Справа № 808/4274/14
Суддя: Зайцев М.П.
Дата ухвалення: 2015-12-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 грудня 2015 року м. Київ К/800/33529/15

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:

головуючого - судді Зайцева М.П.,

суддів: Веденяпіна О.А., Маринчак Н.Є.,

за участю секретаря судового засідання - Бруя О.Д.,

представника позивача - Арістархової П.М.,

представника відповідача - Мороза П.В.,

розглянувши у судовому засіданні в приміщенні суду касаційну скаргу Спеціалізованої державної податкової інспекції по роботі з великими платниками податків у м. Запоріжжі Міжрегіонального Головного управління Міндоходів на постанову Запорізького окружного адміністративного суду від 18 серпня 2014 року та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 02 липня 2015 року у справі № 808/4274/14 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Запоріжнафтопродуктгруп" до Спеціалізованої державної податкової інспекції по роботі з великими платниками податків у м. Запоріжжі Міжрегіонального Головного управління Міндоходів про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, -

в с т а н о в и в:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Запоріжнафтопродуктгруп" (далі - ТОВ "Запоріжнафтопродуктгруп") звернулось в суд з позовом до Спеціалізованої державної податкової інспекції по роботі з великими платниками податків у м. Запоріжжі Міжрегіонального Головного управління Міндоходів (далі - СДПІ), в якому просило визнати противоправними та скасувати прийняті відповідачем податкові повідомлення рішення від 13 березня 2014 року №, № та №..

Постановою Запорізького окружного адміністративного суду від 18 серпня 2014 року адміністративний позов задоволено повністю.

Ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 18 червня 2015 року по справі № 808/4274/14 постанову Запорізького окружного адміністративного суду від 18 серпня 2014 року у справі №808/4274/14 скасовано в частині задоволення позовних вимог щодо визнання противоправними та скасування прийнятих відповідачем податкових повідомлень рішень від 13 березня 2014 року № в частині основного платежу на суму 680 777,00 грн. та штрафних-фінансових санкцій на суму 208 199, 00 грн., та № в частині в основного платежу на суму 568 974,00 грн. та штрафних-фінансових санкцій на суму 284 487,00 грн. та провадження у справі в цій частині закрито.

Згідно з ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 02 липня 2015 року по справі № 808/4274/14 постанову Запорізького окружного адміністративного суду від 18 серпня 2014 року у справі №808/4274/14 скасовано в частині задоволення позовних вимог щодо визнання противоправними та скасування податкового повідомлення-рішення № від 13 березня 2014 року в частині донарахованого основного податку на прибуток в сумі 25 грн. та провадження у справі в цій частині закрито.

Ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 02 липня 2015 року залишено без змін постанову Запорізького окружного адміністративного суду від 18 серпня 2014 року в частині визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 13 березня 2014 року № на суму 413 752,00 (чотириста тринадцять тисяч сімсот пятдесят дві) грн. 04 коп.; № на суму 50 774,00 (пятдесят тисяч сімсот сімдесят чотири) грн. донарахованого основного податку на додану вартість та відповідної штрафної (фінансової) санкції на суму 25 387,00 (двадцять пять тисяч триста вісімдесят сім) грн.

В касаційній скарзі відповідач, посилаючись на порушення судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, просить їх рішення скасувати та ухвалити нове, яким у задоволені позову відмовити.

Заслухавши суддю - доповідача, присутніх у судовому засіданні, перевіривши доводи касаційної скарги щодо дотримання правильності застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі, колегія суддів, враховуючи межі касаційної скарги дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що відповідачем було проведено документальну планову виїзну перевірку ТОВ "Запоріжнафтопродуктгруп", з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01 липня 2011 року по 31 грудня 2012 року, валютного та іншого законодавства за період з 01 липня 2011 року по 31 грудня 2012 року.

