Справа № 809/487/15
Суддя: Глушко Ігор Володимирович
Дата ухвалення: 2015-12-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 грудня 2015 р. Справа № 876/4869/15

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді: Глушка І.В.

суддів: Большакової О.О., Макарика В.Я.

за участю секретаря судового засідання: Омеляновської Л.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 19.02.2015 р. по справі за позовом Державної податкової інспекції у Снятинському районі Головного управління ДФС в Івано-Франківській області до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,-

встановив:

04.02.2015 року позивач - Державна податкова інспекція у Снятинському районі Головного управління ДФС в Івано-Франківській області звернулася до суду з адміністративним позовом до відповідача - ОСОБА_1 про стягнення податкового боргу з земельного податку в сумі 1383,38 грн.

Позовні вимоги мотивовано тим, що відповідач має заборгованість перед бюджетом, зокрема з земельного податку. Сума податку за вищевказаним платежем є узгодженою та у встановлені законом строки до бюджету не сплачена, тобто є податковим боргом. Оскільки, вжиті контролюючим органом заходи не призвели до погашення податкового боргу, він звернувся з вищевказаним позовом до суду.

Постановою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 19.02.2015 р. адміністративний позов задоволено повністю. Стягнуто з ОСОБА_1 (ідентифікаційний код НОМЕР_1, що проживає за адресою: 78200, АДРЕСА_1) на користь місцевого бюджету міста Снятина Івано-Франківської області податковий борг в сумі 1383 (одна тисяча триста вісімдесят три) гривень 38 копійок.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що заявлена до стягнення сума заборгованості є узгодженою та являється податковим боргом відповідача перед бюджетом.

Не погодившись із винесеним судовим рішенням, його оскаржив відповідач - ОСОБА_1. Вважає, що постанова прийнята з неповним з'ясуванням обставин справи, з порушенням норм матеріального і процесуального права та підлягає скасуванню з підстав, викладених в апеляційній скарзі. Просить скасувати постанову та прийняти нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити повністю.

В обґрунтування апеляційної скарги ОСОБА_1 посилається на безпідставність вимог позивача з огляду на те, що він не є власником земельної ділянки, а тільки розроблений проект відводу земельної ділянки, де зазначено, що земельна ділянка належить до земель сільськогосподарського призначення.

Апелянт зазначає, що земельний податок йому обрахований як за землі промисловості, а не як сільськогосподарського призначення. При цьому, земельна ділянка була і має сільськогосподарське призначення. Змін щодо цільового призначення та доказів цього позивач не надав.

Апелянт вказує, що підставою нарахування земельного податку відповідно до статті 13 Закону України «Про плату за землю» є дані державного земельного кадастру, а орендної плати за земельну ділянку, яка перебуває у державній або комунальній власності, - договір оренди такої земельної ділянки.

В свою чергу, суд порушив дану норму Закону оскільки взагалі не досліджував дані державного земельного кадастру і тому також порушив ст. 159 Кодексу адміністративного судочинства України щодо винесення законного і обґрунтованого рішення.

В судове засідання сторони не з'явились, хоча були повідомлені належним чином про час та місце розгляду справи у суді, а тому суд вважає за можливе розглянути справу без їх участі та відповідно до вимог ч. 1 ст. 41 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювати.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу апелянта слід залишити без задоволення, а оскаржувану постанову - без змін, з наступних підстав.

Як достовірно встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_1 є платником податків і зборів, передбачених Податковим кодексом України, зокрема земельного податку.

Державною податковою інспекцією у Снятинському районі Головного управління ДФС в Івано-Франківській області прийнято податкове повідомлення-рішення форми "Ф" № 6425548 від 27.06.2014 року, яким відповідачу визначено грошові зобов'язання з земельного податку з фізичних осіб в сумі 1590,23 грн.

Вказане податкове повідомлення-рішення вручено відповідачу, про що свідчить підпис ОСОБА_1 на рекомендованому повідомленні про вручення поштового відправлення, з відміткою установи зв'язку УДППЗ "Укрпошта", датованою 13.08.2014 року.

