Справа № 810/4224/15
Суддя: Хрімлі О.Г.
Дата ухвалення: 2015-12-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 810/4224/15 Головуючий у 1-й інстанції: Панова Г.В. Суддя-доповідач: Хрімлі О.Г.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 грудня 2015 року м. Київ

Колегія суддів Київського апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого Хрімлі О.Г.,

суддів Ганечко О.М.,

Літвіної Н.М.,

при секретарі Архіповій Л.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Ірпінської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Київській області на постанову Київського окружного адміністративного суду від 05 листопада 2015 року у справі за адміністративним позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 до Ірпінської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Київській області про визнання протиправними та скасування податкового повідомлення-рішення та вимоги про сплату боргу (недоїмки),

В С Т А Н О В И Л А :

Фізична особа-підприємець ОСОБА_3 звернувся до Київського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Ірпінської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Київській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень № від 25 травня 2015 року та вимоги про сплату боргу № Ф- від 06 квітня 2015 року.

Постановою Київського окружного адміністративного суду від 05 листопада 2015 року адміністративний позов задоволено.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, відповідач звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій посилається на порушення судом норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, та просить скасувати постанову суду першої інстанції та ухвалити нову, якою в задоволенні адміністративного позову відмовити.

Сторони, будучи належним чином повідомлені про дату, час та місце апеляційного розгляду справи, в судове засідання не з'явились.

Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо письмових доказів для правильного вирішення апеляційної скарги, а особиста участь сторін в судовому засіданні - необов'язкова, колегія суддів, у відповідності до ч. 4 ст. 196 КАС України, визнала за можливе проводити апеляційний розгляд справи за відсутності представників сторін.

Згідно зі ст. 41 КАС України, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга необґрунтована та задоволенню не підлягає.

Як вбачається з матеріалів справи та вірно встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_3 зареєстрований в якості фізичної особи-підприємця 02 червня 1998 року, основним видом економічної діяльності є: 49.41 Вантажний автомобільний транспорт, що підтверджується копією виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців від 10 лютого 2015 року.

Згідно з довідкою про взяття на облік платника податків № 199 від 18 лютого 2008 року, позивач узятий на облік в органах ДПС 20 січня 2006 року за № 26, перебуває на обліку в Ірпінській ОДПІ.

У період з 10 березня 2015 року по 23 березня 2015 року посадовою особою відповідача проведено документальну планову виїзну перевірку з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства фізичною особою-підприємцем ОСОБА_3 за період з 01 січня 2013 року по 31 грудня 2014 року, за результатами якої складено акт № 465/172/НОМЕР_2 від 06 квітня 2015 року.

Згідно з висновками акту перевірки, відповідачем встановлено порушення позивачем, у тому числі: п. 177.2 ст. 177 Податкового кодексу України в частині заниження чистого доходу за період з 01 січня 2013 року по 31 грудня 2014 року на суму 273 221,62 грн. без ПДВ, у результаті допущених порушень податкового законодавства, що відображено в пп. 2.2.2, 2.2.3 п. 2.2 розділу 2 акту перевірки, що призвело до заниження податку на доходи фізичних осіб від здійснення підприємницької діяльності на суму 41 643,17 грн.; п. 11 ст. 25 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» (зі змінами та доповненнями) в частині заниження суми чистого доходу на 273 221,62 грн., що призвело до заниження єдиного соціального внеску в сумі 94 807, 86 грн.

На підставі висновків акту перевірки відповідачем прийнято податкове повідомлення-рішення № від 25 травня 2015 року, яким збільшено суму податкових зобов'язань за платежем: податок на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування за основним платежем у розмірі 41 643,17 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) у розмірі 20 821,59 грн.

Також, відповідачем сформовано вимогу про сплату боргу (недоїмки) № Ф- від 06 квітня 2015 року, відповідно до якої позивачу потрібно сплатити суму недоїмки зі сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне страхування в сумі 94 807,86 грн.

Не погоджуючись з податковим повідомленням-рішенням та вимогою про сплату боргу (недоїмки), та вважаючи їх протиправними, позивач звернувся до суду з адміністративним позовом.

Як вбачається з акту перевірки, відповідач дійшов висновку про завищення позивачем валових витрат у 2013 році на суму 156 799,53 грн. без ПДВ та на суму 116 422,09 грн. без ПДВ у 2014 році, тим самим занижено чистий дохід на суму 273 221,62 грн., чим порушено вимоги пп. 139.1.5 п. 139.1 ст. 139 Податкового кодексу України. Даний висновок податковий орган зробив на підставі того, що позивач до витрат у 2013 та 2014 роках включив витрати на придбання, виготовлення, будівництво, реконструкцію, модернізацію та інше поліпшення основних засобів, а саме: кільце, мастило, клей, гвинт, шайби, підшипники, сальник, матеріал ПВХ 113, валик, ресори, шини, фанери, кожух маховика та подушка, сайлендблоки, пневмоподушки, фільтр масла, олива моторна, концентрат, насос водяний, фільтр повітря, колодки гальмівні, труба глушника, втулки стабілізатора, акумулятори, розпилювач дизеля, вентилятор, клапани, комплекти розвідного кулака, термостат, гільзи циліндра, прокладки, свічки, поршні, болти, РК подкадок, вкладиш шатунний, подушка двигуна, фільтруючий елемент, диски тахографа, пластина штовхача супорта, ремні кріплення вантажів, знаки, засіб миття, антифриз, термостат, насос підйому кабіни, паливо та інше.

