Справа № 22-а-9074/11
Суддя: Воробйова Н. С.
Дата ухвалення: 2011-06-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Апеляційний суд Київської області
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 червня 2011 року колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду

Київської області в складі:

головуючого: судді Воробйової Н.С.,

суддів: Кулішенко Ю.М., Рудніченко О.М.,

розглянула в порядку письмового провадження в приміщенні апеляційного суду Київської

області адміністративну справу за апеляційною скаргою управління праці і соціального захисту

населення Вишгородської районної державної адміністрації Київській області на постанову

Вишгородського районного суду Київської області від 12 червня 2009 року у справі за позовом

ОСОБА_1 до управління праці і соціального захисту населення Вишгородської

районної державної адміністрації Київській області, третя особа відділ освіти Вишгородської

районної державної адміністрації Київської області про стягнення недоотриманих сум

щомісячної доплати за роботу пенсіонеру в зоні посиленого радіологічного контролю, -

встановила:

У квітні 2009 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом у якому просила визнати

дії управління праці та соціального захисту населення Вишгородської районної державної

адміністрації Київської області щодо відмови у виплаті їй щомісячної доплати, як працюючому

пенсіонеру в зоні посиленого радіологічного контролю, відповідно до ст.. 39 Закону України

«Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали від наслідків Чорнобильської

катастрофи» - неправомірними та зобовязати відповідача провести перерахунок і виплатити на

її користь недоотриману суму щомісячної грошової доплати за 1999-2008 роки у розмірі

30966 грн. 21 коп.

Постановою Вишгородського районного суду Київської області від 12 червня 2009 року

позов задоволено частково. Зобовязано управління праці і соціального захисту населення

Вишгородської районної державної адміністрації Київській області нарахувати ОСОБА_1

недоотриману доплату працюючому пенсіонеру в зоні посиленого радіологічного контролю з

9 липня 2007 року по 2008 рік - з урахуванням однієї мінімальної заробітної плати за кожний

місяць з урахуванням 25 відсотків від суми мінімальної заробітної плати.

Не погоджуючись з вищезазначеною постановою, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій

просить скасувати незаконну, на його думку, постанову суду першої інстанції та постановити нову,

якою відмовити в позові в повному обсязі. В своїй апеляційній скарзі апелянт посилається на

незаконність, необгрунтованість та необ'єктивнісгь рішення суду, неповне з'ясування всіх обставин,

що мають значення для вирішення справи, порушення судом першої інстанції норм матеріального та

процесуального права, що є підставою для скасування судового рішення.

Щ:

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, коллегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач є особою, яка постійно проживає на території

посиленого радіологічного контролю, є пенсіонером, який постійно працює на території, що віднесена до зони екологічного контролю. Дані обставини підтверджується довідкою з місця

роботи, посвідченням серії А №077361, категорія 1, копії яках знаходяться в матеріалах справи.

Позивач, оспорюючи дії відповідача вважав, що вона отримувала доплату значно нищу, ніж

це передбачено ст. 39 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які

постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", у звязку з чим звернувся до суду за

умістом своїх прав.

Відповідно до п. 30 ст. 71 Закону України "Про Державний бюджет України на 2007 рік" та п. 28

розділу 2 Закону України "Про Державний бюджет України на 2008 рік" дію положень ст. 39 Закону

України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської

катастрофи" на 2007-2008 роки було призупинено в частині виплати компенсацій і допомоги у

розмірах відповідно до мінімальної заробітної плати.

Згідно з рішеннями Конституційного Суду України від 9 липня 2007 року за № 6-рп та від

22 травня 2008 року за № 10 - рп вище вказані положення визнано неконституційними.

Рішення Конституційного Суду України є обовязковим до виконання на всій території

України.

Крім того, відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України від 1 листопада 1996

року N 9 "Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя", судам необхідно

виходити з того, що нормативно-правові акти будь-якого державного чи іншого органу (акти

Президента України, постанови Верховної Ради України, постанови і розпорядження Кабінету

Міністрів України, нормативно-правові акти Верховної Ради Автономної Республіки Крим чи

рішення Ради міністрів Автономної Республіки Крим, акти органів місцевого самоврядування,

накази та інструкції міністерств і відомств, накази керівників підприємств, установ та

організацій тощо) підлягають оцінці на відповідність як Конституції, так і закону.

Якщо при розгляді справи буде встановлено, що нормативно-правовий акт, який підлягав

застосуванню, не відповідає чи суперечить законові, суд зобов'язаний застосувати закон, який

регулює ці правовідносини.

