Справа № 369/7442/15-а
Суддя: Земляна Г.В.
Дата ухвалення: 2015-12-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 369/7442/15-а Головуючий у 1-й інстанції: Ковальчук Л.М. Суддя-доповідач: Земляна Г.В.
У Х В А Л А

Іменем України

16 грудня 2015 року м. Київ

колегія суддів Київського апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого - судді Земляної Г.В.

суддів Бистрик Г.М., Межевича М.В.

за участю секретаря Генчмазлумо І.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві апеляційну скаргу Боярської міської ради Києво-Святошинського району Київської області на постанову Києво-Святошинського районного суду Київської області від 16 вересня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Боярської міської ради Києво-Святошинського району Київської області про визнання протиправним і скасування рішення, -

В С Т А Н О В И Л А :

Позивач, ОСОБА_2, звернувся до суду з позовом до Боярської міської ради Києво-Святошинського району Київської області про визнання протиправним і скасування рішення міської ради № 56/2629 від 19.02.2015 року про відмову в наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки площею 0,0638 га для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд в АДРЕСА_1 у зв'язку з відсутністю плану зонування та затвердженого детального плану території.

Постановою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 16 вересня 2015 року позовні вимоги задоволено. Визнано протиправним і скасовано рішення Боярської міської ради Києво-Святошинського району Київської області VІ скликання чергової 56 сесії № 56/2629 від 19 лютого 2015 року «Про відмову надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд в АДРЕСА_1, гр. ОСОБА_2.».

Не погоджуючись з прийнятою постановою представник Боярської міської ради Києво-Святошинського району Київської області подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову суду першої інстанції та винести нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову в повному обсязі. В своїй апеляційній скарзі апелянт посилається на незаконність, необґрунтованість та необ'єктивність рішення суду, неповне з'ясування всіх обставин, що мають значення для вирішення справи, порушення судом норм матеріального права, що є підставою для скасування судового рішення

Заслухавши суддю-доповідача, осіб, що з'явились в судове засідання, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а постанову суду слід залишити без змін, з наступних підстав.

Згідно зі п.1 ч.1 ст. 198, ст.200 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до ч. 1 статі 9 Кодексу адміністративного судочинства України, суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Суд першої інстанції всебічно, повно та об'єктивно розглянув справу, правильно встановив обставини справи, наданим доказам дав правильну правову оцінку і прийшов до обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, постановою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 18 грудня 2014 року, яка залишена без змін Ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 17 березня 2015 року, позов ОСОБА_2 до Боярської міської ради Києво-Святошинського району Київської області про зобов'язання вчинити дії задоволено. Визнано протиправною бездіяльність Боярської міської ради щодо неналежного розгляду клопотання ОСОБА_2 та порушення порядку розгляду клопотання про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки площею 0,0638 га для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд в АДРЕСА_1; зобов'язано Боярську міську раду винести на чергове пленарне засідання її сесії та розглянути клопотання ОСОБА_2 про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки площею 0,0638 га для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд в АДРЕСА_1 та в місячний термін з моменту набрання рішенням суду законної сили прийняте належне, у відповідності до чинного законодавства України рішення.

На виконання рішення суду, рішенням Боярської міської ради Києво-Святошинського району Київської області 56 сесії VІ скликання № 56/2629 від 19 лютого 2015 року відмовлено ОСОБА_2 в наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки площею 0,0638 га для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд в АДРЕСА_1 у зв'язку з відсутністю плану зонування та затвердженого детального плану території.

Не погоджуючись з зазначеним вище рішенням, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Суд першої інстанції, прийшов до висновку, що позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню, так як у прийнятому рішенні Боярської міської ради не наведено належних обґрунтувань підстав, визначених вимогами ст. 118 ЗК України, щодо відмови ОСОБА_2 у визначенні й виділенні йому у власність земельної ділянки площею 0,0638 га для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд в АДРЕСА_1, а тому рішення Боярської міської ради Києво-Святошинського району Київської області 56 сесії VІ скликання № 56/2629 від 19 лютого 2015 року про відмову у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки не ґрунтується на вимогах закону та підлягає скасуванню.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне:

Згідно вимог п. п. а), б) ст. 12 Земельного кодексу України до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належить розпорядження землями територіальних громад; передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб відповідно до цього Кодексу.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 116 Земельного кодексу України громадяни набувають права власності на земельні ділянки із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом.

Згідно вимог ч. 1 ст. 118 Земельного кодексу України громадянин, зацікавлений у приватизації земельної ділянки, яка перебуває у його користуванні, подає заяву до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 118 Земельного кодексу України рішення органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування щодо приватизації земельних ділянок приймається у місячний строк на підставі технічних матеріалів та документів, що підтверджують розмір земельної ділянки.

Згідно вимог ч. 6 ст. 118 Земельного кодексу України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства).

Відповідно до вимог ч. 7 ст. 118 Земельного кодексу України відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування. який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 121 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову в його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об'єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Згідно вимог ч. 10 ст. 118 Земельного кодексу України відмова органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування у передачі земельної ділянки у власність або залишення клопотання без розгляду можуть бути оскаржені до суду.

Відповідно до вимог ч. 11 ст. 118 Земельного кодексу України у разі відмови органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування у передачі земельної ділянки у власність або залишення заяви без розгляду питання вирішується в судовому порядку.

Згідно вимог ст. 122 Земельного кодексу України сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб.

