Справа № 5075/11/2070
Суддя: Горшкова О.О.
Дата ухвалення: 2011-10-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Харків

14 жовтня 2011 р. № 2-а- 5075/11/2070

Харківський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Горшкової О.О.,

при секретарі судового засідання - Головко О.В.,

за участю сторін: представник позивача - ОСОБА_1, представник відповідача - ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_3 ОСОБА_4 до Управління громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Харківській області про визнання рішення протиправним та його скасування, зобов'язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

Громадянин ОСОБА_5 Республіки ОСОБА_6 ОСОБА_4 звернувся до суду із позовом до Управління громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб Головного Управління Міністерства внутрішніх справ України в Харківській області, в якому, з урахуванням уточнених позовних вимог, просить суд визнати рішення УГІРФО ГУМВС України в Харківській області від 10.02.2010 про скасування посвідок на постійне проживання громадянам СРВ: Ла ОСОБА_7 Ієн, ОСОБА_3 ОСОБА_4 протиправним відносно ОСОБА_3 ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 та скасувати його в частині гр. ОСОБА_3 ОСОБА_4; зобов'язати УГІРФО ГУМВС України в Харківській області поновити Посвідку на постійне проживання в ОСОБА_8 громадянину ОСОБА_5 Республіки ОСОБА_6 ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, видану безстроково; зобовязати УГІРФО ГУМВСУ України в Харківській області поновити реєстрацію місця проживання гр. СРВ ОСОБА_3 ОСОБА_4, 17.04.1960 року та реєстрацію в адресно-довідковому відділі УГІРФО ГУМВС України в Харківській області; зобовязати УГІРФО ГУМВС України в Харківській області поновити (проставити) анульований штамп «Дозволено постійне проживання в ОСОБА_8» у національному паспорті гр. ОСОБА_6 ОСОБА_4, № 1296080 від 21.07.2009 року; зобов'язати УГІРФО ГУМВС України в Харківській області проінформувати Державну прикордонну службу України про скасування Висновку посвідок на постійне проживання гр. СРВ Ла ОСОБА_7 Ієн, ОСОБА_3 ОСОБА_4 від 10.02.2010 відносно ОСОБА_3 ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 В обґрунтування позовних вимог зазначає, що висновок про скасування посвідок на постійне проживання громадянам СРВ Ла ОСОБА_7 Ієн, ОСОБА_3 ОСОБА_4 від 10.02.2010 року, яким передбачено скасування реєстрації місця проживання позивача, анулювання штампу «Дозволено постійне проживання в ОСОБА_8» у національному паспорті та інформування адміністрації Державної прикордонної служби України є протиправним, незаконним і необґрунтованим та таким, що порушує права та свободу позивача, як іноземця та право на постійне проживання в ОСОБА_8 на законних підставах, у звязку з чим підлягає скасуванню.

Відповідач, заперечуючи проти позовних вимог, послався на їх необґрунтованість та безпідставність.

В судовому засіданні 14.10.2011 року сторони підтримали свої праві позиції по справі.

Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні в матеріалах справи докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на повному, всебічному і обєктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню виходячи з такого.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, є громадянином ОСОБА_6, є субєктом підприємницької діяльності, про що свідчить копія свідоцтва про державну реєстрацію фізичної особи-підприємця Серія В02 № 238559 (код НОМЕР_1), перебуває у шлюбних відносинах з громадянкою ОСОБА_9 ОСОБА_7 та мають спільних дітей: дочку ОСОБА_10 Лінь, ІНФОРМАЦІЯ_3, син ОСОБА_10 Лонг, ІНФОРМАЦІЯ_4, який набув громадянство на підставі ч. 3 ст. 8 Закону України «Про громадянство України».

В 1986 році за Угодою між Урядом ОСОБА_5 Республіки ОСОБА_6 та Урядом СРСР про направлення і прийняття вєтнамських громадян на професійне навчання та роботу на підприємства і в організації СРСР від 02.04.1981 року позивач прибув в ОСОБА_8 в м. Харків з метою навчання та працювання і до 1992 року працював на заводі «Серп і молот». З 1992 року по 1999 рік навчався в ПТУ-40 м. Харкова.

