Справа № 826/23485/15
Суддя: Літвінова А.В.
Дата ухвалення: 2015-12-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

місто Київ

16 грудня 2015 року 15:11 № 826/23485/15

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Літвінової А.В., при секретарі судового засідання Новик В.М., за участю представників сторін, розглянув у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за позовомтовариства з обмеженою відповідальністю «Науково-дослідний інформаційний центр «Арматом»
додержавної податкової інспекції у Солом'янському районі головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві
провизнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 15.05.2015 №, від 15.05.2015 №

На підставі частини третьої статті 160 Кодексу адміністративного судочинства України у судовому засіданні 16 грудня 2015 року проголошено вступну та резолютивну частини постанови. Виготовлення постанови у повному обсязі відкладено, про що повідомлено осіб, які брали участь у розгляді справи, з урахуванням вимог частини другої статті 167 Кодексу адміністративного судочинства України. Під час проголошення вступної та резолютивної частин постанови сторонам роз'яснено зміст судового рішення, порядок і строк його оскарження, а також порядок отримання повного тексту постанови, визначеного статтею 167 Кодексу адміністративного судочинства України,

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Науково-дослідний інформаційний центр «Арматом» звернулось до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до державної податкової інспекції у Солом'янському районі головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 15.05.2015 №, від 15.05.2015 №.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що висновки контролюючого органу, які покладені в основу оскаржуваних податкових повідомлень-рішень є необґрунтованими та такими, що не відповідають дійсним обставинам справи, оскільки перевіряємі фінансово-господарські операції позивача з відповідним контрагентом є реальними, що підтверджується, за твердженнями останнього, належним чином оформленою первинною документацією.

Представник відповідача під час судового розгляду справи проти задоволення позовних вимог заперечував, вказавши на обґрунтованість висновків акту перевірки та прийнятих на його підставі оскаржуваних податкових повідомлень-рішень з посиланням на не підтвердження реальності (товарності) фінансово-господарських операцій позивача з товариством з обмеженою відповідальністю «Лєком Т».

Розглянувши подані сторонами документи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

Державною податковою інспекцією у Солом'янському районі головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві проведено документальну позапланову невиїзну перевірку товариства з обмеженою відповідальністю «Науково-дослідний інформаційний центр «Арматом» з питань дотримання вимог податкового законодавства з податку на додану вартість та податку на прибуток за період з 01.01.2011 по 31.12.2013 по взаємовідносинам з товариством з обмеженою відповідальністю «Лєком Т».

Перевіркою встановлено порушення товариством з обмеженою відповідальністю «Науково-дослідний інформаційний центр «Арматом»:

- пунктів 198.3, 198.6 статті 198, пунктів 201.4, 201.6, 201.10 статті 201 Податкового кодексу України, пункту 2.4 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 №88 та пункту 9.1 статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», в результаті чого занижено податок на додану вартість за травень 2012 року в сумі 404 299,00 грн.;

- підпункту 139.1.9 пункту 139.1 статті 139 Податкового кодексу України, пункту 2.4 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 №88 та статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», в результаті чого занижено податок на прибуток на загальну суму 424 513,00 грн.

За наслідками перевірки державною податковою інспекцією у Солом'янському районі головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві складено акт від 27.04.2015 №14/26-58-22-07-11/33226951 та прийнято такі податкові повідомлення-рішення від 15.05.2015:

№, яким товариству з обмеженою відповідальністю «Науково-дослідний інформаційний центр «Арматом» збільшено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість у загальному розмірі 505 374,00 грн., з яких 404 299,00 грн. за основним платежем та 101 075,00 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами);

№, яким товариству з обмеженою відповідальністю «Науково-дослідний інформаційний центр «Арматом» збільшено суму грошового зобов'язання з податку на прибуток у загальному розмірі 530 641,00, з яких 424 513,00 грн. за основним платежем та 106 128,00 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами).

Вважаючи вказані податкові повідомлення-рішення протиправними та такими, що підлягають скасуванню, позивач звернувся з позовом до суду.

