Справа № 814/2296/15
Суддя: Зуєва Л.Є.
Дата ухвалення: 2015-12-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
----------------------
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 грудня 2015 р.м.ОдесаСправа № 814/2296/15

Категорія: 4 Головуючий в 1 інстанції: Гордієнко Т. О.
Одеський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Зуєвої Л.Є.,

суддів Шевчук О.А. та Федусика А.Г.

при секретарі Кучмій І.В.

за участю представників сторін:

від відповідача Гарбузенко Л.О.,

від апелянта Морозова О.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі апеляційну скаргу Вознесенського міськрайонного центру зайнятості в Миколаївській області на постанову Миколаївського окружного адміністративного суду від 01.09.2015 року по справі за позовом Вознесенського міськрайонного центру зайнятості в Миколаївській області до Вознесенського коледжу Миколаївського аграрного університету про стягнення коштів, -

В С Т А Н О В И В:

В липні 2015 року Вознесенський міськрайонний центр зайнятості в Миколаївській області звернувся до суду з позовом до Вознесенського коледжу Миколаївського аграрного університету про стягнення коштів у розмірі 53549,15 грн.

В обґрунтування позовних вимог зазначалося, що Вознесенський коледж Миколаївського аграрного університету невірно визначив вартість навчання в частині визначення розміру зносу визначених основних засобів, що призвело до необґрунтованого завищення вартості навчання 30 осіб за ваучерами.

Постановою Миколаївського окружного адміністративного суду від 01.09.2015 року у задоволенні позову Вознесенського міськрайонного центру зайнятості в Миколаївській області відмовлено.

Не погоджуючись з постановленим по справі судовим рішенням, Вознесенський міськрайонний центр зайнятості в Миколаївській області в апеляційній скарзі зазначає про невідповідність висновків суду обставинам справи. При цьому апелянт вважає, що судом допущено порушення матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи по суті. У зв'язку з чим в апеляційній скарзі ставиться питання про скасування постанови суду першої інстанції і винесення нової постанови із задоволенням позовних вимог.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про наявність підстав для часткового задоволення апеляційної скарги.

Судом першої інстанції встановлено, що позивачем у 2013-2014 роках було направлено на навчання на підставі ваучерів за спеціальністю «Землевпорядкування» до Вознесенського коледжу 30 осіб, з яких 25 осіб у 2013 році, 5 осіб у 2014 році.

Вартість навчання за розрахунками відповідача за весь період навчання 2 роки 10 місяців складала у 2013 році - 7800 грн., у 2014 році 9000 грн. Однак, позивач перерахував відповідачу вартість навчання в сумі 195 000 грн. в 2013 році та 45 000 грн. у 2014 році.

Відповідно до п.6 ст.61 Закону України «Про освіту» зазначено, що розмір плати за весь строк навчання встановлюється навчальним закладом у грошовій одиниці України - гривні, з урахуванням офіційно визначеного рівня інфляції за попередній календарний рік.

Згідно з ч.6,7 ст.73 Закону України «Про вищу освіту» розмір плати за весь строк навчання для здобуття відповідного ступеня вищої освіти, підвищення кваліфікації, а також порядок оплати освітньої послуги встановлюються у договорі (контракті), що укладається між вищим навчальним закладом та фізичною (юридичною) особою, яка замовляє платну освітню послугу для себе або для іншої особи, беручи на себе фінансові зобов'язання щодо її оплати.

Наказом Міністерства освіти і науки України від 23.07.2010 року № 736/902/758 «Про порядок надання платних освітніх послуг державними та комунальними навчальними закладами» п. 2.1. передбачено, що встановлення вартості платної освітньої послуги здійснюється на базі економічно обґрунтованих витрат, пов'язаних з її наданням.

Відповідно до п. 2.2. Положення про Вознесенський коледж МНАУ, останній готує фахівців відповідно до державних контрактів і регіональних замовлень, а також за договорами, укладеними з міністерствами, відомствами, підприємствами, установами, організаціями і громадянами.

Між коледжем та особами, які отримали ваучер, було укладено Договір на навчання, підготовку, перепідготовку, підвищення кваліфікації або про надання додаткових освітніх послуг, встановленого зразка, в якому зазначена загальна вартість освітньої послуги, визначено порядок розрахунків як безготівковий та зазначено, що плата вноситься одноразово за весь період навчання.

Вартість ваучера встановлюється в межах вартості навчання і не може перевищувати десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб, визначеного законом на момент прийняття рішення про його видачу.