17.09.2001 року ВПР та МР УАСМ УМВС України в Харківській області було зроблено висновок про документування гр. ОСОБА_6 ОСОБА_4 на постійне проживання в ОСОБА_8 для іноземних громадян на підставі п. 4 Прикінцевих Положень Закону України «Про іміграцію», у звязку з чим позивачу 17.09.2001 року була видана тимчасова посвідка на постійне проживання серія ХР номер 06226 строком дії до 17.09.2003 року.

22.03.2003 року ВГІРФО УМВС України в Харківській області був зроблений висновок про продовження безстроково терміну дії посвідки на постійне проживання в ОСОБА_8 для іноземних громадян ХР-06226 від 17.09.2001 року громадянину ОСОБА_6 ОСОБА_4.

10.02.2010 року спеціалістом УГІРФО ГУМВС України в Харківській області на виконання наказу МВС України від 11.05.2009 року № 892/ос «Про проведення опретивно-профілактичних заходів на території Харківської області» була проведена додаткова перевірка матеріалів особових справ громадян СРВ: Ла ОСОБА_7 Ієн, ІНФОРМАЦІЯ_5, ОСОБА_3 ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, щодо законності залишення їх на постійне проживання в ОСОБА_8 та документування посвідками на постійне проживання в ОСОБА_8. Під час проведення додаткової перевірки матеріалів особових справ, за результатами якої зроблено висновок про скасування посвідок на постійне проживання, відповідачем перевірялася особиста справи позивача № 151932 про залишення на постійне проживання в ОСОБА_8, та було встановлено, що визначені громадяни СРВ прибули у м. Харків з 1986 по 1990 рік на роботу, та зазначено, що цей факт підтверджується тільки довідками, які були надані лише у липні та жовтні 2002 року. Перевіркою також було встановлено, що зазначені громадяни СРВ документовані посвідками на постійне проживання, але у справах про залишення на постійне проживання в ОСОБА_8 відносно громадян СРВ документи, що підтверджують право громадян СРВ: Ла ОСОБА_7 Ієн, ІНФОРМАЦІЯ_5, ОСОБА_3 ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, на постійне проживання в ОСОБА_8 були надані 27.10.2002 року та 26.07.2002 року, тобто на момент подачі заяв про документування їх посвідками на постійне проживання в ОСОБА_8 ці документи були відсутні, а надані після закінчення положення Закону України «про імміграцію» від 07.06.2011 року.

За результатами перевірки, 10.02.2010 року керівництвом УГІРФО ГУМВС України в Харківській області було зроблено висновок про скасування посвідок на постійне проживання громадянам СРВ: Ла ОСОБА_7 Ієн, ОСОБА_3 ОСОБА_4, на підставі чого УГІРФО ГУ МВС України в Харківській області вважала би за необхідне:

- посвідки на постійне проживання в ОСОБА_8 на ім'я: Ла ОСОБА_7 Ієн, ІНФОРМАЦІЯ_6, ОСОБА_3 ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, скасувати;

- посвідки на постійне проживання в ОСОБА_8 серії: ХР №16898 видану 17.08.2007, №06226 видану 22.09.2003, визнати недійсними та вилучити для знищення в установленому порядку;

- скасувати реєстрацію місця проживання громадян СРВ: Ла ОСОБА_7 Ієн, 01.11.1967 р.н,, ОСОБА_3 ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, привести облікові документи у відповідність до вимог чинного законодавства, які зберігаються у житлових установах, а також у адресно-довідковому відділі УГІРФО ГУМВС України в Харківській області. У національних паспортах громадян ОСОБА_6: Ла ОСОБА_7 Ієн №1017190 від 19,09.2006, ОСОБА_3 ОСОБА_4 №1296080 від 21.07.2009, анулювати штамп «Дозволено постійне проживання в ОСОБА_8»;

- прийняти рішення щодо подальшого їх перебування на території України у відповідності до ст. 13 Закону України «Про імміграцію».;

- про прийняте рішення проінформувати Адміністрацію державної прикордонної служби України.

