Справа № 826/1939/15
Суддя: Літвінова А.В.
Дата ухвалення: 2015-12-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 грудня 2015 року місто Київ №826/1939/15

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Літвінової А.В., розглянув у порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовомтовариства з обмеженою відповідальністю «МВІ»
додержавної податкової інспекції у Дніпровському районі головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві
третя особадержавної податкової інспекції у Солом'янському районі головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві
провизнання протиправним дій, визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 20.01.2015 №,
ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «МВІ» звернулось до Окружного адміністративного суду міста Києва із позовом до державної податкової інспекції у Дніпровському районі головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві, третя особа державна податкова інспекція у Солом'янському районі головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві про:

визнання протиправними дій посадових і службових осіб державної податкової інспекції у Дніпровському районі головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві при проведенні документальної позапланової виїзної перевірки товариства з обмеженою відповідальністю «МВІ» на підставі наказу державної податкової інспекції у Дніпровському районі головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві від 12.12.2014 №215, та внесення до акту даної перевірки висновків про недостовірність угод, укладених між товариством з обмеженою відповідальністю «МВІ» з приватним підприємством «Ін Кар», товариством з обмеженою відповідальністю «Бмк - сфера», приватним підприємством «Буд - Системс», товариством з обмеженою відповідальністю «Тексоник» в період 01.08.2014 по 30.09.2014;

визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 20.01.2015 №.

Позовні вимоги мотивовано тим, що посадовими особами державної податкової інспекції у Дніпровському районі головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві порушені приписи норм податкового законодавства щодо порядку оформлення результатів перевірки та ознайомлення з ними платника податків. Також, позивачем зазначено, що державною податковою інспекцією у Дніпровському районі головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві на підставі хибних висновків акту перевірки від 26.12.2014 №3260/26-53-22-01-21/34426301 щодо питань придбання товарів у приватного підприємства «Ін Кар», товариства з обмеженою відповідальністю «Бмк - сфера», приватного підприємства «Буд - Системс», товариства з обмеженою відповідальністю «Тексоник», необґрунтовано прийнято податкове повідомлення-рішення від 20.01.2015 №. За посиланням позивача, він є добросовісним платником податків, вчинені ним господарські операції не викликають сумніву в їх реальності та відповідності дійсному економічному змісту.

Відповідач проти позову заперечив з огляду на правомірність дій державної податкової інспекції у Дніпровському районі головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві щодо проведення документальної позапланової виїзної перевірки товариства з обмеженою відповідальністю «МВІ» та з огляду на обґрунтованість висновків акту перевірки від 26.12.2014 №3260/26-53-22-01-21/34426301 та, відповідно, податкового повідомлення-рішення від 20.01.2015 № з огляду на відсутність реальності господарських операцій між позивачем та його контрагентом.

Справу №826/1939/15 розглянуто в письмовому провадженні згідно із приписами частини шостої статті 128 Кодексу адміністративного судочинства України.

Розглянувши подані сторонами документи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд,

ВСТАНОВИВ:

Державною податковою інспекцією у Дніпровському районі головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві проведено документальну позапланову виїзну перевірку товариства з обмеженою відповідальністю «МВІ» з питань щодо придбання товарів у приватного підприємства «Ін Кар», товариства з обмеженою відповідальністю «БМК - Сфера», приватного підприємства «Буд - Системс», товариства з обмеженою відповідальністю «Тексоник» за період з 01.08.2014 по 30.09.2014.

Перевіркою встановлено порушення товариством з обмеженою відповідальністю «МВІ» пункту 44.1 статті 44, пункту 185.1 статті 185, пункту 188.1 статті 188, пункту 198.1, пункту 198.3, пункту 198.6 статті 198, пункту 201.1, пункту 201.6, пункту 201.10 статті 201 Податкового кодексу України із змінами та доповненнями, що призвело до заниження податку на додану вартість за серпень 2014 року на суму 304 570,00 грн.

За наслідками перевірки державною податковою інспекцією у Дніпровському районі головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві складено акт від 26.12.2014 №3260/26-53-22-01-21/34426301 та прийнято податкове повідомлення-рішення від 20.01.2015 №, яким позивачеві визначено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість у загальному розмірі 456 855,00 грн., у тому числі: 304 570,00 грн. - за основним платежем, 152 285,00 грн. - за штрафними (фінансовими) санкції (штрафами).

