Справа № 2а/0470/4354/11
Суддя: Усенко Є.А.
Дата ухвалення: 2015-11-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 листопада 2015 року м. Київ К/800/20882/13

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:

головуючого судді-доповідача: Усенко Є.А.,

суддів: Веденяпіна О.А., Зайцева М.П.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні

касаційну скаргу Криворізької центральної об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Дніпропетровській області (правонаступник Криворізької центральної міжрайонної державної податкової інспекції Дніпропетровської області Державної податкової служби)

на постанову Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 04.12.2012

у справі № 2а/0470/4354/11 Дніпропетровського окружного адміністративного суду

за позовом громадянина ОСОБА_2

до Центральної міжрайонної державної податкової інспекції у м. Кривому Розі Дніпропетровської області (далі - МДПІ)

про визнання нечинними та скасування податкових повідомлень-рішень,

ВСТАНОВИВ:

Постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 20.06.2011 у задоволенні позову громадянина ОСОБА_2 про визнання нечинними та скасування податкових повідомлень-рішень форми "Ф" від 16.06.2009 № , від 21.06.2010 № , форми "Ш" від 08.06.2010 № 000346170/0, № /0 відмовлено.

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд постановою від 04.12.2012 судове рішення першої інстанції скасував, позов задовольнив та скасував податкові повідомлення форми "Ф" від 16.06.2009 № , від 21.06.2010 № , форми "Ш" від 08.06.2010 № 000346170/0, № /0.

У касаційній скарзі МДПІ, посилаючись на порушення судом апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, просить ухвалену цим судом постанову скасувати та залишити в силі судове рішення суду першої інстанції.

Позивач не реалізував процесуальне право щодо подання заперечень проти касаційної скарги.

Перевіривши правильність застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, юридичної оцінки обставин справи, Вищий адміністративний суд України приходить до висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню.

Судами встановлено, що підставою для визначення позивачу сум податкового зобов'язання з орендної плати за землю та застосування до нього штрафних (фінансових) санкцій за порушення граничного строку сплати сум податкового зобов'язання за платежем "плата за землю" згідно з податковими повідомленнями-рішеннями, з приводу правомірності яких виник спір, слугували обставини щодо сплати позивачем орендної плати за землі комунальної власності несільськогосподарського призначення площею 960 м2 та 547 м2 (кадастровий номер НОМЕР_2, кадастровий номер НОМЕР_1) на підставі договорів оренди земельних ділянок, укладених із Криворізькою міською радою відповідно до рішення цієї ради від 25.05.2005 № 3218 та зареєстрованих у Криворізькому відділі ДРФ ДП "Центр ДЗК" від 28.09.2005 та від 28.09.2005, в розмірах менших, ніж встановлено статтею 21 Закону України "Про оренду землі" від 06.10.1998 № 161-XIV (зі змінами, внесеними Законом України Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України" від 03.06.2008 № 309-VI) (далі - Закон № 161-XIV).

Скасовуючи постанову суду першої інстанції та задовольняючи позов, суд апеляційної інстанції виходив з того, що оскільки зміни до договорів оренди щодо розміру орендної плати в установленому законом порядку не були внесені, правові підстави для пред'явлення вимоги до позивача щодо сплати орендної плати у іншому, не передбаченому договором оренди, розмірі відсутні.

Відповідно до частин 1 та 2 статті 83 Земельного кодексу України (далі - ЗК) землі, які належать на праві власності територіальним громадам сіл, селищ, міст, є комунальною власністю. У комунальній власності перебувають усі землі в межах населених пунктів, крім земель приватної та державної власності, а також земельні ділянки за їх межами, на яких розташовані об'єкти комунальної власності.

До повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належить, зокрема, надання земельних ділянок у користування із земель комунальної власності відповідно до цього Кодексу (пункт "в" статті 12 ЗК).

Відповідно до статті 2 Закону України "Про плату за землю" від 03.07.1992 № 2535-XII (далі - Закон № 2535-ХII) (втратив чинність з 1 січня 2011 року у зв'язку з набранням чинності Податковим кодексом України) плата за землю справляється у вигляді земельного податку або орендної плати , що визначається залежно від грошової оцінки земель; за земельні ділянки, надані в оренду, справляється орендна плата.

Статтею 13 цього Закону передбачено, що підставою для нарахування земельного податку є дані державного земельного кадастру, а орендної плати на земельну ділянку, яка перебуває у державній або комунальній власності, - договір оренди такої земельної ділянки.

