Справа № 803/2191/15
Суддя: Левицька Наталія Георгіївна
Дата ухвалення: 2015-12-07 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07.12.2015р. Справа № 876/9685/15

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

Головуючого судді Левицької Н.Г.,

судді Обрізка І.М.,

судді Сапіги В.П.,

за участю секретаря судового засідання Мартинишина Р.С.,

за участю представників:

апелянта (відповідача у справі): Мельничука М.В.,

позивача у справі: Красуцької Ж.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові

апеляційну скаргу Луцької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Волинській області

на постанову Волинського окружного адміністративного суду від 28.08.2015р. у справі №803/2191/15

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Луцька картонно-паперова фабрика"

до Луцької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Волинській області

про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, -

ВСТАНОВИВ:

13.08.2015р. позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю "Луцька картонно-паперова фабрика" (далі - ТзОВ "Луцька картонно-паперова фабрика" звернувся в суд із адміністративним позовом, в якому просило визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення Луцької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Волинській області (далі - Луцькою ОДПІ) № від 05.08.2015р.

Постановою Волинського окружного адміністративного суду від 28.08.2015р. позовні вимоги задоволено повністю.

Не погоджуючись з постановою суду першої інстанції, її оскаржив апелянт (відповідач у справі): Луцька ОДПІ. Апеляційну скаргу апелянт мотивує підставами, аналогічними до тих, які викладено відповідачем у запереченні на позовній заяві, а саме, вказує на нереальність господарських операцій між позивачем та його контрагентами - ТзОВ "Новатос Трейд" та ТзОВ "Трансбуд-Груп", зокрема, вказує на те, що позивачем не надано до перевірки документів, які підтверджують, що отриманий товар був у подальшому використаний в господарській діяльності; також не надано документів, які підтверджують походження товарів та документів на підтвердження транспортування товарів. Також апелянт посилається на те, що судом першої інстанції не було взято до уваги того, що до Луцької ОДПІ надійшла інформація від ДПІ у Деснянському району ГУ ДФС у м.Києві №1385/7/26-52-22-04-19 від 06.04.2015 р. та від ГУ ДФС у Волинській області №367/7/03-20-22-05-11 від 26.06.2015р. щодо відкриття кримінальних проваджень щодо контрагентів позивача за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.205 КК України. Таким чином, оскаржуване податкове повідомлення-рішення прийняте правомірно. Апелянт просить скасувати оскаржувану постанову та прийняти нову постанову, якою відмовити в задоволенні позовних вимог.

У судове засідання апеляційного суду з'явився представник апелянта (відповідача у справі): Мельничук М.В., який вимоги апеляційної скарги підтримав повністю з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

Також у судове засідання з'явився представник позивача: Красуцька Ж.М., яка вимоги апеляційної скарги заперечила з підстав, викладених у Запереченні на апеляційні скаргу, направлену на адресу апеляційного суду.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги в їх сукупності, колегією суддів встановлено наступне:

За матеріалами справи, 21.07.2015р. Луцькою ОДПІ було проведено документальну позапланову виїзну перевірку ТзОВ "Луцька картонно-паперова фабрика" з питань здійснення фінансово-господарських операцій з ТзОВ "Новатос Трейд", ТзОВ "Хімпол", ПАТ "Макрохім", ТзОВ "Трансбуд-Груп" за період з 01.01.2015р. по 31.01.2015р. та використання в господарській діяльності товарів (робіт, послуг) придбаних у зазначених суб'єктів господарської діяльності, за результатами якої складено акт №3053/22-03/38272943 від 21.07.2015р.

Проведеною перевіркою встановлено порушення ТзОВ "Луцька картонно-паперова фабрика" п.185.1 ст.185, пп.198.1, 198.2, 198.3, 198.6 ст.198, ст.201 Податкового кодексу України (далі - ПК України), в результаті чого ТзОВ "Луцька картонно-паперова фабрика" завищено податок на додану вартість, що підлягає сплаті в бюджет на загальну суму 1819083,00грн., в тому числі, за січень 2015р. - 1819083,00грн.