Позивач не погоджуючись з діями щодо порядку оформлення результатів перевірки, ознайомлення з ними платника податків та прийняттям оскаржуваного податкового повідомлення-рішення від 20.01.2015 №, звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з даним позовом.

Досліджуючи надані сторонами докази, аналізуючи наведені міркування та заперечення, оцінюючи їх в сукупності, суд бере до уваги наступне.

Щодо правомірності дій контролюючого органу при проведенні документальної позапланової перевірки, суд наголошує на наступному.

Згідно із приписами підпункту 78.1.1 пункту 78.1 статті 78 Податкового кодексу України документальна позапланова перевірка здійснюється, якщо за наслідками перевірок інших платників податків або отримання податкової інформації виявлено факти, що свідчать про порушення платником податків податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, якщо платник податків не надасть пояснення та їх документальні підтвердження на обов'язковий письмовий запит контролюючого органу, в якому зазначаються порушення цим платником податків податкового, валютного та іншого законодавства протягом 10 робочих днів з дня отримання запиту.

Пунктами 78.4 та 78.5 статті 78 Податкового кодексу України визначено, що про проведення документальної позапланової перевірки керівник контролюючого органу приймає рішення, яке оформлюється наказом. Право на проведення документальної позапланової перевірки платника податків надається лише у випадку, коли йому до початку проведення зазначеної перевірки вручено під розписку копію наказу про проведення документальної позапланової перевірки.

Допуск посадових осіб контролюючих органів до проведення документальної позапланової виїзної перевірки здійснюється згідно із статтею 81 цього Кодексу.

Відповідно до пункту 81.1 статті 81 Податкового кодексу України посадові особи контролюючого органу мають право приступити до проведення документальної виїзної перевірки, фактичної перевірки за наявності підстав для їх проведення, визначених цим Кодексом, та за умови пред'явлення або надіслання у випадках, визначених цим Кодексом, таких документів:

- направлення на проведення такої перевірки, в якому зазначаються дата видачі, найменування контролюючого органу, реквізити наказу про проведення відповідної перевірки, найменування та реквізити суб'єкта (прізвище, ім'я, по батькові фізичної особи - платника податку, який перевіряється) або об'єкта, перевірка якого проводиться, мета, вид (документальна планова/позапланова або фактична), підстави, дата початку та тривалість перевірки, посада та прізвище посадової (службової) особи, яка проводитиме перевірку. Направлення на перевірку у такому випадку є дійсним за наявності підпису керівника контролюючого органу або його заступника, що скріплений печаткою контролюючого органу;

- копії наказу про проведення перевірки;

- службового посвідчення осіб, які зазначені в направленні на проведення перевірки.

З матеріалів справи вбачається, що позапланову перевірку товариства з обмеженою відповідальністю «МВІ» призначено відповідно до підпункту 78.1.1 пункту 78.1 статті 78 Податкового кодексу України на підставі наказу державної податкової інспекції у Дніпровському районі головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві від 12.12.2014 №215. За посиланням відповідача, копію даного наказу разом із направленням на перевірку від 15.12.2014 №1834 вручено директору товариства з обмеженою відповідальністю «МВІ» Маращаку Володимиру Івановичу.

Згідно з позицією Верховного Суду України, викладеною в постанові від 24.12.2010 №21-25а10, платник податків, який вважає порушеним порядок та підстави призначення податкової перевірки щодо нього, має захищати свої права шляхом не допуску посадових осіб контролюючого органу до такої перевірки. Якщо ж допуск до проведення перевірки відбувся, в подальшому предметом розгляду в суді має бути лише суть виявлених порушень податкового та іншого законодавства, дотримання якого контролюється податковими органами.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем було допущено контролюючий орган до проведення документальної позапланової виїзної перевірки товариства з обмеженою відповідальністю «МВІ». Отже, суд наголошує на тому, що контролюючим органом фактично реалізована його компетенція на проведення перевірки, а оскаржувані дії посадових осіб державної податкової інспекції у Дніпровському районі головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві при проведенні документальної позапланової виїзної перевірки позивача на підставі наказу від 12.12.2014 №215 та внесення певних відомостей за наслідком даної перевірки до акту перевірки від 26.12.2014 №3260/26-53-22-01-21/34426301 не є такими, що порушують права та інтереси позивача шляхом обмежень у реалізації його прав чи безпідставного покладення на нього обов'язків.

