Справа № 2а-10359/10/1370
Суддя: Клименко Оксана Миколаївна
Дата ухвалення: 2015-12-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 грудня 2015 року м. Львів № 2а-10359/10/1370

09 год. 48 хв.

Львівський окружний адміністративний суд у складі судді Клименко О.М. за участю секретаря судового засідання Рехліцької Ю.Р. та сторін і інших осіб, які беруть участь у справі:

позивача: представник Чопко К.В. ;

відповідача: представник ОСОБА_2;

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом Державної податкової інспекції у Галицькому районі м. Львова Головного управління ДФС у Львівській області до ОСОБА_3 про стягнення податку з власників транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, -

ВСТАНОВИВ:

Державна податкова інспекція у Галицькому районі м. Львова Головного управління ДФС у Львівській області (далі - ДПІ у Галицькому районі м. Львова ГУ ДФС у Львівській області) звернулася до Львівського окружного адміністративного суду з позовною заявою до ОСОБА_3 (далі - ОСОБА_3) про стягнення податку з власників транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів в сумі 33996,00 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідно до Закону України «Про податок з власників транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів» ОСОБА_3 повинен був сплатити податок з транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів за здійснену першу реєстрацію транспортних засобів марки MERCEDES BENZ SPRINTER, реєстраційний номер НОМЕР_1, номер кузова НОМЕР_2, 2004 року випуску, VOLKSWAGEN T4, реєстраційний номер НОМЕР_3, номер кузова НОМЕР_4, 1998 року випуску. Проте, як вбачається із листа начальника ДПІ у Галицькому районі м. Львова від 24.09.2010 року за №15400/17-120, кошти по податку від ОСОБА_3 до місцевого бюджету Галицького району м. Львова не надходили. Також відповідачем не надано доказів на спростування факту придбання автомобілів та оформлення права власності на вказані транспортні засоби.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив їх задовольнити.

Представник відповідача позовні вимоги заперечив, вказав про відсутність у відповідача обов'язку сплачувати податок з власників транспортних засобів, оскільки ним не придбавалися транспортні засоби, жодних заяв та документів для проведення першої реєстрації автомобілів не складав та не підписував.

Зазначив, що постановою від 10.11.2012 року ст. слідчим СУ ГУМВС України у Львівській області Гелецьким В.І. відповідача було визнано потерпілим. Крім того, представник відповідача вказав, що позивачем не надано до матеріалів адміністративної справи доказів на обґрунтування позовних вимог.

Представник відповідача в судовому засіданні просив в задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Суд заслухав пояснення представників сторін, дослідив долучені до матеріалів справи письмові докази, оцінив їх в сукупності і встановив наступні фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини.

Згідно з даними УДАІ ГУМВСУ у Львівській області, на ім'я ОСОБА_3 зареєстровано автомобілі марки MERCEDES BENZ SPRINTER, реєстраційний номер НОМЕР_1, номер кузова НОМЕР_2, 2004 року випуску, VOLKSWAGEN T4, реєстраційний номер НОМЕР_3, номер кузова НОМЕР_4, 1998 року випуску. З матеріалів справи слідує, що податок з власників транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів в розмірі 33996,00 грн. при реєстрації транспортних засобів на ОСОБА_3 до бюджету не надійшов.

Таким чином, спір виник щодо сплати фізичною особою податку з власників транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів. У зв'язку з цим доказуванню у даній справі підлягає доведеність факту сплати податку, придбання ОСОБА_3 автомобілів та подання безпосередньо відповідачем заяв про реєстрацію транспортних засобів на своє ім'я разом із відповідними документами.

Вирішуючи спір, суд керується наступними положеннями чинного законодавства.

Відповідно до статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

До 01 січня 2011 року принципи побудови системи оподаткування, податки і збори (обов'язкові платежі) до бюджетів та до державних цільових фондів, а також права, обов'язки і відповідальність платників визначалися Законом України «Про систему оподаткування» від 25 червня 1991 року № 1251-XII (далі - Закон № 1251-XII).