У разі коли вартість навчання в навчальному закладі перевищує максимальну вартість ваучера, особа або роботодавець можуть здійснити оплату різниці вартості навчання.

Вознесенським коледжем МНАУ, при укладенні вищезазначених Договорів, було дотримано вимог п.12 Порядку видачі ваучерів для підтримання конкурентоспроможності осіб на ринку праці, який затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 30.03.2013 року № 207, а саме навчальний заклад протягом п'яти робочих днів після укладення договору про навчання подає центру зайнятості, який видав ваучер, завірену належним чином копію такого договору, розрахунок вартості витрат на навчання, відомості про рахунок навчального закладу для оплати вартості навчання із зазначенням прізвища, імені та по батькові особи, копію ліцензії на провадження діяльності з надання освітніх послуг, свідоцтво про атестацію або сертифікат про акредитацію навчального закладу, відривну частину ваучера з відміткою про прийняття на навчання.

Оплата за надані Вознесенським Коледжем послуги з навчання на підставі ваучера, Вознесенським МРЦЗ проводилась згідно кошторису, який наданий відповідачем до матеріалів справи.

Розрахунок кошторису витрат на професійне навчання за ваучерами складено враховуючи вимоги Постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2002 р. № 228 «Про затвердження Порядку складання, розгляду, затвердження та основних вимог до виконання кошторисів бюджетних установ» та Наказу Міністерства освіти і науки України, Міністерства економіки України, Міністерства фінансів України від 23.07.2010 N736/902/758, яким затверджено Порядок надання платних освітніх послуг державними та комунальними навчальними закладами.

Наказом Міністерства освіти і науки України, Міністерства економіки України, Міністерства фінансів України від 23.07.2010 N 736/902/758 затверджено Порядок надання платних освітніх послуг державними та комунальними навчальними закладами де зазначено (п.2.1), що встановлення вартості платної освітньої послуги здійснюється на базі економічно обґрунтованих витрат, пов'язаних з її наданням. Калькуляційною одиницею при цьому є вартість отримання відповідної платної освітньої послуги однією фізичною особою за весь період її надання у повному обсязі. У разі якщо строк надання платної освітньої послуги перевищує один календарний рік, а відповідно до чинних нормативно-правових актів замовник має право здійснювати оплату послуги частинами, у відповідному договорі (контракті) зазначаються всі поетапні суми та строки сплати.

Відповідно до цього Порядку навчальний заклад може диференціювати розмір плати за надання платної освітньої послуги виходячи з ліцензованого обсягу, співвідношення попиту та пропозиції за конкретними напрямами (спеціальностями) навчання на державному (регіональному) ринку освітніх послуг. Порядком надання платних освітніх послуг (п. 2.2) визначено, що складовими вартості витрат є:

- витрати на оплату праці працівників; нарахування на оплату праці відповідно до законодавства; безпосередні витрати та оплата послуг інших організацій; капітальні витрати;

- індексація заробітної плати, інші витрати відповідно до чинного законодавства.

Пунктом 2.5 Порядку встановлено, що до безпосередніх витрат та оплати послуг інших організацій при визначенні вартості платних освітніх послуг належать в тому числі і витрати щодо оплати комунальних послуг та енергоносіїв.

Державна фінансова інспекція здійснила ревізію використання коштів Фонду загальнообов?язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття у Вознесенському міськрайонному центрі зайнятості за період з 01.10.2011р. по 31.01.2015р. та в акті від 10.04.2015 року, складеному за результатами цієї ревізії. зазначила, що в ході ревізії встановлено, що відповідачем була завищена вартість навчання внаслідок необґрунтованого включення до кошторису витрат на навчання суми амортизації у завищеному розмірі на загальну суму 53 549,15 грн., тому позивачем зайво перераховані кошти в сумі 53 549,15 грн., чим завдано збитки на вказану суму.

Приймаючи рішення по справі, Миколаївський окружний адміністративний суд, розглянув зазначену справу за правилами Кодексу адміністративного судочинства України.

Однак, колегія суду апеляційної інстанції вважає, що зазначену справу не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства України з огляду на наступне.

Так, відповідно до частини 1 статті 2 КАС завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Згідно з частиною 2 статті 2 КАС України до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Таким чином, законодавець чітко визначив, що суттю адміністративного судочинства є судовий контроль за діяльністю органів влади та місцевого самоврядування в сфері дотримання прав та свобод громадян та юридичних осіб за допомогою процесуального закону з певними особливостями, зокрема, обов'язку доказування правомірності своєї діяльності органами влади чи самоврядування. Тобто, однією з визначальних особливостей КАС є те, що позивачем в адміністративній справі може бути фізична чи юридична особа, чиї права, свободи чи інтереси вони вважають порушеними, а відповідачем - орган влади, орган місцевого самоврядування, їхні посадові чи службові особи.

