Справа № 826/20814/15
Суддя: Кобилянський К.М.
Дата ухвалення: 2015-12-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Кобилянського К.М., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовом

товариства з обмеженою відповідальністю «ТРК Інжиніринг»

до

Державної податкової інспекції у Подільському районі Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві

про

визнання протиправним та скасування податкових повідомлень-рішень,

ВСТАНОВИВ:

В обґрунтування позовних вимог представник позивача зазначив, що висновки відповідача про порушення товариством з обмеженою відповідальністю «ТРК Інжиніринг» податкового законодавства в ході здійснення господарських операцій з його контрагентами, не відповідають дійсності. Посилався на наявність належним чином складених первинних документів, що підтверджують реальність господарських операцій з його контрагентами у періоді, що перевірявся. Позивач вважає оскаржувані податкові повідомлення-рішення протиправними та просить їх скасувати.

У судовому засіданні 19.11.2015 суд, керуючись частиною 4 статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України, перейшов до розгляду справи у порядку письмового провадження.

Розглянувши подані сторонами документи та матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва встановив наступне.

Посадовими особами Державної податкової інспекції у Подільському районі Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві проведено документальну позапланову виїзну перевірку товариства з обмеженою відповідальністю «ТРК Інжиніринг» з питань дотримання вимог податкового законодавства при нарахуванні та сплаті податку на прибуток та податку на додану вартість за період з 01.08.2013 по 30.06.2015.

Перевіркою встановлено порушення товариством з обмеженою відповідальністю «ТРК Інжиніринг»:

пункту 198.6 статті 198, пунктів 201.1, 201.2, 201.6, 201.10 статті 201 Податкового кодексу України, що призвело до заниження податку на додану вартість на загальну суму 2 407 069,00 грн.;

підпункту 139.1.9 пункту 139.1 статті 139 Податкового кодексу України, що призвело до заниження податку на прибуток на загальну суму 841 881,00 грн.

За наслідками перевірки Державною податковою інспекцією у Подільському районі Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві складено акт від 13.08.2015 №3365/26-56-22-04-09/38757831 та прийнято податкові повідомлення-рішення:

Оцінивши за правилами статті 86 Кодексу адміністративного судочинства України надані сторонами докази та пояснення, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні, Окружний адміністративний суд міста Києва вважає, що позов не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Як вбачається з акта перевірки Державної податкової інспекції у Подільському районі Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві від 13.08.2015 №3365/26-56-22-04-09/38757831 висновки щодо порушення позивачем приписів податкового законодавства зроблено з огляду на відсутність факту реальності господарських операцій між товариством з обмеженою відповідальністю «ТРК Інжиніринг» та його контрагентами:

товариством з обмеженою відповідальністю «Праймстрой» за договорами підряду від 26.06.2015 №П.260115/1, від 04.12.2014 №П.041214-1, від 29.10.2014 №П.291014-1, від 05.11.2014 №П.051114-1, від 14.11.2014 №П.141114-1, від 21.11.2014 №П.211114-1, від 05.12.2014 №П.051214-1, від 15.12.2014 №П.151214-1;

товариством з обмеженою відповідальністю «Гранитбуд» за договорами підряду від 27.08.2014 №Г.27.0814-1, від 12.09.2014 №Г.120914-1, від 22.09.2014 №Г.220914-1, від 13.10.2014 №Г.131014-1, від 21.10.2014 №Г.211014-1, від 04.12.2014 №Г.04.1214-1, від 10.11.2014 №Г.101114-1, від 24.11.2014 №Г.241114-1;

товариством з обмеженою відповідальністю «Білдекобуд» за договорами підряду від 22.06.2014 №Б.220614-1, від 10.08.2015 №Б.100814-1, від 10.09.2014 №Б.100914-1;

Умовами договорів передбачено, що підрядник приймає на себе зобов’язання по забезпеченню матеріальними ресурсами необхідними для виконання робіт, передбачених договором за цінами, затвердженими кошторисом. У разі необхідності замовник має право надавати підряднику матеріальні ресурси, необхідні для виконання робіт.

Якість матеріальних ресурсів, що використовуються підрядником при виконанні робіт, повинна відповідати вимогам державних норм, стандартів та технічних умов і підтверджуватися сертифікатами (у разі необхідності), технічними паспортами та іншими документами, що підтверджують їх якість (пункт 3 договорів).

Так, згідно пункту 2 договорів, ціна договору включає в себе вартість робіт та матеріалів і обладнання, які будуть використовуватись при виконанні робіт.

Проте, з наданих позивачем кошторисів вбачається виключно перелік виконаних робіт. Тобто, в кошторисах не зазначений перелік використаних матеріалів та обладнання, із зазначенням їх ціни.

В матеріалах справи відсутні докази придбання необхідних матеріалів для здійснення ремонтних робіт та, відповідно, відсутні будь-які документи, які б підтверджували якість таких матеріалів.

Також, договорами передбачено, що підрядник призначає повноважного представника на території виконання робіт для здійснення контролю за виконанням договірних зобов’язань та письмово повідомляє про таку особу замовника (підпункт 4.1.10 пункту 4.1 договорів).

