Справа № 805/4843/15-а
Суддя: Дмитрієв В.С.
Дата ухвалення: 2015-12-07 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 грудня 2015 р. Справа № 805/4843/15-а

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов'янськ, вул. Добровольського, 1

Донецький окружний адміністративний суд в складі головуючого судді - Дмитрієва В.С., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в Куйбишевському районі м. Донецька, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача ОСОБА_2 управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про зобовязання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулася до Донецького окружного адміністративного суду з позовом до Управління Пенсійного фонду України в Куйбишевському районі м.Донецька про зобовязання вчинити певні дії, а саме розірвати трудові відносини між ОСОБА_1 та Управлінням Пенсійного фонду України в Куйбишевському районі м. Донецька з ініціативи працівника.

В обґрунтування позову зазначено, що ОСОБА_1 у період з 11.10.2012 по теперішній час обіймає посаду головного спеціаліста відділу з призначення пенсій за переведенням в Управлінні Пенсійного фонду України в Куйбишевському районі м.Донецька. З січня 2013 року перебуває у відпустці по догляду за дитиною.

У звязку з початком бойових дій в Донецькій області Управління Пенсійного фонду України в Куйбишевському районі м. Донецька видало працівникам управління трудові книжки для особистого зберігання. З квітня 2015 року ОСОБА_1 проживає у м.Словянську як переміщена особа. З метою переведення на роботу до іншого управління ОСОБА_1 звернулася з заявою про звільнення за юридичною адресою відповідача, але осіб, до компетенції яких входять такі повноваження немає, тому заява залишилася без розгляду. Позивач звернулася з проханням надати методичні рекомендації про звільнення до ОСОБА_2 управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, на що отримала відповідь, що до функцій ОСОБА_2 управління зобовязання із оформлення трудових відносин працівників територіальних управлінь не входять, тому позивач позбавлена можливості продовжувати свою роботу та самостійно розірвати трудові відносини через проведення антитерористичної операції на території Донецької та Луганської областей.

Позивач до суду не прибув, про дату, час і місце розгляду справи повідомлений належним чином. Через відділ діловодства та документообігу до суду надала заяву про розгляд справи за її відсутності.

Представник відповідача до суду не зявився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки суду не повідомив.

Представник третьої особи до суду не зявився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлений належним чином. Через відділ діловодства та документообігу до суду надав письмові пояснення, у яких зазначив, що роботодавцем позивача є Управління Пенсійного фонду України в Куйбишевському районі м. Донецька, з ОСОБА_2 управлінням позивач в трудових правовідносинах не перебував, а також, Головне управління не є правонаступником означеного управління, тому оформлення (розірвання) трудових правовідносин з позивачем не входить в межі їх компетенції.

У відповідності до ч. 1 ст. 41, ч. 4 ст. 122 КАС України справа розглядається у порядку письмового провадження та фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, вивчивши доводи позовної заяви, суд встановив наступне.

З копії паспорту громадянина України серії ВЕ № 047110, виданого Кіровським РВ Макіївського МУ УМВС України в Донецькій області 25.05.2001 вбачається, що ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1, зареєстрована за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.6).

З копії трудової книжки ОСОБА_1 вбачається наступне.

Наказом Управління Пенсійного фонду України в Кіровському районі м. Донецька №99-о від 19.07.2005 ОСОБА_1 призначено на посаду спеціаліста І категорії відділу пенсійного забезпечення, як така, що пройшла за конкурсом тимчасово, на період перебування основного працівника у відпустці по догляду за дитиною до 3-х років, з випробувальним терміном 2 місяця.

19.07.2005 ОСОБА_1 прийняла присягу державного службовця.

11.10.2012 ОСОБА_1 призначено на посаду головного спеціаліста відділу з призначення пенсій за переведенням в Управлінні Пенсійного фонду України в Куйбишевському районі м. Донецька на підставі наказу Управління Пенсійного фонду України в Куйбишевському районі м. Донецька № 84-о від 11.10.2012 (а.с.12).

З січня 2013 року позивач перебуває у відпустці по догляду за дитиною, що підтверджується свідоцтвом про народження Серія І-НО № 551350 (а.с.13).

Згідно з довідкою від 15.04.2015 № НОМЕР_1 про взяття на облік особи, яка переміщується з тимчасово окупованої території України або району проведення антитерористичної операції ОСОБА_1 постійно проживала в м.Донецьку і перемістилася з тимчасово окупованої території до м. Словянськ, вул. Свободи 32/104 (а.с.17).