З цієї підстави було винесено податкове повідомлення-рішення форми «Р» № від 05.08.2015р., яким товариству збільшено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість у сумі 2597931,00грн., у тому числі за основним платежем 1731954,00грн., за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) 865977,00грн.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, щодо матеріалів справи долучено первинні бухгалтерські документи на прихід товару, відсутність товарно-транспортних накладних пов'язана з тим, що перевізник не залучався, а сам по собі факт порушення кримінальної справи по контрагенту не може свідчити про порушення позивачем податкового законодавства.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, вважає їх вірними та такими, що відповідають нормам матеріального та процесуального права, а також фактичним обставинам справи з огляду на наступне.

Відповідно до вимог пункту 185.1 статті 185 ПК України об'єктом оподаткування з податку на прибуток є операції платників податку з: постачання товарів, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу, у тому числі операції з передачі права власності на об'єкти застави позичальнику (кредитору), на товари, що передаються на умовах товарного кредиту, а також з передачі об'єкта фінансового лізингу в користування лізингоотримувачу/орендарю; постачання послуг, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу.

Пунктом 198.1 статті 198 ПК України визначено, що право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з: придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг; придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі, при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв'язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності).

Згідно з вимогами пункту 198.3 статті 198 ПК України, податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі, при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі, при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку. Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Нормами пункту 198.6 статті 198 ПК України передбачено, що не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку із придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Нормами пункту 201.1 статті 201 ПК України передбачено, що платник податку зобов'язаний надати покупцю (отримувачу) на його вимогу підписану уповноваженою платником особою та скріплену печаткою податкову накладну, у якій зазначаються в окремих рядках: порядковий номер податкової накладної; дата виписування податкової накладної; повна або скорочена назва, зазначена у статутних документах юридичної особи або прізвище, ім'я та по батькові фізичної особи, зареєстрованої як платник податку на додану вартість, - продавця товарів/послуг; податковий номер платника податку (продавця та покупця); місцезнаходження юридичної особи - продавця або податкова адреса фізичної особи - продавця, зареєстрованої як платник податку; повна або скорочена назва, зазначена у статутних документах юридичної особи або прізвище, ім'я та по батькові фізичної особи, зареєстрованої як платник податку на додану вартість, - покупця (отримувача) товарів/послуг; опис (номенклатура) товарів/послуг та їх кількість, обсяг; ціна постачання без урахування податку; ставка податку та відповідна сума податку в цифровому значенні; загальна сума коштів, що підлягають сплаті з урахуванням податку та вид цивільно-правового договору.

Отже, ПК України визначає, що обов'язковою умовою для правомірного формування платником податків податкового кредиту є податкова накладна, яка засвідчує факт придбання товарів (послуг) з метою їх подальшого використання в межах господарської діяльності.

Необхідність підтвердження господарських операцій первинними документами визначена Законом України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" та п.п.1.2 п.1, п.п.2.1 п.2 Положення про документальне збереження записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України №88 від 24.05.1995р., зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 05.06.1995р. за №168/704.

Як вбачається з матеріалів справи, 05.01.2015р. між ТзОВ "Наватос Трейд" (продавець) та ТзОВ "Луцька картонно-паперова фабрика" (покупець) укладено договір №03/КП купівлі-продажу товару (крохмаль, клей, барвники та інші хімічні препарати, що використовуються у виробництві картонно-паперової продукції) та між ТзОВ "Наватос Трейд" (продавець) та ТзОВ "Луцька картонно-паперова фабрика" (покупець) укладено договір від №04/КП купівлі-продажу товару (крохмаль, клей, барвники та інші хімічні препарати, що використовуються у виробництві картонно-паперової продукції).

Відповідно до умов вказаних договорів товар повинен передаватися покупцю по частково (товарними партіями) на умовах FCA - м.Луцьк, вул.Карбишева, 3. Моментом передачі товару є дата, зазначена у видатковій накладній на партію товару. При передачі кожної товарної партії продавець зобов'язався надати покупцю видаткову накладну та у встановлені законодавством терміни податкову накладну (розділ ІІІ до даного договору).

