Справа № 233/4709/15-а
Суддя: Ханова Раїса Федорівна
Дата ухвалення: 2015-12-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Головуючий у 1 інстанції - Янюк Ю.Б.
Суддя-доповідач - Ханова Раїса Федорівна
ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 грудня 2015 року справа №233/4709/15-а

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

зал судового засідання № 1 у приміщенні суду за адресою: м. Краматорськ, вул. Марата, 15

Донецький апеляційний адміністративний суд колегією суддів у складі:

головуючого судді: Ханової Р.Ф.

суддів: Василенко Л.А.

Гайдара А.В.

при секретарі

судового засідання Томах О.О.

за участю представників:

від позивача: не з'явився

від відповідача: Куплевацька О.В., довірен. №01/5112 від 15.12.15р.

розглянувши у відкритому

судовому засіданні

апеляційну скаргу Костянтинівського міського центру зайнятості

на постанову Костянтинівського міськрайонного суду

Донецької області

від 28 вересня 2015 року

по адміністративній справі №233/4709/15-а

за позовом ОСОБА_5

до Костянтинівського міського центру зайнятості

про визнання рішення неправомірним та зобов'язання

вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_5 (надалі позивач) звернувся у серпні 2015 року з позовною заявою до Костянтинівського міського центру зайнятості (надалі центр зайнятості, відповідач) про визнання дії центру зайнятості щодо призначення допомоги по безробіттю без урахування страхового стажу з 23 грудня 2014 року по 30 червня 2015 року незаконним.

Крім того, звертаючись до суду позивач просив зобов'язати центр зайнятості призначити йому допомогу по безробіттю з урахування страхового стажу з 23 грудня 2014 року по 30 червня 2015 року, з виплатою недоотриманих з 8 липня 2015 року сум (а. с. 2-3).

Постановою Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 28 вересня 2015 року позов задоволено, внаслідок чого визнано неправомірним рішення відповідача від 9 липня 2015 року щодо відмови ОСОБА_5 у призначенні допомоги по безробіттю; зобов'язано відповідача призначити ОСОБА_5 допомогу по безробіттю з урахуванням страхового стажу з 23 грудня 2014 року по 30 червня 2015 року з виплатою недоотриманих з 8 липня 2015 року сум (а.с. 34-35).

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що оскільки із заробітної плати позивача були нараховані та утримані страхові внески на випадок безробіття, але єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування не сплачений фізичною особою підприємцем ОСОБА_6, а обов'язок щодо сплати покладено саме на роботодавця, це не може бути підставою для обмеження реалізації прав позивача на отримання допомоги по безробіттю.

Відповідач, не погодившись з постановою суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій просив постанову суду першої інстанції скасувати та прийняти нове рішення (а. с. 41-43).

В своїй апеляційній скарзі відповідач посилається на те, що страховий стаж протягом 12 місяців, що передували реєстрації особи, як безробітного, а саме 2 липня 2015 року за даними Державного реєстру загальнообов'язкового державного соціального страхування не підтверджений сплатою соціального внеску, тому прийняття рішення щодо відмови у призначені допомоги по безробіттю позивачу відповідають вимогам чинного законодавства.

Апеляційний розгляд справи здійснювався із застосуванням засобів технічної фіксації судового процесу відповідно до статті 41 Кодексу адміністративного судочинства України.

Позивач у судове засідання не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином відповідно до вимог статей 33-38 Кодексу адміністративного судочинства України. Надав суду клопотання про перенесення судового засідання з огляду на його перебування в санаторії МВС «Перлина Прикарпаття» з 17 грудня 2015 року по 6 січня 2016 року. Зазначене клопотання відхилене судом з огляду на те, що явка позивача не визнавалась обов'язковою відповідно до частини першої статті 196 та 120 КАС України та встановлений статтею 195-1 КАС України імперативний місячний строк розгляду апеляційної скарги, який у межах цієї справи збігає 10 січня 2016 року, у той час коли позивач просить про розгляд скарги після 10 січня 2016 року.