Також у матеріалах справи наявна Довідка Державної податкової інспекції у Снятинському районі Головного управління Міндоходів в Івано-Франківській області № 15/9п/09-12-25/1036 від 22.12.2014 року, з якої вбачається, що по фізичній особі ОСОБА_1 станом на 22.12.2014 року обліковується заборгованість по податках і зборах (обов'язкових платежах), що контролюються державними податковими органами на підставі даних карток особових рахунків в сумі 1383,38 грн. по земельному податку з фізичних осіб 1382,20 грн. основного платежу, 1,18 грн. пені.

Надаючи юридичну оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами у справі, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Частиною 1 статті 67 Конституції України передбачено, що кожен зобов'язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

У відповідності до вимог п.36.1 ст. 36 Податкового кодексу України, податковим обов'язком визнається обов'язок платника податку обчислити, задекларувати та/або сплатити суму податку та збору в порядку і строки, визначені цим Кодексом або законами з питань митної справи.

Згідно п.38.1 ст. 38 Податкового кодексу України, виконанням податкового обов'язку визнається сплата в повному обсязі платником відповідних сум податкових зобов'язань у встановлений податковим законодавством строк.

В силу статті 285 Податкового кодексу України, базовим податковим (звітним) періодом для плати за землю є календарний рік. Базовий податковий (звітний) рік починається 1 січня і закінчується 31 грудня того ж року (для новостворених підприємств та організацій, а також у зв'язку із набуттям права власності та/або користування на нові земельні ділянки може бути меншим 12 місяців).

Пунктом 286.1 статті 286 Податкового кодексу України передбачено, що підставою для нарахування земельного податку є дані державного земельного кадастру. Центральні органи виконавчої влади, що реалізують державну політику у сфері земельних відносин та у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно щомісяця, але не пізніше 10 числа наступного місяця, а також за запитом відповідного контролюючого органу за місцезнаходженням земельної ділянки подають інформацію, необхідну для обчислення і справляння плати за землю, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Згідно пункту 286.5 статті 286 Податкового кодексу України, нарахування фізичним особам сум податку проводиться контролюючими органами, які видають платникові до 1 липня поточного року податкове повідомлення-рішення про внесення податку за формою, встановленою у порядку визначеному статтею 58 цього Кодексу.

Відповідно до п. 57.1 ст. 57 Податкового кодексу України, платник податків зобов'язаний самостійно сплатити суму податкового зобов'язання, зазначену у поданій ним податковій декларації, протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого цим Кодексом для подання податкової декларації.

Згідно п. 14.1.175 ст. 14 Податкового кодексу України, податковий борг - сума узгодженого грошового зобов'язання (з урахуванням штрафних санкцій за їх наявності), але не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, а також пеня, нарахована на суму такого грошового зобов'язання.

Відповідно до п.п. 20.1.19 п. 20.1 ст. 20 Податкового кодексу України, контролюючі органи мають право : застосовувати до платників податків передбачені законом фінансові (штрафні) санкції (штрафи) за порушення податкового чи іншого законодавства, контроль за додержанням якого покладено на контролюючі органи; стягувати до бюджетів та державних цільових фондів суми грошових зобов'язань та/або податкового боргу у випадках, порядку та розмірі, встановлених цим Кодексом та іншими законами України; стягувати суми недоїмки із сплати єдиного внеску; стягувати суми простроченої заборгованості суб'єктів господарювання перед державою (Автономною Республікою Крим чи територіальною громадою міста) за кредитами (позиками), залученими державою (Автономною Республікою Крим чи територіальною громадою міста) або під державні (місцеві) гарантії, а також за кредитами із бюджету в порядку, визначеному цим Кодексом та іншими законами України.

Згідно ч. 1 ст. 95 Податкового кодексу України, контролюючий орган здійснює за платника податків і на користь держави заходи щодо погашення податкового боргу такого платника податків шляхом стягнення коштів, які перебувають у його власності, а в разі їх недостатності - шляхом продажу майна такого платника податків, яке перебуває у податковій заставі.

Відповідно до п. 95.2 ст. 95 Податкового кодексу України, стягнення коштів та продаж майна платника податків провадяться не раніше ніж через 60 календарних днів з дня надіслання такому платнику податкової вимоги.