Досліджуючи надані сторонами докази, аналізуючи наведені міркування та заперечення, оцінюючи їх в сукупності, суд бере до уваги наступне.

Відповідно до пункту 138.1 статті 138 Податкового кодексу України, витрати, що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування, складаються із: витрат операційної діяльності, які визначаються згідно з пунктами 138.4, 138.6-138.9, підпунктами 138.10.2-138.10.4 пункту 138.10, пунктом 138.11 цієї статті: інших витрат, визначених згідно з пунктом 138.5, підпунктами 138.10.5, 138.10.6 пункту 138.10, пунктами 138.11, 138.12 цієї статті, пунктом 140.1 статті 140 і статтею 141 цього Кодексу; крім витрат, визначених у пунктах 138.3 цієї статті та у статті 139 цього Кодексу.

При цьому, витрати операційної діяльності, зокрема, включають собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг та інші витрати беруться для визначення об'єкта оподаткування з урахуванням пунктів 138.2, 138.11 цієї статті, пунктів 140.2-140.5 статті 140, статей 142 і 143 та інших статей цього Кодексу, які прямо визначають особливості формування витрат платника податку (підпункту 138.1.1 пункту 138.1 статті 138 Податкового кодексу України).

Приписами абзацу 1 пункту 138.2 статті 138 Податкового кодексу України визначено, що витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

Згідно з підпунктом 139.1.9 пункту 139.1 статті 139 Податкового кодексу України не включаються до складу витрат витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

Отже, наведені правові норми дозволяють платнику податку формувати валові витрати у зв'язку з реальним придбанням товарів (робіт, послуг) з метою їх використання в своїй господарській діяльності, що, в першу чергу, має підтверджуватись належним чином оформленими первинними документами. Документи, які не мають статус первинних, самі по собі не можуть підтверджувати реальність здійснення господарської операції та, відповідно, валові витрати. При цьому, неодмінною характерною рисою господарської діяльності в рамках податкових відносин є її направлення на отримання доходу в грошовій, матеріальній або нематеріальній формах.

Відповідно до пункту 198.3 статті 198 Податкового кодексу України, податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду, зокрема, у зв'язку з придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Згідно з пунктом 198.6 статті 198 Податкового кодексу України, не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Відповідно до пункту 201.4 статті 201 Податкового кодексу України, на рахунок у системі електронного адміністрування податку на додану вартість платника зараховуються кошти:

а) з власного поточного рахунку платника в сумах, необхідних для збільшення розміру суми, що обчислюється відповідно до пункту 200-1.3 статті 200-1 цього Кодексу;

б) з власного поточного рахунку платника в сумах, недостатніх для сплати до бюджету узгоджених податкових зобов'язань з цього податку;

в) з рахунків платників, відкритих у відповідних органах казначейства для проведення розрахунків з погашення заборгованості з різниці в тарифах на теплову енергію, опалення та постачання гарячої води, послуги з централізованого водопостачання, водовідведення, що вироблялися, транспортувалися та постачалися населенню та/або іншим підприємствам централізованого питного водопостачання та водовідведення, які надають населенню послуги з централізованого водопостачання та водовідведення, яка виникла у зв'язку з невідповідністю фактичної вартості теплової енергії та послуг з централізованого водопостачання, водовідведення, опалення та постачання гарячої води тарифам, що затверджувалися та/або погоджувалися органами державної влади чи місцевого самоврядування, а рахунок субвенції з державного бюджету місцевим бюджетам з подальшим спрямуванням коштів відповідно до Закону України про Державний бюджет України.

Згідно з пунктом 44.1 статті 44 Податкового кодексу України для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Згідно з абзацом 11 статті 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Відповідно до частини першої статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення.

Відповідно до абзацу другого пункту 2.1 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 №88 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 05.06.1995 за номером 168/704, господарські операції - це факти підприємницької та іншої діяльності, що впливають на стан майна, капіталу, зобов'язань і фінансових результатів.

Аналіз вказаних норм свідчить про те, що будь-які документи (у тому числі договори, накладні, рахунки тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції. Якщо ж фактичне здійснення господарської операції відсутнє, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені законодавством.

Визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

З урахуванням викладеного, для підтвердження даних податкового обліку можуть братися до уваги лише ті первинні документи, які складені в разі фактичного здійснення господарської операції. Зазначена позиція суду узгоджується з позицією Вищого адміністративного суду України, викладеною у листі від 02.06.2011 №742/11/13-11.

Як вбачається зі змісту акту перевірки, контролюючим органом за результатом проведення останньої виявлено порушення податкового законодавства за результатами взаємовідносин товариства з обмеженою відповідальністю «Науково-дослідний інформаційний центр «Арматом» (покупець) з товариством з обмеженою відповідальністю «Лєком Т» (продавець), які ґрунтувалися на підставі договору від 04.05.2012 №3-05-2012.

Згідно з умовами даного договору, продавець зобов'язується поставити, а покупець прийняти і оплатити товар в асортименті, кількості і за цінами згідно специфікацій, які є невід'ємною частиною цього договору.

Умови поставки - EXW, місто Дніпропетровськ (згідно ІНКОТЕРМС-2010) (пункт 3.2 даного договору).

На підтвердження виконання умов вищезазначеного договору, руху активів в процесі здійснення господарських операцій позивачем надано суду копії: договору від 04.05.2012 №3-05-2012; специфікацій до договору від 04.05.2012 №3-05-2012; видаткових накладних; податкових накладних.

У свою чергу, висновки контролюючого органу грунтуються на аналізі податкової дисципліни позивача та йог контрагента, відсутності реального руху активів у взаємовідносинах позивача із його контрагентом і створення позивачем відімості господарських операцій з метою штучного формування валових витрат та податкового кредиту, а відтак порушення фіскальних інтересів держави.

Крім того, контролюючим органом зазначено, що листом від СУФР державної податкової інспекції у Солом'янському районі головного управління Міністерства доходів і зборів у місті Києві від 25.11.2014 №4919/7/26-58-09-02 надано протокол допиту від 28.10.2014 громадянина ОСОБА_1, яким зазначено, що договори, податкові накладні, видаткові накладні, ати виконаних робіт, векселі та інші документи від товариства з обмеженою відповідальністю «Лєком Т» він не підписував.

За результатами дослідження наявних у матеріалах справи доказів суд дійшов висновку про не спростування позивачем висновків контролюючого органу, викладених в акті перевірки, щодо не підтвердження товарності (реальності) фінансово-господарських операцій позивача з вказаним вище контрагентом, з огляду на таке.

Так, у відповідності до наявних у матеріалах справи копій видаткових накладних, складених за результатами фінансово-господарських операцій позивача з товариством з обмеженою відповідальністю «Лєком Т», останні від імені покупця (позивача) підписані гр. ОСОБА_2, яка діє на підставі довіреностей від 10.05.2012 №161 та від 23.05.2012 №184.

З огляду на викладене, слід зазначити, що приписами пункту 2 Інструкції про порядок реєстрації виданих, повернутих і використаних довіреностей на одержання цінностей, затвердженої наказом Міністерства фінансів України від 16.05.1996 року №99 (надалі - Інструкція №99), яка діяла станом на момент виникнення спірних правовідносин, передбачено, що сировина, матеріали, паливо, запчастини, інвентар, худоба, насіння, добрива, інструмент, товари, основні засоби та інші товарно-матеріальні цінності, а також нематеріальні активи, грошові документи і цінні папери (надалі - цінності) відпускаються покупцям або передаються безплатно тільки за довіреністю одержувачів.

Бланки довіреностей (додаток 1) видаються після їх реєстрації у Журналі реєстрації довіреностей (додаток 2), який має бути пронумерований, прошнурований та скріплений печаткою і підписами керівника і головного бухгалтера підприємства. Нумерація виданих протягом року довіреностей є наскрізною (пункт 3 Інструкції №99).

При цьому, у відповідності до пункту 13 Інструкції №99, довіреність, незалежно від строку її дії, залишається у постачальника при першому відпуску цінностей.