Як встановлено судом, висновки УГІРФО ГУМВС України в Харківській області про скасування посвідки на проживання ґрунтуються на відсутності у справі про залишення на постійне проживання в ОСОБА_8 документу, що підтверджує право позивача на постійне проживання в ОСОБА_8 на момент подання заяви про документування та надання документу 26.07.2002 року після закінчення шестимісячного строку, передбаченого п. 4 Прикінцевих Положень Закону України «Про іміграцію».

Відповідач, приймаючи рішення від 10.02.2010 року про скасування висновку керувався ст. 5 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в ОСОБА_8» та п. 2 ст. 3 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», абз. 4 п. 4 Перехідних Положень Закону України «Про імміграцію».

Статтею 5 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в ОСОБА_8», який відповідно до Конституції України регулює відносини, пов'язані зі свободою пересування та вільним вибором місця проживання в ОСОБА_8, що гарантуються Конституцією України і закріплені Загальною декларацією прав людини, Міжнародним пактом про громадянські та політичні права, Конвенцією про захист прав людини та основних свобод і протоколами до неї, іншими міжнародними актами, а також визначає порядок реалізації свободи пересування та вільного вибору місця проживання і встановлює випадки їх обмеження, визначені законні підстави перебування на території України.

Статтею 3 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», який визначає правовий статус, закріплює основні права, свободи та обов'язки іноземців та осіб без громадянства, які проживають або тимчасово перебувають в ОСОБА_8, і визначає порядок вирішення питань, пов'язаних з їх в'їздом в ОСОБА_8 або виїздом з України, встановлено, що іноземці та особи без громадянства, які перебувають в ОСОБА_8 на іншій законній підставі, вважаються такими, що тимчасово перебувають в ОСОБА_8.

Аналізуючи зміст зазначених норм Законів, якими відповідач керувався при прийнятті оскаржуємого рішення, приймаючи до уваги спрямованість визначених нормативних актів та правовідносини, які вони покликані регулювати, суд зазначає, що дані Закони не регулюють відносини щодо отримання та скасування посвідок на постійне проживання в ОСОБА_8, а тому і не можуть бути застосовані до спірних правовідносин.

Відповідно до абзацу 4 пункту 4 Прикінцевих положень Закону України "Про імміграцію", вважаються такими, що мають дозвіл на імміграцію іноземці та особи без громадянства, які прибули в ОСОБА_8 до 6 березня 1998 року за Угодою між Урядом ОСОБА_5 Республіки ОСОБА_6 та Урядом СРСР про направлення і прийняття в'єтнамських громадян на професійне навчання та роботу на підприємства і в організації СРСР від 2 квітня 1981 року, залишилися проживати в ОСОБА_8 і звернулися протягом шести місяців з дня набрання чинності цим Законом із заявою про видачу їм посвідки на постійне проживання в ОСОБА_8.

Зазначена норма регулює відносини, які виникають між уповноваженим органом та іноземцем при наданні дозволу на імміграцію, та не передбачає випадків скасування посвідки на постійне проживання в ОСОБА_8.

Суд зазначає, що при наданні посвідки на постійне місце проживання в ОСОБА_8 ОСОБА_4, ВГІРФО УМВС України в Харківській області, керуючись п. 4 Розділу V Прикінцеві положення Закону України Про імміграцію, проводило перевірку підстав залишення на постійне проживання на території України позивача, підстав для відмови у наданні дозволу на імміграцію не виявило, та надало посвідку на постійне місце проживання в ОСОБА_8 ОСОБА_4. Зазначені рішення від 17.09.2001 року та 22.03.2003 року є дійсними, у судовому порядку не оскаржувалися та не скасовувалися.

Далі, вже у 2010 році, проводячи додаткову перевірку, відповідачем під час винесення висновку про скасування посвідок на постійне проживання, цією ж нормою Закону відповідач обґрунтовує прийняття протилежного рішення висновку про скасування посвідки на постійне проживання від 10.02.2010 року.