У зв'язку з тим, що позивачем неправильно визначено суми чистого доходу, відповідачем донараховано єдиний соціальний внесок за 2013 та 2014 роки.

В обґрунтування доводів, викладених в акті перевірки, податковий орган зазначив, що в Цивільному кодексі України не встановлено такого суб'єкта права приватної власності як фізична особа-підприємець.

Крім того, податковий орган дійшов висновку, що фізичні особи-підприємці на загальній системі оподаткування не мають права включати до складу витрат витрати, які пов'язані із використанням транспортного засобу (вартість придбання запасних частин, придбання шин, технічного обслуговування тощо).

Перевіряючи обґрунтованість позовних вимог та їх відповідність чинному законодавству, колегія суддів виходить з наступного.

Згідно з пп. 14.1.27 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), витрати - сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних для провадження господарської діяльності платника податку, в результаті яких відбувається зменшення економічних вигод у вигляді вибуття активів або збільшення зобов'язань, внаслідок чого відбувається зменшення власного капіталу (крім змін капіталу за рахунок його вилучення або розподілу власником).

Статтею 177 ПК України визначено порядок оподаткування доходів, отриманих фізичною особою - підприємцем від провадження господарської діяльності, крім осіб, що обрали спрощену систему оподаткування.

Згідно з п. 177.2 ст. 177 ПК України, об'єктом оподаткування є чистий оподатковуваний дохід, тобто різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та негрошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов'язаними з господарською діяльністю такої фізичної особи - підприємця.

Відповідно до п. 177.4 ст. 177 ПК України, до переліку витрат, безпосередньо пов'язаних з отриманням доходів, належать документально підтверджені витрати, що включаються до витрат операційної діяльності згідно з розділом III цього Кодексу (податок на прибуток підприємств).

За змістом п. 138.1 ст. 138 ПК України, витрати, що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування, складаються із: витрат операційної діяльності, які визначаються згідно з пунктами 138.4, 138.6 - 138.9, підпунктами 138.10.2 - 138.10.4 пункту 138.10, пунктом 138.11 цієї статті: інших витрат, визначених згідно з пунктом 138.5, підпунктами 138.10.5, 138.10.6 пункту 138.10, пунктами 138.11, 138.12 цієї статті, пунктом 140.1 статті 140 і статтею 141 цього Кодексу; крім витрат, визначених у пунктах 138.3 цієї статті та у статті 139 цього Кодексу.

Витрати операційної діяльності включають: собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг та інші витрати беруться для визначення об'єкта оподаткування з урахуванням пунктів 138.2, 138.11 цієї статті, пунктів 140.2 - 140.5 статті 140, статей 142 і 143 та інших статей цього Кодексу, які прямо визначають особливості формування витрат платника податку.

Згідно з пп. 138.10.2 п. 138.10 ст. 138 ПК України, до складу інших витрат включаються: адміністративні витрати, спрямовані на обслуговування та управління підприємством: а) загальні корпоративні витрати, в тому числі організаційні витрати, витрати на проведення річних та інших зборів органів управління, представницькі витрати; б) витрати на службові відрядження й утримання апарату управління підприємством (у тому числі витрати на оплату праці адміністративного апарату) та іншого загальногосподарського персоналу; в) витрати на утримання основних засобів, інших необоротних матеріальних активів загальногосподарського використання (оперативна оренда (у тому числі оренда легкових автомобілів), придбання пально-мастильних матеріалів, стоянка, паркування легкових автомобілів, страхування майна, амортизація, ремонт, опалення, освітлення, водопостачання, водовідведення, охорона); г) винагороди за консультаційні, інформаційні, аудиторські та інші послуги, що отримує платник податку для забезпечення господарської діяльності; ґ) витрати на оплату послуг зв'язку (пошта, телеграф, телефон, телекс, телефакс, стільниковий зв'язок та інші подібні витрати); д) амортизація нематеріальних активів загальногосподарського використання; е) витрати на врегулювання спорів у судах; є) плата за розрахунково-касове обслуговування та інші послуги банків; ж) інші витрати загальногосподарського призначення.

Відповідно до п. 138.2 ст. 138 ПК України, витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

У разі якщо платник податку здійснює виробництво товарів, виконання робіт, надання послуг з довготривалим (більше одного року) технологічним циклом виробництва за умови, що договорами, укладеними на виробництво таких товарів, виконання робіт, надання послуг, не передбачено поетапної їх здачі, до витрат звітного податкового періоду включаються витрати, пов'язані з виробництвом таких товарів, виконанням робіт, наданням послуг у цьому періоді.