За результатами вказаної перевірки відповідачем складено акт №59/28-04-42/37221323 від 12 лютого 2014 року в якому зроблено висновок про порушення позивачем вимог: п.п.14.1.27, п.п.14.1.56 п.14.1 ст.14, п.135.1, п.п.135.5.15 п.135.5 ст.135, п.137.4, п.137.10 ст.137, п.138.1, п.138.2, абз. "е" п.п.138.10.3 п.138.10 ст.138 Податкового кодексу України, в результаті чого занижено податок на прибуток в періоді, що перевірявся, на загальну суму 189 077 165,00 грн.; п.189.1 ст.189, п.198.1, п.198.5 ст.198, п.200.1 ст.200 Податкового кодексу України, в результаті чого занижено податок на додану вартість в періоді, що перевірявся, на загальну суму 619 748,00 грн.; п.70.16 ст.70 гл.6 розділу ІІ, п.п. "б" п.176.2 ст.176 розділу ІV Податкового кодексу України, розділу 3 Порядку заповнення та подання податковими агентами Податкового розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, і сум утриманого з них податку, затвердженого Наказом ДПАУ №1020 від 24 грудня 2010 року подано податкову звітність за ф.№ 1 ДФ за 3 квартал 2011 року, 2 квартал 2012 року не у повному обсязі, з недостовірними відомостями, з помилками податкової звітності про суми доходів нарахованих (сплачених) на користь платників податків, суми утриманого з них податку; п.2.3 п.2 Постанови правління національного банку України №637 від 15 грудня 2004 року - встановлено перевищення затвердженого ліміту каси на загальну суму 206 876,02 грн.

Відповідальність за перевищення встановлених лімітів залишку готівки в касах підприємств передбачено ст.1 Указу Президента України від 12 жовтня 1995 року №436/95 "Про застосування штрафних санкцій за порушення норм з регулювання обігу готівки"; п.1 та п.7 ст.7 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування" від 08 липня 2010 року №2464-VI, в результаті чого занижено єдиний соціальний внесок в сумі 1160,68 грн.

На підставі акта перевірки відповідачем прийнято податкові повідомлення-рішення від 13 березня 2014 року: №, яким позивачу нараховані штрафні (фінансові) санкції на суму 413752,04 грн.; №, яким позивачу збільшено суму грошового зобовязання за основним платежем податок на додану вартість у розмірі 619748,00 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями у розмірі 309874,00; №, яким позивачу збільшено суму грошового зобовязання за основним платежем податок на прибуток у розмірі 680802,00 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями у розмірі 208224,00.

За результатами адміністративного оскарження вищевказані податкові повідомлення-рішення залишено без змін.

Згідно з частиною другою статті 220 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги, але при цьому може встановлювати порушення норм матеріального чи процесуального права, на які не було посилання в касаційній скарзі.

Задовольняючи в оскаржуваній частині позовні вимоги, суди першої та апеляційної інстанцій виходили з наступних мотивів, з якими погоджується суд касаційної інстанції.

Щодо податкового повідомлення-рішення від 13 березня 2014 року №, слід зазначити наступне.

Згідно з актом перевірки позивачем наказом № 55 від 31 грудня 2010 року встановлено ліміт залишку готівки каси по СП "Запорізьке ВРН", який дорівнює 824 147 грн.

У перевіряємому періоді, СП "Запорізьке ВРН" за реалізацію дизельного палива згідно з договором від 10 січня 2011 року здійснювало готівкові розрахунки з фізичною особою - підприємцем Яриш В.І. по рахунку 361 понад граничної суми встановленої законодавством, а саме, 10 000 грн.

Проте, при проведенні перевірки податковим органом було зазначено про порушення позивачем п.2.3. Постанови Правління НБУ №637 в редакції від 06 червня 2013 року, яка діяла на момент перевірки.

Разом з тим, при здійсненні перевірок податковими органами не досліджувалась правильність нарахування та сплати податків і зборів у відповідності до нормативно-процесуальних актів, які були чинними на момент здійснення господарських операцій.

