Справа № 2-а-16055/11/2070
Суддя: Карась О.В.
Дата ухвалення: 2015-12-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 грудня 2015 року м. Київ К/9991/55328/12

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:

Карася О.В. (головуючого), Олендера І.Я., Рибченка А.О.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні касаційну скаргу Спеціалізованої державної податкової інспекції по роботі з великими платниками податків у м. Харкові Державної податкової служби на постанову Харківського окружного адміністративного суду від 22.03.2012 та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 14.08.2012 по справі № 2-а-16055/11/2070

за позовом Державного підприємства "Харківський машинобудівний завод "ФЕД"

до Спеціалізованої державної податкової інспекції по роботі з великими платниками податків у м. Харкові Державної податкової служби

про скасування податкового повідомлення-рішення, -

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2011 року Підприємством до суду заявлений позов про скасування податкового повідомлення-рішення Державної податкової інспекції від 20.06.2011 № , яким позивачеві зменшено суму бюджетного відшкодування з податку на додану вартість (далі - ПДВ) на 698 017,00 грн. та визначено штрафні (фінансові) санкції у сумі 1,00 грн.

Постановою суду першої інстанції, залишеною без змін ухвалою апеляційного суду, позовні вимоги задоволено, оскаржуване податкове повідомлення - рішення скасовано.

Не погодившись із судовими рішеннями, Державна податкова інспекція подала касаційну скаргу, де посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права, просить зазначені судові рішення скасувати та прийняти нове рішення, яким Підприємству в задоволенні позовних вимог відмовити.

У поданих запереченнях на скаргу позивач просить її відхилити з мотивів необґрунтованості.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідь судді, перевіривши повноту встановлених обставин справи та правильність їх юридичної оцінки судами, Вищий адміністративний суд України не вбачає підстав для задоволення касаційної скарги.

Судами першої і апеляційної інстанцій встановлено та підтверджено матеріалами справи, що Державною податковою інспекцією проведено документальну позапланову виїзну перевірку Підприємства з питань законності декларування від'ємного значення з ПДВ за березень 2011 року та достовірності нарахування сум бюджетного відшкодування ПДВ на рахунок платника у банку за березень 2011 року, за зерультатами якої складено акт від 17.06.2011 № 1663/41-018/14310052.

У ході вказаної перевірки працівниками Державної податкової інспекції було встановлено порушення позивачем п. 198.3 ст. 198, абз "а" п. 200.4 ст. 200 Податкового кодексу України (далі - ПК України), що полягало у завищенні заявленої суми бюджетного відшкодування ПДВ за березень 2011 року на суму 698 017,00 грн.

Такі висновки фахівців Державної податкової інспекції вмотивовано тим, що позивачем до складу податкового кредиту включено суми ПДВ по господарським операціям проведеними з контрагентами (ВАТ "ФЕД", ТОВ "Торгівельна компанія Криниченька, ТОВ "Альфа-Експерт", ТОВ "Олвіс - Інжиніринг", ТОВ "Центр сертифікації тиск плюс", ТОВ "Кип і А", ТОВ фірма "Антарес - ЮВ", ТОВ фірма "Хазар" ЛТД, ТОВ "Ольга", ТОВ фірма "Сат Імпекс", ТОВ "ЦТП МЕМ", ТОВ "Укрнадраресурси", ТОВ "Металл-ресурс", ТОВ "Інтехмаш", ТОВ фірма "Снарк, ЛТД"), які мають ознаки сумнівності, оскільки згідно інформації викладеної в актах про неможливість проведення зустрічних перевірок у вказаних контрагентів, а також інформації, що міститься в базах даних контролюючого органу, вказані суб'єкти господарювання не мають необхідних умов для здійснення господарських операцій (основних фондів, технічного персоналу, виробничих активів, складських приміщень, транспортних засобів), відсутні за юридичною адресою, що свідчить про проведення вказаними суб'єктами господарювання транзитних фінансових потоків, які спрямовані лише на отримання податкової вигоди. Крім того, контролюючий орган зазначає про не нарахування та про несплату вказаними контрагентами сум ПДВ до бюджету, які були задекларовані позивачем до відшкодування.

На підставі акта перевірки, зазначених висновків та результатів адміністративного оскарження відповідачем прийнято оскаржуване податкове повідомлення-рішення.

Так, відповідно до підпункту п. 198.1 ст. 198 ПК України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.

Не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог ст. 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими п. 201.11 ст. 201 цього Кодексу (п. 198.6 ст. 198 ПК України).

