Справа № 361/6680/15-а
Суддя: Хрімлі О.Г.
Дата ухвалення: 2015-12-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 361/6680/15-а Головуючий у 1-й інстанції: Пухна О.М. Суддя-доповідач: Хрімлі О.Г.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 грудня 2015 року м. Київ

Колегія суддів Київського апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого Хрімлі О.Г.,

суддів Ганечко О.М.,

Літвіної Н.М.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_3 на постанову Броварського міськрайонного суду Київської області від 06 листопада 2015 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_3 до Управління соціального захисту населення Броварської міської ради Київської області, третя особа, яка не заявляє самостійні вимоги на предмет спору: Департамент з питань цивільного захисту та ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи, про визнання протиправними дій та зобов'язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И Л А :

ОСОБА_3 звернувся до Броварського міськрайонного суду Київської області з адміністративним позовом до Управління соціального захисту населення Броварської міської ради Київської області про визнання протиправними дій щодо відмови у встановленні статусу та видачі посвідчення інваліда війни; зобов'язання встановити статус інваліда війни та видати відповідне посвідчення.

Постановою Броварського міськрайонного суду Київської області від 06 листопада 2015 року у задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, позивач звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій посилається на порушення судом норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, та просить скасувати постанову суду першої інстанції та ухвалити нову, якою адміністративний позов задовольнити у повному обсязі.

У відповідності до п. 1 ч. 1 ст. 197 КАС України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на основі наявних у ній доказів, у разі відсутності клопотань від усіх осіб, які беруть участь у справі, про розгляд справи за їх участю.

Зважаючи на те, що у справі відсутні клопотання від усіх осіб, які беруть участь у справі, про розгляд справи за їх участю, та з урахуванням можливості вирішення справи на основі наявних у ній доказів, колегія суддів вирішила справу розглянути у порядку письмового провадження.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга необґрунтована та задоволенню не підлягає.

Як вбачається з матеріалів справи та вірно встановлено судом першої інстанції, 28 липня 2015 року позивач звернувся до Управління праці та соціального захисту населення Броварської міської ради Київської області із письмовою заявою про видачу посвідчення інваліда війни.

Листом Управління праці та соціального захисту населення Броварської міської ради Київської області № 01-10.1/32 від 30 липня 2015 року позивачу відмовлено у встановленні статусу інваліда війни у зв'язку із відсутністю документів, що підтверджують участь в ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у складі формувань Цивільної оборони.

Не погоджуючись з такими діями відповідача та вважаючи їх протиправними, позивач звернувся до суду з адміністративним позовом.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_3 є учасником ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС 1 категорії, 2 групи інвалідності, що підтверджується копією довідки № 000861, виданої Київською обласною державною адміністрацією, та копією довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії АВ № 0206871.

Експертним висновком Центральної міжвідомчої експертної комісії МОЗ та МНС України № 2050 від 06 травня 2015 року засвідчено той факт, що захворювання позивача пов'язане з роботами по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС.

Згідно із записами у трудовій книжці позивача, вбачається, що у період з 24 вересня 1985 року по 18 березня 1993 року позивач працював в КП «Київоблтепломережа».

На підставі наказу № 132-к від 22 грудня 1986 року позивача направлено на три дні у період з 24 по 26 грудня 1986 року в смт. Поліське для вирішення питання теплопостачання селища.

Відповідно до наказу № 124-к від 20 липня 1987 року, позивача відряджено до м. Чорнобиль на 16 днів з 20 липня по 04 серпня 1987 року на вахту.

Наведені обставини підтверджуються також копією довідки № 157 від 24 червня 2015 року.

Перевіряючи обґрунтованість позовних вимог та їх відповідність чинному законодавству, колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Наведена норма означає, що суб'єкт владних повноважень зобов'язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Згідно з п. 9 ч. 2 ст. 7 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», до інвалідів війни належать також інваліди з числа: осіб, залучених до складу формувань Цивільної оборони, які стали інвалідами внаслідок захворювань, пов'язаних з ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи.

Таким чином, обов'язковими умовами, за якими особу можна віднести до інвалідів війни згідно з п. 9 ч. 2 ст. 7 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», є наявність у особи інвалідності, наявність доказів залучення такої особи до складу формувань Цивільної оборони та отримання інвалідності внаслідок захворювання, пов'язаного з ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи.

Згідно з ч. 1 ст. 9 Закону України «Про Цивільну оборону України» (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), силами цивільної оборони є її війська, спеціалізовані та невоєнізовані формування.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 вказаного Закону, невоєнізовані формування цивільної оборони створюються в областях, районах, містах Києві та Севастополі, на підприємствах, в установах і організаціях незалежно від форм власності і підпорядкування у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Згідно зі ст. 12 Закону України «Про Цивільну оборону України» для забезпечення заходів з цивільної оборони, захисту населення і територій від наслідків надзвичайних ситуацій та проведення спеціальних робіт у міністерствах, інших центральних органах виконавчої влади, місцевих державних адміністраціях, на підприємствах, в установах і організаціях незалежно від форм власності і підпорядкування створюються спеціалізовані служби цивільної оборони: енергетики, захисту сільськогосподарських тварин і рослин, інженерні, комунально-технічні, матеріального забезпечення, медичні, оповіщення і зв'язку, протипожежні, торгівлі і харчування, технічні, транспортного забезпечення та інші. Для проведення евакуаційних заходів в умовах надзвичайних ситуацій на базі місцевих державних адміністрацій створюються евакуаційні комісії.

