Справа № 22-а-20635/11
Суддя: Барильська А.П.
Дата ухвалення: 2011-06-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Категорія 10.3.2 ( 1V) ОСОБА_1
Доповідач Барильська А.П.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 червня 2011 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді: Барильської А.П.,

суддів Карнаух В.В., Ляховської І.Є.,

розглянувши у письмовому провадженні в м. Кривому Розі апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в Саксаганському районі м.Кривого Рогу на постанову Саксаганського районного суду м.Кривого Рогу від 26 жовтня 2009 року по справі за позовом ОСОБА_2 до Управління Пенсійного фонду України в Саксаганському районі м.Кривого Рогу про визнання дій неправомірними , стягнення грошової суми, покладання зобовязання, -

В С Т А Н О В И Л А:

У вересні 2009 року ОСОБА_2 звернулася до суду із позовом до Управління Пенсійного фонду України в Саксаганському районі м.Кривого Рогу (надалі УПФУ) про визнання дій неправомірними , стягнення грошової суми, покладання зобовязання. Посилаючись на те, що їй, як дитині війни, відповідно ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни», за період з 01 січня 2006 року по 31 серпня 2009 року відповідачем не виплачується щомісячна соціальна допомога у розмірі 30 відсотків мінімальної пенсії за віком, у звязку із чим просить суд: поновити пропущений строк звернення до суду за захистом порушених прав; визнати неправомірними дії відповідача в частині відмови в перерахунку та виплаті соціальної допомоги до пенсії; стягнути з УПФУ на її користь недоплачену щомісячну соціальну державну допомогу за період з 01 січня 2006 року по 31 серпня 2009 року в розмірі 4387 грн.

Постановою Саксаганського районного суду м.Кривого Рогу від 26 жовтня 2009 року позовні вимоги задоволено частково. Визнано бездіяльність УПФУ щодо нарахування та виплати ОСОБА_2 соціальної підтримки у вигляді підвищення пенсії, передбаченої ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» у 2007 році протиправною.

Визнано дії в 2008-2009р.р. УПФУ щодо нарахування та виплати ОСОБА_2 соціальної підтримки у вигляді підвищення пенсії, передбаченої ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» в розмірі, що не відповідає вимогам закону неправомірними.

Стягнуто з УПФУ на користь ОСОБА_2 як дитині війни, недоплачену соціальну підтримку у вигляді підвищення до пенсії за 2007, 2008, січень-серпень 2009р. в сумі 3097 грн., В іншій частині позову відмовлено. Стягнуто з УПФУ на користь позивача судові витрати в сумі 59.50 грн..

Відповідач, не погодившись з постановою суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права та невідповідність висновків фактичним суду обставинам справи, просить скасувати постанову суду та ухвалити у справі нове судове рішення про відмову у задоволені позовних вимог у повному обсязі. В обґрунтування вимог апеляційної скарги відповідач зазначає, що виходячи з норм Законів України «Про Державний бюджет України на 2006 рік», «Про Державний бюджет України на 2007 рік» немає правових підстав для виплати підвищення до пенсії особам, які відповідно до Закону України «Про соціальний захист дітей війни» набули статусу діти війни. Оскільки рішення про відновлення дії ст.6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» в редакції, чинній до внесення змін до цього Закону, Верховною Радою України не приймалось, порядок обчислення підвищення до пенсії дітям війни залишився неврегульованим. У 2008 році відповідачем виплачується підвищення у розмірі надбавки, встановленої для учасників війни, розмір якої згідно зі статтею 14 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» становить 10 відсотків прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, відповідно до норм діючого законодавства, зокрема постанови Кабінету Міністрів України від 28.05.08 № 530. Позивач отримував дані виплати, тому позовні вимоги не підлягають задоволенню. Крім того, мотивувальна частина постанови суду суперечить резолютивній частині постанови суду щодо сум, які підлягають нарахуванню та виплаті позивачу; суд безпідставно стягнув з УПФУ на користь позивача судові витрати; суд не врахував положення ст. 99 Кодексу адміністративного судочинства України щодо строку звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів.

Перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість постанови суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, за наявними у справі матеріалами, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Предметом спору у даній адміністративній справі є право позивача на отримання передбаченого ст.6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» підвищення до пенсії у розмірі 30% мінімальної пенсії за віком та захист цього права від порушень з боку органів пенсійного фонду, які полягають у бездіяльності субєкта владних повноважень, уповноваженого державою на надання визначених Законом України «Про соціальний захист дітей війни» пільг.

Як встановлено судом та підтверджено матеріалами справи, позивач ОСОБА_2 відповідно до ст. 1 Закону України «Про соціальний захист дітей війни», який набрав чинності з 01.01.06 року, набула статусу «дитина війни», що надає їй право на отримання пільг та державної соціальної підтримки, встановлених Законом України «Про соціальний захист дітей війни», у тому числі право на підвищення пенсії на 30% мінімальної пенсії за віком.

Виходячи з норм ст.58 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», п.15 Положення «Про Пенсійний фонд України», ст.ст. 21, 22, 87 Бюджетного кодексу України, обовязок по нарахуванню та виплаті доплати до пенсії, яка передбачена ст.6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни», покладено на відповідні територіальні управління Пенсійного фонду України за місцем проживання позивача.

Позивач перебуває на обліку в Управлінні Пенсійного фонду України в Саксаганському районі м. Кривого Рогу, як особі, що має статус «дитини війни», позивачу у 2006 та 2007 роках не призначалося, не нараховувалося та не виплачувалося підвищення до пенсії відповідно до ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни», з 2008 року вказаний вид підвищення до пенсії призначався позивачу та виплачувався в розмірі з урахуванням постанови Кабінету Міністрів України від 28.05.08 № 530, а саме: 10% від прожиткового мінімуму для осіб, що втратили працездатність.

Частково задовольняючи позов, суд першої інстанції дійшов висновку про те,що бездіяльність відповідача щодо нарахування та виплати щомісячної державної соціальної допомоги позивачеві, як дитині війни, за період 2007р., 2008р.2009р. є протиправною, тому стягнув з УПФУ на користь позивача щомісячну соціальну допомогу відповідно до Закону України «Про соціальний захист дітей війни» за 2007р., 2008р.,січень серпень 2009 року в сумі 3097 грн.

Проте, з таким висновком суду погодитись не можна, оскільки він не повністю відповідає обставинам справи та вимогам законодавства з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» з 01 січня 06 року дітям війни до пенсії або щомісячного довічного грошового утримання чи державної соціальної допомоги, що виплачується замість пенсії, виплачується підвищення на 30 відсотків мінімальної пенсії за віком.

Законом України «Про Державний бюджет на 2006 рік» від 20.12.05 дію ст.6 зазначеного вище Закону на 2006 рік зупинено.

Законом України «Про внесення змін до Закону України «Про Державний бюджет на 2006 рік» від 19 січня 06 року до статті 110 Закону України «Про Державний бюджет на 2006 рік» було внесено зміни, якими встановлено, що пільги дітям війни, передбачені ст.6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни», у 2006 році запроваджуються поетапно, за результатами виконання бюджету у першому півріччі, у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України, за погодженням з Комітетом Верховної Ради України з питань бюджету.

Проте, у 2006 році пільги, встановлені ст.6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни», запроваджені не були.

Закони України «Про Державний бюджет на 2006 рік» та «Про внесення змін до Закону України «Про Державний бюджет на 2006 рік» від 19 січня 06 року неконституційними не визнані та діяли протягом 2006 року.

Таким чином, відповідно до вищезазначених законів, у відповідача не було підстав нараховувати та сплачувати позивачу доплату до пенсії, передбачену ст.6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни», оскільки до 19 січня 2006 року дію відповідної норми було зупинено, а потім передбачені нею виплати не запроваджені, тобто умови для виплати державної соціальної допомоги дітям війни не настали.

