Справа № 2а/2570/43/12
Суддя: Ланченко Л.В.
Дата ухвалення: 2015-12-07 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"07" грудня 2015 р. м. Київ К/9991/47393/12

Вищий адміністративний суд України в складі колегії суддів:

головуючого Ланченко Л.В.

суддів Пилипчук Н.Г.

Цвіркуна Ю.І.

за участю секретаря Ковтун О.С.

представника позивача Валькова О.Я.

відповідача Мозирко В.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу

Приватного підприємства «Аваль»

на постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 21.06.2012

у справі №2а/2570/43/2012

за позовом Приватного підприємства «Аваль»

до Державної податкової інспекції у м. Чернігові

про визнання нечинними податкового повідомлення - рішення, -

ВСТАНОВИВ:

Постановою Чернігівського окружного адміністративного суду від 17.02.2012 позов задоволено. Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення ДПІ у м.Чернігові від 15.08.2011 №.

Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 21.06.2012 постанову Чернігівського окружного адміністративного суду від 17.02.2012 скасовано. Прийнято нову про відмову в позові.

У справі відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою позивача, у якій ставиться питання про скасування рішення суду апеляційної інстанції та залишення в силі рішення суду першої інстанції, з підстав порушення норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до ст.55 КАС України у справі проведено заміну сторони відповідача Державної податкової інспекції у м. Чернігові на правонаступника Державну податкову інспекцію у м.Чернігові Головного управління ДФС у Чернігівській області.

Перевіривши повноту встановлення обставин справи та правильність їх юридичної оцінки в судових рішеннях, в межах доводів касаційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з такого.

Відповідачем проведено планову виїзну перевірку з питань дотримання позивачем вимог податкового та іншого законодавства за період з 01.07.2009 по 30.09.2010, за результатами якої складено акт від 04.08.2011 №1799/23/32601619.

За висновками акта перевірки позивачем допущено порушення вимог п. 1.32 ст. 1, п. 5.1, пп. 5.2.1 п. 5.2, пп. 5.3.1 п. 5.3, пп. 5.3.9 п. 5.3, пп. 5.4.4 п. 5.4 ст. 5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств», в результаті чого занижено податок на прибуток в періоді, що перевірявся, на загальну суму 186830,00 грн., в т.ч. за 3 квартали 2009 року в сумі 41700,00 грн., за 2009 рік в сумі 64075,00 грн., за 1 квартал 2010року в сумі 23505,00 грн., півріччя 2010 року в сумі 54755,00 грн., 3 квартали 2010 року в сумі 82005,00 грн., за 2010 рік в сумі 104505,00 грн., 1 квартал 2011 року в сумі 18250,00 грн.

На підставі акта перевірки відповідачем прийнято податкове повідомлення-рішення від 15.08.2011 № , яким визначено податкове зобов?язання з податку на прибуток в розмірі 186830,00 грн. за основним платежем та 42146,00 грн. за штрафними санкціями.

Суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги, виходив з того, що основними видами господарської діяльності позивача є торгівельна діяльність у сфері оптової, роздрібної торгівлі та громадського харчування щодо реалізації продовольчих і непродовольчих товарів, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, пально-мастильних матеріалів, створення власної торгової мережі, тощо.

У періоді, що перевірявся між ПП «Аваль» та ФОП ОСОБА_1. укладено контракти від 01.07.2009 № 07, від 01.08.2009 № 08, від 01.09.2009 № 09, від 01.10.2009 №10, від 01.11.2009 № 11, від 01.12.2009 № 12, від 02.01.2010 № 01, від 02.01.2011 № 01, за умовами яких ФОП ОСОБА_1, зобов?язувався надавати послуги у м. Чернігові та Чернігівській області по організації та веденню торгової діяльності підприємства, а ПП «Аваль» зобов?язувалось прийняти та оплатити такі послуги відповідно до умов контрактів.

Виконання зазначених контрактів з надання маркетингових послуг підтверджується актами здачі-прийняття робіт, планами роботи на відповідний період, звітами з продажу за 2009 рік, 2010 рік та 2011 рік, а також актами переоцінки товарно-матеріальних цінностей кіосків, які наявні в матеріалах справи та були досліджені судом.

Оплата маркетингових послуг за вказаними контрактами відображена в бухгалтерському обліку ПП «Аваль» та підтверджується наявними в матеріалах справи видатковими ордерами, картками рахунку 631, оборотно-сальдовими відомостями по рахунку 631.

Наслідком наданих маркетингових послуг стало подальше укладання ПП «Аваль» договорів поставки товарів з товариствами та фізичними особами-підприємцями, що підтверджується наявними в матеріалах справи договорами поставки, видатковими накладними, накладними, рахунками-фактур.

