Справа № 0870/7055/12
Суддя: Лосєв А.М.
Дата ухвалення: 2015-12-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"16" грудня 2015 р. м. Київ К/800/16910/14

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:

Лосєва А.М.,

Бившевої Л.І.,

Шипуліної Т.М.,

за участю секретаря Титенко М.П.

представників сторін:

позивача не з'явився

відповідача 1 Варченко А.О.

відповідача 2 не з'явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні

касаційну скаргуПублічного акціонерного товариства «Запорізький виробничий алюмінієвий комбінат»
на постановуЗапорізького окружного адміністративного суду від 18 вересня 2012 року
та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 23 квітня 2013 року
у справі№0870/7055/12
за позовомПублічного акціонерного товариства «Запорізький виробничий алюмінієвий комбінат»
доСпеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників у місті Запоріжжі Міжрегіонального головного управління Державної фіскальної служби Управління державної казначейської служби України у місті Запоріжжі Запорізької області
провизнання протиправної бездіяльності та стягнення надміру сплачених коштів у розмірі 5683115,60 грн.,

В С Т А Н О В И В:

У липні 2012 року Публічне акціонерне товариство «Запорізький виробничий алюмінієвий комбінат» (далі по тексту - позивач, ПАТ «ЗАлК») звернулось до суду з адміністративним позовом до Спеціалізованої державної податкової інспекції по роботі з великими платниками податків у місті Запоріжжі Державної податкової служби, правонаступником якої є Спеціалізована державна податкова інспекція з обслуговування великих платників у місті Запоріжжі Міжрегіонального головного управління Державної фіскальної служби (далі по тексту - відповідач 1, СДПІ з ОВП у м. Запоріжжі МГУ ДФС) та Головного управління Державного казначейства України у Запорізькій області, правонаступником якого є Управління державної казначейської служби України у м. Запоріжжі Запорізької області (далі по тексту - відповідач 2, УДКСУ у м. Запоріжжі Запорізької області), в якому просило:

визнати протиправною бездіяльність відповідача 1, яка полягає у невиконанні, передбачених статтею 43 Податкового кодексу України, заходів та дій щодо повернення позивачу надміру сплаченого податку на прибуток підприємств у розмірі 5683115,60 грн.;

стягнути з Державного бюджету України на користь позивача суму надміру сплаченого податку на прибуток підприємств у розмірі 5683115,60 грн.

Постановою Запорізького окружного адміністративного суду від 18 вересня 2012 року, яка залишена без змін ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 23 квітня 2013 року, в задоволенні позову відмовлено.

Вважаючи рішення судів першої та апеляційної інстанцій такими, що прийняті з порушенням норм матеріального та процесуального права, позивач звернувся до Вищого адміністративного суду України із касаційною скаргою, в якій просить скасувати постанову Запорізького окружного адміністративного суду від 18 вересня 2012 року та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 23 квітня 2013 року і прийняти нове рішення, яким позов задовольнити.

Відповідач 1 надав письмові заперечення на касаційну скаргу, в яких у її задоволенні просив відмовити.

Відповідач 2 письмових заперечень на касаційну скаргу не надав.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що позивачем за перший квартал 2008 року визначено податкове зобов'язання з податку на прибуток у розмірі 1196196 грн. (Декларація № 4448 від 12 травня 2008 року). Водночас у підприємства існувала переплата з податку на прибуток у розмірі 3934584 грн. Позивачем використано зазначену суму переплати для погашення суми податкового зобов'язання поточного кварталу. Залишок переплати за підсумками першого кварталу 2008 року складав 2738658 грн.

За підсумками півріччя 2008 року податкове зобов'язання позивача склало 5071949 грн. (Декларація № 9230 від 08 серпня 2008 року). Оскільки податок на прибуток підприємств нараховується наростаючим підсумком з початку року, то податкове зобов'язання за перше півріччя у розмірі 5071949 грн. включає в себе податкове зобов'язання першого кварталу у розмірі 1196196 грн. Таким чином, податкове зобов'язання окремо за другий квартал 2008 року склало 3875753 грн. Зазначена сума податкового зобов'язання була погашена позивачем частково за рахунок переплати з податку на прибуток, що залишалась невикористаною за підсумками першого кварталу 2008 року у розмірі 2738658 грн., а частково грошовими коштами у розмірі 1137095 грн.

Податкове зобов'язання з податку на прибуток самостійно визначене позивачем наростаючим підсумком за три квартали 2008 року та за весь 2008 рік становило 0 грн. Отже, оскільки метод визначення податку на прибуток підприємств передбачає включення до декларацій за три квартали та за рік показників за податковими деклараціями попередніх періодів, у підприємства утворилась переплата з податку на прибуток у розмірі 5071095 грн. через те, що податкове зобов'язання за підсумками трьох кварталів і року було меншим ніж зобов'язання за підсумками півріччя на 5071095 грн. Розмір зазначеної переплати і її наявність не заперечувались податковим органом.