Позивач звернулася з проханням надати методичні рекомендації про звільнення до ОСОБА_2 управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, на що отримала відповідь.

Відповіддю ОСОБА_2 управління Пенсійного фонду України в Донецькій області на звернення позивача від 04.11.2015 № 557-Д-01 розяснено позивачу про можливість звернутися до суду з позовом про розірвання трудових відносин в односторонньому порядку, або можливість припинити трудові відносини, надавши нотаріально посвідчену письмову заяву про припинення працівником трудових відносин з підтвердженням того, що ця заява таким громадянином надіслана роботодавцю рекомендованим листом (а.с.15-16).

Відповідно до ч. 2 ст. 2 КАС України до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність субєктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Згідно з п. 2 ч. 2 ст. 17 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема спори з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби.

Пунктом 15 ч. 1 ст. 3 КАС України визначено, що публічна служба - діяльність на державних політичних посадах, професійна діяльність суддів, прокурорів, військова служба, альтернативна (невійськова) служба, дипломатична служба, інша державна служба, служба в органах влади Автономної Республіки Крим, органах місцевого самоврядування.

Згідно з ч. 1 ст. 1 Закону України «Про державну службу» від 16 грудня 1993 року №3723-ХІІ (далі за текстом Закон № 3723-ХІІ) державна служба в Україні це професійна діяльність осіб, які заміщають посади в державних органах та їх апараті щодо практичного виконання завдань і функцій держави та одержують заробітну плату за рахунок державних коштів.

Відповідно до ч. 2 ст. 9 Закону № 3723-ХІІ регулювання правового становища державних службовців, що працюють в органах прокуратури, апаратах судів, дипломатичної служби, митного контролю, служби безпеки, внутрішніх справ, Національного антикорупційного бюро України та інших, здійснюється відповідно до цього Закону, якщо інше не передбачено законами України.

Підстави припинення трудового договору передбачені ст. 36 Кодексу законів про працю України.

Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 36 Кодексу законів про працю України однією з підстав припинення трудового договору є розірвання трудового договору з ініціативи працівника (ст. ст. 38, 39).

Відповідно до ч. 1 ст. 38 КЗоТ України працівник має право розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк, попередивши про це власника або уповноважений ним орган письмово за два тижні. У разі, коли заява працівника про звільнення з роботи за власним бажанням зумовлена неможливістю продовжувати роботу (переїзд на нове місце проживання; переведення чоловіка або дружини на роботу в іншу місцевість; вступ до навчального закладу; неможливість проживання у даній місцевості, підтверджена медичним висновком; вагітність; догляд за дитиною до досягнення нею чотирнадцятирічного віку або дитиною-інвалідом; догляд за хворим членом сімї відповідно до медичного висновку або інвалідом І групи; вихід на пенсію; прийняття на роботу за конкурсом, а також з інших поважних причин), власник або уповноважений ним орган повинен розірвати трудовий договір у строк, про який просить працівник.

Частиною 3 цієї статті визначено, що працівник має право у визначений ним строк розірвати трудовий договір за власним бажанням, якщо власник або уповноважений ним орган не виконує законодавство про працю, умови колективного чи трудового договору.

Позивач просить суд розірвати трудовий договір, укладений між нею та Управлінням Пенсійного фонду України в Куйбишевському районі м. Донецька на підставі ст. 38 Кодексу законів про працю України з ініціативи працівника з поточної дати.

Відповідно до ст. 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.

Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Суд зазначає, що виконуючи завдання адміністративного судочинства шляхом розгляду та вирішення адміністративної справи не може підмінити повноваження субєктів владних повноважень та своїм рішенням не може підміняти рішення субєктів владних повноважень.

В спірних правовідносин відповідач не приймав жодних рішень, не вчиняв дій та не допустив бездіяльності, які потребували б оцінки суду.

В порушення вимог ч. 1 ст. 71 КАС України позивачем не надані докази на підтвердження того факту, що вона зверталася до відповідача з заявою про звільнення на підставі ст. 38 Кодексу законів про працю України, а останній ухилився від її розгляду чи відмовив позивачу у звільненні.

Зважаючи на викладене, правові та фактичні підстави для постановлення судового рішення про розірвання трудового договору, укладеного між ОСОБА_1 та Управління Пенсійного фонду України в Куйбишевському районі м. Донецька, відсутні.