На підтвердження виконання умов договору від 05.01.2015р. №03/КП купівлі-продажу позивачем надано видаткову накладну від 31.01.2015р. №13101, податкову накладну від 31.01.2015р. №13101, а договору від 05.01.2015р. №04/КП купівлі-продажу товариством надано видаткові накладні від 27.01.2015р. №12701, від 28.01.2015р. №12801, від 29.01.2015р. №72901, від 30.01.2015р. №63001, податкові накладні від 27.01.2015р. №12701, від 29.01.2015р. №72901, від 28.01.2015р. №12801, від 30.01.2015р. №63001, крім того, витягом з Єдиного реєстру податкових накладних №25320718 підтверджується факт реєстрації ТзОВ "Наватос Трейд" виписаних податкових накладних у ЄРПН.

Факт внутрішнього переміщення товарів між складами на ТзОВ "Луцька картонно-паперова фабрика" підтверджується накладними на переміщення від 23.01.2015р. №487, від 18.01.2015р. №486, від 21.01.2015р. №844, від 03.01.2015р. №495, від 02.02.2015р. № 501, від 22.06.2015р. №2188, від 25.06.2015р. №2244, від 19.06.2015р. №2151, від 18.06.2015р. №2152, від 08.06.2015р. №2037, від 08.06.2015р. №2037, від 06.06.2015р. №2038, від 10.06.2015р. №2039, від 30.06.2015р. №2287, бухгалтерськими відомостями щодо партій товарів на складах (бухгалтерський облік) за січень 2015р., за червень 2015р., виробничими звітами за січень 2015р., за лютий 2015р., за червень 2015р. по картонно-паперовому цеху (картон, папір), бухгалтерськими відомостями по партіях товарів на складах (бухгалтерський облік) за січень 2015р.

05.01.2015р. між ТзОВ "Трансбуд-Груп" (продавець) та ТзОВ "Луцька картонно-паперова фабрика" (покупець) було укладено договір купівлі-продажу №01/КП товару - сировину КОП (картонна основа палітурного картону).

05.01.2015р. між ТзОВ "Трансбуд-Груп" (продавець) та ТзОВ "Луцька картонно-паперова фабрика" (покупець) було укладено договір купівлі-продажу №02/КП.

Відповідно до умов вказаних договорів товар повинен передаватися покупцю по частково (товарними партіями) на умовах FCA - м.Луцьк, вул.Карбишева,3. Моментом передачі товару є дата, зазначена у видатковій накладній на партію товару. При передачі кожної товарної партії продавець зобов'язався надати покупцю видаткову накладну та у встановлені законодавством терміни податкову накладну (розділ ІІІ до даного договору).

На підтвердження виконання договору від 05.01.2015р. №01/КП купівлі-продажу позивачем надано видаткові накладні від 27.01.2015р. №24, від 28.01.2015р. №21, №22, №23, №24, №25, №26, №27, від 29.01.2015р. №44, від 30.01.2015р. №49, №50, від 31.01.2015р. №58, №59, а договору від 05.01.2015р. №02/КП купівлі-продажу товариством надано видаткові накладні від 29.01.2015р. №45, від 30.01.2015р. №48, від 31.01.2015р. №60, крім того, витягом з Єдиного реєстру податкових накладних №25320718 підтверджується факт реєстрації ТзОВ "Трансбуд-Груп" виписаних податкових накладних у ЄРПН.

Факт оприбуткування товарів на складі ТзОВ "Луцька картонно-паперова фабрика", отриманих від ТзОВ "Трансбуд-Груп", згідно із укладеними договорами купівлі-продажу, підтверджується відомостями по партіях товарів на складах (бухгалтерський облік) за січень 2015р., за лютий 2015р., факт використання придбаних товарів у господарській діяльності підтверджується виробничими звітами за січень 2015р., за лютий 2015р., за червень 2015р. по дільниці виготовлення виробів з плоских картонів (картон палітурний, коробковий склеєний), специфікаціями на товар - картонна основа палітурного картону наявними в матеріалах справи.

Позивач належним чином відобразив у бухгалтерському та податковому обліку вказані господарські операції із контрагентами, що підтверджується, зокрема, оборотно-сальдовими відомостями за період, що підлягали перевірці.

