Справа № К/9991/60699/11-С
Суддя: Амєлін С.Є.
Дата ухвалення: 2015-11-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 листопада 2015 року м. Київ К/9991/60699/11

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України в складі:

Амєліна С.Є. - головуючого,

Іваненко Я.Л.,

Кобилянського М.Г.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні адміністративну справу за касаційною скаргою товариства з обмеженою відповідальністю «Будмакс» на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 31 січня 2011 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 15 вересня 2011 року в справі за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Будмакс» до управління Пенсійного фонду України в Дарницькому районі міста Києва про скасування вимоги про сплату боргу,

в с т а н о в и л а :

У грудні 2010 року товариство з обмеженою відповідальністю «Будмакс» звернулося в суд з вказаним адміністративним позовом, в якому зазначало, що 30 березня та 13 квітня 2009 року звернулося до Київської філії відкритого акціонерного товариства Селянський комерційний банк «Дністер» з платіжними дорученнями про перерахування до Пенсійного фонду України чергових сум страхових внесків. Факт проведення платежів було підтверджено банківськими виписками від 01 та 15 квітня 2009 року, проте у серпні 2009 року отримав повідомлення від відповідача про ненадходження коштів.

Посилаючись на те, що неотримання грошових коштів відповідачем відбулося не з вини товариства, а у зв'язку з порушенням банком законодавства про платіжні системи та переказ коштів, просив скасувати вимогу № Ю Ю-484-У від 01 листопада 2010 року про сплату недоїмки зі страхових внесків, фінансових санкцій (штрафів) та пені на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування; зобов'язати управління Пенсійного фонду України в Дарницькому районі міста Києва утриматися від виставлення вимог про сплату боргу та рішень про застосування штрафних санкцій та нарахування пені у зв'язку з фактичною сплатою обов'язкових платежів в сумі 199 400,71 грн.; зобов'язати управління Пенсійного фонду України в Дарницькому районі міста Києва відобразити на особистому рахунку товариства факт сплати обов'язкових платежів (страхових внесків) в сумі 199 400,71 грн.

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 31 січня 2011 року, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 15 вересня 2011 року, у задоволенні позову відмовлено.

Відмовляючи у задоволені позову суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, виходив з того, що 20 травня 2009 року кошти за платіжними дорученнями були повернуті на рахунок позивача; позивач не надав доказів зарахування сум за платіжними дорученнями на рахунки відповідача, а тому підстав для скасування оскаржуваної вимоги немає.

У касаційній скарзі позивач просив суд скасувати судові рішення та ухвалити нове про задоволення позову. У обґрунтування касаційної скарги зазначав, що відповідно до Закону України «Про платіжні системи та переказ грошей в Україні» суб'єкт підприємницької діяльності, надавши банку платіжне доручення, виконав свої податкові зобов'язання перед бюджетом в повному обсязі, а проведення самого переказу грошей є обов'язковою функцією платіжної системи. При цьому платник податків, зборів (обов'язкових платежів) звільняється від відповідальності за несвоєчасне або неповне зарахування таких платежів до бюджету та державних цільових фондів, включаючи нараховану пеню та штрафні санкції.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що 21 червня 2004 року між товариством з обмеженою відповідальністю «Будмакс» та відкритим акціонерним товариством Селянський комерційний банк «Дністер» укладено договір розрахунково-касового обслуговування, відповідно до якого банк зобов'язувався виконувати розпорядження щодо перерахування грошових коштів з рахунку товариства.

Згідно платіжних доручень № 32033013 від 30 березня 2009 року та № 32041375 від 13 квітня 2009 року позивач ініціював переказ грошових обов'язкових платежів до управління Пенсійного фонду України в Дарницькому районі міста Києва за березень-квітень 2009 року в сумі 199 400,71 грн. Банк здійснив відповідні відмітки на платіжних дорученнях про проведення платежів.

Рішенням господарського суду Львівської області від 26 листопада 2009 року, яке набрало законної сили, було встановлено, що на банківський рахунок відповідача грошові кошти не були перераховані оскільки постановою Правління Національного банку України з 17 квітня по 16 жовтня 2009 року (продовжено до 16 квітня 2010 року) введено мораторій на задоволення вимог кредиторів банку, що виключало можливість виконання вимог товариства.

Рішенням управління Пенсійного фонду України в Дарницькому районі міста Києва від 30 вересня 2010 року № 1420 нараховані фінансові санкції (штраф) та пеня за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) страхових внесків за період з 20 травня 2009 року по 28 вересня 2010 року.