Стосовно підвищення пенсії дітям війни у 2007 році, п.12 ст.71 Закону України «Про державний бюджет України на 2007 рік» з метою приведення окремих норм законів у відповідність із цим Законом зупинено дію ст.6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» на 2007 рік з урахуванням статті 111 цього Закону.

Статтею 111 Закону України «Про державний бюджет України на 2007 рік» установлено, що у 2007 році підвищення до пенсії або щомісячного довічного грошового утримання чи державної соціальної допомоги, яка виплачується замість пенсії, відповідно до ст.6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» виплачується особам, які є інвалідами (крім тих, на яких поширюється дія Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»), у розмірі 50 відсотків від розміру надбавки, встановленої для учасників війни.

Рішенням Конституційного Суду України № 6-рп/2007 від 09 липня 07 року положення пункту 12 статті 71 Закону України «Про державний бюджет України на 2007 рік» з урахуванням статті 111 цього Закону визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційними).

Законом України «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України» статтю 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» змінено, встановлено, що дітям війни (крім тих, на яких поширюється дія Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту») до пенсії або щомісячного довічного грошового утримання чи державної соціальної допомоги, що виплачується замість пенсії, виплачується підвищення у розмірі надбавки, встановленої для учасників війни, тобто 10% від прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність (ст.14 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантій їх соціального захисту»).

Рішенням Конституційного Суду України від 22 травня 08 року у справі № 1-28/2008 визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), положення пункту 41 розділу II Закону України "Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України", яким внесено зміни до ст.6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни».

Виходячи з наведених норм, п.2 Рішення Конституційного Суду України № 15-рп/2000 від 14 грудня 2000 року, в якому міститься розяснення, що закони та інші правові акти або їх окремі положення, визнані рішеннями Конституційного Суду України неконституційними, не підлягають застосуванню як такі, що відповідно до ч.2 ст. 152 Конституції України втратили чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність, керуючись ч.3 ст.150 Конституції України, колегія суддів вважає, що в період з 09 липня 2007 року по 31 грудня 2007 року та в період з 22 травня 2008 року по 31 грудня 2008 року (строк, встановлений позивачем) позивачу повинно здійснюватись нарахування та виплата щомісячної державної соціальної допомоги у розмірі 30 відсотків мінімальної пенсії за віком.

Розмір мінімальної пенсії за віком визначається лише за правилами, передбаченими ст.28 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» і згідно цієї норми мінімальна пенсія за віком дорівнює прожитковому мінімуму встановленого для осіб, які втратили працездатність. Іншого нормативно-правового акту, який би визначав цей розмір або встановлював інший розмір, немає.

Доводи відповідача про неможливість застосування до спірних правовідносин розміру мінімальної пенсії за віком, оскільки це суперечить вимогам ч.3 ст.28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», колегія суддів вважає безпідставними з огляду на наступне.

Частиною 3 ст. 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» передбачено застосування мінімального розміру пенсії за віком виключно для визначення розміру пенсій призначених згідно з цим Законом (ч.1 ст.28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування»).

Однак наявність такої норми за відсутності іншого мінімального розміру пенсії за віком не є підставою для відмови в реалізації позивачем конституційної гарантії та права на отримання соціальної допомоги, виходячи з розміру мінімальної пенсії за віком, як це встановлено ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни».

Відповідно до ч.2 ст.8 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй.

Згідно зі статтями 113, 116, 117 Конституції України Кабінет Міністрів України у своїй діяльності керується Конституцією та законами України, указами Президента України‚ постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України; забезпечує виконання Конституції і законів України; видає постанови і розпорядження виключно в межах своєї компетенції.

Відповідно до ст.64 Конституції України конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України.

Таким чином, розмір підвищення до пенсії особам, які мають статус «дитини війни», передбачений ст.6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни», повинен обчислюватись виходячи з розміру прожиткового мінімуму встановленого для осіб, що втратили працездатність, який встановлено чинним законодавством на кожний бюджетний рік.