Відповідно до статті 50 КАС України громадяни України, іноземці чи особи без громадянства, їх об'єднання, юридичні особи, які не є суб'єктами владних повноважень, можуть бути відповідачами лише за адміністративним позовом суб'єкта владних повноважень: 1) про тимчасову заборону (зупинення) окремих видів або всієї діяльності об'єднання громадян; 2) про примусовий розпуск (ліквідацію) об'єднання громадян; 3) про примусове видворення іноземця чи особи без громадянства з України; 4) про обмеження щодо реалізації права на мирні зібрання (збори, мітинги, походи, демонстрації тощо); 5) в інших випадках, встановлених законом.

Правовий аналіз пунктів 1- 4 частини 4 статті 50 КАС України свідчить, що всі наведені підстави, коли громадяни, іноземці чи особи без громадянства, їх об'єднання, юридичні особи, які не є суб'єктами владних повноважень, можуть бути відповідачами за адміністративним позовом суб'єкта владних повноважень лише у випадках превентивного (попереднього) судового контролю за рішеннями, діями органів влади, які при реалізації своїх владних управлінських повноважень можуть порушити права чи свободи фізичних чи юридичних осіб.

Однак і в цих випадках, водночас із перевіркою дій чи бездіяльності вказаних осіб, обставин, що стали підставою для втручання суб'єктів владних повноважень, суд має перевірити на відповідність чинному законодавству рішення, дії чи бездіяльність самих суб'єктів владних повноважень.

Отже, зміст частини 4 статті 50 КАС України дає підстави вважати, що і пункт 5 частини 4 статті 50 КАС України, який є частиною норми процесуального права, існує як послідовне продовження випадків «превентивного» судового контролю і має розумітися та застосовуватися судами саме в такому значенні, а не як норма, що давала би право для розширеного тлумачення права суб'єкта владних повноважень на адміністративний позов. Такий безпідставний підхід до розуміння змісту пункту 5 частини 4 статті 50 КАС України по суті призводить до відмови органів влади від виконання своїх функціональних обов'язків та можливої дискреційної поведінки.

За пунктом 5 частини 4 статті 50 КАС України суб'єкт владних повноважень може звертатися до суду з адміністративним позовом до громадян України, іноземців чи осіб без громадянства, їх об'єднань, юридичних осіб, які не є суб'єктами владних повноважень, для превентивного судового контролю своєї ж діяльності і у випадках, визначених законом.

Враховуючи те, що предметом спору по цій справі є відшкодування збитків Фонду загальнообов?язкового державного соціального страхування України, завданих внаслідок завищення Вознесенським коледжем Миколаївського аграрного університету вартості навчання за ваучерами, виданими Вознесенським міськрайонним центром зайнятості та відповідачем у цій справі є юридична особа, яка не є органом владних повноважень, судова колегія суду апеляційної інстанції дійшла до висновку що спірні правовідносини за своєю сутністю та юридичною природою не є публічно-правовими, а тому вони не підлягають вирішенню в порядку адміністративного судочинства України.

Відповідно до вимог пункту 1 частини 1 статті 157 КАС України суд закриває провадження у справі, якщо справу не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

У відповідності до ст. 203 КАС України, постанова або ухвала суду першої інстанції скасовується в апеляційному порядку і позовна заява залишається без розгляду або провадження у справі закривається з підстав, встановлених відповідно статтями 155 і 157 цього Кодексу.

Керуючись п.1.ч.1.ст.157,ст.ст.195,196,198,203,205,206,254 КАС України, апеляційний суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Вознесенського міськрайонного центру зайнятості в Миколаївській області задовольнити частково.

Постанову Миколаївського окружного адміністративного суду від 01.09.2015 року скасувати.

Провадження по справі за адміністративним позовом Вознесенського міськрайонного центру зайнятості в Миколаївській області до Вознесенського коледжу Миколаївського аграрного університету про стягнення зайво перерахованих коштів в сумі 53549,15 грн. - закрити.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили негайно після її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого Адміністративного Суду України протягом двадцяти днів після складання повного тексту ухвали.

Повний текст ухвали складено та підписано 16.12.2015 року

Головуючий: суддя Л.Є. Зуєва

суддя О.А. Шевчук

суддя А.Г. Федусик