Справа № 826/54/14
Суддя: Маринчак Н.Є.
Дата ухвалення: 2015-12-01 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 грудня 2015 року м. Київ К/800/54889/14

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:

Головуючого: Маринчак Н.Є.,

Суддів: Вербицької О.В, Цвіркуна Ю.І.,

при секретарі Бруй О.Д.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Державної податкової інспекції у Дніпровському районі Головного управління Міндоходів у м. Києві

на постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 09 жовтня 2014 року

у справі №826/54/14

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Полімерна компанія» (надалі - ТОВ «Полімерна компанія»)

до Державної податкової інспекції у Дніпровському районі Головного управління Міндоходів у м. Києві (надалі - ДПІ у Дніпровському районі ГУ Міндоходів у м. Києві)

про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, -

встановив:

Позивач звернувся до Окружного адміністративного суду м. Києва з позовом, в якому поставлено питання про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень ДПІ у Дніпровському районі ГУ Міндоходів у м. Києві від № від 20.12.2013 року, № від 20.12.2013 року.

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 11.03.2014 року в задоволенні позову відмовлено.

Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 09.10.2014 року рішення суду першої інстанції скасовано та прийнято нове, яким позов задоволено.

Не погодившись з рішенням суду апеляційної інстанцій, вказуючи на порушення норм процесуального права та неправильне застосування судом норм матеріального права, відповідач звернувся з касаційною скаргою до Вищого адміністративного суду України, в якій ставить питання про скасування оскаржуваного судового рішення та залишення в силі рішення суду першої інстанції.

В письмових запереченнях на касаційну скаргу ТОВ «Полімерна компанія» зазначає, що рішення суду другої інстанції постановлено з додержанням норм матеріального та процесуального права, правову оцінку обставинам справи судом апеляційної інстанції надано правильно, а доводи касаційної скарги є необґрунтованими. Отже, позивач просить залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення суду апеляційної інстанції - без змін.

Заслухавши доповідь судді, пояснення представника позивача, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи, наведені у скарзі, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Як встановлено судами попередніх інстанції, ДПІ в Дніпровському районі ГУ Міндоходів у м. Києві проведено камеральну перевірку податкової звітності з податку на прибуток ТОВ «Полімерна Компанія», за результатами якої складено акт № 2653-15/36998670 від 03.12.2013 року.

Проведеною перевіркою, на думку податкового органу, встановлено порушення граничного строку сплати суми грошового зобов'язання з податку на прибуток, визначеного п.57.1 ст.57 Податкового кодексу України, а саме - самостійно визначеного авансового внеску з податку на прибуток у розмірі 461982,00 грн. за періоди:

- граничного терміну сплати 30.09.2013 року, дата зарахування - 29.11.2013 року, кількість днів затримки сплати - 60;

- граничного терміну сплати 30.10.2013 року, дата зарахування - 29.11.2013 року, кількість днів затримки сплати - 30.

На підставі вказаного акту перевірки прийняті податкові повідомлення-рішення:

- № від 20.12.2013 року, яким на підставі абз.1 п. 126.1 ст.126 Податкового кодексу України за затримку на 30 календарних днів сплати суми грошового зобов'язання в розмірі 461 982,00 грн. зобов'язано сплатити штраф у розмірі 10%, у сумі 46198,20 грн.;

- № від 20.12.2013 року, яким на підставі абз.1 п.126.1 ст.126 Податкового кодексу України за затримку на 60 календарних днів сплати суми грошового зобов'язання в розмірі 461982,00 грн. зобов'язано сплатити штраф у розмірі 20%, у сумі 92396,40 грн.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог суд першої інстанції виходив з того, що оскаржувані податкові повідомлення-рішення, прийняті суб'єктом владних повноважень на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені законодавством України, з урахуванням всіх обставин, що мають значення для вирішення справи.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та задовольняючи позов, суд апеляційної інстанції цілком правильно та обґрунтовано виходив з наступного.

Згідно п.16.1 ст.16 Податкового кодексу України платник податків зобов'язаний, зокрема, вести в установленому порядку облік доходів і витрат, складати звітність, що стосується обчислення і сплати податків та зборів; подавати до контролюючих органів у порядку, встановленому податковим та митним законодавством, декларації, звітність та інші документи, пов'язані з обчисленням і сплатою податків та зборів; сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.

Відповідно до п.46.1 ст.46 Податкового кодексу України податкова декларація, розрахунок - документ, що подається платником податків (у тому числі відокремленим підрозділом у випадках, визначених цим Кодексом) контролюючому органу у строки, встановлені законом, на підставі якого здійснюється нарахування та/або сплата податкового зобов'язання, чи документ, що свідчить про суми доходу, нарахованого (виплаченого) на користь платників податків - фізичних осіб, суми утриманого та/або сплаченого податку.

Згідно п.54.1 ст.54 Податкового кодексу України крім випадків, передбачених податковим законодавством, платник податків самостійно обчислює суму податкового та/або грошового зобов'язання та/або пені, яку зазначає у податковій (митній) декларації або уточнюючому розрахунку, що подається контролюючому органу у строки, встановлені цим Кодексом. Така сума грошового зобов'язання та/або пені вважається узгодженою.

