Справа № 2а-0770/220/12
Суддя: Заїка М.М.
Дата ухвалення: 2015-12-08 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"08" грудня 2015 р. м. Київ К/800/45004/15

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі:

головуючого Заїки М.М.,

суддів Білуги С.В.,

Загороднього А.Ф.,

розглянувши в порядку письмового провадження касаційні скарги Закарпатської митниці ДФС та ОСОБА_2 на постанову Закарпатського окружного адміністративного суду від 11 червня 2015 року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 30 вересня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Державної митної служби України, Чопської митниці Головного управління Міндоходів у Закарпатській області про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на роботі, стягнення середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу,

в с т а н о в и л а:

У січні 2012 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до Державної митної служби України, Чопської митниці Головного управління Міндоходів у Закарпатській області про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на роботі, стягнення середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу.

Постановою Закарпатського окружного адміністративного суду від 11 червня 2015 року, залишеною без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 30 вересня 2015 року, позовні вимоги позивача задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано наказ Державної митної служби України «Про припинення державної служби» від 22 грудня 2011 року №2684-к частково - в частині припинення з 23 грудня 2011 року перебування на державній службі в митних органах України ОСОБА_2, інспектора відділу митного оформлення №3 (п/п Лужанка) митного поста «Виноградів» Чопської митниці. Поновлено позивача на займаній на час звільнення посаді інспектора відділу митного оформлення №3 (п/п Лужанка) митного поста «Виноградів» Чопської митниці з 24 грудня 2011 року. Зобов'язано Чопську митницю Головного управління Міндоходів у Закарпатській області виплатити ОСОБА_2 заробітну плату за час вимушеного прогулу за один рік у розмірі 42218,04 грн. Постанову суду в частині поновлення на посаді та стягнення заробітної плати за місяць в розмірі 3518,17 грн звернуто до негайного виконання.

У касаційній скарзі представник Закарпатської митниці ДФС просить рішення судів першої та апеляційної інстанцій скасувати, а за справою ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2, посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права.

У касаційній скарзі, посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права, ОСОБА_2 просить рішення судів першої та апеляційної інстанцій скасувати в частині стягнення на його користь середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу та направити справу у вказаній частині на новий розгляд до суду першої інстанції.

Перевіривши доводи касаційних скарг, рішення судів першої та апеляційної інстанцій щодо правильності застосування ними норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що касаційна скарга Закарпатської митниці ДФС не підлягає задоволенню, а касаційну скаргу ОСОБА_2 необхідно задовольнити з наступних підстав.

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що наказом Державної митної служби України «Про припинення державної служби» від 22 грудня 2011 року №2684-к припинено з 23 грудня 2011 року перебування на державній службі в митних органах України зокрема ОСОБА_2, інспектора відділу митного оформлення № 3 (п/п Лужанка) митного поста «Виноградів» Чопської митниці.

Судами також було встановлено, що підставами для видання зазначеного наказу стали подання Чопської митниці від 08 грудня 2011 року №1/1-2.39/8374 та доповідна записка про результати службової перевірки від 08 грудня 2011 року, проведеної за фактом порушення ОСОБА_2 вимог законодавства України з питань митної справи.

Задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_2, суд першої інстанції, з рішенням якого погодився і суд апеляційної інстанції, дійшов до обґрунтованого висновку про те, що видаючи оскаржуваний наказ, голова Державної митної служби України діяв не на підставі та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, а упереджено та нерозсудливо, що є підставою для визнання протиправними та скасування спірного наказу в частині щодо припинення перебування позивача на державній службі, та поновлення його на державній службі в митних органах на займаній посаді.

Колегія суддів касаційної інстанції погоджується з такими висновками судів попередніх інстанцій виходячи з наступного.