Поняття податку і збору (обов'язкового платежу) до бюджетів та до державних цільових фондів визначено у статті 2 цього Закону, під яким слід розуміти обов'язковий внесок до бюджету відповідного рівня або державного цільового фонду, здійснюваний платниками у порядку і на умовах, що визначаються законами України про оподаткування.

Податок з власників транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів згідно пункту 10 статті 14 Закону № 1251-XII належить до загальнодержавних податків.

Законом України «Про податок з власників транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів» від 11 грудня 1991 року №1963-XII (чинного на момент виникнення спірних правовідносин), (далі - Закон №1963-XII) встановлювався податок з власників деяких наземних і водних транспортних засобів, самохідних машин і механізмів як джерело фінансування будівництва, реконструкції, ремонту та утримання автомобільних шляхів загального користування та проведення природоохоронних заходів на водоймищах.

Відповідно до статті 1 Закону №1963-XII платниками податку з власників транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів є підприємства, установи та організації, які є юридичними особами, іноземні юридичні особи (далі - юридичні особи), а також громадяни України, іноземні громадяни та особи без громадянства (далі - фізичні особи), які здійснюють першу реєстрацію в Україні, реєстрацію, перереєстрацію транспортних засобів та/або мають зареєстровані в Україні згідно з чинним законодавством власні транспортні засоби, які відповідно до статті 2 цього Закону є об'єктами оподаткування.

Згідно ч. 4 ст. 5 Закону України «Про податок з власників транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів» (чинного на момент виникнення спірних правовідносин), фізичні особи - платники податку зобов'язані пред'являти органам, що здійснюють першу реєстрацію в Україні, реєстрацію, перереєстрацію, зняття з обліку або технічний огляд транспортних засобів, квитанції або платіжні доручення про сплату податку за попередній (у разі здійснення сплати) та за поточний роки, а платники, звільнені від сплати цього податку, - відповідний документ, що дає право на користування цими пільгами.

Згідно з ч. 6 ст. 5 цього ж Закону, у разі відсутності документів про сплату податку або документів, що дають право на користування пільгами, перша реєстрація в Україні, реєстрація, перереєстрація, зняття з обліку і технічний огляд транспортних засобів не провадяться.

Порядком державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, затверджений Постановою Кабінету Міністрів України від 07.09.1998 року № 1388 (далі - Порядок), встановлено єдиний на території України порядок державної реєстрації та обліку автомобілів, та видачі реєстраційних документів і номерних знаків. Цей Порядок є обов'язковим для всіх юридичних та фізичних осіб, які є власниками транспортних засобів, виробляють чи експлуатують їх. Представники власників транспортних засобів виконують обов'язки та реалізують права таких власників у межах наданих їм повноважень.

Державна реєстрація транспортних засобів проводиться підрозділами Державтоінспекції.

Згідно з п. 8 Порядку державна реєстрація (перереєстрація) транспортних засобів проводиться на підставі заяв власників, поданих особисто, і документів, що посвідчують їх особу, підтверджують правомірність придбання, отримання, ввезення, митного оформлення (далі - правомірність придбання) транспортних засобів, відповідність конструкції транспортних засобів установленим вимогам безпеки дорожнього руху, а також вимогам, які є підставою для внесення змін до реєстраційних документів.

Державна реєстрація транспортних засобів проводиться за умови сплати їх власниками передбачених законодавством податків і зборів (обов'язкових платежів), а також внесення в установленому порядку платежів за проведення огляду транспортних засобів, державну реєстрацію (перереєстрацію), зняття з обліку, відшкодування вартості бланків реєстраційних документів та номерних знаків.

Аналіз вказаних норм законодавства свідчить, що безумовною підставою для першої реєстрації транспортного засобу є сплата відповідного податку, і такий податок сплачується до реєстрації транспортного засобу, а не після.

