Справа № 826/2139/14
Суддя: Лосєв А.М.
Дата ухвалення: 2015-12-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 грудня 2015 року м. Київ К/800/62003/14

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:

Лосєва А.М.,

Бившевої Л.І.,

Шипуліної Т.М.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні

касаційну скаргуДержавної податкової інспекції у Печерському районі Головного управління Міндоходів у місті Києві
на постановуОкружного адміністративного суду міста Києва від 14 квітня 2014 року
та ухвалуКиївського апеляційного адміністративного суду від 18 листопада 2014 року
у справі№826/2139/14
за позовомТовариства з обмеженою відповідальністю «Логісті СВ»
доДержавної податкової інспекції у Печерському районі Головного управління Міндоходів у місті Києві
провизнання протиправним та скасування податкового повідомлення - рішення,

В С Т А Н О В И В:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Логісті СВ» (далі по тексту - позивач, ТОВ «Логістік СВ») звернулось до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Державної податкової інспекції у Печерському районі Головного управління Міндоходів у місті Києві (далі по тексту - відповідач, ДПІ у Печерському районі ГУ Міндоходів у м. Києві) про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення - рішення від 28 листопада 2013 року №1.

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 14 квітня 2014 року, яка залишена без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 18 листопада 2014 року, позов задоволено.

Вважаючи, що рішення судів першої та апеляційної інстанцій прийняті з порушенням норм матеріального та процесуального права, відповідач звернувся до Вищого адміністративного суду України із касаційною скаргою, у якій просить скасувати постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 14 квітня 2014 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 18 листопада 2014 року і постановити нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити.

Позивач у письмових запереченнях на касаційну скаргу просив у її задоволенні відмовити.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що відповідачем була проведена планова виїзна перевірка ТОВ «Логістік СВ» з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01 липня 2010 року по 31 грудня 2012 р.

За результатами перевірки 07 листопада 2013 року складено акт №617/26-55-22-01/36088137.

В акті перевірки зазначено про допущення позивачем, зокрема, порушення вимог пункту 5.1, підпункту 5.2.1 пункту 5.2, підпункту 5.3.9 пункту 5.3 пункту 5.9 статті 5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» від 28.12.94 №334/94-ВР, підпункту 135.5.4 пункту 135.5 статті 135 Податкового кодексу України, в результаті чого, в періоді, що перевірявся, занижено податок на прибуток на суму 2618836 грн., в т.ч.: за ІІІ квартали 2010 року - 259302 грн., за 2010 рік - 259302 грн., за 2012 рік в сумі 2359534 грн.

На підставі висновків акта перевірки податковим органом 28 листопада 2013 року прийнято податкове повідомлення - рішення №1, яким збільшено суму грошового зобов'язання з податку на прибуток в розмірі 3273546,00 грн., з них за основним платежем 2618836,00 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями 654710,00 грн.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції дійшов висновку, з яким погодився суд апеляційної інстанції, що векселедержателем цінних паперів, виписаних позивачем, є діюча юридична особа, а тому посилання податкового органу на ліквідацію контрагента позивача, якому зазначені векселі були видані в порядку розрахунку, не є підставою для віднесення номінальної вартості векселів до безнадійної заборгованості та віднесення даної суми до прибутку підприємства.

Також судами встановлено донарахування відповідачем грошового зобов'язання поза межами 1095 днів - строку давності по нарахуванню зобов'язань платнику податків.

Переглянувши рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги, перевіривши правильність застосування судами норм матеріального і процесуального права, Вищий адміністративний суд України дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення касаційної скарги, з огляду на наступне.

Відповідно до статті 14 Закону України «Про цінні папери та фондовий ринок» від 23 лютого 2006 року №3480-ІV з наступними змінами та доповненнями у редакції, яка була чинна на час виникнення спірних правовідносин (далі по тексту - Закон України №3480-ІV) вексель - це цінний папір, який посвідчує безумовне грошове зобов'язання векселедавця або його наказ третій особі сплатити після настання строку платежу визначену суму власнику векселя (векселедержателю).

Вексель є ордерним і оборотним цінним папером та у відповідності до статті 11 Женевської конвенції, якою запроваджено Уніфікований закон про переказні векселі та прості векселі від 1930 року, до якої Україна приєдналась Законом України від 06 липня 1999 року №826-ХІV, будь-який переказний вексель, навіть виданий без прямого застереження про наказ, може бути переданий шляхом індосаменту (ця норма згідно вищевказаної Конвенції застосовується і до простого векселя).