Представник відповідача підтримав доводи апеляційної скарги. Просив рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог відмовити.

За правилами частини першої статті 195 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Колегія суддів, заслухавши суддю - доповідача, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, встановила наступне.

Судами першої та апеляційної інстанції встановлено, що позивач - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, у період з 23 грудня 2014 року по 30 червня 2015 року працював у ЧП ОСОБА_6 на посаді юриста та звільнений за угодою сторін (а. с. 9-11).

Згідно з Додатку №2 до персональної картки №00002 на ОСОБА_5 наказом НТ №150702 від 2 липня 2015 року позивачу надано статус безробітного, а наказом від 9 липня 2015 року НТ №15 липня 2015 року відмовлено у призначені допомоги по безробіттю (а.с.30).

Суть спірних правовідносин полягає у правомірності відмови відповідача щодо призначення позивачу виплати допомоги по безробіттю, як виду забезпечення за Законом України №1533, внаслідок чого спір правомірно вирішений місцевим, як адміністративним судом за правилами виключної предметної підсудності встановленими пунктом 4 частини першої статті 18 КАС України.

Оцінюючі спірні правовідносини, колегія суддів виходить з того, що ст. 2 Закону України "Про зайнятість населення" безробітними визнаються працездатні громадяни працездатного віку, які через відсутність роботи не мають заробітку або інших передбачених законодавством доходів і зареєстровані у державній службі зайнятості як такі, що шукають роботу, готові та здатні приступити до підходящої роботи.

Згідно з ч. 1 ст. 6 Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття" від 02.03.2000 № 1533-III (надалі Закон України №1533) право на матеріальне забезпечення на випадок безробіття та соціальні послуги мають застраховані особи.

Відповідно до ст. 21 Закону України № 1533 страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягала страхуванню на випадок безробіття та за який щомісяця сплачено нею та роботодавцем страхові внески в сумі не менш як мінімальний страховий внесок, крім випадків, передбачених абзацом другим цієї частини. Страховий стаж обчислюється за даними персоніфікованого обліку відомостей про застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов'язкового державного соціального страхування, а за періоди до його запровадження - у порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше.

Частиною 1 статті 22 Закону України №1533 передбачено право на допомогу по безробіттю залежно від страхового стажу мають застраховані особи, визнані в установленому порядку безробітними, страховий стаж яких протягом 12 місяців, що передували реєстрації особи як безробітної, становить не менше ніж шість місяців за даними Державного реєстру загальнообов'язкового державного соціального страхування.

Відповідно до ст. 24 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» № 1058 (надалі Закон України №1058) страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов'язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок; страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Страхові внески - кошти відрахувань на соціальне страхування та збір на обов'язкове державне пенсійне страхування, сплачені згідно із законодавством, що діяло раніше; кошти, сплачені на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування відповідно до даного Закону.

Частина 1 статті 15 Закону України № 1058 визначає, що платниками страхових внесків до солідарної системи є страхувальники, зазначені в статті 14 цього Закону (роботодавці - п. 1 ст. 14 Закону), і застраховані особи, зазначені в частині першій статті 12 цього Закону.

Порядок обчислення та сплати страхових внесків встановлено у ст. 20 Закону України №1058, якою передбачено, що страхові внески обчислюються виключно в грошовій формі, у тому числі з виплат (доходу), що здійснюються в натуральній формі.

Обчислення страхових внесків застрахованих осіб, здійснюється страхувальниками на підставі бухгалтерських та інших документів, відповідно до яких провадиться нарахування (обчислення) або які підтверджують нарахування (обчислення) заробітної плати (доходу), грошового забезпечення, на які відповідно до цього Закону нараховуються страхові внески.

Відповідно до частини 12 статті 20 цього Закону страхові внески підлягають сплаті незалежно від фінансового стану платника страхових внесків.