Пункт 2.3. положення №637, в редакції, яка діяла в період, що перевірявся, встановлював, що у разі здійснення підприємствами готівкових розрахунків з іншими підприємствами (підприємцями) понад установлену граничну суму (10000 грн.), кошти в розмірі перевищення встановленої суми розрахунків додаються до фактичних залишків готівки на кінець дня платника готівки одноразово в день здійснення цієї операції з подальшим порівнянням одержаної розрахункової суми із підтвердженим лімітом каси.

Враховуючи положення вказаної правової норми, ця вимога стосується лише платника готівки, при цьому позивач фактично був отримувачем готівки. Поширення обмежень на осіб, які приймають готівку, зазначеним Положенням №637, в редакції, що діяла на момент здійснення господарських операцій, не передбачено, що також підтверджується листом НБУ №11-113/1430-4321 від 27 квітня 2005 року.

Пункт 7.23 Положення №637 містить порядок розрахунку понадлімітних залишків готівки в касі, відповідно до якого позивачем було зроблено розрахунок, в якому відсутні понадлімітні залишки готівки в касі підприємства за перевіряємий період.

Крім того, що згідно з оглядовим листом ДПА України №14083/7/23-7017/572 від 06 липня 2009 року, обмеження 10 000 грн. не розповсюджується на готівкові розрахунки, які були належним чином проведені через зареєстровані РРО.

При цьому, згідно з матеріалами справи, всі грошові кошти, що надходили в перевіряємий період, обліковувалися через касовий апарат МІНІ 500.02МЕ, заводський номер ПБ 57303712, фіскальний номер 824002807, зареєстрований 22 лютого 2011 року в СДПІ (реєстраційне посвідчення №).

Крім цього, п.5.9. Положення №637 зазначено, що готівкові кошти не вважається понадлімітними в день їх надходження, якщо вони були здані в сумі, що перевищує встановлений ліміт каси, до обслуговуючих банків не пізніше наступного робочого дня банку або були видані для використання підприємством відповідно до законодавства наступного дня на потреби, які пов'язані з діяльністю підприємства.

При цьому, відповідно до Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні, затвердженим Постановою Правління НБУ №367 від 15 грудня 2004 року, Постановою Правління НБУ №252 від 29 квітня 2009 року "Про встановлення граничної суми готівкового розрахунку" на підставі розрахунків встановлення лімітів залишків готівкових коштів в касах відділень реалізації нафтопродуктів і АЗС, ТОВ "Запоріжнафтопродуктгруп" було видано наказ №55 від 31 грудня 2010 року, відповідно до якого з 01 січня 2011 року для СП "Запорізьке ВРН" встановлено ліміт каси у сумі 824 147 грн. На виконання вимог цього наказу, розпорядженням СП "Запорізьке ВРН" №29 від 31 грудня 2010 року встановлено ліміт каси по нафтобазі у сумі 5 045, 00 грн. На виконання п.2.8. положення №637 всі суми готівкових надходжень в той же день були проінкасовані службою інкасації банку і здані до установи банку.

Судами встановлено, що згідно з звітом касира за 04 серпня 2011 року (аркуш 29 касової книги) залишок на початок дня складав 1 465,09 грн., надходження грошових коштів за цей день становили 43 761,25 грн., видаток на кінець дня - 45 080,00 грн., в результаті чого залишок на кінець 04 серпня 2011 року складав 146,34 грн. Внесення грошових коштів в цей же день до установи банку підтверджується квитанцією ПАТ КБ "Приватбанк" м. Запоріжжя від 04 серпня 2011 року №6288.62.1.