Гарантії дотримання прав, свобод та законних інтересів внутрішньо переміщених осіб відповідно до Конституції та законів України, міжнародних договорів України, згода на обовязковість яких надана Верховною Радою України, визначає Закон України «Про забезпечення прав внутрішньо переміщених осіб» від 20 жовтня 2014 року № 1706-VII (далі з текстом - Закон № 1706-VII).

Відповідно до ст. 1 Закону № 1706-VII внутрішньо переміщеною особою є громадянин України, який постійно проживає в Україні, якого змусили або який самостійно покинув своє місце проживання у результаті або з метою уникнення негативних наслідків збройного конфлікту, тимчасової окупації, повсюдних проявів насильства, масових порушень прав людини та надзвичайних ситуацій природного чи техногенного характеру.

Зазначені обставини вважаються загальновідомими і такими, що не потребують доведення, якщо інформація про них міститься в офіційних звітах (повідомленнях) Верховного Комісара Організації Обєднаних Націй з прав людини, Організації з безпеки та співробітництва в Європі, Міжнародного Комітету Червоного Хреста і Червоного Півмісяця, Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини, розміщених на веб-сайтах зазначених організацій, або якщо щодо таких обставин уповноваженими державними органами прийнято відповідні рішення.

Як вже встановлено судом, позивач набула статусу внутрішньо переміщеної особи, отже на неї поширюються гарантії, встановлені Законом № 1706-VII.

Зокрема, ст. 7 Закону № 1706-VII визначені засади забезпечення реалізації прав зареєстрованих внутрішньо переміщених осіб на зайнятість, пенсійне забезпечення, загальнообовязкове державне соціальне страхування, соціальні послуги, освіту.

Відповідно до ч. 1 ст. 7 Закону № 1706-VII передбачено, що для взятої на облік внутрішньо переміщеної особи реалізація прав на зайнятість, пенсійне забезпечення, загальнообовязкове державне соціальне страхування на випадок безробіття, у звязку з тимчасовою втратою працездатності, від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності, на отримання соціальних послуг здійснюється відповідно до законодавства України.

Згідно з абз. 2 ч. 4 ст. 7 Закону № 1706-VII зареєстрована (взята на облік) внутрішньо переміщена особа, яка не звільнилася з роботи (не припинила інший вид зайнятості), у разі неможливості продовження роботи (іншого виду зайнятості) за попереднім місцем проживання, для набуття статусу безробітного та отримання допомоги по безробіттю та соціальних послуг за загальнообовязковим державним соціальним страхуванням на випадок безробіття може припинити трудові відносини, надавши нотаріально посвідчену письмову заяву про припинення працівником трудових відносин з підтвердженням того, що ця заява таким громадянином надіслана роботодавцю рекомендованим листом (з описом вкладеної до нього такої заяви).

За таких обставин, суд вважає, що чинним законодавством України визначений позасудовий порядок припинення трудових відносин внутрішньо переміщених осіб, які не звільнилися з роботи, у разі неможливості продовження роботи за попереднім місцем проживання.

З урахуванням викладеного, суд дійшов до висновку про відмову в задоволенні позову ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в Куйбишевському районі м. Донецька, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача ОСОБА_2 управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про зобовязання вчинити певні дії.

На підставі ч. 1 ст. 88 КАС України суд, враховуючи майновий стан сторони, може своєю ухвалою зменшити розмір належних до оплати судових витрат чи звільнити від їх оплати повністю або частково, чи відстрочити або розстрочити сплати судових витрат.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст. 2-15, 17-18, 33-35, 41-42, 47-51, 56-59, 69-71, 79, 86, 87, 88, 94, 99, 104-107, 110-111, 121, 122-143, 151-154, 158, 160, 162, 163, 167, 185, 186, 254 КАС України,

П О С Т А Н О В И В:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в Куйбишевському районі м. Донецька, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача ОСОБА_2 управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про зобовязання вчинити певні дії відмовити.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Донецького апеляційного адміністративного суду через Донецький окружний адміністративний суд шляхом подачі в 10-денний строк з дня її проголошення. У разі застосування судом ч. 3 ст. 160 КАС України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом 10 днів з дня отримання копії постанови. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 цього Кодексу, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Суддя Дмитрієв В.С.