Відповідно до ст. 12 Закону України «Про імміграцію» дозвіл на імміграцію може бути скасовано органом, який його видав, якщо: 1) з'ясується, що його надано на підставі свідомо неправдивих відомостей, підроблених документів чи документів, що втратили чинність; 2) іммігранта засуджено в ОСОБА_8 до позбавлення волі на строк більше одного року і вирок суду набрав законної сили; 3) дії іммігранта становлять загрозу національній безпеці України, громадському порядку в ОСОБА_8; 4) це є необхідним для охорони здоров'я, захисту прав і законних інтересів громадян України; 5) іммігрант порушив законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства; 6) в інших випадках, передбачених законами України.

Проте, оцінюючи наявні в матеріалах справи документи, які повністю та всебічно встановлюють наявність/відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, які суд вважає достатніми та беззаперечними, судом не встановлено, що за визначений проміжок часу з'явилися обставини, які б тягли за собою обґрунтування скасування дозволу на імміграцію.

Крім того, з копії висновку про скасування посвідок на постійне проживання від 10.02.2010 року вбачається, що відповідне рішення було прийняте на підставі матеріалів особистої справи № 1519832 про залишення на постійне проживання в ОСОБА_8, при цьому без запрошення позивача для надання пояснень, що є прямим порушення законодавства.

В обґрунтування своєї правової позиції про правомірність прийнятого рішення про скасування посвідки на підставі відсутності документу, який би посвідчував право на її отримання, відповідач посилається на лист ДДГІРФО МВС України від 10.06.2009 року № 49/2-5028 «Про розгляд справ про оформлення посвідок на постійне проживання в ОСОБА_8 іноземцям та особам без громадянства на підставі підпункту 4 пункту 4 Прикінцевих Положень Закону України «Про імміграцію», в якому зазначено, що довідки, що підтверджували прийняття на професійне навчання чи роботу, отримані після 07.02.2002 року не можуть бути підставою для отримання посвідки на постійне проживання.

Проте суд зазначає, що даний лист не є нормативно-правовим документом, а має лише розяснювально-інформаційний характер і не встановлює правових норм, а тому на висновку суду не впливає.

Процедуру провадження за заявами про надання дозволу на імміграцію іноземцям та особам без громадянства, які іммігрують в ОСОБА_8 (далі - іммігранти), поданнями про його скасування та виконання прийнятих рішень (далі - провадження у справах з питань імміграції), а також компетенцію центральних органів виконавчої влади та підпорядкованих їм органів, які забезпечують виконання законодавства про імміграцію врегульовано Порядком провадження за заявами про надання дозволу на імміграцію і поданнями про його скасування та виконання прийнятих рішень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26 грудня 2002 р. N 1983.

Відповідно до п.п. 21-24 цього Порядку дозвіл на імміграцію скасовується органом, який його видав. Питання щодо скасування дозволу вправі порушити орган внутрішніх справ, інший орган виконавчої влади, який у межах наданих йому повноважень забезпечує виконання законодавства про імміграцію, якщо стало відомо про існування підстав для скасування дозволу на імміграцію.

Для започаткування процедури розгляду питання про скасування дозволу на імміграцію відповідне подання надсилається до органу, який приймав рішення про надання такого дозволу (п. 22 Порядку).

Департамент, територіальні органи і підрозділи всебічно вивчають у місячний термін подання щодо скасування дозволу на імміграцію, запитують у разі потреби додаткову інформацію в ініціатора подання, інших органів виконавчої влади, юридичних і фізичних осіб, а також запрошують для надання пояснень іммігрантів, стосовно яких розглядається це питання. На підставі результату аналізу інформації приймається відповідне рішення.

Про прийняте рішення письмово повідомляються протягом тижня ініціатори процедури скасування дозволу на імміграцію та іммігранти.

Рішення про скасування дозволу на імміграцію надсилається протягом тижня органом, що його прийняв, до територіального підрозділу за місцем проживання для вилучення посвідки на постійне проживання в іммігранта та вжиття заходів відповідно до статті 13 Закону України "Про імміграцію". Копія рішення надсилається Держкомкордону (п. 24 Порядку).

Матеріалами справи підтверджується та не заперечується сторонами, що посвідка на постійне проживання була вилучена у позивача по причині не обміну ним посвідки при досягненні 45-річного віку.

