Справа № 815/3181/15
Суддя: Тарасишина О.М.
Дата ухвалення: 2015-12-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 815/3181/15
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 грудня 2015 року 14 год. 23 хв. м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Тарасишиної О.М.,

за участю секретаря Слободянюка К.С.,

За участю сторін:

Позивача не з'явився,

представника Відповідача Бурдейної О.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі адміністративну справу за позовом ОСОБА_2 до Державної податкової інспекції у Малиновському районі м. Одеси Головного управління ДФС в Одеській області про визнання незаконним та скасування наказів від 22.05.2015 року № 384, № 80-О, поновлення на посаді та стягнення моральної шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

До суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_3 до Виконавчого комітету Одеської міської ради про визнання протиправним та скасування розпорядження від 01.04.2015 року № 376К, поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди.

Ухвалою від 04.09.2015 року Одеським окружним адміністративним судом відкрито провадження по даній справі

Позивач у судове засідання 10.12.2015 року не з'явився, про дату, час та місце судового засідання повідомлявся належним чином, 10.12.2015 року (вхід. № 32225/15) надав суду клопотання про розгляд справи за його відсутності. Зазначив, що позовні вимоги підтримує у повному обсязі.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що відповідно до наказу в.о. начальника ДПІ у Малиновському районі м.Одеси Головного управління ДФС в Одеській області від 29.01.2015 року ОСОБА_2 призначена на посаду начальника управління оподаткування юридичних осіб ДПІ у Малиновському районі м.Одеси Головного управління ДФС в Одеській області. Наказом № 80-о від 22.05.2015 року ОСОБА_2 звільнено з посади начальника управління оподаткування юридичних осіб ДПІ у Малиновському районі м.Одеси Головного управління ДФС в Одеській області. Підставою для зазначеного наказу стали акт службового розслідування від 19.05.2015 року № 5/1552-13-22, наказ ДПІ у Малиновському районі м.Одеси ГУ ДФС в Одеській області від 22.05.2015 № 384 «Про результати службового розслідування», копія наказу ДПІ у Київському районі м.Одеси ГУ ДФС в Одеській області від 28.01.2015 № 7-0 «Про звільнення ОСОБА_2». Відповідно до наказу № 384 від 22.05.2015 року «Про результати службового розслідування», рішення про звільнення ОСОБА_2 прийнято за порушення Присяги державного службовця, що виразилося у скоєнні нею вчинку проти інтересів служби, який суперечить покладеним на неї обов'язкам, підриває довіру до неї як до носія влади, що призводить до приниження авторитету державного органу відповідно до п.6 ч.1 ст. 30 Закону України від 16.12.1993р. № 3723-XII «Про державну службу». Наказ винесений на підставі висновку Акту службового розслідування від 19.05.2015 року № 5/15-52-13-22. Позивач наголошує на тому, що факти, викладені в Акті службового розслідування щодо отримання ОСОБА_4 неправомірної вигоди від директора ТОВ «Домасс 2014», не доведені та не встановлені вироком суду та згідно з принципом презумпції невинуватості позивач вважається невинуватим у скоєнні злочину, доки інше не буде встановлено вироком суду. У зв'язку з викладеним, позивач вважає, що його звільнення з займаної посади через нібито отриманням ним неправомірної вигоди суперечить вимогам Конституції України та іншим законам України.

Окрім того, позивач вважає, що він незаконно залишився без роботи та переніс значні моральні страждання, у зв'язку з чим йому завдано моральну шкоду, яку він оцінює у розмірі 50000 гривень.

Відтак, позивач вважає своє звільнення незаконним, а накази про результати службового розслідування та про звільнення, протиправним та таким, що підлягають скасуванню, відтак просить суд:

визнати незаконним та скасувати наказ в.о. начальника Державної податковій інспекції у Малиновському районі м.Одеси ГУ ДФС в Одеській області від 22.05.2015 № 384 «Про результати службового розслідування»;

визнати незаконним та скасувати наказ в.о. начальника Державної податковій інспекції у Малиновському районі м.Одеси ГУ ДФС в Одеській області від 22.05.2015 № 80-0 «Про звільнення ОСОБА_2.»;

поновити ОСОБА_2 на посаді начальника управління оподаткування юридичних осіб Державної податкової інспекції у Малиновському районі м.Одеси Головного управління Державної фіскальної служби в Одеській області;

стягнути з ДПІ у Малиновському районі м.Одеси ГУ ДФС в Одеській області на користь ОСОБА_2 середній заробіток за час вимушеного прогулу, починаючи з 22.05.2015 по дату фактичного поновлення на роботі;

зобов'язати ДПІ у Малиновському районі м.Одеси ГУ ДФС в Одеській області відшкодувати ОСОБА_2 моральну шкоду у розмірі 50000 гривень.