Тобто, суд наголошує на тому, що акт перевірки та дії посадових осіб щодо включення до такого акту певних висновків, не породжують жодних правових наслідків та не створюють жодних обов'язків для платника податків, тобто ніяким чином не порушують права позивача.

Аналогічна правова позиція була висловлена також Вищим адміністративним судом України, зокрема, в ухвалах суду від 27.11.2014 №К/800/52374/14, від 10.03.2015 №К/800/54480/14, від 21.04.2015 №К/800/58883/14, постановах від 27.11.2014 №К/800/37227/14, від 19.03.2015 №К/800/3829/14.

Щодо правомірності винесення державною податковою інспекцією у Дніпровському районі головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві податкового повідомлення-рішення 20.01.2015 № суд наголошує на наступному.

Пунктом 185.1 статті 185 Податкового кодексу України із змінами та доповненнями передбачено, що об'єктом оподаткування є операції платників податку з:

а) постачання товарів, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу, у тому числі операції з передачі права власності на об'єкти застави позичальнику (кредитору), на товари, що передаються на умовах товарного кредиту, а також з передачі об'єкта фінансового лізингу в користування лізингоотримувачу/орендарю;

б) постачання послуг, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу;

в) ввезення товарів на митну територію України;

г) вивезення товарів за межі митної території України;

е) постачання послуг з міжнародних перевезень пасажирів і багажу та вантажів залізничним, автомобільним, морським і річковим та авіаційним транспортом.

З метою оподаткування цим податком до операцій з ввезення товарів на митну територію України та вивезення товарів за межі митної території України прирівнюється поміщення товарів у будь-який митний режим, визначений Митним кодексом України.

Відповідно до пункту 188.1 статті 188 Податкового кодексу України із змінами та доповненнями, база оподаткування операцій з постачання товарів/послуг визначається виходячи з їх договірної вартості (у разі здійснення контрольованих операцій - не нижче звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу) з урахуванням загальнодержавних податків та зборів (крім збору на обов'язкове державне пенсійне страхування, що справляється з вартості послуг стільникового рухомого зв'язку, податку на додану вартість та акцизного податку на спирт етиловий, що використовується виробниками - суб'єктами господарювання для виробництва лікарських засобів, у тому числі компонентів крові і вироблених з них препаратів (крім лікарських засобів у вигляді бальзамів та еліксирів).

Згідно з пунктом 198.1 статті 198 Податкового кодексу право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з:

а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг;

б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв'язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності);

в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України;

г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.

Відповідно до пункту 198.3 статті 198 Податкового кодексу України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду, зокрема, у зв'язку з придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Згідно з пунктом 198.6 статті 198 Податкового кодексу України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Відповідно до пункту 201.1 статті 201 Податкового кодексу України платник податку зобов'язаний скласти податкову накладну в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством, електронного підпису уповноваженої платником особи, та зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних.

Згідно пункту 201.6.статті 201 Податкового кодексу України податкова накладна є податковим документом і одночасно відображається у податкових зобов'язаннях і реєстрі виданих податкових накладних продавця та реєстрі отриманих податкових накладних покупця.

Відповідно до пункту 201.10 статті 201 Податкового кодексу України при здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобов'язаний в установлені терміни скласти податкову накладну, зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних та надати покупцю за його вимогою.

Відповідно до пункту 44.1 статті 44 Податкового кодексу України із змінами та доповненнями, для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Згідно з абзацом 11 статті 1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Відповідно до частини першої статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення.

Відповідно до абзацу другого пункту 2.1 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 №88 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 05.06.1995 за номером 168/704, господарські операції - це факти підприємницької та іншої діяльності, що впливають на стан майна, капіталу, зобов'язань і фінансових результатів.

Аналіз вказаних норм свідчить про те, що будь-які документи (у тому числі договори, накладні, рахунки тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції. Якщо ж фактичне здійснення господарської операції відсутнє, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені законодавством.

Визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

З урахуванням викладеного для підтвердження даних податкового обліку можуть братися до уваги лише ті первинні документи, які складені в разі фактичного здійснення господарської операції. Зазначена позиція суду узгоджується із позицією Вищого адміністративного суду України, викладеною у листі від 02.06.2011 №742/11/13-11.