За визначенням пп. 14.1.18 п. 14.1 ст. 14 ПК України бюджетне відшкодування - відшкодування від'ємного значення податку на додану вартість на підставі підтвердження правомірності сум бюджетного відшкодування податку на додану вартість за результатами перевірки платника, у тому числі автоматичне бюджетне відшкодування у порядку та за критеріями, визначеними у розділі V цього Кодексу.

А відповідно до п. 200.1 ст. 200 ПК України сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов'язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду.

При від'ємному значенні суми, розрахованої згідно з п. 200.1 ст. 200, така сума враховується у зменшення суми податкового боргу з податку, що виник за попередні звітні (податкові) періоди (у тому числі розстроченого або відстроченого відповідно до цього Кодексу), а в разі відсутності податкового боргу - зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду (п. 200.3 ст. 200 ПК України).

Якщо в наступному податковому періоді сума, розрахована згідно з пунктом 200.1 цієї статті, має від'ємне значення, то: бюджетному відшкодуванню підлягає частина такого від'ємного значення, яка дорівнює сумі податку, фактично сплаченій отримувачем товарів/послуг у попередніх податкових періодах постачальникам таких товарів/послуг або до Державного бюджету України, а в разі отримання від нерезидента послуг на митній території України - сумі податкового зобов'язання, включеного до податкової декларації за попередній період за отримані від нерезидента послуги отримувачем послуг; залишок від'ємного значення попередніх податкових періодів після бюджетного відшкодування включається до складу сум, що відносяться до податкового кредиту наступного податкового періоду (п. 200.4 ст. 200 ПК України).

Аналізуючи зазначені вище норми та фактичні обставини справи суд касаційної інстанції приходить до висновку, що податкове законодавство чинне на момент виникнення спірних правовідносин не ставить в залежність право позивача на формування податкового кредиту з ПДВ та його подальше бюджетне відшкодування від декларування контрагентами податкових зобов'язань та від фактичної сплати податку до бюджету, як не залежить таке право і від наявності у суб'єктів господарювання (контрагентів) достатніх матеріальних чи будь - яких інших ресурсів для здійснення господарської діяльності та від наявність чи відсутність таких осіб за юридичною адресою.

Крім того, судами попередніх інстанцій встановлено реальне виконання договорів укладених позивачем з контрагентами, за результатами яких Підприємством і було сформовано податковий кредит та задекларовано суми до бюджетного відшкодування, та використання придбаних товарно-матеріальних цінностей та отриманих робіт (послуг) у власній господарській діяльності, що підтверджується наявними в матеріалах справи копіями належно оформлених первинних документів (договори, податкові та видаткові накладі, акти здачі - приймання робіт (надання послуг), рахунки - фактури, подорожні листи, товарно - транспортні накладні, платіжні документи, прибуткові ордери, лімітні картки).

Також суд зазначає, що позивач, як платник податку, самостійно несе відповідальність за достовірність і своєчасність обчислення та внесення ним податку до бюджету відповідно до законодавства України і не може нести відповідальність за порушення контрагентами правил здійснення господарської діяльності та/або податкової дисципліни. У разі ж якщо контрагентами були допущені порушення норм податкового чи норм іншого законодавства, у тому числі і по сплаті податкових зобов'язань, то це тягне відповідальність та негативні наслідки саме щодо цих осіб.

Таким чином, враховуючи встановлені судами обставини справи, оцінка яким зроблена судами з дотриманням норм ст. 86 Кодексу адміністративного судочинства України, а також враховуючи, що норми Податкового кодексу України не ставлять у залежність право платника податку на заявлення сум ПДВ до бюджетного відшкодування, від фактичної сплати ПДВ до бюджету іншими платниками податків - постачальниками товарів (послуг) та наявність у них матеріальних чи будь - яких інших ресурсів, суди попередніх інстанцій дійшли правомірного висновку про правомірність включення позивачем сум ПДВ, сплачених у ціні придбаних товарів, до податкового кредиту, які у подальшому приймали участь у визначенні суми бюджетного відшкодування.

За таких обставин переглянуті судові рішення першої та апеляційної інстанцій у справі відповідають приписам чинного законодавства, а доводи касаційної скарги визнаються непереконливими.

Керуючись ст. ст. 160, 167, 210 - 231 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

У Х В А Л И В:

Касаційну скаргу Спеціалізованої державної податкової інспекції по роботі з великими платниками податків у м. Харкові Державної податкової служби відхилити.

Постанову Харківського окружного адміністративного суду від 22.03.2012 та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 14.08.2012 по справі № 2-а-16055/11/2070 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі, і оскарженню не підлягає, крім як з підстав, у строк та в порядку, визначеними ст. ст. 237-2391 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий О.В. Карась

Судді І.Я. Олендер

А.О. Рибченко