Податкова вимога надсилається платнику податків органом державної податкової служби в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення, у разі, коли платник податків не сплачує узгодженої суми грошового зобов'язання в установлені законодавством строки, що встановлено ч. 1 п. 59.1 ст. 59 Податкового кодексу України, тобто з урахуванням змісту поняття "податковий борг", встановленому п. 14.1.175 ст. 14 Податкового кодексу України, податкова вимога надсилається органом державної податкової служби платнику податків на суму податкового боргу.

Податкова вимога надсилається також платникам податків, які самостійно подали податкові декларації, але не погасили суми податкових зобов'язань у встановлені цим Кодексом строки, без попереднього надсилання (вручення) податкового повідомлення - рішення - згідно з п. 59.4. ст. 59 Податкового кодексу України.

Пунктом 56.11 статті 56 Податкового кодексу України передбачено, що не підлягає оскарженню податкове зобов'язання, самостійно визначене платником податків.

Згідно п. 57.3 ст. 57 ПК України, у разі визначення грошового зобов'язання контролюючим органом за підставами, зазначеними у підпунктах 54.3.1-54.3.6 пункту 54.3 статті 54 цього Кодексу, платник податків зобов'язаний сплатити нараховану суму грошового зобов'язання протягом 10 календарних днів, що настають за днем отримання податкового повідомлення-рішення, крім випадків, коли протягом такого строку такий платник податків розпочинає процедуру оскарження контролюючого органу.

Відповідно до підпункту 129.1.1. пункту 129.1 статті 129 Податкового кодексу України після закінчення встановлених цим Кодексом строків погашення узгодженого грошового зобов'язання на суму податкового боргу нараховується пеня.

Суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що позивачем дотримано вищевказані умови, платнику податків надсилалась податкова вимога на відповідний податковий борг. Судом не встановлено, що ОСОБА_1 оскаржував податкову вимогу чи податкове повідомлення рішення позивача. Отже, у податкового органу виникло право на стягнення податкового боргу, що виник після надіслання податкової вимоги відповідачу.

Так, із матеріалів справи вбачається, що позивачем направлено відповідачу рекомендованим листом податкову вимогу форми "Ф" за № 988-25 від 15.10.2014 року на суму 1587,20 грн., яка отримана відповідачем 20.10.2014 року, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення.

Відповідачем, як слідує з витягу з його облікової картки платника земельного податку, 27.10.2014 року перераховано 205 грн. в рахунок погашення податкового боргу. Також станом на 01.01.2014 року у відповідача була переплата в розмірі 3,03 грн. Таким чином, згідно довідки позивача станом на 18.02.2015 року, податковий борг відповідача становить 1382,20 грн. Окрім цього, як вбачається з вказаної довідки позивача та витягу з облікової картки платника земельного податку, за відповідачем по особовому рахунку рахується пеня за несвоєчасну сплату податкових зобов'язань в розмірі 1,18 грн.

Суд не бере до уваги посилання ОСОБА_1 наведені ним у поданій апеляційній скарзі, оскільки колегією суддів встановлено, що визначені позивачем грошові зобов'язання з земельного податку є узгодженими, вимоги та рішення податкового органу відповідачем не оскаржувались, а відтак у ОСОБА_1 наявний податковий борг, який підлягає стягненню у судовому порядку.

Відповідно до частини першої статті 159 Кодексу адміністративного судочинства України, судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим.

Суд першої інстанції повністю виконав вказані вимоги процесуального закону, оскільки до спірних правовідносин вірно застосував норми матеріального та процесуального права, що призвело до ухвалення законного рішення, яке скасуванню не підлягає.

Керуючись ч.3 ст.160, ст.ст. 195, 196, 198, ст.200, ст.205, ст.ст. 206, 254 КАС України, суд, -

ухвалив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 19.02.2015 р. по справі № 809/487/15 - без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання ухвалою законної сили, а у разі складення ухвали в повному обсязі відповідно до ст. 160 КАС України - з дня складення ухвали в повному обсязі.

Головуючий суддя І.В. Глушко

Судді О.О. Большакова

В.Я. Макарик

Ухвала складена в повному обсязі 15.12.2015 року.