Однак, вирішуючи питання щодо поновлення пропущеного позивачем строку для звернення до суду з позовом, суд першої інстанції не взяв до уваги, що відповідно до ст. 99 Кодексу адміністративного судочинства України, який діяв на час виниклих між сторонами правовідносин, для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється річний строк, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст. 100 Кодексу адміністративного судочинства України пропущення строку звернення до адміністративного суду є підставою для відмови у задоволенні адміністративного позову за умови, якщо на цьому наполягає одна зі сторін.

У звязку з чим, посилання суду на те, що позивачем не пропущений строк для звернення до суду з позовом, є помилковим.

Позивач звернулася з даним позовом 14 вересня 2009 року. Враховуючи положення ст. 99 КАС України, позивачем було пропущено строк для звернення до суду за захистом порушених прав в період з 09.07.2007 р. по 31.12.2007р. та з 22.05.2008 року по 14.09.2008 року . Звертаючись до суду з позовом позивач просила поновити їй пропущений строк для звернення до суду з позовом, посилаючись на те, що відповідач не повідомив її про належні, як дитині війни, права щодо отримання доплати до пенсії. Про існування законодавства, яким передбачено зазначені доплати до пенсії їй, як дитині війни, стало відомо тільки у липні 2009 року.

Колегія суддів вважає, що зазначена позивачем причина пропуску процесуального строку для звернення до суду не є поважною, оскільки законодавчі акти щодо права позивача на отримання соціальної допомоги, як дитині війни, були опубліковані в засобах масової інформації, які є загальнодоступними. У звязку з чим, позовні вимоги підлягають задоволенню лише в межах строку, встановленого цією статтею, тобто задоволенню підлягають позовні вимоги за період з 14 вересня 2008 року по 31 серпня 2009 року.

За таких обставин колегія суддів вважає, що позовні вимоги в частині визнання бездіяльності УПФУ щодо не нарахування ОСОБА_2 соціальної підтримки у вигляді підвищення пенсії, передбаченої ст.. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» у 2007 року протиправними та визнання дій у період з 01.01.2008 року по 13.09.2008 року, включно, УПФУ щодо нарахування та виплати ОСОБА_2 соціальної підтримки у вигляді підвищення пенсії, передбаченої ст.6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» у розмірі, що не відповідає вимогам закону неправомірними; стягнення з УПФУ недоплачених сум ОСОБА_2 з 09 липня 2007 року по 31 грудня 2007 року та з 22 травня 2008 року по 13.09.2008 року, включно, згідно ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни», у певному розмірі , виходячи з встановленого відповідними законами прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність не підлягають задоволенню.

Враховуючи, що позивач звернувся до суду з даним позовом 14 вересня 2009 року, позовні вимоги підлягають задоволенню лише в межах строку, встановленого цією статтею, тобто задоволенню підлягають його вимоги за період з 14 вересня 2008 року по 31 серпня 2009 року.

Крім того, відповідно до положень ст. 21, 105, 162 КАС України адміністративний позов може містити вимоги щодо визнання незаконними рішення, дії чи бездіяльності, зобов`язання вчинити певні дії, відшкодувати шкоду, заподіяну незаконними рішеннями, дією або бездіяльністю.

Положенням про Пенсійний Фонд України, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 24.10.2007р. № 1261 та з урахуванням Положення про управління Пенсійного фонду України в районах, містах і районах у містах, затвердженим постановою правління Пенсійного фонду України від 30.04.2002р. №8-2 (з відповідними змінами), передбачено, що управління Пенсійного фонду в районах, містах і районах у містах забезпечує своєчасне і в повному обсязі фінансування та виплату пенсій, безпосередньо призначає (здійснює перерахунок) і виплачує пенсії та інші виплати відповідно до чинного законодавства.

Згідно з ч. 2 ст. 1 ЦК України до майнових відносин, заснованих на адміністративному або іншому владному підпорядкуванні однієї сторони другій стороні, цивільне законодавство не застосовується, якщо інше не встановлено законом.