Судом першої інстанції з пояснень позивача та наданих документів встановлено, що ОСОБА_2 проживає за адресою: АДРЕСА_2 і користується на протязі 25 років сусідньою ділянкою в АДРЕСА_1 та обслуговує її (а.с.9). Зазначена земельна ділянка використовується для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд.

В зв'язку з чим, позивач неодноразово звертався до відповідача з заявами про надання дозволу на розробку проекту землеустрою.

При цьому, з оскаржуваного рішення вбачається, що підставою для відмови в наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки відповідач посилається на ту обставину, що відсутній план зонування та затверджений детальний план території. Також, відповідач посилається на вимоги ст. 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», ст. 24 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», ст. 12, 116, п. 7 ст. 118 Земельного кодексу України.

Так, відповідно до вимог ст. 26 Закону України «Про місцеве самоврядування» виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються питання: п. 34) вирішення відповідно до закону питань регулювання земельних відносин.

Згідно вимог ч. 3 ст. 24 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» у разі відсутності плану зонування або детального плану території, затвердженого відповідно до вимог цього Закону, передача (надання) земельних ділянок із земель державної або комунальної власності у власність чи користування фізичним та юридичним особам для містобудівних потреб забороняється.

Тобто, зазначена норма Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» стосується виключно заборони передавати земельної ділянки у власність чи користування з цих підстав.

Однак, як вбачається з матеріалів справи, позивач звертається до відповідача з заявою про надання дозволу на розробку проекту землеустрою, а не передачі земельної ділянки у власність.

За правилами ст. 15 Закону України «Про звернення громадян» рішення про відмову в задоволенні вимог, викладених у заяві (клопотанні), доводиться до відома громадянина в письмовій формі не тільки з посиланням на Закон, а й викладенням мотивів відмови, а також із роз'ясненням порядку оскарження прийнятого рішення.

Разом з тим, ст.118 Земельного кодексу України передбачено виключний перелік підстав для відмови у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою і такої підстави як відсутність плану зонування та затвердженого плану території зазначеною нормою чинного земельного законодавства України не передбачено.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що рішення Боярської міської ради Києво-Святошинського району Київської області 56 сесії VІ скликання № 56/2629 від 19 лютого 2015 року про відмову у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки площею 0,0638 га для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд в АДРЕСА_1 було прийнято з порушенням вимог ст. 118 Земельного кодексу України, оскільки з оскаржуваного рішення Боярської міської ради неможливо встановити з яких конкретно підстав клопотання ОСОБА_2 про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність було залишено без задоволення.

А посилання відповідача в оскаржуваному рішенні на положення ч. 3 ст. 24 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» в даному випадку взагалі безпідставні, так як зазначено вище, заборона, встановлена цією статтею стосується лише передачі земельної ділянки у власність чи користування, а розробка проекту землеустрою не є передачею земельної ділянки у власність.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 3 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Враховуючи викладене колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що відповідачем, як суб'єктом владних повноважень, недоведена правомірність та обґрунтованість відмови у призначенні пенсії з урахуванням вимог встановлених ч.2 ст.19 Конституції України та ч.3 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України, так як у прийнятому рішенні Боярської міської ради не наведено належних обґрунтувань з підстав, визначених вимогами ст. 118 ЗК України, щодо відмови ОСОБА_2 у визначенні й виділенні йому у власність земельної ділянки площею 0,0638 га для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд в АДРЕСА_1, а тому рішення Боярської міської ради Києво-Святошинського району Київської області 56 сесії VІ скликання № 56/2629 від 19 лютого 2015 року про відмову у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки не ґрунтується на вимогах закону та підлягає скасуванню.

З огляду на вищезазначене апеляційна інстанція приходить до висновку, що суд першої інстанції правомірно задовольнив позов.

При цьому апеляційна скарга не містять посилання на обставини, передбачені статтями 202 - 204 Кодексу адміністративного судочинства України, за яких рішення суду підлягає скасуванню.

Доводи, викладені заявником в апеляційній скарзі не спростовують висновку суду першої інстанції. Натомість оскаржувана Постанова суду ухвалена у відповідності до вимог чинного законодавства України, враховуючи всі фактичні обставини справи, в межах наданих суду повноважень, та вірно застосовано судом як норми процесуального так і матеріального права, в повному обсязі з'ясовано обставини, що мають значення для правильного вирішення адміністративного спору, доведено та всебічно обґрунтовано їх в своєму рішенні, надано належну оцінку всім доказам, ґрунтуючись на повному та об'єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності.

Зважаючи на вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дослідив наявні докази, дав їм належну оцінку та прийняв законне та обґрунтоване рішення у відповідності з вимогами матеріального та процесуального права, в зв'язку з чим апеляційна скарга залишається без задоволення, а постанова суду першої інстанції - без змін.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.4, 8-11, 160, 196, 198, 200, 205, 207, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу Боярської міської ради Києво-Святошинського району Київської області - залишити без задоволення.

Постанову Києво-Святошинського районного суду Київської області від 16 вересня 2015 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів із дня складання у повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги до Вищого адміністративного суду України у порядку ст.212 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя: Г.В.Земляна

Судді: Г.М Бистрик

М.В. Межевич

Повний текст ухвали виготовлено 17 грудня 2015 року

Головуючий суддя Земляна Г.В.

Судді: Бистрик Г.М.

Межевич М.В.