Платник податку для визначення об'єкта оподаткування має право на врахування витрат, підтверджених документами, що складені нерезидентами відповідно до правил інших країн.

Згідно з пп. 139.1.5 п. 139.1 ст. 139 ПК України, не включаються до складу витрат: витрати на придбання, виготовлення, будівництво, реконструкцію, модернізацію та інше поліпшення основних засобів та витрати, пов'язані з видобутком корисних копалин, а також з придбанням (виготовленням) нематеріальних активів, які підлягають амортизації згідно зі статтями 144 - 148 цього Кодексу, з урахуванням пунктів 146.11 і 146.12 статті 146 та пункту 148.5 статті 148 цього Кодексу.

Водночас, колегія суддів звертає увагу, що відповідачем не надано належних доказів того, що придбані позивачем матеріальні цінності були, зокрема, використані ним саме при модернізації та іншому поліпшенні основних засобів.

Крім того, згідно з роз'ясненням Міністерства юстиції України «Статус фізичної особи - підприємця: проблеми застосування законодавства» від 14 січня 2011 року, фізична особа - підприємець в цивільно-господарських відносинах є різностороннім учасником. Принципи здійснення ним підприємницької діяльності роблять його подібним до юридичних осіб, тоді як в приватних відносинах, незважаючи на будь-які зміни в його статусі, він залишається бути громадянином - фізичною особою. А тому, слід чітко розмежовувати ці різні сфери відносин. Вбачається, що на підставі правила, встановленого у статті 51 Цивільного кодексу України, до фізичних осіб - підприємців слід застосовувати норми спеціального (господарського) законодавства, якщо предметом регулювання безпосередньо є їх підприємницька діяльність. Натомість, слід брати до уваги норми цивільного законодавства, якщо предмет регулювання виходить за межі підприємницької діяльності, зачіпаючи приватні інтереси суб'єкта, та в повній мірі врегульовується нормами Цивільного кодексу України.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджено матеріалами справи, придбані матеріали (запчастини, мастило) використані позивачем для ремонту своїх транспортних засобів, які він використовував під час здійснення підприємницької діяльності, що підтверджується наявними в матеріалах справи копіями: видаткових накладних, накладних, рахунків-фактури, на підставі яких позивачем сформовано суми валових витрат.

Таким чином, відповідачем безпідставно та необґрунтовано прийнято податкове повідомлення-рішення № від 25 травня 2015 року.

Згідно з п. 4 ст. 4 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), платниками єдиного внеску є: фізичні особи - підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 7 вказаного Закону, єдиний внесок нараховується: для платників, зазначених у пунктах 4 (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування) та 5 частини першої статті 4 цього Закону, - на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску за місяць, у якому отримано дохід (прибуток).

З урахуванням того, що вимога про сплату боргу № Ф- від 06 квітня 2015 року є похідною від оскаржуваного податкового повідомлення-рішення, протиправність якого встановлена під час розгляду справи та підтверджена матеріалами справи, то оскаржувана вимога також підлягає визнанню протиправною та скасуванню.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Колегія суддів вважає, що відповідачем не надано суду належних та допустимих доказів того, що оскаржувані податкове повідомлення-рішення та вимогу про сплату боргу прийнято обґрунтовано, тобто з урахуванням всіх обставин справи, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

З огляду на припис наведеної норми процесуального права при розгляді судом спору щодо правомірності рішення органу державної податкової служби, яким платнику податків донараховані податкові зобов'язання, презумується добросовісність платника податків, якщо зазначеним органом не доведено інше.

Аналогічна правова позиція викладена в ухвалі Вищого адміністративного суду України від 24 жовтня 2013 року у справі № К/9991/12143/11, ухвалі Вищого адміністративного суду України від 20 травня 2013 року у справі № К/9991/39355/12.

Проаналізувавши наведені законодавчі норми, повно та всебічно дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що відповідачем неправомірно винесено податкове повідомлення-рішення № від 25 травня 2015 року та вимогу про сплату боргу № Ф- від 06 квітня 2015 року.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів вважає, що позовні вимоги фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 до Ірпінської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Київській області про визнання протиправними та скасування податкового повідомлення-рішення та вимоги про сплату боргу (недоїмки) є обґрунтованими та засновані на нормах права.

Доводи апелянта спростовуються вищенаведеним, матеріалами справи та не відповідають вимогам чинного законодавства.

Згідно зі ст.ст. 198 ч. 1 п. 1, 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі вищевикладеного, колегія суддів дійшла висновку про те, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 41, 160, 196, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу Ірпінської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Київській області залишити без задоволення, постанову Київського окружного адміністративного суду від 05 листопада 2015 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя О.Г. Хрімлі

Судді О.М. Ганечко

Н.М. Літвіна

.

Головуючий суддя Хрімлі О.Г.

Судді: Літвіна Н. М.

Ганечко О.М.