Аналогічна ситуація і по іншим перевіряємим датам: 01 вересня 2011 року залишок на початок дня склав 1 343,99 грн. Надходження грошових коштів за цей день становили 100668,15 грн. Видаток на кінець дня - 101 440,00 грн. Залишок на кінець 01 вересня 2011 року склав 572,14 грн. Внесення грошових коштів в цей же день до установи банку підтверджується квитанцією ПАТ КБ "Приватбанк" м. Запоріжжя від 01 вересня 2011 року №6032.3.2; 06 вересня 2011 року залишок на початок дня складав 4853,05 грн. Надходження грошових коштів за цей день становили 24620,00 грн. Видаток на кінець дня - 29 369,00 грн. Залишок на кінець 06 вересня 2011 року склав 104,05 грн. Внесення грошових коштів в цей же день до установи банку підтверджується квитанцією ПАТ КБ "Приватбанк" м. Запоріжжя від 06 вересня 2011 року №6032.29; 15 вересня 2011 року - залишок на початок дня склав 3782,24 грн. Надходження грошових коштів за цей день становили 100825,00 грн. Видаток на кінець дня становив 103570,00 грн. Залишок на кінець 15 вересня 2011 року склав 1037,24 грн. Внесення грошових коштів в цей же день до установи банку підтверджується квитанцією ПАТ КБ "Приватбанк" м. Запоріжжя від 15 вересня 2011 року №6032.106.1.

Отже, судами вірно встановлені зазначені обставини справи та враховуючи те, що відповідачем не було застосовано до спірних відносин абз. 4 п.2.3. Положення №367, в редакції, що діяла у перевіряємий період, у зв'язку з чим було застосовано санкції за здійснення підприємством розрахунків з іншим підприємцем понад установлену граничну суму, не передбачені жодним нормативним актом, що діяв на момент проведення розрахунків, і до неналежного суб'єкта та дійшов обґрунтованого висновку про відсутність в діях позивача порушень чинного законодавства з регулювання обігу готівки.

Стосовно податкового повідомлення-рішення від 13 березня 2014 року № слід зазначити наступне.

Згідно з актом перевірки за результатами проведених річних інвентаризацій в 2011 та 2012 роках при виявленні нестач палива по бухгалтерському рахунку № 203 "Паливо" позивачем в порушення п.189.1 ст.189, п.198.5 ст.198, п.200.1 ст.200 Податкового кодексу України, не було нараховане податкове зобов'язання з ПДВ, таким чином на думку відповідача має місце заниження позивачем бази оподаткування податком на додану вартість у сумі 253 866,10 грн. і як наслідок заниження податкового зобовязання з ПДВ на загальну суму 50 773,22 грн.

Судами встановлено, що за результатами проведеної інвентаризації ТМЦ станом на 01 жовтня 2011 року позивачем виявлено нестачу пального по Михайлівському ВРН на 38963,21 грн. (рах.бух.обліку 203, марки машини РЕНО №453-86, РЕНО №453-79).

Протоколом №1-2011 від 10 листопада 2011 року розглянуто протоколи робочих інвентаризаційних комісій СП "Михайлівське ВРН", зокрема, встановлена невідповідність розрахунків у бухгалтерському обліку по рахунку 203 "Паливо" фактичній його наявності.

Після проведення перевірки норм списання, розпорядженням №1 від 12 січня 2011 року "Про затвердження норм витрат палива" встановлені норми витрат палива на 100 км пробігу для такої категорії транспорту як РЕНО Преміум та ЕЛАРА.

На підставі наказу від 25 вересня 2012 року №110 "Про проведення річної інвентаризації" позивачем та відділеннями підприємства здійснено інвентаризацію активів і зобов'язань з перевіркою їх фактичної наявності та документального підтвердження, в т.ч. основних засобів і малоцінних нематеріальних активів, які знаходяться в оренді, і ТМЦ на 01 жовтня 2012 року грошових коштів, документів і бланків суворої звітності, розрахунків з банком, розрахунків з покупцями, постачальниками, іншими дебіторами і кредиторами, на 01 січня 2013 року.