Відповідно до частини 4 статті 4 Закону України №3480-ІV право власності на ордерний цінний папір переходить іншій особі шляхом вчинення на ордерному цінному папері передавального запису (індосаменту). Індосамент може бути бланковим - без зазначення особи, стосовно якої повинні бути виконані зобов'язання, або ордерним - із зазначенням такої особи.

Відповідно до листа - повідомлення вих. №13/12/10 від 13 грудня 2010 року, надісланого на адресу позивача ТОВ «Н.П.Р.», 11 листопада 2010 року ТОВ «Н.П.Р.» придбало у векселедержателя ТОВ «Атас - Україна» 4 (чотири) простих векселя, загальною номінальною вартістю 11235875,16 грн.: №АА 2221472, №АА 2221473, №АА 2221474, №АА 2221475 від 21 вересня 2010 року, з датою погашення 23 березня 2020 року.

Таким чином, з 11 листопада 2010 року векселедержателем є ТОВ «Н.П.Р.» (відповідно до вчиненого ордерного індосаменту на вищевказаних векселях), а не ТОВ «Атас - Україна», і саме ТОВ «Н.П.Р.» має право на пред'явлення вищевказаних векселів до погашення ТОВ «Логістік СВ» у визначений строк - до 23 березня 2020 року.

Також в матеріалах справи міститься витяг з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців, з якого вбачається, що ТОВ «Н.П.Р» є діючою юридичною особою та такою, що не перебуває на стадії припинення, ліквідації або банкрутства.

З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з позицією судів, що висновки в акті перевірки та посилання відповідача на непред'явлення ліквідатором ТОВ «Атас-Україна» вимог ТОВ «Логістік СВ» щодо повернення заборгованості по вищевказаним векселям на загальну суму 11235875 грн. є помилковими та протиправними.

Також колегія суддів погоджується з висновками судів про здійснення податковим органом донарахування грошового зобов'язання поза межами строку давності, закріпленого у пункті 102.1 статті 102 Податкового кодексу України з наступними змінами та доповненнями, у редакції, яка була чинна на час виникнення спірних правовідносин (далі по тексту - ПК України).

Відповідно до пункту 102.1 статті 102 ПК України контролюючий орган, крім випадків, визначених пунктом 102.2 цієї статті, має право самостійно визначити суму грошових зобов'язань платника податків у випадках, визначених цим Кодексом, не пізніше закінчення 1095 дня, що настає за останнім днем граничного строку подання податкової декларації та/або граничного строку сплати грошових зобов'язань, нарахованих контролюючим органом, а якщо така податкова декларація була надана пізніше, - за днем її фактичного подання. Якщо протягом зазначеного строку контролюючий орган не визначає суму грошових зобов'язань, платник податків вважається вільним від такого грошового зобов'язання, а спір стосовно такої декларації та/або податкового повідомлення не підлягає розгляду в адміністративному або судовому порядку.

Як вбачається з матеріалів справи, перевірка проводилася за період з 01 липня 2010 року по 31 грудня 2012 року, про що зазначено в акті перевірки від 07 листопада 2013 року, а тому відповідач мав право призначити проведення виїзної документальної позапланової перевірки позивача за період з 10 вересня 2010 року по 10 вересня 2013 року, тобто за 1095 днів, що передують призначенню перевірки.

За таких обставин, строк давності по нарахуванню зобов'язань платнику податків за Актом б/н від 30 червня 2010 року станом на момент початку проведення перевірки - минув, а отже, сума за отриманні послуги в розмірі 124000 грн. без ПДВ не може бути врахована, під час визначення податкового зобов'язання.

Доводи касаційної скарги не дають підстави вважати, що при прийнятті оскаржуваних рішень судами першої та апеляційної інстанцій було порушено норми матеріального права.

Відповідно до частини 3 статті 2201 Кодексу адміністративного судочинства України, суд касаційної відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись статтями 210, 214, 215, 220, 2201, 223, 224, 230, 231 частиною 5 статті 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

У Х В А Л И В:

1. Касаційну скаргу Державної податкової інспекції у Печерському районі Головного управління Міндоходів у місті Києві залишити без задоволення.

2. Постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 14 квітня 2014 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 18 листопада 2014 року у справі №826/2139/14 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі, та може бути переглянута Верховним Судом України з підстав, у порядку та в строки, встановлені статями 236 - 238, 2391 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя: А.М. Лосєв

Судді: Л.І. Бившева

Т.М. Шипуліна