Представник відповідача проти задоволення позовних вимог заперечував, просив суд відмовити у задоволенні позову повністю, в тому числі посилаючись на обставини викладені у письмових запереченнях наданих до суду.

Вислухавши пояснення сторін у справі, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд дійшов висновку, що у задоволені позовних вимог необхідно відмовити повністю з наступних підстав.

Як пояснив представник відповідача під час розгляду справи, підприємством ТОВ «Домас - 2014» ( керівник ОСОБА_5.) до ДПІ у Малиновському районі м. Одеси ГУ ДФС в Одеській області повторно 25.03.2015 було подано до ДПІ реєстраційну заяву платника податку на додану вартість ф.№1-ПДВ (вхідний ДПІ від 25.03.2015 №4819/10) щодо обов'язкової реєстрації платником податку на додану вартість на підставі п. 181.1 ст. 181 Податкового кодексу України. Згідно з вимогами п.4.10 розділу 4 „Взаємодія між структурними підрозділами при реєстрації платників податку на додану вартість" Порядку взаємодії між структурними підрозділами органів ДПС з питань реєстрації та обліку платників податків, затвердженого наказом ДПС України від 01.08.2012 №671 (із змінами та доповненнями), від управління оподаткування юридичних осіб до управління реєстрації платників та електронних сервісів надійшла службова записка №44-47/15-52-15-02 від 27.03.2015 за підписом начальника ОСОБА_4 , в якій було повідомлено, що в ході розгляду реєстраційної заяви за ф.№1-ПДВ встановлено, що згідно наданих до заяви копій документів на підставі п. 183.8 ст. 183 Кодексу немає можливості визначити відповідність підприємства вимогам п. 181.1 ст. 181 Кодексу. За результатами розгляду ДПІ було складено лист від 27.03.2015 (№398/10/15-52-11-01 з причинами відмови в реєстрації платником ПДВ (згідно з наданими до заяви копіями документів немає можливості визначити відповідність вимогам ст. 181 ПКУ) та було запропоновано подати до ДПІ реєстраційну заяву за ф.№1-ПДВ згідно з вимогами чинного законодавства. За інформацією , яка надійшла 24.03.2015року на сервіс Державної фіскальної служби України «Пульс» від директора ТОВ « Домас 2014» ОСОБА_5, начальник управління оподаткування юридичних осіб ДПІ у Малиновському районі м. Одеси ГУ ДФС в Одеській області ОСОБА_4 вимагала від неї неправомірну вигоду в розмірі 10 000 грн. за прийом заяви та позитивне вирішення питання щодо внесення підприємства до Реєстру платників податку на додану вартість. За цією інформацією органами прокуратури в ЄРДР зареєстровано заяву та порушено кримінальне провадження № 0000184 від 30.03.2015 за ч.3 ст. 368 КК України. 02.04.2015 ОСОБА_4 викликала до свого службового кабінету головного державного ревізора - інспектора відділу відшкодування ПДВ управління оподаткування юридичних осіб ОСОБА_6, якого попросила підвезти ОСОБА_5 до дому та повідомила, що остання повинна передати для неї деякі документи. Того ж дня, приблизно о 11 год. 00 хв. ОСОБА_5, знаходячись в автомобілі „Черрі Амулет" державний номер НОМЕР_1, біля будинку №19 по вул. Бреуса в м. Одесі, передала ОСОБА_6 для подальшої передачі ОСОБА_4, неправомірну вигоду у розмірі 10 000 грн., які ОСОБА_6 добровільно видав співробітникам правоохоронних органів в своєму службовому кабінеті № 405, розташованому в адміністративній будівлі ДПІ в Малиновському районі м. Одеси ГУ ДФС в Одеській області.". У своєму поясненні від 07.05.2015 ОСОБА_6 було зазначено, що відповідно до положення про відділ та посадової інструкції він не має жодного відношення до реєстрації та видачі витягів з реєстру платників ПДВ. На теперішній час триває кримінальне провадження за №0000184 за ознаками злочину передбаченого ч.3. ст.368 КК України, по якому ОСОБА_6 проходить як свідок.