Відповідно до п. 87.1 ст. 87 Податкового кодексу України джерелами самостійної сплати грошових зобов'язань або погашення податкового боргу платника податків є будь-які власні кошти, у тому числі ті, що отримані від продажу товарів (робіт, послуг), майна, випуску цінних паперів, зокрема корпоративних прав, отримані як позика (кредит), та з інших джерел, з урахуванням особливостей, визначених цією статтею, а також суми надміру сплачених платежів до відповідних бюджетів.

Сплата грошових зобов'язань або погашення податкового боргу платника податків з відповідного платежу може бути здійснена також за рахунок надміру сплачених сум такого платежу (без заяви платника) або за рахунок помилково та/або надміру сплачених сум з інших платежів (на підставі відповідної заяви платника) до відповідних бюджетів.

Як встановлено судом апеляційної інстанції, станом на 01.09.2013 року, після сплати податкових зобов'язань з податку на прибуток за 2012 рік, авансових внесків за січень-серпень 2013 року та авансового внеску в зв'язку з виплатою дивідендів, у позивача була переплата в сумі 2387705,00 грн. Зазначена сума переплати значно перевищує суму авансового внеску з податку на прибуток за вересень та жовтень 2013 року (461982,00 + 461982,00 = 923964,00 грн.) і є достатньою для зарахування на сплату цього та наступних авансових внесків, а тому у позивача не було необхідності сплачувати додатково грошові кошти.

Позивач неодноразово звертався до податкового органу із заявою № 263 від 04.06.2013 року, листами № 289 від 04.07.2013 року, № 327 від 30.09.2013 року, № 339 від 29.10.2013 року, № 340 від 29.10.2013 року, № 341 від 29.10.2013 року, № 353 від 29.11.2013 року, в яких просив повернути авансові внески у розмірі 2148726,00 грн. для погашення від'ємного значення об'єкту оподаткування або зарахувати суму в рахунок сплати авансового платежу податку на прибуток в розмірі 100% у 2013 році.

Однак, відповідачем на вказані листи та заяву не надано коректної та обґрунтованої відповіді, оскільки наведений у листах - відповідях перелік норм чинного законодавства без надання висновків по суті заяви та листів не дає можливості позивачу встановити підстави не зарахування податковим органом авансового внеску з податку на прибуток при виплаті дивідендів у 2012 році, які були сплачені платіжним дорученням № 1747 від 01.10.2012 року на код бюджетної класифікації № 11024000 в рахунок сплати авансового податку на прибуток за вересень 2013 року.

Крім того, зі змісту листів № 289 від 04.07.2013 року, № 339 від 29.10.2013 року, № 340 від 29.10.2013 року, № 341 від 29.10.2013 року, № 353 від 29.11.2013 року чітко вбачається, що позивач просить податковий орган зарахувати суму переплати з податку на прибуток у розмірі 2148726,00 грн. в рахунок сплати авансового платежу з податку на прибуток.

Враховуючи, що в листах № 289 від 04.07.2013 року, № 339 від 29.10.2013 року, №340 від 29.10.2013 року, № 341 від 29.10.2013 року, № 353 від 29.11.2013 року вірно визначені вимоги платника податків про зарахування суму переплати з податку на прибуток у розмірі 2148726,00 грн. в рахунок сплати авансового платежу з податку на прибуток, відповідач був зобов'язаний задовольнити таку вимогу, однак, в порушення вимог податкового законодавства, цього не зробив.

Крім того, податковий орган за наявності переплати значної суми надав формальні відповіді, які не містили чітких роз'яснень з приводу неможливості зарахування сум переплати в рахунок авансових платежів з податку на прибуток. При цьому, платник податку - позивач був позбавлений можливості усунути конкретні, виявлені податковим органом недоліки, та був змушений знову звертатися із заявами про зарахування суми переплати податкових зобов'язань.

За таких обставин, колегія суддів касаційної інстанції погоджується з висновком суду апеляційної інстанції про протиправність прийняття податковим органом спірних податкових повідомлень-рішень.

Доводи касаційної скарги не спростовують зазначених висновків суду.

За таких обставин, судом апеляційної інстанції виконано всі вимоги процесуального законодавства, всебічно перевірено обставини справи, вирішено справу у відповідності з нормами матеріального права, постановлено обґрунтоване рішення, в якому повно відображені обставини, що мають значення для справи. Висновки апеляційного суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються доказами, дослідженими у судовому засіданні, а тому підстав для його перегляду з мотивів, викладених в касаційній скарзі, не вбачається.

Керуючись статтями 220, 221, 223, 224, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, -

ухвалив:

Касаційну скаргу Державної податкової інспекції у Дніпровському районі Головного управління Міндоходів у м. Києві - залишити без задоволення.

Постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 09 жовтня 2014 року - залишити без змін.

Ухвала вступає в законну силу з моменту проголошення. Заява про перегляд судового рішення в адміністративній справі Верховним судом України може бути подана з підстав, в порядку та у строки встановлені ст.ст.236-238 КАС України.

Головуючий: ___________________ Н.Є. Маринчак

Судді: ___________________ О.В. Вербицька

___________________ Ю.І. Цвіркун