Ураховуючи наведене та відповідні спеціальні законодавчі акти, які підлягають застосуванню у справах із соціальних правовідносин, що носять публічно-правовий характер, адміністративний суд повинен визнавати дії субєктів владних повноважень незаконними і зобовязувати відповідачів провести нарахування та виплату належних сум відповідно до закону, а не ухвалювати рішення про стягнення конкретних сум.

З огляду на викладене, суд першої інстанції помилково дійшов висновку про задоволення позовних вимог в частині стягнення щомісячної державної соціальної допомоги позивачу як дитині війни, за 2007р., 2008р. та за січень серпень 2009р. в сумі 3097 грн. У звязку з чим, в задоволенні позову ОСОБА_2 до Управління Пенсійного фонду України в Саксаганському районі м. Кривого Рогу про стягнення грошової суми необхідно відмовити.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що постанова суду в частині задоволення позовних вимог не відповідає вимогам матеріального та процесуального права, у звязку з чим апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, постанова суду в частині задоволення позовних вимог скасуванню з ухваленням нової постанови в цій частині відповідно до вимог п.4 ч.1 ст. 202 КАС України про часткове задоволення позовних вимог та визнання протиправними дій УПФУ щодо не вчинення перерахунку та виплати позивачу підвищення до пенсії, передбаченого ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» та ч.1 ст. 28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» за періоди з 14 вересня 2008 року по 31 серпня 2009 року в розмірі 30 відсотків мінімальної пенсії за віком, та зобовязання відповідача здійснити перерахунок та виплатити позивачу підвищення до пенсії за період з 14 вересня 2008 року по 31 серпня 2009 року, згідно вимог ст.. 6 Закону України «про соціальний захист дітей війни» та ч.1 ст. 28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» в розмірі 30 відсотків мінімальної пенсії за віком, з урахуванням виплачених у цей період сум.

Керуючись ст.ст.198, 201, 205, 207 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в Саксаганському районі м. Кривого Рогу задовольнити частково.

Постанову Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 26 жовтня 2009 року в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_2 про визнання неправомірною бездіяльність Управління Пенсійного фонду України в Саксаганському районі м. Кривого Рогу щодо нарахування та виплати ОСОБА_2 соціальної підтримки у вигляді підвищення пенсії, передбаченої ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» у 2007 році протиправною; визнання дій в 2008-2009р.р. Управління Пенсійного фонду України в Саксаганському районі м. Кривого Рогу щодо нарахування та виплати ОСОБА_2 соціальної підтримки у вигляді підвищення пенсії, передбаченої ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» в розмірі, що не відповідає вимогам закону неправомірними; стягнення з Управління Пенсійного фонду України в Саксаганському районі м. Кривого Рогу на користь ОСОБА_2 , як дитини війни, недоплачену соціальну підтримку у вигляді підвищення до пенсії за 2007, 2008, січень-серпень 2009р. в сумі 3097 грн., скасувати та ухвалити в цій частині нову постанову.

Позовні вимоги ОСОБА_2 задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Управління Пенсійного фонду України в Саксаганському районі м. Кривого Рогу щодо не вчинення перерахунку та виплати ОСОБА_2 підвищення до пенсії, передбаченого ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» та ч.1 ст. 28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» за період з 14 вересня 2008 року по 31 серпня 2009 року в розмірі 30 відсотків мінімальної пенсії за віком.

Зобовязати Управління Пенсійного фонду України в Саксаганському районі м. Кривого Рогу здійснити перерахунок і виплатити ОСОБА_2 щомісячну соціальну допомогу згідно ст.6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» та ч. 1 ст. 28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» за період з 14 вересня 2008 року по 31 серпня 2009 року в розмірі 30 відсотків мінімальної пенсії за віком з урахуванням різниці, яка була виплачена у цей період. В іншій частині цих позовних вимог відмовити.

В іншій частині постанову суду залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її оголошення, але може біти оскаржена у касаційному порядку до Вищого Адміністративного Суду України протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий:

Судді: