Справа № П/811/2146/14
Суддя: Костенко М.І.
Дата ухвалення: 2015-12-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 грудня 2015 року м. Київ К/800/26308/15

Вищий адміністративний суд України у складі: суддя Костенко М.І. - головуючий, судді Бухтіярова І.О., Острович С.Е.,

за участю секретаря Загороднього А.А.

та представників сторін:

позивача - Волощенка Я.Ю., Покори Д.Ю.,

відповідача - не з'явились,

розглянув у судовому засіданні касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "Олександрійська ливарна компанія" (далі - Товариство)

на постанову Кіровоградського окружного адміністративного суду від 03.12.2014

та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 16.04.2015

у справі № П/811/2146/14

за позовом Товариства

до Олександрійської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Кіровоградській області (далі - Інспекція)

про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень.

За результатами розгляду касаційної скарги Вищий адміністративний суд України

ВСТАНОВИВ:

У червні 2014 року Товариство звернулося до Кіровоградського окружного адміністративного суду з позовом, в якому просило визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення: від 04.06.2014 № , за яким позивачеві збільшено грошове зобов'язання з ПДВ на 576 137 грн. за основним платежем та на 288 068,50 грн. за штрафними санкціями; від 04.06.2014 № ,згідно з яким Товариству визначено суму завищення від'ємного значення ПДВ за серпень 2013 року на 3764 грн.; від 04.06.2014 № про нарахування позивачеві грошового зобов'язання з податку на прибуток у розмірі 224 384 грн. за основним платежем та 112 192 грн. за штрафними санкціями.

Постановою Кіровоградського окружного адміністративного суду від 03.12.2014, залишеною без змін ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 16.04.2015, позов задоволено частково; визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення від 04.06.2014 № , а також податкове повідомлення-рішення від 04.06.2014 № в частині збільшення грошового зобов'язання з податку на прибуток на 163 208 грн. за основним платежем та на 96898 грн. за штрафними санкціями та податкове повідомлення-рішення від 04.06.2014 № в частині нарахування грошового зобов'язання з ПДВ у сумі 412 883 грн. за основним платежем та 247 255 грн. за штрафними санкціями; в решті позову відмовлено.

Судові акти зі спору мотивовані тим, що господарські операції позивача з приватним підприємством «Епізод» (далі - ПП «Епізод») та з товариством з обмеженою відповідальністю «Таурус-Газ» (далі - ТОВ «Таурус-Газ») оформлені первинними документами, які містять неповні та суперечливі відомості щодо змісту операцій та їх учасників, а тому не дозволяють з достатнім ступенем достовірності зробити висновок про реальність взаємовідносин платника з цими контрагентами. У той же час суди дійшли висновку про реальний характер взаємовідносин платника з іншими спірними контрагентами, що зумовлює добросовісність податкової вигоди Товариства за такими операціями, та про недоведеність Інспекцією повторності вчиненого платником податкового правопорушення, з якою пункт 123.1 статті 123 Податкового кодексу України (далі - ПК) пов'язує застосування 50-відсоткового штрафу від суми нарахованого грошового зобов'язання.

Законність ухвалених у справі судових актів перевіряється у порядку глави 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС) у зв'язку з касаційною скаргою Товариства, в якій воно просить скасувати прийняті у справі судові акти та повністю задовольнити позов. На обґрунтування касаційних вимог скаржник зазначає, що причиною виявлених неточностей у наданих позивачем первинних документах слугувала недбалість окремих посадових осіб Товариства та неналежне оформлення відповідних документів контрагентом, що, однак, не є свідченням безтоварності спірних операцій.

У запереченні на касаційну скаргу Інспекція зазначає про правильність та обґрунтованість висновків попередніх судових інстанцій по епізодам за операціями Товариства з ПП «Епізод» та з ТОВ «Таурус-Газ». Водночас, посилаючись фіктивність правовідносин позивача з іншими постачальниками, які охоплювалися податковою перевіркою, Інспекція просить повністю відмовити у задоволенні позову.

Відповідно до частини першої статті 216 КАС особи, які беруть участь у справі, мають право подати до суду касаційної інстанції заперечення на касаційну скаргу в письмовій формі протягом встановленого судом касаційної інстанції строку.

Наведений у частині другій цієї статті КАС зміст заперечень свідчить про неможливість заявлення у запереченні самостійних касаційних вимог. Такі вимоги мають викладатися у касаційній скарзі, при поданні якої заявником мають бути дотримані вимоги статей 212, 2113 КАС. Наведене виключає можливість розгляду у даному касаційному провадженні вимог Інспекції щодо прийняття нового рішення, яким повністю відмовити у позові Товариства.

Водночас Вищий адміністративний суд України не вбачає підстав і для задоволення касаційних вимог Товариства з урахуванням такого.

Як вбачається з установлених судами обставин справи, Інспекцією було проведено позапланову виїзну перевірку Товариства з питання відображення у податковому обліку операцій із здійснення взаємовідносин, зокрема, з ПП «Епізод» за липень 2013 року та з ТОВ «Таурус-Газ» за грудень 2010 року, січень-жовтень 2011 року, оформлену актом від 21.05.2014 № 184/22-00/31907552.

Під час цієї перевірки Інспекція дійшла висновку про безтоварний характер операцій з придбання позивачем товарно-матеріальних цінностей у рамках господарських взаємовідносин з названими контрагентами, що стало підставою для донарахування платникові грошових зобов'язань з ПДВ та з податку на прибуток у сумах, оспорюваних в касаційному порядку.