За результатами проведеної інвентаризації ТМЦ станом на 01 жовтня 2012 року виявлено нестачу пального по Михайлівському ВРН (Протокол №2 від 19.10.2012) на суму 63 442,40 грн. (рах.бух.обліку 203, марки машини РЕНО №453-86, РЕНО №453-79).

За результатами проведеної інвентаризації ТМЦ станом на 01 жовтня 2012 року виявлено нестачу пального по Бердянському ВРН на суму 151 460,49 грн. (рах.бух.обліку 203, паливо).

Протоколом №1/2012 від 16 листопада 2012 року розглянуто результати інвентаризації основних фондів нематеріальних активів, ТМЦ станом на 01 жовтня 2012 року.

Протоколом робочої інвентаризаційної комісії СП "Бердянське ВРН" від 22 жовтня 2012 року №3 та Протоколом робочої інвентаризаційної комісії СП "Михайлівське ВРН" від 19 жовтня 2012 року №2 встановлена невідповідність розрахунків у бухгалтерському обліку по рахунку 203 "Паливо" фактичній його наявності. Розбіжності могли виникнути у зв'язку з неправильним встановленням норм витрат палива на 100 км пробігу.

Комісія вирішила: Для встановлення фактичних норм витрат дизельного палива автомобілями РЕНО Преміум №523-85, №453-75 (СП "Бердянське ВРН"), №453-86, №453-79 (СП "Михайлівське ВРН") створити комісію, якій доручено, за участю водіїв зазначених автомобілів протягом двох місяців контролювати заправку, пломбування паливних баків, пройдений кілометраж, залишки палива, використовувати данні GPS. Результати дослідження оформити актом, на підставі якого провести коригування за 2012 рік в фінансовій звітності - за 2013 рік.

Отже, за результатами проведення річних інвентаризацій в 2011 та 2012 роках були встановлені причини відхилень між даними фактичних витрат палива за даними бухгалтерського обліку в 2011 році по СП "Михайлівське ВРН" у сумі 38 963,21 грн., в 2012 році по СП "Бердянське ВРН" у сумі 15 1460,49 грн. та по СП "Михайлівське ВРН" у сумі 63 442,40 грн. При цьому при виявленні нестач палива по бухгалтерському рахунку №203 "Паливо" позивачем не було нараховане податкове зобов'язання з ПДВ, відповідно до п.189,1 ст.189, п.198 ст.198 та п.200.1 ст.200 ПК України.

Враховуючи зазначене, зазначені відхилення не є нестачами, оскільки це фактично - надлишково використане паливо, витрата якого підтверджується первинними документами підприємства.

З огляду на викладене, суди першої та апеляційної інстанцій дійшли правильного висновку щодо обґрунтованості позовних вимог та необхідності скасування оскаржуваних податкових повідомлень-рішень.

Згідно частини першої статті 224 Кодексу адміністративного судочинства України, суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили порушень норм матеріального і процесуального права під час ухвалення судових рішень чи вчинення процесуальних дій.

Колегія суддів дійшла висновку, що рішення судів першої та апеляційної інстанцій ухвалені з дотриманням норм матеріального та процесуального права, правова оцінка обставинам у справі дана правильно, підстав для їх скасування з мотивів, викладених в касаційній скарзі, немає.

Керуючись статтями 221, 223, 224, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, -

у х в а л и в:

Касаційну скаргу Спеціалізованої державної податкової інспекції по роботі з великими платниками податків у м. Запоріжжі Міжрегіонального Головного управління Міндоходів залишити без задоволення, а постанову Запорізького окружного адміністративного суду від 18 серпня 2014 року та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 02 липня 2015 року у справі № 808/4274/14 - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути переглянута Верховним Судом України з підстав, у порядку та в строки, встановлені статтями 236-238, 239-1 Кодексу адміністративного судочинства України.

Судді: М.П. Зайцев

О.А. Веденяпін

Н.Є. Маринчак