Як вбачається з акту перевірки державної податкової інспекції у Дніпровському районі головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві від 26.12.2014 №3260/26-53-22-01-21/34426301 висновки щодо порушення позивачем приписів податкового законодавства зроблено з огляду на відсутність факту реальності господарських операцій між товариством з обмеженою відповідальністю «МВІ» та його контрагентами:

приватним підприємством «Ін Кар» за договором від 04.08.2014 №0408/14-ОД;

товариством з обмеженою відповідальністю «БМК Сфера» за договором від 15.07.2014 №1507/14-ОД.

приватним підприємством «Буд - Системс» за договором від 01.08.2014 №0108/14-ОД;

товариством з обмеженою відповідальністю «Тексоник» за договором від 12.08.2014 №1208/14-ОД;

Як вбачається з матеріалів справи, між товариством з обмеженою відповідальністю «МВІ» (покупець) та приватним підприємством «Ін Кар» (постачальник) укладено договір поставки від 04.08.2014 №0408/14-ОД, відповідно до якого, постачальник зобов'язується поставити покупцю будівельні матеріали належної якості, а покупець зобов'язується прийняти та оплатити його повну вартість в строки встановленні цим договором.

На підтвердження виконання умов вищезазначеного договору, руху активів в процесі здійснення господарських операцій позивачем надано суду копії: договору від 04.08.2014 №0408/14-ОД; видаткових накладних; товарно-транспортних накладних, податкових накладних.

Окрім того, між товариством з обмеженою відповідальністю «МВІ» (замовник) та приватним товариством «Буд-Системс» (підрядник) укладено договір підряду від 01.08.2014 №0108/14-ОД, відповідно до якого, підрядник зобов'язується на свій ризик власними залученими силами та засобами у відповідності до проектної документації, умов відповідного договору, чинних будівельних норм і правил, в обумовлений договором строк виконати опоряджувальні роботи, роботи з облицювання та стяжку на об'єкті та передати замовнику закінчені роботи.

На підтвердження виконання умов вищезазначеного договору, руху активів в процесі здійснення господарських операцій позивачем надано суду копії: договору від 01.08.2014 №0108/14-ОД; додатку до договору - твердого кошторису; накладної на переміщення; довідки про вартість виконаних будівельних робіт; актів про приймання виконаних будівельних робіт; податкових накладних.

Також, між товариством з обмеженою відповідальністю «МВІ» (замовник) та товариством з обмеженою відповідальністю «БМК Сфера» (підрядник) укладено договір підряду від 15.07.2014 №1507/14-ОД, відповідно до якого, підрядник зобов'язується на свій ризик власними та залученими силами та засобами у відповідності до проектної документації, умов цього договору, чинним будівельних норм і правил, в обумовлений договором строк виконати опоряджувальні роботи, роботи з облицювання та стяжку на об'єкті та передати замовнику закінченні роботи.

На підтвердження виконання умов вищезазначеного договору, руху активів в процесі здійснення господарських операцій позивачем надано суду копії: договору від 15.07.2014 №1507/14-ОД; додатку до договору-твердого кошторису; накладної на переміщення; довідок про вартість виконаних будівельних робіт; актів про приймання виконаних будівельних робіт; податкових накладних.

Також, між товариством з обмеженою відповідальністю «МВІ» (покупець) та товариством з обмеженою відповідальністю «Тексоник» (постачальник) укладено договір поставки від 12.08.2014 №1208/14-ОД відповідно до якого, постачальник зобов'язується поставити покупцю будівельні матеріали належної якості, а покупець зобов'язується прийняти та оплатити його повну вартість в строки передбачених даним договором.

На підтвердження виконання умов вищезазначеного договору, руху активів в процесі здійснення господарських операцій позивачем надано суду копії: договору від 12.08.2014 №1208/14-ОД; видаткових накладних; товарно-транспортних накладних; податкових накладних.

Також, на підтвердження реальності господарських операцій, позивачем надано копії договорів з третіми особами, зокрема з товариством з обмеженою відповідальністю «Будівельна компанія «Інтеграл - Буд» від 06.03.2014 №ММ060314 та від 12.08.2013 №СМ120813, на виконання яких були укладені спірні договори.

Додатково, позивачем вказано на декларування контрагентами позивача своїх податкових зобов'язань за наслідками взаємовідносин із позивачем.