На обґрунтування цього висновку Інспекція посилається на обставини, установлені у ході проведення контрольно-перевірочних заходів відносно названих контрагентів, а саме: їх неперебування за місцезнаходженням, неможливість реального виконання задекларованих поставок в адресу Товариства з огляду на фіктивний характер господарської діяльності та участі у схемних ланцюгових поставках.

Згідно з пунктом 198.1 статті 198 ПК право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.

За змістом пункту 198.3 цієї ж статті ПК податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

В силу вимог пункту 198.6 статті 198 ПК не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

На підставі наведених законодавчих положень, які за змістом відповідають приписам підпунктів 7.4.1, 7.4.5 пункту 7.4 статті 7 Закону України «Про податок на додану вартість» (що регулювали порядок формування податкового кредиту до 01.01.2011), суди обох попередніх інстанцій цілком обґрунтовано сформували правову позицію відносно того, що податкові наслідки у вигляді права платника на податковий кредит виникають в силу сукупності таких обставин, як реальність виконання господарської операції та наявність первинних документів (зокрема, податкових накладних), що містять достовірні відомості про обсяг, зміст господарської операції та її учасників і дозволяють встановити дійсний рух активів у процесі виконання операції.

Керуючись цими правилами оподаткування при оцінці податкових наслідків господарських операцій позивача з ПП «Епізод» та з ТОВ «Таурус-Газ», суди не обмежилися виключно перевіркою доводів Інспекції, викладених в акті перевірки, а ретельно дослідили представлені платником первинні документи, складенням яких опосередковувалися розглядувані операції, на предмет їх повноти та достовірності представлення інформації про юридичний факт.

Так, аналізуючи правовідносини позивача з ПП «Епізод», суди встановили, що за договором поставки від 01.07.2013 № 46-ЛК названий постачальник зобов'язався поставити позивачеві металопродукцію власним автотранспортом. Виконання цих операцій оформлено складенням накладних, податкових накладних, рахунків, платіжних доручень про оплату позивачем придбаної продукції в безготівковому порядку; на підтвердження транспортування цього товару у процесі його поставки Товариством подано товарно-транспортні накладні. Як зазначили суди, вказані документи містять розбіжності щодо вартості поставленого платникові товару, не дозволяють встановити безпосередніх виконавців розглядуваних операцій.

Як з'ясовано судами, взаємовідносини Товариства з ПП «Епізод» досліджувалися Інспекцією під час проведення у жовтні 2013 року перевірки (зустрічної звірки), під час якої Товариством було подано інші первинні документи на підтвердження реальності тих самих господарських операцій.

На підставі наведених обставин суди дійшли цілком об'єктивного висновку про невідповідність поданих платником первинних документів за даними операціями критеріям повноти та достовірності, що виключає можливість встановити фактичні правовідносини учасників операцій на підставі цих документів та підтвердити зв'язок перерахованих Товариством коштів на користь ПП «Епізод» з постачанням металопродукції.

Надаючи правову оцінку операціям позивача з ТОВ «Таурус-Газ», суди зазначили, що за договором купівлі-продажу від 01.08.2011 № 24 названий постачальник зобов'язався передати у власність позивача товарно-матеріальні цінності. На підтвердження реального виконання цих операцій Товариством подано накладні, рахунки-фактури, платіжні доручення; транспортування товару здійснювалося позивачем на умовах самовивозу з оформленням товарно-транспортних накладних, в яких наведені недостовірні дані щодо транспортних засобів, якими здійснювалися ці перевезення; доказів уповноваження осіб на одержання товарно-матеріальних цінностей платником також не представлено.

Також судами встановлено відсутність у платника на момент проведення податкової перевірки податкових накладних на підтвердження правильності формування податкового кредиту за операціями з ТОВ «Таурус-Газ», що з огляду на приписи абзацу другого пункту 198.6 статті 198 ПК свідчить про непідтвердженість відповідних сум податкового кредиту та є підставою для відповідальності платника.

Таким чином, суди, дослідивши наявні у справі докази за правилами статті 86 КАС та оцінивши їх у сукупності з наведеними учасниками спору доводами, суди цілком обґрунтовано відмовили у визнанні податкової вигоди, на яку претендує позивач за операціями з названими контрагентами.

Доводи касаційної скарги не спростовують висновків судів, покладених ними в основу прийняття оскаржуваних судових рішень, позаяк зводяться до переоцінки досліджених судами доказів, що перебуває поза межами повноважень суду касаційної інстанції. Посилання Товариства на недбалість його працівників не спростовує висновок судів про суперечливість та неповноту первинних документів, позаяк таке посилання не нівелює наведені недоліки цих документів.

Норми права при вирішенні спору застосовані судами правильно. Порушень процесуальних норм, що тягнуть скасування судових актів, не виявлено, а тому підстав для скасування оскаржуваних судових актів зі спору не вбачається.

З урахуванням викладеного, керуючись статтями 160, 167, 220, 221, 223, 224, 231 КАС, Вищий адміністративний суд України

УХВАЛИВ:

1. Касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "Олександрійська ливарна компанія" залишити без задоволення.

2. Постанову Кіровоградського окружного адміністративного суду від 03.12.2014 та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 16.04.2015 у справі № П/811/2146/14 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути переглянута Верховним Судом України в порядку статей 236-238 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя: М.І. Костенко
судді:І.О. Бухтіярова
С.Е. Острович