З аналізу наведених вище положень Інструкції №99 вбачається, що належним доказом наявності у відповідної особи підприємства повноважень на отримання товарно-матеріальних цінностей від постачальника є запис у журналі реєстрації довіреностей, на підставі чого і видається довіреність, яка у подальшому передається постачальнику, відтак, належним доказом на підтвердження наявності у гр. ОСОБА_2 повноважень на отримання товару від товариства з обмеженою відповідальністю «Лєком Т» є відповідний запис у журналі реєстрації довіреностей, копія витягу з якого позивачем суду не надана, а також не зазначено про причини неможливості її подання.

Також, згідно з положеннями пункту 3.3 договору від 04.05.2012 №3-05-2012, разом з товаром продавець направляє покупцю не лише накладну та податкову накладну, а й рахунок, копії яких позивачем суду також не надано.

При цьому, суд звертає увагу, що положеннями вказаного договору передбачено умови поставки - EXW, місто Дніпропетровськ (згідно ІНКОТЕРМС-2010), що також відображено у видаткових накладених, згідно з якими місце складення останнім місто Дніпропетровськ.

Водночас, наявними у матеріалах справи доказами не підтверджено руху товарів з міста Дніпропетровська до місцезнаходження позивача - місто Київ. Так, позивачем не надано суду ані доказів залучення до перевезення товарів, придбаних за договором від 04.05.2012 №3-05-2012 у перевіряємий період, третіх осіб (договору перевезення, товарно-транспортних накладних), ані доказів наявності власних транспортних засобів, за допомогою яких доставлявся товар.

Слід також зазначити, що позивачем не надано суду доказів сплати поставлених товариством з обмеженою відповідальністю «Лєком Т» товарів за перевіряємий період у повному обсязі (2 425 790,82 грн.). Згідно договору від 21.11.2012 №211112 про відступлення права вимоги, відступлення товариством з обмеженою відповідальністю «Лєком Т» права вимоги за договором від 04.05.2012 №3-05-2012 товариству з обмеженою відповідальністю «Тіваз» встановлено щодо суми 58 691,68 грн..

При цьому, належних доказів (платіжних доручень із відміткою банку) щодо оплати поставлених товариством з обмеженою відповідальністю «Лєком Т» товарів, сплати заборгованості на користь нового кредитора - товариства з обмеженою відповідальністю «Тіваз», позивачем суду не надано.

Разом з тим, надані позивачем докази, які, за твердженням останнього, підтверджують подальшу реалізацію товару, придбаного у товариства з обмеженою відповідальністю «Лєком Т», не спростовують викладених вище висновків суду щодо не підтвердження позивачем реальності (товарності) досліджуваних фінансово-господарських операцій між товариством з обмеженою відповідальністю «Науково-дослідний інформаційний центр «Арматом» та товариством з обмеженою відповідальністю «Лєком Т».

Додатково суд наголошує на тому, що з матеріалів справи вбачається, що протягом травня 2012 року товариством з обмеженою відповідальністю «Лєком Т» виписано податкові накладні по 196 контрагентам на загальну суму 93 690 278 грн.

Відсутність в матеріалах справи доказів руху активів в процесі господарських взаємовідносин позивача із товариством з обмеженою відповідальністю «Лєком Т» (доказів оплати товару, транспортування, обліку на складі тощо) у сукупності із поясненнями ОСОБА_1 щодо не підписання ним договорів, податкових накладних та іншіх документів від товариства з обмеженою відповідальністю «Лєком Т», а також даними податкового обліку товариства з обмеженою відповідальністю «Лєком Т», підтверджують висновки контролюючого органу щодо маніпулювання даними податкового обліку зазначених осіб для штучного формування технічного податкового кредиту та мінімалізації податкового наванження через завищення валових витрат.

Таким чином, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Згідно з вимогами статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Заслухавши пояснення представників сторін, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, керуючись статтями 69-72, 158-163, 167, 227, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

У задоволені позову відмовити повністю.

Постанова набирає законної сили в порядку, визначеному статтею 254 Кодексу адміністративного судочинства України. Постанова може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Літвінова А.В.

Повний текст постанови складено 18.12.2015