Зазначені вище обставини відображення в акті службового розслідування від 19 травня 2015 року № 5/15-52-13-22, яке проводилося відповідно до подання управління внутрішньої безпеки ГУ ДФС в Одеській області від 07.04.2015 № 51 1/11/15-32-08-02-12 « Щодо призначення службового розслідування відносно службових осіб ГУ ДФС в Одеській області», яке надійшло до ДПІ у Малиновському районі м. Одеси ГУ ДФС в Одеській області супровідним листом ГУ ДФС в Одеській області від 15.04.2015 № 3781/7/15-32-14-02-05 « Про призначення службового розслідування ». Службове розслідування проведено за участі співробітників УВБ ГУ ДФС в Одеській області та ГУ ДФС в Одеській області.

Під час розгляду справи судом встановлено, а сторонами не заперечувалось, що ухвалою Приморського суду м. Одеси від 07.04.2015 року №1-кс/522/5582/15 ОСОБА_2 відсторонена від посади начальника управління оподаткування юридичних осіб ДПІ у Малиновському районі м. Одеси ГУ ДФС в Одеській області.

За результатами проведеного службового розслідування та на підставі акту службового розслідування від 19 травня 2015 року № 5/15-52-13-22 видано наказ ДПІ у Малиновському районі м. Одеси від 22.05.2015 № 384 « Про результати службового розслідування», відповідно до якого прийнято рішення про звільнення ОСОБА_2 з займаної посади начальника управління оподаткування юридичних осіб ДПІ у Малиновському районі м. Одеси ГУ ДФС в Одеській області за порушення Присяги державного службовця, що виразилося у скоєнні нею вчинку проти інтересів служби, який суперечить покладеним на неї обов'язкам, підриває довіру до неї як до носія влади, що призводить до приниження авторитету державного органу відповідно до п.6 частини першої ст.30 Закону України від 16 грудня 1993 року № 3723 - XII « Про державну службу » та наказ ДПІ у Малиновському районі м. Одеси ГУ ДФС в Одеській області від 22.05.2015 № 80-о « Про звільнення ОСОБА_2 ».

Завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ (ч. 1 ст. 2 КАС України).

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч.1 ст.9 Кодексу адміністративного судочинства України, суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 3 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Публічна служба - це діяльність на державних політичних посадах, професійна діяльність суддів, прокурорів, військова служба, альтернативна (невійськова) служба, дипломатична служба, інша державна служба, служба в органах влади Автономної Республіки Крим, органах місцевого самоврядування (пункт 15 частини 1 статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України).

Як було встановлено судом, позивач -ОСОБА_2 проходила публічну службу на посаді начальника управління оподаткування юридичних осіб ДПІ у Малиновському районі м. Одеси ГУ ДФС в Одеській області.

Публічні службовці несуть відповідальність за належне виконання свого обов'язку у всіх його проявах, зокрема: за повну і ефективну реалізацію владних повноважень; за результати виконуваних службових доручень; за досягнення встановленої мети і використання для найбільш раціональних шляхів; за дотриманням правил службової етики. Звільнення є наслідком недотримання публічним службовцем вимог Закону України «Про державну службу», зловживання службовими правами, які мають цільове призначення і спрямовані на забезпечення виконання службових завдань. Підвищений ступінь юридичної відповідальності публічних службовців зумовлений специфікою їхнього правового статусу. Персональна відповідальність за виконання службових обов'язків і дотримання дисципліни є одними з принципів публічної служби

Суспільні відносини, які охоплюють діяльність держави щодо створення правових, організаційних, економічних та соціальних умов реалізації громадянами України права на державну службу, загальні засади діяльності, статус державних службовців, які працюють в державних органах та їх апараті, регулюються Законом України «Про державну службу».