Крім цього суд враховує, що постановою ст. слідчого СУ ГУ МВС України у Львівській області Гелецького В.І. від 10.11.2012 року, згідно з якою відповідач визнаний потерпілим в кримінальній справі № 181-0062, порушеній за ознаками злочинів, передбачених ч. 4 ст. 190, ч. ч. 1, 3 ст. 358 Кримінального кодексу України, яка виділена із кримінальної справи № 181-0311, порушеної щодо службових осіб Львівського ВРЕР УДАІ ГУМВС України у Львівській області за фактом зловживання службовим становищем та перевищення службових повноважень за ознаками злочинів, передбачених ч. 3 ст. 364, ч. 1 ст. 365 Кримінального кодексу України.

Як вбачається зі змісту даної постанови, службові особи Львівського ВРЕР УДАІ ГУ МВСУ у Львівській області, зловживаючи своїм службовим становищем, діючи умисно, з корисливих мотивів провели первинну реєстрацію у Львівському ВРЕР УДАІ ГУ МВСУ у Львівській області транспортних засобів MERCEDES BENZ SPRINTER, реєстраційний номер НОМЕР_1, номер кузова НОМЕР_2, 2004 року випуску, VOLKSWAGEN T4, реєстраційний номер НОМЕР_3, номер кузова НОМЕР_4, 1998 року випуску на фізичну особу ОСОБА_3, без сплати податку з власників транспортних засобів в сумі 33996,00 грн. Дана обставина підтверджується листом начальника ДПІ у Галицькому районі м. Львова від 24.09.2010 року за №15400/17-120 та листом Управління Державного казначейства у Галицькому районі м. Львова ГУДКУ у Львівській області, в яких вказано, що кошти по податку від ОСОБА_3 до місцевого бюджету Галицького району м. Львова не надходили.

Відповідно до ст. 69 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Відповідно до ч. 4 ст. 70 КАС України обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування, крім випадків, коли щодо таких обставин не виникає спору.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності, відповідно до ч. 2 ст. 71 КАС України, покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Враховуючи зазначене вище та встановлені судом фактичні обставини, виходячи із вимог законодавства, яке на момент виникнення спірних правовідносин регулювало питання сплати податку з власників транспортних засобів та самохідних машин і механізмів (частини 6 статті 5 Закону №1963-XII та пунктів 3, 8 Порядку), та обставин, встановлених слідством, в якому відповідача визнано потерпілим, суд дійшов висновку, що першій реєстрації в Україні транспортних засобів на ім'я відповідача передувала сплата податку з власників транспортних засобів, яка є безумовною підставою для такої реєстрації, що спростовує доводи контролюючого органу про відсутність сплати податку.

Стосовно покликання контролюючого органу на те, що податок з власників транспортних засобів на суму 33996,00 грн. грн. не надійшов на рахунок відповідного місцевого бюджету, то суд звертає увагу на те, що поняття «сплата податку» та «надходження коштів на рахунок» не є тотожними поняттями. Сплата податку є обов'язком платника податку, а надходження коштів на рахунок є результатом діяльності установ, які в установленому законом порядку уповноважені на здійснення діяльності у сфері обігу грошових коштів, відтак, відповідач не може нести обов'язку подвійної сплати вищевказаного податку, оскільки суми цього податку повинні бути стягнуті з осіб, які вчинили кримінально карні діяння.

Вказана позиція узгоджується із позицією ВАС України, викладеною в ухвалі від 16.04.2014 року № К/800/19591/13.

Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Докази подані позивачем не переконують в обґрунтованості позовних вимог.

Враховуючи вказане, суд дійшов висновку, що підстави для задоволення адміністративного позову відсутні.

Судові витрати відповідно до положень ст. 94 КАС України зі сторін не стягуються.

Керуючись ст.ст. 17-19, 94, 160-163, 167 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

Судовий збір зі сторін стягувати не слід.

Постанова суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга подається до Львівського апеляційного адміністративного суду через Львівський окружний адміністративний суд. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до Львівського апеляційного адміністративного суду.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 КАС України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 КАС України, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Повний текст постанови складено та підписано 21.12.2015 року.

Суддя Клименко О.М.