Відповідно до ст. 69 КАС України докази в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

При цьому докази повинні бути належними та обґрунтованими. Сторони мають право обґрунтувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Докази, одержані з порушенням закону, судом при вирішенні справи не беруться до уваги. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування, крім випадків, коли щодо таких обставин не виникає спору (ст. 70 КАС України).

Статтею 71 КАС України встановлений обовязок кожної сторони довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 72 КАС України.

Всупереч наведеним вимогам відповідач, як суб'єкт владних повноважень, не надав суду достатніх беззаперечних доказів в обґрунтування обставин, на яких ґрунтуються його заперечення, і не довів правомірності прийнятого ним рішення при скасування посвідки на постійне проживання, а також його висновків.

Частиною 2 ст. 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Судом також приймається до уваги, що згідно з ч. 3 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Враховуючи викладене, суд прийшов до висновку, що дії відповідача щодо скасування посвідки на постійне проживання громадянину СРВ ОСОБА_3 ОСОБА_4, вчинені з порушенням вимог ст.2 КАС України, а саме: без урахуванням усіх обставин, що мають значення для вчинення дії, а саме позивач проживає на території України з 1986 року, в теперішній час має двох дітей дітей; без урахування принципу пропорційності, тобто має місце відсутність досягнення розумного балансу між публічними інтересами, на забезпечення яких спрямоване рішення та дії, та інтересами позивача; без урахування права особи на участь у процесі прийняття рішення, чим порушено положення «Порядку провадження за заявами про надання дозволу на імміграцію і поданнями про його скасування та виконання прийнятих рішень», затвердженого Постановою КМ України № 1983 від 26.12.2002р.; несвоєчасно: посвідка на проживання серії ХР№ 06226 від 22.09.2003 року, тоді як висновок про скасування дозволу на імміграцію в ОСОБА_8 прийнятий 10.02.2010 року, тобто майже через 7 років. Крім того, в порушення положень «Порядку провадження за заявами про надання дозволу на імміграцію і поданнями про його скасування та виконання прийнятих рішень», відповідачем не повідомлено позивача про прийняття рішення про скасування посвідки.

Згідно ч. 1 статті 9 КАСУ суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого: суд вирішує справи відповідно до Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші нормативно-правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, у межах та у спосіб, передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 2 ч. 1 КАСУ завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Таким чином, відповідна сторона - Управління громадянства імміграції реєстрації фізичних осіб Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Харківській області, не дотримала вимоги закону про захист охороняємих прав, свобод та інтересів фізичних осіб у сфері публічно-правових відносин, на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, а тому її рішення як суб'єкта владних повноважень є неправомірним, що дає суду правові підстави для задоволення адміністративного позову з метою захисту порушених прав, свобод та інтересів позивача в розумінні положень ст. 2 КАСУ.

Крім того, одним зі способів захисту своїх прав та інтересів в рамках адміністративного судочинства, позивач просить суд зобовязати УГІРФО ГУМВСУ України в Харківській області поновити реєстрацію місця проживання гр. СРВ ОСОБА_3 ОСОБА_4, 17.04.1960 року та реєстрацію в адресно-довідковому відділі УГІРФО ГУМВС України в Харківській області; зобовязати УГІРФО ГУМВС України в Харківській області поновити (проставити) анульований штамп «Дозволено постійне проживання в ОСОБА_8» у національному паспорті гр. ОСОБА_6 ОСОБА_4, № 1296080 від 21.07.2009 року; зобов'язати УГІРФО ГУМВС України в Харківській області проінформувати Державну прикордонну службу України про скасування Висновку посвідок на постійне проживання гр. СРВ Ла ОСОБА_7 Ієн, ОСОБА_3 ОСОБА_4 від 10.02.2010 відносно ОСОБА_3 ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, на що суд зазначає, що, в матеріалах справи наявна копія паспорту позивача з відміткою "Дозволено постійне проживання в ОСОБА_8", місце реєстрації позивача визначено як вул. ОСОБА_11, б. 10, гуртожиток, а враховуючи законодавчо закріплений порядок повідомлення відповідних органів про прийняте рішення про скасування дозволу на імміграцію, а також закріплення проведення перелічених вище заходів в Висновку про скасування посвідки на постійне проживання в ОСОБА_8 від 10.02.2010 року, матеріалами справи не підтверджено факту скасування реєстрації місця проживання позивача та реєстрації в адресно-довідковому відділі; анулювання штампу «Дозволено постійне місце проживання в ОСОБА_8» у національному паспорті позивача; інформування Державної прикордонної служби України про скасування Висновку про скасування посвідки.