01 листопада 2010 року управлінням Пенсійного фонду України в Дарницькому районі міста Києва складено вимогу № Ю Ю-484-У про сплату недоїмки за серпень-вересень 2010 року (132 176,93 грн.) та фінансових санкцій (штрафів) та пені на загальнообов'язкове пенсійне страхування з 20 травня 2009 року по 28 вересня 2010 року.

Перевіривши правильність застосування судами норм матеріального й процесуального права, правової оцінки обставин справи колегія суддів приходить до висновку про те, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до частини другої-третьої статті 106 Закону України «Про загально-обов'язкове державне пенсійне страхування», у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, суми страхових внесків своєчасно не нараховані та/або не сплачені страхувальниками у строки, визначені статтею 20 цього Закону, в тому числі обчислені територіальними органами Пенсійного фонду у випадках, передбачених частиною третьою статті 20 цього Закону, вважаються простроченою заборгованістю із сплати страхових внесків (недоїмка) і стягуються з нарахуванням пені та застосуванням фінансових санкцій. Територіальні органи Пенсійного фонду за формою і у строки, визначені правлінням Пенсійного фонду, надсилають страхувальникам, які мають недоїмку, вимогу про її сплату.

Статтею 20 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» передбачено, що сплата страхових внесків здійснюється виключно в грошовій формі шляхом внесення відповідних сум страхових внесків до солідарної системи на банківські рахунки виконавчих органів Пенсійного фонду (частина четверта статті).

Страхові внески сплачуються страхувальниками шляхом перерахування безготівкових сум з їх банківських рахунків (частина п'ята статті 20).

Частиною дев'ятою статті 20 Закону передбачено, що днем сплати страхових внесків у разі перерахування сум страхових внесків у безготівковій формі з банківського рахунку страхувальника на банківський рахунок органу Пенсійного фонду або у випадках, передбачених цим Законом, на рахунок Накопичувального фонду вважається день списання установою банку, установою Державного казначейства України суми платежу з банківського (спеціального реєстраційного) рахунку страхувальника незалежно від часу її зарахування на банківський рахунок органу Пенсійного фонду.

Як встановлено судами з урахуванням рішення господарського суду Львівської області від 26 листопада 2009 року банком з рахунків позивача були списані кошти за платіжними дорученнями, проте у подальшому такі доручення не були виконані по причині відсутності коштів на кореспондентському рахунку банку.

20 травня 2009 року банком кошти за платіжними дорученнями були повернуті на рахунки позивача, що підтверджується випискою по рахунку від 05 жовтня 2010 року.

Таким чином, після повернення коштів на рахунки позивача, він був зобов'язаний у встановлені статтею 20 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» строки сплатити страхові внески. У зв'язку з невиконанням такого обов'язку відповідач правомірно на виконання вимог частини десятої статті 20 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» застосував до страхувальника фінансові санкції за несвоєчасну сплату страхових внесків.

У обґрунтування касаційних вимог позивач посилався на положення Законів України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами», чинного на час виникнення спірних правовідносин, та «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні». Проте таке посилання є помилковим оскільки спеціальним законом, який регулює спірні правовідносини є Закон України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», а посилання на податкове законодавство визнано окружним судом неприйнятним.

Статтею 106 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» визначено види та розміри фінансових санкцій до страхувальників у разі недотримання вимог про сплату страхових внесків, а також пені.

Відмовляючи у задоволенні позову суди попередніх інстанцій прийшли до законного висновку що оскільки позивач не надав належних доказів вчасного зарахування сум страхових внесків за платіжними дорученнями від 30 березня та 13 квітня 2009 року, вимога відповідача про сплату недоїмки та штрафних санкцій є правомірною та не підлягає скасуванню.

Під час розгляду справи в окружному суді управління Пенсійного фонду України в Дарницькому районі міста Києва надало довідку про сплату товариством з обмеженою відповідальністю «Будмакс» заборгованості по вимозі від 01 листопада 2010 року № Ю-484-У в сумі 248 380,33 грн.

Судові рішення ухвалено з додержанням норм процесуального та матеріального права, підстав для їх скасування і ухвалення нового рішення не вбачається.

На підставі наведеного та керуючись статтями 220-1, 223, 224, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Будмакс» залишити без задоволення, а постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 31 січня 2011 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 15 вересня 2011 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і оскарженню не підлягає.

Судді:С.Є. Амєлін /підпис/ Я.Л. Іваненко /підпис/ М.Г. Кобилянський /підпис/