Крім того, позивач підтвердив факт використання поставлених товарів у власній господарській діяльності. Зокрема, придбані у контрагентів товари, використані ТОВ "Луцька картонно-паперова фабрика" у межах основної операційної діяльності відповідно до КВЕД: виробництво паперу та картону, виробництво гофрованого картону, паперової та картонної тари.

Колегія суддів звертає увагу на те, що у податковому обліку понесені витрати на придбання товарів (робіт, послуг) мають бути підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими документами, які містять відомості про господарську операцію, підтверджують її фактичне здійснення, тобто первинними документами, що містять інформацію про фактичні господарські операції, розкривають їх зміст та обсяг.

З огляду на викладене, надані платником податків - ТОВ "Луцька картонно-паперова фабрика" на підтвердження свого права на податковий кредит докази підлягають оцінці у зазначеному аспекті.

Як вбачається з матеріалів справи, надані позивачем первинні документи повністю відповідають вимогам до первинних документів, передбачених п.2 ст.9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", містять вичерпні дані щодо переліку придбаного і поставленого товару, наданих послуг, у повній мірі розкривають зміст та обсяг господарських операцій.

Доказів, які б вказували на недійсність чи підробку первинних документів або їх невідповідність нормативно-правовим актам податковий орган не надав, а тому вказані документи мають статус юридично значимих.

Враховуючи усе вищенаведене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про правомірність формування позивачем податкового кредиту, доводи апелянта в цій частині є безпідставними.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інтонації про те, що посилання відповідача на відсутність документів, які підтверджували б факт транспортування товарів, спростовуються документами, що містяться в матеріалах справи, оскільки передача товарів по господарських операціях з ТзОВ "Наватос Трейд" та ТзОВ "Трансбуд-Груп" здійснювалася на складах ТзОВ "Луцька картонно-паперова фабрика", які орендуються контрагентами позивача.

05.01.2015р. між ТзОВ "Луцька картонно-паперова фабрика" (орендар) було укладено договір суборенди (піднайму) №02/ОР з ТзОВ "Наватос Трейд" та укладено договір суборенди (піднайму) №01/ОР з ТзОВ "Трансбуд-Груп".

Відповідно до умов вказаних договорів, орендар зобов'язався передати суборендарю, а суборендар зобов'язався прийняти від орендаря в строкове платне користування частину головного корпусу загальною площею 100,00кв.м., що знаходиться в м.Луцьку по вул.Карбишева, 3, своєчасно сплачувати орендну плату та після припинення Договору повернути майно орендарю в тому ж стані, в якому він його отримав, з урахуванням нормального зносу. Пунктом 1.3 даних договорів передбачено, що майно, що орендується надається суборендарю з метою розміщення складу для зберігання товарно-матеріальних цінностей та здійснення господарської діяльності. Пунктом 2.1. договорів передбачено, що передача суборендарю орендованого об'єкту в тимчасове користування здійснюється одночасно з підписанням сторонами акту приймання-передачі.

Факт виконання даних договору суборенди (піднайму) №02/ОР підтверджується актом приймання-передачі майна в суборенду (піднайм) від 05.01.2015р. та актом здачі-прийняття робіт (надання послуг) від 31.01.2015р. №345, а договір суборенди (піднайму) №01/ОР - актом приймання-передачі майна в суборенду (піднайм) від 05.01.2015р.

Таким чином, доводи апеляційної скарги в цій частині є безпідставними та не спростовують відповідних висновків суду першої інстанції.

Щодо посилання Луцької ОДПІ на те, що ТзОВ "Наватос Трейд" податкові накладні на придбання товарів згідно договорів від 05.01.2015р. №03/КП та №04/КП не були зареєстровані у січні 2015 року в Єдиному реєстрі податкових накладних, відтак у ТзОВ "Луцька картонно-паперова фабрика" не було підстав для включення суми податку на додану вартість до податкового кредиту за січень 2015р., суд зазначає наступне.

