Справа № 826/2594/15
Суддя: Юрченко В.П.
Дата ухвалення: 2015-12-08 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АдміністративниЙ СУД УКРАЇНИ
УХВАЛА

Іменем України

08.12.2015 № К/800/39718/15

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів: головуючого судді Юрченко В.П., суддів: Голубєвої Г.К., Сіроша М.В., секретар судового засідання - Іванов Д.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні
касаційну скаргуДержавної податкової інспекції у Святошинському районі Головного управління ДФС у м. Києві
на постановуКиївського апеляційного адміністративного суду від 17.08.2015
у справі №826/2594/15
за позовомТовариства з обмеженою відповідальністю «Мостобудівельна компанія МСУ»
доДержавної податкової інспекції у Святошинському районі Головного управління ДФС у м. Києві
провизнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,-

ВСТАНОВИВ:

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 15.06.2015 відмовлено в задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Мостобудівельна компанія МСУ» про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у Святошинському районі Головного управління ДФС у м. Києві від 15.10.2013 №.

Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 17.08.2015 скасована постанова Окружного адміністративного суду міста Києва від 15.06.2015 та прийнято нове рішення, яким задоволено позов.

Не погоджуючись з рішенням суду апеляційної інстанції, відповідач подав касаційну скаргу, в якій просить його скасувати та прийняти нове рішення, яким залишити в силі постанову суду першої інстанції, оскільки вважає, що постанову було прийнято з порушенням норм матеріального права.

В письмовому запереченні на касаційну скаргу позивач посилається на те, що вимоги касаційної скарги є необґрунтовані та не можуть бути задоволені.

Переглянувши судові рішення в межах касаційної скарги, заслухавши пояснення представника позивача, перевіривши повноту встановлення судовими інстанціями фактичних обставин справи та правильність застосування ними норм матеріального та процесуального права, Вищий адміністративний суд України дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення касаційної скарги, виходячи з наступного.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що висновками акту від 30.09.2013 №211/26-57-2201-07/03449901 «Про результати документальної планової виїзної перевірки ТОВ «Мостобудівельна компанія МСУ» код за з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.10.2011 по 30.06.2013, валютного та іншого законодавства за період з 01.10.2011 по 30.06.2013» встановлено порушення позивачем підпункту 138.1.1 пункту 138.1, пункту 138.2 статті 138, підпункту 139.1.1 пункту 139.1 статті 139 Податкового кодексу України, в результаті чого занижено податок на прибуток в періоді, що перевірявся, на загальну суму 12099937,00 грн.

Встановлені в акті перевірки порушення мотивовані неможливістю встановити достовірність та правомірність визначення показників декларацій позивача, у зв'язку з відсутністю документів, що підтверджують формування показників бухгалтерського та податкового обліку.

На підставі названого акту відповідачем прийнято податкове повідомлення-рішення від 15.10.2013 №, яким збільшено суму грошового зобов'язання з податку на прибуток підприємств на 13859664,00 грн., у тому числі за основним платежем на - 12099937,00 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями - 1759727,00 грн.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції дійшов висновку, що наданими до суду документами не підтверджується факт здійснення господарських операцій ТОВ «Мостобудівельна компанія МСУ», тому рішення податкового органу про збільшення позивачу грошового зобов'язання та застосування штрафних санкцій є правомірним.

Скасовуючи рішення суду першої інстанцій та задовольняючи позовні вимоги, суд апеляційної інстанції дійшов протилежного висновку, з чим погоджується судова колегія касаційної інстанції, враховуючи наступне.

Суди попередніх інстанцій дійшли різних юридичних висновків під час надання правової оцінки обставинам щодо дотримання позивачем законодавчо встановлених вимог для формування витрат, що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування податком на прибуток.

Так, судом апеляційної інстанції встановлено, що, по-перше, згідно висновку судово-економічної експертизи від 26.09.2014 №4072/14-45 висновок акту перевірки від 30.10.2013 №211/26-57-2201-07/03449901 документально не підтверджується (в тому числі документами бухгалтерського та податкового обліку).

По-друге, постановою Слідчого управління фінансових розслідувань ДПІ у Святошинському районі ГУ ДФС у м. Києві від 27.02.2014 кримінальне провадження №0000158 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.212 КК України (ухилення від сплати податків), було закрито у зв'язку з відсутністю складу кримінального правопорушення. При цьому, в постанові зроблено висновок про відсутність порушень податкового законодавства в перевіряємий період, оскільки, документи, що підтверджують витрати ТОВ «Мостобудівельна компанія МСУ» наявні в повному обсязі, виконання робіт підтверджується фактичним будівництвом споруд, розміщених у Рівненській, Одеській, Чернігівській, Івано-Франківській областях, які підтверджуються актами виконаних робіт, наданими замовниками.

Апеляційним судом були досліджені первинні документи та встановлено дотримання позивачем спеціальних вимог щодо документального підтвердження сум, віднесених до складу витрат, а також підтвердження реального виконання сторонами господарських операцій за перевіряємий період первинними документами податкового обліку, які відповідають вимогам ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні».