Постановою Пленуму Верховного Суду України від 13 червня 2007 року № 8 "Про

незалежність судової влади" зазначено, що відповідно до статей 8 та 22 Конституції України не

підлягають застосуванню судами закони та інші нормативно-правові акти, якими скасовуються

конституційні права і свободи людини та громадянина, а також нові закони, які звужують зміст

та обсяг встановлених Конституцією України і чинними законами прав і свобод (абз.1 п.19).

Відповідно до положень Конституції України, найвищою соціальною цінністю в Україні є

людина, її права і свободи та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави, а

їх утвердження і забезпечення є головним обов'язком держави (ст.3), права і свободи людини є

не відчужуваними та непорушними (стаття 21), їх зміст і обсяг при прийнятті нових законів або

внесенні змін до чинних законів не може бути звужений (стаття 22).

Зупинення дії положень законів, якими визначено права і свободи громадян, їх зміст та обсяг, є

обмеженням прав і свобод і може мати місце лише у випадках, передбачених Основним Законом

України (лише в умовах воєнного або надзвичайного стану на певний строк).

Окрім того, встановлений ч. 2 ст. 95 Конституції України, ч. 2 ст. 38 Бюджетного Кодексу перелік

Правовідносин, які регулюються Законом про Державний бюджет України, є вичерпним, а тому цей

закон не може скасовувати чи змінювати обсяг прав і обов'язків, пільг, компенсацій і гарантій.

Передбачених іншими законами України, зокрема Законом України "Про статус і соціальний статус

громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" та не може будь-яким чином

змінювати визначене іншими законами України правове регулювання суспільних відносин.

Ухвалюючи постанову про часткове задоволення позову, суд обґрунтовано виходив з

положень ст. 39 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали

внаслідок Чорнобильської катастрофи» та засад пріоритетності законів над незаконними

актами та прийшов до правильного висновку про те, що при розрахунку доплати до заробітної

плати, передбаченої ст. 39 Закону, наведеного вище, застосуванню підлягають саме положення

вказаного закону, а не постанова Кабінету Міністрів України від 26 липня 1996 року №836 «Про компенсаційні виплати особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Оскільки, з урахуванням вище викладеного встановлення конкретних (зменшення) сум для

обчислення грошової допомоги КМУ є не виконанням норм Закону України «Про статус і

соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», тому що

вказані дії КМУ не реалізують, встановлені Законом права та гарантії, а змінюють та

коректують, встановлені цим Законом права та гарантії в бік їх зменшення, чим, в свою чергу,

порушують його норми, так як статтею 71 цього ж Закону чітко встановлено, шо дія положень

Закону не може призупинятися іншими законами, крім законів про внесення змін до цього

Закону.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правомірно прийшов до висновку щодо того, що

позивач має право на перерахунок і виплату недоотриманої суми щомісячної грошової доплати.

Проте, не можна погодитись з висновком суду в частині задоволення позовних вимог щодо

періоду проведення нарахувань та виплат, за період з 9 липня 2007 року по 2008 рік, оскільки

позивач звернувся до суду 15 квітня 2009 року (згідно дати реєстраційного штампу на позовній

заяві - а.с. 1).

Тому, враховуючи положення ст. 99 КАС, Рішення Конституційного Суду України

№ 10-рп/2008 від 22 травня 2008 року та межі позовних вимог, останні підлягають задоволенню

з 22 травня 2008 року по 31 грудня 2008 року.

„ 3 урахуванням наведеного вище, колегія суддів дійшла висновку про часткове скасування

станови суду та прийняття нової постанови.

постановила:

апеляційну скаргу управління праці та соціального захисту населення Вишгородської районної

державної адміністрації Київської області задовольнити частково.

Постанову Вишгородського районного суду Київської області від 12 червня 2009 року

змінити в частині періоду, за який повинен бути здійснений перерахунок та виплата ОСОБА_1

ОСОБА_2, як працюючому в зоні посиленого радіоекологічного контролю, заборгованість

з доплати, передбачену ч. 1 ст. 39 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян,

які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», зазначивши даний період «з 22 травня

2008 року по 31 грудня 2008 року з врахуванням вже виплачених за цей період коштів».

Постанова набирає законної сили відповідно до ч. 5 ст. 254 КАС України та може бути

оскаржена в касаційному порядку до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів після набрання законної сили.

Головуючий

Судді