З матеріалів справи вбачається, що податкові накладні від 27.01.2015р. №12701, від 28.01.2015р. №12801 від 29.01.2015р. №72901, від 30.01.2015р. №63001, від 31.01.2015р. №13101 були зареєстровані в Єдиному реєстрі податкових накладних 11.02.2015р., 12.02.2015р., 12.02.2015р., 12.02.2015р., 12.02.2015р. відповідно, що підтверджується витягом з Єдиного реєстру податкових накладних, тому ТзОВ "Наватос Трейд" як продавець у встановлений абзацом 10 пункту 201.10 статті 201 ПК України термін зареєстрував вищезазначені податкові накладні, а позивач правомірно включив суму податку на додану вартість до податкового кредиту за січень 2015р., згідно з договорами купівлі-продажу від 05.01.2015р. №03/КП та №04/КП.

Крім того, не прийняв до уваги посилання відповідача про те, що згідно аналізу ланцюга постачання ТзОВ "Наватос Трейд" по зареєстрованих накладних у Єдиному реєстрі податкових накладних встановлено придбання продукції із відповідною номенклатурою від ТзОВ "Альдер Груп", однак e останнього придбана продукція не відповідає реалізованій, що свідчить про товарний обрив ланцюга постачання. Також згідно з аналізом ланцюга постачання ТзОВ "Трансбуд-Груп" по зареєстрованих накладних у Єдиному реєстрі податкових накладних не встановлено придбання будь-якої продукції. Суд вважає, що при дослідженні факту здійснення господарської операції повинні оцінюватися відносини безпосередньо між учасниками тієї операції, на підставі якої сформовані дані податкового обліку. При цьому, відносини між учасниками попередніх ланцюгів постачань товарів та послуг не мають безпосереднього впливу на дослідження факту реальності господарської операції, вчиненої між останнім у ланцюгу постачань платником податків та його безпосереднім контрагентом.

Колегія судів зазначає, що кримінальне провадження щодо ТзОВ "Новатос Трейд" не свідчить про наявність вини цього контрагента в порушення податкового законодавства, тим більше не свідчить про наявність вини у позивача. В матеріалах справи відсутні будь які протоколи допитів чи офіційні документи слідства, з яких вбачалася б хоч якась фактична інформація про порушення податкового законодавства позивачем, але і його контрагентом чи починання на якісь докази.

Таким чином, Луцька ОДПІ не надала жодних доказів на підтвердження того, що позивач, як платник податку, діяв без належної обачності й обережності і йому було відомо про порушення його контрагентом вимог податкового законодавства та невідображення в податковому обліку операцій з поставки товару позивачеві, або що самостійною діловою метою здійснення господарських операцій з даним підприємством було одержання позивачем податкової вигоди.

Колегія суддів вважає необхідним зазначити, що у разі якщо дії платника податку свідчать про його добросовісність, а вчинені ним господарські операції не викликають сумніву в їх реальності та відповідності дійсному економічному змісту для підтвердження права на податковий кредит та/або бюджетне відшкодування достатньо наявності належним чином оформлених документів, зокрема податкових накладних.

Подібне розмежування платників податків дозволяє індивідуалізувати юридичну відповідальність особи та забезпечити дотримання правопорядку в галузі оподаткування.

Така позиція висловлена, зокрема, в Постанові Верховного Суду України від 31.01.2011р. в справі №21-47а10, який зазначив, що чинне законодавство України не ставить у залежність виникнення у платника ПДВ права на податковий кредит від дотримання вимог податкового законодавства іншим суб'єктом господарювання, зокрема, тим, який не був постачальником товарів (послуг) на вартість яких нарахований ПДВ, що включений платником податку до податкового кредиту. Таким чином, порушення податкової дисципліни контрагентом не є підставою для відмови у праві на податковий кредит.

Така правова позиція суду узгоджується також з практикою Європейського суду з прав людини. Так, у рішенні Європейського суду з прав людини від 22.01.2009 у справі "БУЛВЕС" АД проти Болгарії"" (заява № 3991/03) зазначено, що у разі якщо національні органи за відсутності будь-яких вказівок на безпосередню участь фізичної або юридичної особи у зловживанні, пов'язаним зі сплатою ПДВ, який нараховується у ланцюгу поставок, або будь-яких вказівок на обізнаність про таке порушення, все ж таки застосовують негативні наслідки до отримувача оподатковуваної ПДВ поставки, який повністю виконав свої зобов'язання, за дії або бездіяльність постачальника, який перебував поза межами контролю отримувача і у відношенні якого у нього не було засобів перевірки та забезпечення його виконання, то такі владні органи порушують справедливий баланс, який має підтримуватися між вимогами суспільних інтересів та вимогами захисту права власності.