У свою чергу, державною податковою інспекцією у Дніпровському районі головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві на спростування реальності господарських операцій, здійснених між товариством з обмеженою відповідальністю «МВІ» з його контрагентами, вказано на взаємовідносини контрагентів позивача з їхніми контрагентами, тобто висновки акту перевірки зроблені по ланцюгу контрагентів контрагента позивача.

Наведені в акті перевірки та запереченнях до адміністративного позову доводи контролюючого органу, не приймаються судом до уваги, оскільки ґрунтуються лише на припущеннях та дослідженні податкової дисципліни контрагентів контрагента позивача.

Так, з наданих відповідачем суду доказів не вбачається порушень фіскальних інтересів держави внаслідок господарських взаємовідносин товариства з обмеженою відповідальністю «МВІ» з товариством з обмеженою відповідальністю «Українська металева група» з приватним підприємством «Ін Кар», приватним підприємством «Буд - Системс», товариством з обмеженою відповідальністю «Тексоник», товариством з обмеженою відповідальністю «БМК Сфера».

При цьому, ані акт перевірки, ані письмові заперечення відповідача, не містять аналізу дотримання як позивачем, так і його контрагентами, податкової дисципліни у спірних правовідносинах.

Отже, суд звертає увагу, що з огляду на принцип персональної відповідальності платника податку, право на податковий кредит та віднесення сум понесених витрат до складу валових витрат товариства з обмеженою відповідальністю «МВІ» не може ставитись у пряму залежність від додержання податкової дисципліни третіми особами.

Відповідно до статті 61 Конституції України юридична відповідальність особи має індивідуальний характер. Законодавством України не передбачена відповідальність юридичної особи за зобов'язаннями іншої юридичної особи, в тому числі за податковими зобов'язаннями.

Таким чином, недотримання контрагентом позивача податкової дисципліни (що відповідачем суду не доведено) має правові наслідки саме для цього контрагента, оскільки порушення платником вимог податкового законодавства тягне застосування заходів відповідальності саме до такого платника та не може негативно впливати на податковий облік інших осіб (зокрема, його контрагентів) за відсутності факту причетності останніх до таких правопорушень та за наявності факту здійснення господарської операції.

Аналогічна правова позиція була висловлена також Вищим адміністративним судом України, зокрема, в ухвалах суду від 29.01.2014 №К/9991/81114/11, від 22.01.2014 № К/9991/37637/12, від 17.02.2014 № К/800/50945/13, від 19.02.2014 № К/800/61338/13, від 11.03.2014 №К/800/1128/14, від 03.03.2014 № К/800/12888/13, від 02.06.2014 №К/800/6497/13.

Судом також враховуються рішення Європейського суду з прав людини у справах Інтерсплав проти України (2007 рік, заява № 803/02), "Булвес" АД проти Болгарії (2009 рік, заява № 3991/03) і Бізнес Супорт Центр проти Болгарії (2010 рік, заява № 6689/03), які відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" підлягають застосуванню судами як джерела права, у яких визначено, що платника податку не може бути позбавлено права на бюджетне відшкодування ПДВ за відсутності доказів того, що його було залучено до протиправної діяльності, пов'язаної з незаконним отриманням бюджетного відшкодування; при цьому платник ПДВ не повинен нести відповідальність за зловживання, вчинені його постачальниками, якщо платник ПДВ не знав про такі зловживання і не міг про них знати.

За таких обставин, відповідачем не надано суду належних та допустимих доказів, що фінансово-господарські операції між товариством з обмеженою відповідальністю «МВІ» та його контрагентами не були спрямовані на настання реальних наслідків фінансово-господарської діяльності; доказів того, що оскаржуване податкове повідомлення-рішення від 20.01.2015 № прийняте обґрунтовано, тобто з урахуванням всіх обставин справи, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, а тому позовні вимоги товариства з обмеженою відповідальністю «МВІ» про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 20.01.2015 №, підлягають задоволенню.

Згідно з вимогами статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Керуючись статтями 69, 70, 71 та 158-163 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва,

П О С Т А Н О В И В:

Позов задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення державної податкової інспекції у Дніпровському районі головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві від 20.01.2015 №.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Постанова набирає законної сили в порядку, визначеному статтею 254 Кодексу адміністративного судочинства України. Постанова може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Літвінова А.В.