Справа № 804/1841/13-а
Суддя: Костенко М.І.
Дата ухвалення: 2015-12-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"02" грудня 2015 р. м. Київ К/800/15504/14

Вищий адміністративний суд України у складі: суддя Костенко М.І. - головуючий, судді Бухтіярова І.О., Острович С.Е.,

розглянув у письмовому провадженні касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "Лоекс" (далі - Товариство)

на постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 01.07.2013

та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 06.02.2014

у справі № 804/1841/13-а

за позовом Товариства

до Дніпродзержинської об'єднаної державної податкової інспекції Дніпропетровської області Державної податкової служби (далі - Інспекція),

за участю третіх осіб - товариства з обмеженою відповідальністю "Торгово-промислова компанія "Техномашпостач" (далі - ТОВ «Торгово-промислова компанія «Техномашпостач») та приватного підприємства "Фірма Володар" (далі - ПП «Фірма Володар»),

про скасування податкових повідомлень-рішень.

За результатами розгляду касаційної скарги Вищий адміністративний суд України

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2013 року Товариство звернулося до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом, в якому просило визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення від 17.01.2013 № , № .

Постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 01.07.2013, залишеною без змін ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 06.02.2014, у позові відмовлено.

Судові акти зі спору мотивовані тим, що з огляду на установлену у рамках кримінальних проваджень фіктивність ТОВ «Торгово-промислова компанія «Техномашпостач» і ПП «Фірма Володар» як учасників господарського обороту та підписання первинних документів від їх імені особами, які заперечують свою участь у створенні та діяльності цих підприємств, такі первинні документи не можна вважати належно оформленими та підписаними повноважною особою звітними документами, які посвідчують факт придбання товарів (робіт, послуг) та слугують підставою для формування даних податкового обліку.

Законність ухвалених у справі судових актів перевіряється у порядку глави 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС) у зв'язку з касаційною скаргою Товариства, в якій воно просить скасувати ухвалені у справі судові акти та задовольнити позов. На обґрунтування касаційних вимог скаржник зазначає, що факт реєстрації постачальників на підставних осіб не є належним спростуванням реальних обставин господарської діяльності, засвідчених поданими платником первинними документами.

Перевіривши повноту встановлення судовими інстанціями фактичних обставин справи та правильність застосування ними норм матеріального і процесуального права, обговоривши доводи касаційної скарги, Вищий адміністративний суд України вважає за необхідне частково задовольнити розглядувані касаційні вимоги з урахуванням такого.

Як вбачається з установлених судами обставин справи, Інспекцією було проведено документальну позапланову невиїзну перевірку Товариства з питання взаємовідносин та взаєморозрахунків з ПП «Фірма «Володар» та з ТОВ «Торгово-промислова компанія «Техномашпостач» за березень, квітень, травень 2011 року, оформлену актом від 25.12.2012 № 5329/275/22-608/19307965.

За наслідками цієї перевірки Інспекцією прийнято податкове повідомлення-рішення від 17.01.2013 № , за яким Товариству збільшено грошове зобов'язання з податку на прибуток на 138 156 грн. за основним платежем та на 7816 грн. за штрафними санкціями, а також податкове повідомлення-рішення від 17.01.2013 № про визначення позивачеві грошового зобов'язання з ПДВ у розмірі 67260 грн. із застосуванням 3 грн. штрафних санкцій.

Підставою для зазначених донарахувань слугував висновок контролюючого органу про безтоварний характер операцій з придбання позивачем підрядних робіт та товарів у рамках правовідносин з названими контрагентами, що виключає обґрунтованість податкової вигоди Товариства за цими операціями.

При цьому Інспекція посилається на обставини, встановлені у рамках кримінального провадження, порушеного за статтею 205 Кримінального кодексу України (фіктивне підприємництво) за фактом створення невстановленими особами низки фіктивних підприємств (у тому числі ПП «Фірма «Володар» та ТОВ «Торгово-промислова компанія «Техномашпостач»), які, на думку відповідача, свідчать про відсутність у названих постачальників ознак реальних суб'єктів господарювання та виключають здатність виписаних від їх імені первинних документів слугувати підставою для формування даних податкового обліку.

Приймаючи рішення про відмову в задоволенні даного позову, суди обох попередніх інстанцій підтримали правову позицію відповідача у справі, зазначивши про невідповідність сформованих платником витрат та податкового кредиту з ПДВ критеріям документальної підтвердженості.

Згідно з пунктом 198.1 статті 198 Податкового кодексу України (далі - ПК) право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.