Положенням про Цивільну оборону СРСР, затвердженим постановою КПРС і Ради Міністрів СРСР № 1111 від 18 березня 1976 року, та Положенням про невоєнізовані формування ЦО СРСР, затвердженим наказом начальника ІДО СРСР від 06 червня 1975 року № 90, формування ЦО, в тому числі і невоєнізовані, створювались для виконання заходів по ліквідації аварій, катастроф, стихійних лих, великих пожеж, та їх наслідків, а також при ліквідації аварій, катастроф, стихійних сил, великих пожеж, та їх наслідків, а також при застосуванні засобів масового ураження (у воєнний час), захисту і організації життєзабезпечення населення. Виконання завдань виробничого характеру на них не покладалось.

Однак, крім формувань Цивільної оборони, у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС брали участь інші формування, які створювались в іншому порядку, ніж невоєнізовані формування цивільної оборони та направлялись у райони виконання робіт згідно розпорядження керівників відповідних органів, відомств, організацій, установ та підприємств.

Аналогічна правова позиція викладена в ухвалах Вищого адміністративного суду України від 15 вересня 2015 року у справі № К/9991/61693/12, 06 серпня 2015 року у справі № К/800/12449/15, від 26 травня 2015 року у справі № К/800/42043/14, від 08 квітня 2015 року у справі № К/9991/61074/11, від 21 січня 2015 року у справі № К/800/57325/14.

Отже, обов'язковою передумовою для встановлення статусу інваліда війни та видачі відповідного посвідчення є, зокрема, встановлення, чи брав позивач участь в ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС саме у складі формувань Цивільної оборони, та чи наявне документальне підтвердження участі позивача у таких формуваннях.

Колегією суддів встановлено, що у матеріалах справи відсутні докази залучення позивача до складу формувань Цивільної оборони.

Таким чином, за відсутності доказів залучення ОСОБА_3 до складу саме формувань Цивільної оборони у відповідача були відсутні підстави для встановлення йому статусу інваліда війни.

Отже, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про безпідставність позовних вимог ОСОБА_3 до Управління соціального захисту населення Броварської міської ради Київської області про визнання протиправними дій та зобов'язання вчинити певні дії, оскільки за відсутності доказів залучення позивача до складу саме формувань Цивільної оборони в Управління були відсутні підстави для встановлення йому статусу інваліда війни.

Згідно з ч. 2 ст. 195 КАС України, суд апеляційної інстанції може дослідити докази, які не досліджувалися у суді першої інстанції, з власної ініціативи або за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, якщо визнає обґрунтованим ненадання їх до суду першої інстанції або необґрунтованим відхилення їх судом першої інстанції. Суд апеляційної інстанції може дослідити також докази, які досліджувалися судом першої інстанції з порушенням вимог цього Кодексу.

14 грудня 2015 року позивачем подано до суду апеляційної інстанції заяву про долучення додаткових документів, до якої додано нові докази, які не досліджувалися у суді першої інстанції, а саме: копію довідки Головного управління з питань надзвичайних ситуацій та у справах захисту населення від наслідків Чорнобильської катастрофи № 01-04/1219 від 10 серпня 2012 року, проте не обґрунтовано необхідність дослідження судом апеляційної інстанції доказів, які не досліджувалися у суді першої інстанції, з урахуванням того, що прийняття судом апеляційної інстанції нових доказів зумовлюється поважністю причин, з яких докази не могли бути подані до суду першої інстанції.

Водночас, колегія суддів звертає увагу позивача, що надана ним довідка не підтверджує факту залучення саме позивача до складу формувань Цивільної оборони під час ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС.

Проаналізувавши наведені законодавчі норми, повно та всебічно дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що відповідач, відмовляючи позивачу у встановленні статусу та видачі посвідчення інваліда війни, діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України та наведеними законодавчими нормами.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Колегія суддів вважає, що відповідачем надано достатньо доказів правомірності дій щодо відмови у встановленні позивачу статусу інваліда війни, що підтверджується наведеними законодавчими нормами та наявними матеріалами справи.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що правова позиція суду першої інстанції про відмову у задоволенні адміністративного позову відповідає вимогам наведених законодавчих норм.

Доводи апелянта спростовуються вищенаведеним, матеріалами справи та не відповідають вимогам чинного законодавства.

Згідно зі ст.ст. 198 ч. 1 п. 1, 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі вищевикладеного, колегія суддів дійшла висновку про те, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 160, 197, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення, постанову Броварського міськрайонного суду Київської області від 06 листопада 2015 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі, та може бути оскаржена протягом двадцяти днів після набрання нею законної сили шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя О.Г. Хрімлі

Судді О.М. Ганечко

Н.М. Літвіна

Головуючий суддя Хрімлі О.Г.

Судді: Літвіна Н. М.

Ганечко О.М.