З огляду на встановлене суд першої інстанції дійшов висновку, що фактичне надання маркетингових послуг ФОП ОСОБА_1. та їх зв?язок з господарською діяльністю ПП «Аваль», а також позитивний ефект в господарській діяльності ПП «Аваль», що є наслідком отримання маркетингових послуг, підтверджено належним чином оформленими первинними документами, які підтверджують реальність здійснення господарських операцій, що спростовує висновки відповідача про порушення п. 1.32 ст. 1, п. 5.1, пп. 5.2.1 п. 5.2, пп. 5.3.1 п. 5.3, пп. 5.3.9 п. 5.3, пп. 5.4.4 п. 5.4 ст. 5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» та заниження податку на прибуток на суму 186830,00 грн.

Суд апеляційної інстанції, скасовуючи рішення суду першої інстанції, дійшов висновку, що надані представником позивача копії документів не є достатнім підтвердженням фактичного отримання послуг, обумовлених договором. Надані копії актів приймання-здачі робіт не є належним підтвердженням фактичного отримання послуг від СПД ОСОБА_1., оскільки вони оформлені з порушенням пункту 2 статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», складені з порушенням приписів підпунктів 2.1 та 2.4 пункту 2 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, оскільки не містять даних щодо змісту послуг наданих замовнику, обсягів наданих послуг, їх вартість, одиницю виміру, відсутня інформація про фактично понесені витрати на проведення дослідження ринку та вивчення суспільної думки, не вказано, які саме дослідження та консультації щодо вивчення можливостей налагодження поставок були надані та які програми дій складені при налагодженні роботи з конкретними групами товарів; текст носить загальний характер, не просліджується конкретного персонального підходу до завдання по договору, які не виконані в повному обсязі; відсутні конкретні цифрові дані, посилання на будь-які інформаційні джерела.

У зв?язку з чим судом апеляційної інстанції зроблено висновок, що акти приймання-здачі робіт були складені та підписані сторонами з метою створення фіктивних доказів на підтвердження виконання умов договору, а не у зв?язку з фактичним отриманням маркетингових послуг, обумовлених вищевказаним договором.

Однак, судова колегія вважає, що зазначені висновки суду апеляційної інстанції зроблені без всебічного і повного з'ясування всіх фактичних обставин справи, незастосування системного аналізу норм чинного законодавства.

Для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Водночас статтею 1 Закону України від 16.07.1999 № 996-ХІV «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» визначено, що первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення; господарською операцією є дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов'язань, власному капіталі підприємства.

Отже, будь-які документи (у тому числі договори, накладні, рахунки тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції, визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

Таким чином, для правильного вирішення спору необхідно встановлювати обставини, з наявністю яких податковий орган пов?язував донарахування податкових зобов?язань з податку на прибуток, а саме реальність господарських операцій з надання маркетингових послуг СПД ОСОБА_1.

Разом з тим, суд апеляційної інстанції зазначивши, що надані позивачем акти приймання-здачі робіт оформлені без дотримання вимог закону, а тому не є належним підтвердженням фактичного отримання послуг від СПД ОСОБА_1., належним чином не дослідив чи дійсно відбулось надання послуг за укладеними позивачем з СПД ОСОБА_1 договорами, не перевірив добросовісність дій платника податку, яка полягає у відповідності вчинених ним дій господарській меті, наявності позитивних результатів та позитивного ефекту від його діяльності.

Недобросовісність платника має бути встановлена безумовними та однозначними доказами. Аналіз реальності господарської діяльності має здійснюватись на підставі даних податкового, бухгалтерського обліку платника податків та відповідності їх дійсному економічному змісту.

Враховуючи положення ст. 195 КАС України, у разі якщо сторони не надали доказів, які підтверджують або спростовують правомірність збільшення сум витрат або надані докази були недостатніми, суд апеляційної інстанції, керуючись частинами 4, 5 статті 11 Кодексу адміністративного судочинства України, зобов'язаний був із власної ініціативи витребувати докази, які підтверджують або спростовують ці обставини.

Разом з тим суд апеляційної інстанції здійснив розгляд справи в письмовому провадженні, за відсутності сторін, та не вжив заходів для повного з??ясування обставин справи.

Не встановлення та ненадання правової оцінки обставинам, які мають суттєве значення у справі, виключає можливість для висновку суду касаційної інстанції щодо правильності застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права при вирішенні спору, у зв?язку з чим рішення суду апеляційної інстанції підлягає скасуванню з направленням справи до цього ж суду на новий розгляд.

Керуючись ст. ст. 220, 221, 223, 227, 230 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Приватного підприємства «Аваль» задовольнити частково.

Постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 21.06.2012 скасувати.

Справу направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала вступає в законну силу з моменту проголошення та оскарженню не підлягає.

Головуючий Л.В.Ланченко

Судді Н.Г.Пилипчук

Ю.І.Цвіркун