За змістом пункту 198.3 цієї ж статті ПК податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

В силу вимог пункту 198.6 статті 198 ПК не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Згідно з класифікацією витрат, наведеною у статті 138 ПК, собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг належить до витрат операційної діяльності, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування та визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу (пункт 138.2).

Аналізовані законодавчі положення свідчать на користь висновку про те, що податкові наслідки у вигляді формування витрат та податкового кредиту з ПДВ у податковому обліку є правомірними лише у випадку реального виконання господарської операції та її підтвердження належними первинними документами, що відповідають критерію повноти та достовірності представлення інформації про юридичний факт.

Перевіряючи законність нарахування Товариству оспорюваних сум грошових зобов'язань з ПДВ та з податку на прибуток за операціями з придбання робіт з облаштування навісу у ПП «Фірма «Володар» за договором підряду від 22.03.2011 № 2203, суди встановили, що на підтвердження реальності цих операцій позивачем подано акт виконаних робіт, довідку про вартість виконаних робіт, договірну ціну, локальний кошторис, податкову накладну, платіжні доручення про оплату цих робіт у безготівковому порядку.

Проаналізувавши ці документи, суди дійшли висновку про безтоварний характер розглядуваних операцій виключно з підстав їх підписання невстановленими особами від імені номінальних керівників, які не причетні до діяльності названих суб'єктів господарювання.

Аналогічних висновків суди дійшли й при оцінці податкових наслідків операцій з придбання позивачем товарів (аналізатора інфрачервоного «Спектран 119М», секцій зерносушки) у ТОВ «Техномашпостач», відхиливши як доказ виконання цих операцій подані позивачем договори купівлі-продажу, податкові накладні, виданий Товариством вексель на оплату придбаної продукції.

Втім та обставина, що договір та підтверджувальні документи від імені контрагента оформлені за підписом особи, яка заперечує їх підписання, сама по собі не є достатньою ознакою безтоварності господарської операції та необґрунтованості податкової вигоди платника. Адже оформлення операції первинними документами є лише зовнішньою формою представлення інформації про юридичний факт, тоді як реальність операції характеризується фактичним рухом активу між учасниками поставки та зміною їх дійсного майнового стану.

А відтак для перевірки реального характеру розглядуваних операцій та їх відображення у податковому обліку платника відповідно до дійсного економічного змісту судам слід було перевірити існування активу, що виступав предметом поставки, дослідити його рух на шляху до позивача, подальше використання платником придбаного активу. Наведене у світлі аналізу операцій Товариства з ТОВ «Техномашпостач» вимагає з'ясування, яким чином транспортувалися зазначені товари, де зберігалися, ким приймалися із встановленням конкретних осіб постачальника та покупця, задіяних у такому процесі, чи були оприбутковані позивачем та чи використовувалися у подальшому в його господарській діяльності; у рамках перевірки взаємовідносин позивача з ПП «Фірма «Володар», судам слід було встановити, зокрема, хто конкретно та на якому об'єкті виконував роботи з облаштування навісу, яким чином здійснювався контроль за ходом виконання робіт. Також з урахуванням доводів Інспекції, якими вона мотивує правомірність оспорюваних нарахувань, перевірка добросовісності позивача як платника податків вимагає з'ясування, з ким саме контактував позивач при укладенні та виконання договорів зі спірними контрагентами, чи був (повинен був бути) позивач обізнаний про недостовірність окремих відомостей у складених постачальниками первинних документах, про нелегитимність представників контрагентів (у випадку її підтвердження).

Оскільки прийняття рішень у даній справі вимагає додаткового встановлення її обставин, що перебуває поза межами повноважень суду касаційній інстанції, то оскаржувані судові акти підлягають скасуванню з направленням справи на новий розгляд до суду першої інстанції для усунення вказаних недоліків.

Під час нового розгляду справи суду першої інстанції необхідно враховувати наведені у цій ухвалі висновки Вищого адміністративного суду України та, використовуючи процесуальні засоби (як-от - витребування та дослідження необхідних доказів, допит свідків тощо), встановити та надати правову оцінку обставинам, що входять до предмета доказування у справі, і за наслідками встановленого прийняти рішення відповідно до статті 159 КАС.

Керуючись статтями 220, 222, 223, 227, 230, 231 КАС, Вищий адміністративний суд України

УХВАЛИВ:

1. Касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "Лоекс" задовольнити частково.

2. Постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 01.07.2013 та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 06.02.2014 у справі № 804/1841/13-а скасувати.

3. Справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі, та не підлягає оскарженню.

Головуючий суддя: М.І. Костенко
судді:І.О. Бухтіярова
С.Е. Острович