Окрім того, податковим повідомленням - рішенням №/0 від 24 липня 2006 року позивачу було визначено податкове зобов'язання з податку на прибуток у сумі 608655,60 грн.

Постановою Запорізького апеляційного господарського суду від 07 грудня 2006 року у справі № 5/336/06-АП скасовано постанову господарського суду Запорізької області від 14 вересня 2006 року, якою позов було задоволено, прийнято нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог про скасування вказаного податкового повідомлення - рішення відмовлено.

14 грудня 2006 року позивач сплатив до бюджету 608655,60 грн. податкового зобов'язання з податку на прибуток.

В результаті оскарження рішення суду апеляційної інстанції, ухвалою Вищого адміністративного суду України від 03 грудня 2009 року постанову Запорізького апеляційного господарського суду скасовано, а постанову господарського суду Запорізької області від 14 вересня 2006 року залишено без змін.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції дійшов висновку, з яким погодився суд апеляційної інстанції, про те, що кошти, які добровільно сплачені платником податків в рахунок погашення самостійно визначених поточних зобов'язань чи нарахованих контролюючим органом зобов'язань, та які з будь-яких обставин втратили своє значення як цільова сплата, не є надміру чи помилково сплаченими або надміру стягнутими. Проте такі суми є фактичною переплатою коштів до бюджету та, з урахуванням приписів податкового законодавства, можуть бути використані платником для заліку зобов'язань.

Переглянувши рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги, перевіривши правильність застосування судами норм матеріального і процесуального права, Вищий адміністративний суд України дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення касаційної скарги, з огляду на наступне.

На час виникнення спірних правовідносин порядок повернення надміру внесених до бюджету сум податку на прибуток регулювався Законом України «Про оподаткування прибутку підприємств» від 28 грудня 1994 року №334/94-ВР з наступними змінами та доповненнями (далі по тексту - Закон України №334/94-ВР), Законом України «Про порядок погашення податкових зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами» від 21 грудня 2000 року №2181-ІІІ з наступними змінами та доповненнями (далі по тексту - Закон України №2181-ІІІ), а також Податковим кодексом України з наступними змінами та доповненнями у відповідній редакції (далі по тексту - ПК України).

Відповідно до пункту 21.3 статті 21 Закону України №334/94-ВР сума податкових платежів, що надміру надійшла до бюджету в результаті неправильного нарахування або порушення платником податку встановленого порядку сплати податку, підлягає поверненню з відповідного бюджету протягом десяти робочих днів з моменту отримання податковим органом відповідної заяви платника податку або зарахуванню на зменшення платежів до цього бюджету майбутніх періодів, за вибором платника податку, в разі якщо не минув строк позовної давності, встановлений законодавством.

Згідно з підпунктом 15.3.1 пункту 15.3 статті 15 Закону України №2181-ІІІ заяви на повернення надміру сплачених податків, зборів (обов'язкових платежів) або на їх відшкодування у випадках, передбачених податковими законами, можуть бути подані не пізніше 1095 дня, наступного за днем здійснення такої переплати або отримання права на таке відшкодування.

Аналогічна за змістом норма міститься й у статті 43 Податкового кодексу України (який набрав чинності на час подання ПАТ «ЗАлК» заяв про повернення надміру сплаченого податку), за змістом якої помилково та/або надміру сплачені суми грошового зобов'язання підлягають поверненню платнику відповідно до цієї статті, крім випадків наявності у такого платника податкового боргу (пункт 43.1).

Згідно з пунктами 43.3, 43.4 цієї статті Кодексу обов'язковою умовою для здійснення повернення сум грошового зобов'язання є подання платником податків заяви про таке повернення (крім повернення надміру утриманих (сплачених) сум податку з доходів фізичних осіб, які розраховуються органом державної податкової служби на підставі поданої платником податків податкової декларації за звітний календарний рік шляхом проведення перерахунку за загальним річним оподатковуваним доходом платника податку) протягом 1095 днів від дня виникнення помилково та/або надміру сплаченої суми. Платник податків подає заяву на повернення помилково та/або надміру сплачених грошових зобов'язань у довільній формі, в якій зазначає напрям перерахування коштів: на поточний рахунок платника податків в установі банку; на погашення грошового зобов'язання (податкового боргу) з інших платежів, контроль за справлянням яких покладено на контролюючі органи, незалежно від виду бюджету; повернення готівковими коштами за чеком у разі відсутності у платника податків рахунку в банку.

