійшов висновку, що доводи відповідача щодо встановлених порушень позивачем податкового законодавства є необґрунтованими.

Отже, факти, відображені в акті №6781/15-53-17-01/НОМЕР_2 «Про результати документальної позапланової невиїзної перевірки дотримання вимог валютного законодавства при здійсненні зовнішньоекономічних операцій по контрактам № 1-2014 від 25.04.2014, №2-2014 від 14.05.2014, №3-2014 від 14.05.2014, № 4-2014 від 15.05.2014, №5- 2014 від 10.06.2014 фізичною особою-підприємцем ОСОБА_3 не відповідають дійсності, а отже податкове повідомлення- рішення № від 23.10.2015 року про нарахування пені в сфері ЗЕД в розмірі 63 861, 29 грн., прийняте на підставі вказаного вище акту, є протиправним та таким, що підлягає скасуванню.

На підставі вищевикладеного, судом встановлено, що застосовані до позивача фінансові санкції згідно оскаржуваного податкового повідомлення-рішення не відповідають діючому законодавству України, є безпідставними і суперечать фактичним обставинам справи, відтак таке рішення підлягає скасуванню.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно п. 21.1. ст. 21 Податкового кодексу України посадові особи контролюючих органів зобов'язані дотримуватися Конституції України та діяти виключно у відповідності з цим Кодексом та іншими законами України, іншими нормативними актами.

Види перевірок, порядок їх проведення, умови та порядок допуску посадових осіб органів державної податкової служби до проведення документальних виїзних та фактичних перевірок, строки проведення виїзних перевірок, перелік матеріалів, які є підставами для висновків під час проведення перевірок, порядок оформлення результатів перевірок тощо визначені в главі 8 Податкового кодексу України (статті від 75 до 86 включно).

Так, згідно ст. 75 цього Кодексу встановлено, що органи державної податкової служби мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.

При цьому документальною перевіркою вважається перевірка, предметом якої є своєчасність, достовірність, повнота нарахування та сплати усіх передбачених цим Кодексом податків та зборів, а також дотримання валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами) та яка проводиться на підставі податкових декларацій (розрахунків), фінансової, статистичної та іншої звітності, регістрів податкового та бухгалтерського обліку, ведення яких передбачено законом, первинних документів, які використовуються в бухгалтерському та податковому обліку і пов'язані з нарахуванням і сплатою податків та зборів, виконанням вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на органи державної податкової служби, а також отриманих в установленому законодавством порядку органом державної податкової служби документів та податкової інформації, у тому числі за результатами перевірок інших платників податків.

Порядок оформлення результатів документальних перевірок з питань дотримання податкового, валютного та іншого законодавства зазначає, що факти виявлених порушень викладаються з посиланням на первинні або інші документи, які зафіксовані в бухгалтерському та податковому обліку, що підтверджують наявність зазначених фактів.

Згідно ч.3 ст.2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності субєктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації.

З аналізу вказаної правової норми випливає, що рішення, дії чи бездіяльність субєкта владних повноважень повинні бути прийняті чи здійснені в межах компетенції відповідного органу та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, не порушувати інтересів держави, прав та інтересів фізичних та юридичних осіб, обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії), відповідати вимогам діючого законодавства.

Встановлення невідповідності діяльності субєкта владних повноважень хоча б одному із зазначених критеріїв для оцінювання його рішень, дій та бездіяльності може бути підставою для задоволення адміністративного позову, однак лише за умови, що встановлено порушення прав, свобод та інтересів позивача.

Згідно з ч. 1 ст. 69 та ч. 1 ст. 70 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування.

Відповідно до ст. 86 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та обєктивному дослідженні.

Частиною 1 ст.71 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Згідно зі ст. 159 КАС України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно зясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Таким чином, враховуючи вищезазначене, суд не може визнати акт перевірки позивача як достатній, належний та незаперечний доказ допущених позивачем порушень вимог податкового законодавства, оскільки в даних спірних правовідносинах, у тому числі, доказуванню підлягають правомірність та обґрунтованість висновків за даним актом перевірки, які покладені в основу оскаржуваного податкового повідомленнярішення.

З урахуванням зазначеного, на підставі встановлених в судовому засіданні фактів та обставин, враховуючи, що мотивація та докази, наведені представником відповідача у запереченнях до позову, не дають адміністративному суду підстав для постановлення висновків, які б спростовували правову позицію представника позивача, а останнім доведено суду обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, відтак, такі позовні вимоги підлягають задоволенню повністю.

На підставі ч. 3 ст. 160 Кодексу адміністративного судочинства України у судовому засіданні 10.12.2015 року проголошено вступну та резолютивну частини постанови.

Складення постанови у повному обсязі відкладено, про що згідно вимог ч. 2 ст. 167 Кодексу адміністративного судочинства України повідомлено після проголошення вступної та резолютивної частин постанови у судовому засіданні.

Керуючись ст.ст. 2, 7, 8, 9, 11, 159 - 163, 167, 254 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов ФОП ОСОБА_3 до ДПІ у Приморському районі м. Одеси ГУ ДФС в Одеській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 23.10.2015 року № НОМЕР_1 задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення ДПІ у Приморському районі м. Одеси ГУ ДФС в Одеській області від 23.10.2015 року № НОМЕР_1.

Судові витрати розподілити відповідно до статті 94 КАС України.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня проголошення постанови. Якщо рішення було прийняте у письмовому провадженні або без виклику особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії такого рішення. Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Постанова набирає законної сили відповідно до статті 254 КАС України.

Повний текст постанови підписано суддею 15.12.2015 року.

Суддя О.М. Тарасишина

.