В матеріалах справи наявний лише лист начальника СГІРФО Комінтернівіського РВ ХМУ ГУМВС України в Харківській області на імя начальника УГІРФО ГУМВС України в Харківській області, яким він направляє недійсну посвідку на постійне проживання в Україіні ХР № 06226 від 17.09.2010 року на імя ОСОБА_3 ОСОБА_11 для прийняття рішення по суті, проте про прийняття рішення документів в матеріалах справи не міститься. Крім того, суд звертає увагу, що зазначений лист датований 04.02.2010 року за № 62/643 та отриманий УГІРФО ГУМВС України в Харківській області 09.02.2010 року, тоді коли Висновок про скасування посвідки прийнятий 10.02.2010 року.

Враховуючи викладені обставини, суд вважає позовні вимоги в частині зобовязання УГІРФО ГУМВСУ України в Харківській області поновити реєстрацію місця проживання гр. СРВ ОСОБА_3 ОСОБА_11, 17.04.1960 року та реєстрацію в адресно-довідковому відділі УГІРФО ГУМВС України в Харківській області; зобовязання УГІРФО ГУМВС України в Харківській області поновити (проставити) анульований штамп «Дозволено постійне проживання в ОСОБА_8» у національному паспорті гр. ОСОБА_6 ОСОБА_4, № 1296080 від 21.07.2009 року; зобов'язання УГІРФО ГУМВС України в Харківській області проінформувати Державну прикордонну службу України про скасування Висновку посвідок на постійне проживання гр. СРВ Ла ОСОБА_7 Ієн, ОСОБА_3 ОСОБА_4 від 10.02.2010 відносно ОСОБА_3 ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, передчасними, а визнання рішення УГІРФО ГУМВС України в Харківській області від 10.02.2010 року та зобовязання поновити Посвідку на постійне проживання в ОСОБА_8 позивачу безстроково достатнім способом захисту порушених прав, у звязку з чим суд відмовляє в їх задоволенні.

Судові витрати розподілити відповідно до ст. 94 КАС України.

Керуючись ст. ст. 2, 8-14, 71, 94, 159, 160-164, 167, 186 КАС України, суд,

П О С Т А Н О В И В:

Позовні вимоги ОСОБА_3 ОСОБА_4 до Управління громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Харківській області про визнання рішення протиправним та його скасування, зобов'язання вчинити певні дії - задовольнити частково.

Визнати Рішення Управління громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Харківській області від 10.02.2010 року про скасування посвідок на постійне проживання громадянам СРВ: Ла ОСОБА_7 Ієн, ОСОБА_3 ОСОБА_4 протиправним відносно ОСОБА_3 ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2 та скасувати його в частині громадянина ОСОБА_3 ОСОБА_4.

Зобов'язати Управління громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Харківській області поновити Посвідку на постійне проживання в ОСОБА_8 громадянину ОСОБА_5 Республііки ОСОБА_12 ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, видану безстроково.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_3 ОСОБА_4 (61038, м. Харків, вул. М. Батицького, б. 10, кв. 709, код НОМЕР_1) державне мито у розмірі 1 (одна) грн. 70 коп.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Харківського апеляційного адміністративного суду через Харківський окружний адміністративний суд шляхом подачі апеляційної скарги у 10-денний строк з дня отримання копії постанови.

Постанова набирає законної сили у порядку, передбаченому ст. 254 КАС України.

Повний текст постанови виготовлено 19.10.2011 року. < Текст > < Сума задоволення > < Текст >

Суддя Горшкова О.О.