Разом з цим, надаючи правову оцінку обставині, пов'язаній з винесенням оскаржуваного податкового повідомлення-рішення на підставі акта перевірки, дії з підписання якого не уповноваженою особою було визнано протиправними постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 11.06.2014 у справі №826/17500/13-а, апеляційний суд, з дотриманням та врахуванням вимог ч. 3 ст. 70 КАС України, цілком обґрунтовано взяв до уваги те, що докази, одержані з порушенням закону, судом при вирішенні справи не беруться до уваги.

В той же час, суд першої інстанції в обґрунтування неправомірності формування складу витрат позивачем вказав на непідтвердження розрахунковими, платіжними, податковими та первинними документами правомірності формування витрат та недоведеність факту використання придбаних товарів та послуг в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності позивача, відхиливши, при цьому, експертний висновок судово-економічної експертизи, оскільки в ньому не міститься інформація про документальне підтвердження правомірності формування витрат за перевірений період.

Суд першої інстанції, також, не прийняв до уваги посилання позивача на порушення відповідачем вимог чинного законодавства під час проведення перевірки, та окрім того, взагалі не надав правової оцінки постанові Слідчого управління фінансових розслідувань ДПІ у Святошинському районі ГУ ДФС у м. Києві від 27.02.2014 у кримінальному провадженні №0000158.

Проте, наведені місцевим судом обставини, з огляду на правила формування складу витрат, регламентовані положеннями Податкового кодексу України не є безумовною підставою для висновків про відсутність фактичного виконання господарських операцій за умови наявності первинних документів та інших доказів, які спростовують такі доводи.

Суд касаційної інстанції вважає за необхідне відзначити, що розгляд спору про правомірність формування платником податку складу витрат потребує надання належної правової оцінки усім доказам та обставинам, що стосуються предмету доказування, в їх сукупному зв'язку один з одним.

Пунктом 138.2 статті 138 Податкового кодексу України передбачено, що витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

Відповідно до підпункту 139.1.9 пункту 139.1 статті 139 Податкового кодексу України не включаються до складу витрат витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

Проведення господарських операцій суб'єкта господарювання, за змістом статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», підтверджується первинними документами, на підставі яких ведеться бухгалтерський облік. Згідно частини 2 статті 3 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» на даних бухгалтерського обліку базується фінансова, податкова, статистична та інша звітність.

Таким чином первинні документи по відображенню господарчих операцій є основою для податкового обліку та підлягають дослідженню метою встановлення факту здійснення господарських операцій.

Водночас, оскільки предметом розгляду кримінального провадження №0000158 було правопорушення службових осіб ТОВ «Мостобудівельна компанія МСУ» в період з жовтня 2011 року по червень 2013 року шляхом завищення валових витрат та необґрунтованого формування ПДВ, тобто за аналогічний період, що перевірявся відповідачем, тому ці обставини відповідно до частини першої статті 138 Кодексу адміністративного судочинства України входять до предмета доказування при розгляді судом цього адміністративного позову, оскільки від цього залежить правильність висновку щодо законності формування складу витрат ТОВ «Мостобудівельна компанія МСУ».

Зважаючи на викладене, суд апеляційної інстанції правильно прийняв до уваги цей доказ, як такий, що, у відповідності до приписів ст. 70 КАС України, стосується предмету доказування даної адміністративної справи.

Колегія касаційної інстанції вважає обґрунтованою оцінку судом апеляційної інстанції експертного висновку судово-економічної експертизи.

В розрізі наведеного вище, судова колегія касаційної інстанції вбачає законні підстави погодитись з висновком апеляційного суду про правомірність формування позивачем складу витрат, який зроблено з правильною оцінкою усіх доказів в сукупності та обставин у даній справі.

За таких обставин та з урахуванням вимог частини 3 статті 2, частини 2 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд дійшов обґрунтованого висновку щодо наявності законних підстав для задоволення позову.

Суд касаційної інстанції не вбачає порушень судом апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права при вирішенні даної справи та вважає, що суд повно встановив обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, та надав їм правову оцінку на підставі норм закону, що підлягали застосуванню до даних правовідносин.

Доводи касаційної скарги не дають підстав вважати, що при прийнятті оскаржуваного судового рішення судом апеляційної інстанції були порушені норми матеріального чи процесуального права.

Відповідно до статті 224 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанції не допустили порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

За наведених обставин та з урахуванням викладеного, колегія суддів Вищого адміністративного суду України не знаходить підстав, які могли б призвести до скасування оскаржуваного судового рішення.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 220, 221, 223, 224, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

УХВАЛИВ:

1. Касаційну скаргу Державної податкової інспекції у Святошинському районі Головного управління ДФС у м. Києві залишити без задоволення.

2. Постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 17.08.2015 залишити без змін.

3. Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути переглянута Верховним Судом України з підстав, передбачених статтею 237 Кодексу адміністративного судочинства України, у порядку та в строки, встановлені статтями 236 2391 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя В.П.Юрченко
Судді Г.К.Голубєва
М.В.Сірош