Як вбачається з витягу реєстру персональних даних стосовно ОСОБА_5, то його роботодавцем у період з 23 грудня 2014 року по 30 червня 2015 року сплата єдиного соціального внеску не здійснена до 6 жовтня 2015 року. В судовому засіданні представник відповідача пояснив, що лише наказом від 6 жовтня 2015 року НТ №151006 призначено допомогу по безробіттю у зв'язку з тим, що надійшли кошти єдиного внеску за наведений період.

Звертаючись до суду позивач оскаржив дії відповідача, які самі по собі не мають правових наслідків, оскільки не встановлюють, не змінюють та не припиняють прав та обов'язків для сторін. Правові наслідки мають накази відповідача про встановлення допомоги по безробіттю, що доводить неправильно обраний спосіб судового захисту позивачем.

Наявну в матеріалах справи довідку №1 від 30 червня 2015 року про середню заробітну плату (дохід) ОСОБА_5 за період з січня 2015 року по червень 2015 року, який працював на посаді юриста в ПП Хлопко суд позбавлений можливості прийняти як доказ сплати єдиного внеску з огляду на відсутність підстав її видачі та печатки роботодавця (а.с.29). Довідка не є належним доказом з огляду на процесуальні принципи належності до допустимості доказів, встановлені статтею 70 КАС України, оскільки не відповідає вимогам ДСТУ 4163-2003, затвердженого наказом Держспоживстандарта від 7 квітня 2003 року №55, який є обов'язковим для всіх організаційно-розпорядчих документів. Крім того, за своїм правовим навантаженням довідка відображає інформацію про розмір середньої заробітної плати (доходу) для розрахунку виплат на випадок безробіття, а не посвідчує факт перерахування позивачем та роботодавцем єдиного внеску.

На вимогу суду апеляційної інстанції надано Витяг про дані, якими володіє центр зайнятості в Державному реєстрі загальнообов'язкового державного страхування, яким посвідчується сплата єдиного внеску за спірний період, а саме, за місяць грудень 2014 рок 6 жовтня 2015 року.

Таким чином, оскільки у період з 23 грудня 2014 року по 30 червня 2015 року позивач перебував у трудових відносинах з ПП ОСОБА_6 та за вказаний період до Фонду загальнообов'язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття не були сплачені своєчасно відповідні внески на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, тому відмова відповідача у врахуванні заробітної плати (доходу) за спірний період є правомірною, а позовні вимоги позивача задоволенню не підлягають.

З врахуванням викладеного, колегія суддів дійшла до висновку про те, що судом першої інстанції неповно з'ясовані обставини, що мають значення для справи, має місце невідповідність висновків суду обставинам справи, що доводить наявність підстав для скасування постанови суду першої інстанції відповідно до статті 202 Кодексу адміністративного судочинства України та ухвалення нової постанови.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 24, 70, 195, 196, 197, 198, 202, 205, 207, 211, 212, 244-2, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Костянтинівського міського центру зайнятості на постанову Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 28 вересня 2015 року у адміністративній справі №233/4709/15-а - задовольнити.

Постанову Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 28 вересня 2015 року у адміністративній справі №233/4709/15-а - скасувати.

Ухвалити нову постанову.

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_5 до Костянтинівського міського центру зайнятості про визнання неправомірними дій та зобов'язання вчинити певні дії - відмовити.

Вступна та резолютивна частини постанови складені у нарадчій кімнаті та проголошені у судовому засіданні 17 грудня 2015 року. Повний текст постанови складений та підписаний у нарадчій кімнаті 17 грудня 2015 року.

Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками перегляду набирає законної сили з моменту проголошення.

Постанова може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів після набрання законної сили судовим рішенням суду апеляційної інстанції.

Головуючий суддя : Р.Ф. Ханова

Судді: Л.А.Василенко

А.В.Гайдар