З наведених законодавчих положень вбачається, що строк подання заяви платника на повернення надміру сплаченого податку становить 1095 днів з моменту виникнення переплати.

Як вбачається із матеріалів справи, 13 вересня 2011 року ПАТ «ЗАлК» звернулось до відповідача 1 із заявою про повернення надміру сплаченої суми грошового зобов'язання (переплати) з податку на прибуток у розмірі 5683115,60 грн., яка підтверджена довідкою про стан розрахунків з бюджетом станом на 31 серпня 2011 року.

За результатами розгляду зазначеної заяви, 23 вересня 2011 року податковим органом складено лист №7989/10/08-08, в якому вказано про можливість здійснення повернення (або перерахування) коштів з бюджетних рахунків податку на прибуток підприємств при наявності надміру внесених сум до бюджету в поточному році. Станом на 31 серпня 2011 року у підприємства в обліковій картці з податку на прибуток існує переплата в сумі 5683,12 тис. грн., яка виникла за рахунок задекларованого від'ємного значення за 2008 рік. З огляду на викладене, платнику запропоновано надміру сплачені суми врахувати при наступному декларуванні.

30 вересня 2011 року позивачем повторно подано заяву про повернення надміру сплаченої суми грошового зобов'язання (переплати) з податку на прибуток.

За результатами розгляду названої заяви, 10 жовтня 2011 року складено лист №8522/10/08-08, в якому зазначено про відсутність в Податковому кодексі України положень щодо перерахування суми переплати з податку на прибуток на поточний рахунок підприємства. Крім того, зауважено про направлення до ДПС України інформації стосовно подання підприємством заяви щодо повернення переплати та про отримання відповіді позивача буде повідомлено додатково.

28 травня 2012 року позивач втретє звернувся до відповідача із проханням повернення коштів, надмірну сплачених.

11 червня 2012 року листом №1819/10/26 податковий орган, посилаючись на пункт 43.3 статті 43 ПК України, зазначив, що згідно даних облікової картки, переплата з податку на прибуток виникла у платника 22 грудня 2008 року. Тому, станом на 11 червня 2012 року, сплинув строк, передбачений пунктом 43.3 статті 43 ПК України.

Зі змісту названих листів податкового органу не можливо встановити, коли саме у позивача виникла переплата з податку на прибуток. Відповідні обставини судами під час розгляду справи не досліджувались, не встановлено моменту фактичної сплати платником податків суми коштів (які на певну дату зараховані до відповідного бюджету понад нараховані суми грошових зобов'язань), а також не встановлено, на підставі якої саме заяви (з усіх, що подані позивачем) у контролюючого органу, на переконання позивача, виникає обов'язок виконати певні дії щодо підготовки та подання висновку про повернення надміру сплаченої суми податку.

Крім того, судами попередніх інстанцій не встановлено дати початку перебігу та закінчення двадцятиденного строку, за п'ять днів до закінчення якого контролюючий орган у відповідності до пункту 43.5 статті 43 ПК України зобов'язаний підготувати висновок про повернення відповідних сум коштів з відповідного бюджету та подати його для виконання відповідному органові, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, яка є обов'язковою для встановлення дотримання позивачем строку звернення до суду з відповідними вимогами.

У відповідності до статті 159 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

З огляду на викладене, суди першої та апеляційної інстанцій дали передчасну юридичну оцінку встановленим фактичним обставинам справи, а тому ухвалені ними судові рішення не можна вважати законними та обґрунтованими.

Судами не були досліджені докази, які мають суттєве значення для розгляду адміністративної справи, що унеможливлює правильне вирішення спірних правовідносин.

Згідно частин 2 статті 227 Кодексу адміністративного судочинства України підставою для скасування судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення норм процесуального права, які унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.

Під час нового розгляду справи суду першої інстанції необхідно врахувати викладене, всебічно і повно з'ясувати і перевірити всі фактичні обставини справи, об'єктивно оцінити докази, що мають юридичне значення для її розгляду та вирішення спору по суті, і в залежності від встановленого, правильно визначити норми матеріального та процесуального права, що підлягають застосуванню до спірних правовідносин, та прийняти обґрунтоване і законне судове рішення.

Керуючись частиною 3 статті 160, статтями 210, 214, 215, 220, 221, 223, 227, 230, 231 частиною 5 статті 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

У Х В А Л И В:

1. Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Запорізький виробничий алюмінієвий комбінат» задовольнити частково.

2. Постанову Запорізького окружного адміністративного суду від 18 вересня 2012 року та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 23 квітня 2013 року у справі №0870/7055/12 скасувати.

3. Справу направити на новий судовий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя: А.М. Лосєв

Судді: Л.І. Бившева

Т.М. Шипуліна