Колегія суддів звертає увагу на те, що збільшення суми грошового зобов'язання (шляхом прийняття оскаржуваних податкових повідомлень-рішень) порушує право позивача володіти своїм майном, визначення якого міститься у Першому Протоколі до Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини від 20 березня 1952 року (надалі також "Протокол 1 до Конвенції"), яка є частиною національного законодавства України згідно із ст.9 Конституції України.

Зокрема, стаття 1 Протоколу 1 до Конвенції так визначає підстави, за яких особа може бути позбавлена свого майна: "Кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права".

Роз'яснення цієї норми містяться в рішеннях Європейського суду з прав людини.

Зокрема, у рішенні в справі "Щокін проти України"(п.49) ЄСПЛ вказав, що збільшення податковим органом зобов'язання особи з податку безперечно є втручанням до майнових прав заявника, гарантованих статтею 1 Протоколу 1 до Конвенції. Таке втручання за Конвенцією може бути визнане тільки якщо здійснене на умовах, передбачених законом. Так, у пп.50-51 згаданого рішення ЄСПЛ зазначає: "Найпершою та найбільш важливою вимогою ст.1 Протоколу 1 до Конвенції є те, що будь-яке втручання державних органів у мирне володіння майном повинне бути законним: друге речення першого параграфу наділяє правом позбавляти майна лише на умовах, передбачених законом і другий параграф визначає, що Держава має право контролювати використання майна шляхом введення в дію "законів". Більше того, верховенство права, один з фундаментальних принципів демократичного суспільства, притаманний всім статтям Конвенції. Це поняття (поняття "закону") вимагає, перш за все, щоб заходи, що застосовуються, грунтувались на національному законодавстві. Поняття закону також посилається на якість закону, що застосовується, вимагаючи його доступності для осіб, яких він стосується, точності та передбачуваності в його застосуванні. Таким чином, будь-які дії, спрямовані на позбавлення особи її майна є незаконними, якщо контролюючі органи діють не у відповідності до закону.

Відповідно до вимог ч.2 ст.8 КАС України, суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, а ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" передбачає, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Враховуючи усе вищенаведене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що податкове повідомлення-рішення № від 05.08.2015р. прийняте неправомірно та підлягає скасуванню.

Приписами ст.19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Керуючись вимогами ст.9 КАС України, суди при вирішенні справи керуються принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Аналізуючи вищенаведені законодавчі приписи та фактичні обставини справи, колегія суддів прийшла до переконання про те, що доводи апеляційної скарги є безпідставними та не спростовують висновків суду першої інстанції.

Із врахуванням вищенаведеного, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про підставність позовних вимог, правильно і повно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому, відповідно до вимог ч.1 ст.200 КАС України, апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а постанову суду - без змін.

Керуючись вимогами ч.3 ст.160, ст.ст.195, 196, 198, 200, 205, 206, 254 Кодексу адміністративного судочинства України,

суд, -

УХВАЛИВ:

1. Апеляційну скаргу Луцької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Волинській області на постанову Волинського окружного адміністративного суду від 28.08.2015р. у справі №803/2191/15 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Луцька картонно-паперова фабрика" до Луцької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Волинській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, - залишити без задоволення.

2. Постанову Волинського окружного адміністративного суду від 28.08.2015р. у справі №803/2191/15, - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення.

Касаційна скарга подається безпосередньо до адміністративного суду касаційної інстанції.

Касаційна скарга на судові рішення подається протягом двадцяти днів після набрання законної сили судовим рішенням суду апеляційної інстанції, а у разі складення ухвали в повному обсязі відповідно до статті 160 КАС України, з дня складення ухвали в повному обсязі.

Головуючий суддя Н.Г. Левицька

Суддя І.М. Обрізко

Суддя В.П. Сапіга

Повний текст ухвали виготовлено та підписано 11.12.2015р.