Підрядник зобов’язаний надавати уповноваженим представникам замовника та/або замовнику безперешкодний доступ протягом усього часу виконання робіт до всіх місць виконання робіт в будь-який час їх виконання (підпункту 4.1.4 пункту 4.1 договорів).

Позивачем на підтвердження контролю (нагляду) за виконанням будівельно-монтажних (ремонтних) робіт підрядними організаціями надано копії наказів про призначення відповідального за проведення будівельно-монтажних робіт у зв’язку з підписанням договорів з третіми особами (ТОВ «Бізнес-Центр «Берест-Литовський», ТОВ «ТРК Інвест», ТОВ «Югтранс-Термінал», тощо).

Суд наголошує, що позивачем не надано доказів призначення відповідальних осіб за проведення будівельно-монтажних робіт у зв’язку з підписання договорів з його контрагентами: товариством з обмеженою відповідальністю «Праймстрой», товариством з обмеженою відповідальністю «Гранитбуд», товариством з обмеженою відповідальністю «Білдекобуд», товариством з обмеженою відповідальністю «Інтерсептор».

Відсутні докази призначення контрагентами позивача повноважних представників на території виконання робіт для здійснення контролю за виконанням договірних зобов’язань (відсутні письмові повідомлення підрядника для замовника).

Окрім того, необхідно наголосити, що позивачем не доведено факт можливості здійснення його контрагентами: товариством з обмеженою відповідальністю «Праймстрой», товариством з обмеженою відповідальністю «Гранитбуд», товариством з обмеженою відповідальністю «Білдекобуд», товариством з обмеженою відповідальністю «Інтерсептор» підрядних робіт, зокрема відсутні: ліцензії на здійснення будівельних робіт, докази достатності у зазначених товариств фізичних, технічних та технологічних можливостей до вчинення тих чи інших дій, що становлять зміст господарської операції (підрядних робіт), наявності управлінського або технічного персоналу, основних фондів, виробничих активів, складських приміщень, транспортних засобів, тощо, а відтак суд приходить до висновку про відсутність дійсного руху активів між учасниками відповідних операцій.

Статтею 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» визначено, що первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Господарські операції, як зазначено в пункті 5 статті 9 цього Закону, повинні бути відображені в облікових регістрах у тому звітному періоді, в якому вони були здійснені.

Згідно підпункту 139.1.9 пункту 139.1 статті 139 Податкового кодексу України не включаються до складу витрат: витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

Відповідно до пункту 201.10 статті 201 Податкового кодексу України, податкова накладна видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Згідно з пунктом 201.4 статті 201 Податкового кодексу України, податкова накладна виписується у двох примірниках у день виникнення податкових зобов'язань продавця. Оригінал податкової накладної видається покупцю, копія залишається у продавця товарів/послуг.

Пунктом 201.6 статті 201 Податкового кодексу України встановлено, що податкова накладна є податковим документом і одночасно відображається у податкових зобов'язаннях і реєстрі виданих податкових накладних продавця та реєстрі отриманих податкових накладних покупця.

Суд звертає увагу, що наявність належним чином оформлених податкових накладних є обов’язковою, але не вичерпною обставиною для формування податкового кредиту. Зокрема, якщо наведені у договорах товари чи послуги фактично не поставлялися, то, відповідно, придбання таких товарів або послуг не відбулося, право на податковий кредит у такого платника податків не виникає, оскільки при цьому не дотримано обов’язкових умов для виникнення такого права придбання товарів (послуг) з метою їх використання у господарській діяльності.

Пунктом 198.6 статті 198 Податкового кодексу України встановлено, що не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Також, суд наголошує, що надані позивачем докази виконання його контрагентами підрядних робіт, є не повними, а тому недостатніми для висновку, щодо реальності господарських операцій по вище зазначеним договорам підряду.

Суд також звертає увагу, що позивачем в обґрунтування заявлених позовних вимог не надано суду всіх достатніх доказів на підтвердження реального надання вказаних послуг, незважаючи на те, що суд неодноразово витребовував ці докази.

Враховуючи відсутність доведеної позивачем наявності ділової мети та економічної доцільності здійснених правочинів, відсутність обґрунтування можливості надання послуг, руху активів в процесі здійснення господарських взаємовідносин, суд погоджується із доводами контролюючого органу та вважає їх доведеними щодо створення позивачем уявності господарських операцій з метою штучного формування валових витрат та податкового кредиту, а відтак порушення фіскальних інтересів держави.

Таким чином, в даному випадку відповідач мав правові підстави для прийняття оскаржуваних податкових повідомлень-рішень.

Частиною другою статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов’язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини другої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб’єкта владних повноважень обов’язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Беручи до уваги вищенаведене в сукупності, повно та всебічно проаналізувавши матеріали справи та надані сторонами докази, а також усні та письмові доводи представників сторін стосовно заявлених позовних вимог, суд дійшов до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

Керуючись положеннями статей 2, 7, 69-71, 94, 160-163, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

ПОСТАНОВИВ:

1. У задоволенні позову товариства з обмеженою відповідальністю «ТРК Інжиніринг» відмовити повністю.

Постанова набирає законної сили в порядку, встановленому ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України. Постанова може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції протягом десяти днів за правилами, встановленими ст.ст. 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України, шляхом подання через суд першої інстанції апеляційної скарги.

Суддя К.М. Кобилянський