Відповідно до частин 1 та 2 статті 21 Закону № 161-ХIV орендна плата за землю - це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою.

Розмір, форма і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди (крім строків внесення орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності, які встановлюються відповідно до Закону України "Про плату за землю").

Згідно із частиною 3 статті 21 цього Закону зі змінами, внесеними Законом України "Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України" від 28.12.2007 № 107-VI та Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України" від 03.06.2008 № 309-VI, річна орендна плата на земельні ділянки, які перебувають у державній або комунальній власності, надходить до відповідних бюджетів, розподіляється і використовується відповідно до закону і не може бути меншою: для земель сільськогосподарського призначення - розміру земельного податку, що встановлюється Законом № 2535-ХІІ; для інших категорій земель - трикратного розміру земельного податку , що встановлюється Законом № 2535-ХІІ.

Статтею 30 Закону № 2535-XIІ встановлено, що зміна умов договору оренди землі здійснюється за взаємною згодою сторін. У разі недосягнення згоди щодо зміни умов договору оренди землі спір вирішується в судовому порядку.

При цьому статтею 654 Цивільного кодексу України передбачено, що зміна договору вчиняється в такій самій формі, що й договір, що змінюється, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає зі звичаїв ділового обороту.

Разом з тим слід зауважити, що державна податкова служба відповідно до статті 2 Закону України "Про державну податкову службу в Україні" була наділена повноваженнями зі здійснення контролю за додержанням податкового законодавства, правильністю обчислення, повнотою і своєчасністю сплати до бюджетів, державних цільових фондів податків і зборів (обов'язкових платежів), а також неподаткових доходів, установлених законодавством, проте ініціативою вносити зміни до договорів оренди землі згідно з приписами статей 12, 80, 83 ЗК, статті 21 Закону № 161-XIV, статті 30 Закону № 2535-XIІ наділена одна зі сторін цих договорів, зокрема орган місцевого самоврядування, через який відповідною територіальною громадою реалізовано право на передачу в оренду земельних ділянок, що знаходяться у комунальній власності.

Договір оренди землі є цивільно-правовим, а отже, йому притаманні такі ознаки, як свобода договору, обов'язковість його виконання сторонами тощо. Суб'єкт владних повноважень, який не є учасником договору, не може здійснювати владні управлінські функції шляхом втручання у відносини сторін договору, але має право контролювати належність виконання договору та відповідність його умов чинному законодавству України, зокрема стежити, щоб такі умови не суперечили інтересам суспільства. Якщо ж договір пов'язаний зі сплатою податків і, на думку суб'єкта владних повноважень, спрямований на ухилення від їх сплати, останній, за допомогою адміністративних заходів, уповноважений відновити публічний порядок.

Таким чином, хоча зміна розміру земельного податку згідно із Законом № 309-VІ є підставою для перегляду встановленого розміру орендної плати шляхом внесення відповідних змін до договору оренди землі його учасниками, зазначене не тягне автоматичну зміну умов договору щодо розміру орендної палати, а відтак відповідного донарахування МДПІ суми податкового зобов'язання з орендної плати із застосуванням штрафних санкцій за податковими повідомленнями-рішеннями.

Таке правозастосування відповідає правовій позиції Верховного Суду України, висловленій у постанові від 11.06.2013 у справі № 21-166а13 за позовом приватно-орендного сільськогосподарського підприємства "Відродження" до Кременчуцької об'єднаної державної податкової інспекції Полтавської області Державної податкової служби України про скасування податкових повідомлень-рішень (реєстраційний номер судового рішення у ЄДРСР 32532868).

Відповідно до частини 1 статті 2442 Кодексу адміністративного судочинства України рішення Верховного Суду України, прийняте за результатами розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначені норми права, та для всіх судів України.

Враховуючи вищезазначене, постанова Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 04.12.2012 про скасування податкових повідомлень-рішень форми "Ф" від 16.06.2009 № , від 21.06.2010 № , форми "Ш" від 08.06.2010 № 000346170/0, № /0 є законною та обґрунтованою.

Відповідно до статті 224 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанції не допустили порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Керуючись статтями 220, 2201, 223, 224, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, Вищий адміністративний суд України

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Криворізької центральної об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Дніпропетровській області залишити без задоволення, а постанову Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 04.12.2012 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути переглянута Верховним Судом України з підстав і в порядку, визначених ст. ст. 237-2391 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя Є.А. Усенко

Судді О.А. Веденяпін

М.П. Зайцев