Згідно з частиною 1 статті 30 Закону України «Про державну службу» державна служба припиняється, передусім, із загальних підстав, передбачених Кодексом законів України про працю , а також з підстав, визначених даною статтею. Таким чином, при звільненні особи з публічної служби за загальними підставами передбаченими КЗпП України, на цю особу можуть поширюватися гарантії, передбачені цим Кодексом , якщо інше прямо не передбачено спеціальним законом. Відповідно до статті 30 Закону державна служба припиняється у разі: 1) порушення умов реалізації права на державну службу (стаття 4 цього Закону); 2) недотримання пов'язаних із проходженням державної служби вимог, передбачених статтею 16 цього Закону; 3) досягнення державним службовцем граничного віку проходження державної служби; 4) відставки державних службовців, які займають посади першої або другої категорії; 5) виявлення або виникнення обставин, що перешкоджають перебуванню державного службовця на державній службі; 6) відмови державного службовця від прийняття або порушення Присяги, передбаченої статтею 17 цього Закону; 7) неподання або подання державним службовцем неправдивих відомостей щодо його доходів, передбачених статтею 13 цього Закону.

Таким чином суд зазначає, що звільнення ОСОБА_2 було здійснене на підставі саме пункту 6 статті 30 Закону, у зв'язку з порушенням нею присяги, передбаченої статтею 17 Закону.

Згідно статті 17 Закону громадяни України, які вперше зараховуються на державну службу, приймають Присягу такого змісту: «Повністю усвідомлюючи свою високу відповідальність, урочисто присягаю, що буду вірно служити народові України, суворо дотримувати Конституції та законів України, сприяти втіленню їх у життя, зміцнювати їх авторитет, охороняти права, свободи і законні інтереси громадян, з гідністю нести високе звання державного службовця, сумлінно виконувати свої обов'язки». Державний службовець підписує текст Присяги, який зберігається за місцем роботи. Про прийняття Присяги робиться запис у трудовій книжці.

При вступі на державну службу ОСОБА_2 08 лютого 1996 року складено Присягу державного службовця, про що свідчить її особистий підпис під текстом Присяги державного службовця.

Відтак, при прийнятті на державну службу та після підписання присяги держслужбовця, особа зобов'язана дотримуватись тих основоположних принципів та обов'язків, що визначаються присягою.

Статтею 5 Закону визначено, що державний службовець повинен: сумлінно виконувати свої службові обов'язки; шанобливо ставитися до громадян, керівників і співробітників, дотримуватися високої культури спілкування; не допускати дій і вчинків, які можуть зашкодити інтересам державної служби чи негативно вплинути на репутацію державного службовця.

Постановою Верховного Суду України від 4 червня 2013 року по справі № 21-171а13 зазначено, що аналізуючи текст Присяги, можна дійти висновку, що в основі поведінки державного службовця закладені етичні, правові та службово- дисциплінарні норми поведінки, недодержання яких утворює факт порушення Присяги.

Отже, складаючи Присягу, державний службовець покладає на себе не тільки певні службові зобов'язання, але й моральну відповідальність за їх виконання. У зв'язку з цим як порушення Присяги слід розуміти скоєння державним службовцем проступку (вчинку) проти інтересів служби, який суперечить покладеним на нього обов'язкам, підриває довіру до нього як до носія влади, що призводить до приниження авторитету державного органу та унеможливлює подальше виконання ним своїх обов'язків.

Відповідно до вимог Кримінального процесуального кодексу України досудове розслідування розпочинається з моменту внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань , таким чином, в період виконання ОСОБА_2 посадових обов'язків дії начальника управління оподаткування юридичних осіб ДПІ у Малиновському районі м. Одеси ГУ ДФС в Одеській області зашкодили інтересам державної служби та негативно вплинули на репутацію державного службовця і Державної фіскальної служби України в цілому.

Відтак, суд погоджується з позицією відповідача, що вчинок, здійснений ОСОБА_2 вважається таким, що порочить її як державного службовця, та дискредитує ДПІ у Малиновському районі м. Одеси ГУ ДФС в Одеській області та державну фіскальну службу в цілому, про що свідчать критичні публікації на різноманітних інформаційних ресурсах.

Суд зазначає, що не бере до уваги доводи Позивача про те, що відповідно до ч. 2 ст.22 Закону України «Про засади запобігання і протидії корупції», який діяв на момент виникнення правовідносин, особи, яких притягнено до кримінальної або адміністративної відповідальності за корупційні правопорушення, пов'язані з порушенням обмежень, передбачених цим Законом, підлягають звільненню з роботи ( служби ) у 3-ти денний строк з дня отримання органом державної влади, органом місцевого самоврядування, підприємством, установою, організацією копії відповідного судового рішення, яке набрало законної сили, якщо інше не передбачене законом, оскільки звільнення позивача не відбулось за приписами пункту 2 частини 1 статті 30 Закону України «Про державну службу», тобто за недотримання пов'язаних із проходженням державної служби вимог, передбачених статтею 16 цього Закону, згідно якої на державних службовців поширюються обмеження, передбачені Законом України «Про засади запобігання і протидії корупції», а позивача було звільнено саме за пунктом 6 частини 1 статті 30 Закону України «Про державну службу».

Суд також вважає безпідставними доводи Позивача, про те, що відповідно до п.7 ст.36 Кодексу Законів України про працю, підставою для припинення трудового договору, є набрання законної сили вироком суду, яким працівника засуджено ( крім випадків звільнення від відбування покарання з випробуванням) до позбавлення волі або до іншого покарання, яке виключає можливість продовження даної роботи, оскільки частиною 1 статті 30 Закону України «Про державну службу» визначено, що державна служба припиняється, передусім, із загальних підстав, передбачених Кодексом законів України про працю , а також з підстав, визначених даною статтею. Разом з тим, ОСОБА_2 було звільнено не з підстав, передбачених Кодексом законів України про працю, а за нормами спеціального Закону, а саме пункту 6 частини 1 статті 30 Закону України «Про державну службу».

Згідно з ч. 1 ст. 86 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Оцінивши наявні у справі докази у їх взаємному зв'язку, суд дійшов висновку, що відповідачем не було порушено прав позивача при прийнятті рішення щодо звільнення позивачки та проведенні службового розслідування з урахуванням всіх критеріїв, визначених у ч. 3 ст. 2 КАС України, що виключає правові підстави для поновлення позивача на посаді.

Враховуючи, що під час розгляду адміністративної справи суд дійшов висновку про правомірність прийняття наказу від 22.05.2015 року № 80-О «Про звільнення ОСОБА_2», позовні вимоги позивачки про поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та стягнення моральної шкоди у розмірі 50000 грн. не підлягають задоволенню, оскільки є похідними від позовної вимоги про визнання протиправним та скасування наказу про звільнення.

Відтак, з урахуванням зазначеного, на підставі встановлених в судовому засіданні фактів та обставин, враховуючи, що докази, наведені позивачем під час розгляду адміністративної справи є недоведеними та безпідставними та не дають адміністративному суду підстав для постановлення висновків, які б спростовували правову позицію представника відповідача суд дійшов висновку, що у задоволені позову ОСОБА_2 необхідно відмовити повністю.

На підставі ч. 3 ст. 160 Кодексу адміністративного судочинства України у судовому засіданні 10.12.2015 року проголошено вступну та резолютивну частини постанови.

Складення постанови у повному обсязі відкладено, про що згідно вимог ч. 2 ст. 167 Кодексу адміністративного судочинства України повідомлено після проголошення вступної та резолютивної частин постанови у судовому засіданні.

Керуючись ст.ст. 2, 7, 8, 9, 11, 159 - 163, 167, 254 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволені адміністративного позову ОСОБА_2 до Державної податкової інспекції у Малиновському районі м. Одеси Головного управління ДФС в Одеській області про визнання незаконним та скасування наказів від 22.05.2015 року № 384, № 80-О, поновлення на посаді та стягнення моральної шкоди- відмовити повністю.

Судові витрати розподілити відповідно до статті 94 КАС України.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня проголошення постанови. Якщо рішення було прийняте у письмовому провадженні або без виклику особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії такого рішення. Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Постанова набирає законної сили у відповідності зі статтею 254 КАС України.

Повний текст постанови виготовлено та підписано суддею 15.12.2015 року.

Суддя О.М. Тарасишина

У задоволені адміністративного позову ОСОБА_2 до Державної податкової інспекції у Малиновському районі м. Одеси Головного управління ДФС в Одеській області про визнання незаконним та скасування наказів від 22.05.2015 року № 384, № 80-О, поновлення на посаді та стягнення моральної шкоди- відмовити повністю.

15 грудня 2015 року.