Правовий статус посадових осіб митної служби України, їх права та обов'язки визначаються Конституцією України, Митним кодексом України, а в частині, що ними не регулюється, - Законом України «Про державну службу». Тобто дисциплінарна відповідальність посадових осіб митної служби врегульована спеціальним законодавством, у тому числі й нормами Дисциплінарного статуту митної служби України. Норми Закону України «Про державну службу» можуть застосовуватися щодо посадових осіб митної служби у тій частині, що не врегульована спеціальним митним законодавством, у тому числі й нормами Статуту, оскільки припинення державної служби на підставі пункту 6 частини першої статті 30 зазначеного Закону є крайнім заходом відповідальності державного службовця за порушення службової дисципліни, який виходить за межі дисциплінарної відповідальності, тому неможливість застосування до посадової особи митної служби дисциплінарних стягнень аж до звільнення з митного органу повинно бути мотивованим. Розділом 4 Дисциплінарного статуту митної служби України визначено види дисциплінарних стягнень та порядок їх застосування, чітко врегульована процедура їх застосування, внаслідок чого забезпечується належний захист законних прав та інтересів працівників при вирішенні питань їх дисциплінарної відповідальності.

Також необхідно враховувати, що у разі вчинення дисциплінарного правопорушення, наслідком якого може бути припинення державної служби за порушення Присяги або звільнення з митного органу є санкціями різних рівнів відповідальності, які не можуть застосовуватися як альтернативні. Звільнення за порушення присяги може мати місце лише тоді, коли державний службовець скоїв проступок проти інтересів служби, який суперечить покладеним на нього обов'язкам, підриває довіру до нього як носія влади, що призводить до приниження державного органу та унеможливлює подальше виконання ним своїх обов'язків. Державний службовець, який вчинив дисциплінарний проступок, не може бути звільнений за порушення Присяги, якщо цей проступок не можливо кваліфікувати як порушення Присяги.

Аналогічна правова позиція була висловлена і Верховним Судом України у постанові від 21 травня 2013 року у справі №21-403а12.

За таких обставин та зважаючи на викладене, колегія суддів Вищого адміністративного суду України погоджується з висновками судів першої та апеляційної інстанцій про те, що позивача було звільнено з роботи з грубим порушенням норм трудового законодавства, а тому він підлягає поновленню на попередній роботі.

Разом з тим, колегія суддів не може погодитися із рішенням судів попередніх інстанцій в частині обмеження оплати середнього заробітку за час вимушеного прогулу з огляду на наступне.

Відповідно до статті 159 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до частини другої статті 235 Кодексу законів про працю України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижче оплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Пунктом 32 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» (зі змінами) від 06 листопада 1992 року №9 визначено, що при частковій вині працівника оплата вимушеного прогулу за період понад один рік може бути відповідно зменшена. Висновок суду про наявність вини працівника (не з'явився на виклик суду, вчиняв інші дії по зволіканню розгляду справи) або її відсутності, про межі зменшення розміру виплати має бути мотивованим.

Проте, ні суд першої інстанції, ні апеляційний суд, ухвалюючи рішення у справі та зобов'язуючи відповідача виплатити ОСОБА_2 середню заробітну плату за час вимушеного прогулу тільки за один рік, на ці обставини увагу не звернули та не мотивували свої рішення щодо застосування меж зменшення розміру такої виплати.

Вказані порушення судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права не можуть бути усунуті судом касаційної інстанції з урахуванням положень статті 220 Кодексу адміністративного судочинства щодо відсутності можливості досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судових рішеннях, та вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, а тому справа в частині стягнення з відповідачів на користь ОСОБА_2 середнього заробітку за час вимушеного прогулу підлягає направленню на новий судовий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 220, 222, 223, 227, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів,

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Закарпатської митниці ДФС залишити без задоволення.

Касаційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 30 вересня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Державної митної служби України, Чопської митниці Головного управління Міндоходів у Закарпатській області про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на роботі, стягнення середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу скасувати.

Постанову Закарпатського окружного адміністративного суду від 11 червня 2015 року змінити, скасувавши зазначену постанову в частині оплати вимушеного прогулу позивача та направити справу у цій частині на новий судовий розгляд до суду першої інстанції.

В решті постанову Закарпатського окружного адміністративного суду від 11 червня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий М.М. Заїка

Судді С.В. Білуга

А.Ф. Загородній