Справа № 815/6413/15
Суддя: Потоцька Н. В.
Дата ухвалення: 2015-12-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 815/6413/15
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 грудня 2015 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі:

головуючої судді Потоцької Н.В.

за участю секретаря Загрійчук О.В.

сторін:

представника позивача ОСОБА_1, ОСОБА_2

представник відповідача не зявився

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Інтерскол Україна» до державної податкової інспекції у Приморському районі м. Одеси Головного управління Державної фіскальної служби в Одеській області про скасування податкових повідомлень - рішень, -

ВСТАНОВИВ:

З позовом до суду звернулося ТОВ Інтерскол Україна до державної податкової інспекції у Приморському районі м. Одеси Головного управління Державної фіскальної служби в Одеській області, в якому позивач просить скасувати податкові повідомлення рішення № НОМЕР_1 від 07.07.2015 р., № НОМЕР_2 від 07.07.2015 р. та № НОМЕР_3 від 07.07.2015 р.

Позивні вимоги обґрунтовані тим, що на підставі акту перевірки від 19.06.2015 року № 4308/15-53-22-01/37759314 «Про результати планової виїзної перевірки ТОВ Інтерскол Україна з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.01.2014 року по 31.12.2014 року, валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2014 року по 31.12.2014 року» відповідачем були прийняті податкові повідомлення - рішення від 07.07.2015 року: № НОМЕР_1, яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість у розмірі 457418,00 грн.; №, яким позивачу зменшено суму відємного значення обєкта оподаткування податком на прибуток у розмірі 2156311,00 грн.; №, яким позивачу зменшено розмір відємного значення суми податку на додану вартість у розмірі 633,00 грн.

Позивач вважає, що оскаржувані податкові повідомлення - рішення підлягають скасуванню, як такі, що не відповідають чинному законодавству, оскільки прийняті на підставі хибних висновків, до яких прийшов відповідач в ході проведення перевірки, у зв'язку з відсутністю порушень, що стали підставою для прийняття вказаних податкових повідомлень - рішеннь.

Представник позивача у судовому засіданні підтримав позовні вимоги та просив позов задовольнити у повному обсязі, посилаючись на обставини викладені в позові та письмових поясненнях.

Представник відповідача надав до суду письмові заперечення, в яких зазначив, що в ході перевірки з боку позивача були встановлені порушення, які знайшли відображення в акті перевірки, що підтверджується фактичними обставинами, а тому оскаржувані рішення є законними та скасуванню не підлягають.

Вивчивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників позивача, свідка, проаналізувавши чинне законодавство, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

ДПІ у Приморському районі м. Одеси ГУ ДФС в Одеській області проведена планова виїзна перевірка ТОВ Інтерскол Україна з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.01.2014 року по 31.12.2014 року, валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2014 року по 31.12.2014 року.

За наслідками проведеної перевірки складений Акт від 19.06.2015 року № 4308/15-53-22-01/37759314, яким встановлено порушення:

- п.п.14.1.27, п.14.1 ст.14, п.44.1 ст.44, п.138.2, пп.138.10.2, підпунктів «в», «г» пп.138.10.3, 138.10.4 п.138.10 ст.138, пп. 139.1.5, п. 139.1 ст.139, п.139.1, п. 144.1 ст.144 Податкового кодексу України,

- п.2 ст.3, п.1 ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», в результаті чого встановлено завищення від'ємного значення об'єкту оподаткування за 2014 рік у розмірі 2156311 грн.;

- пп.14.1.181 п.14.1 ст.14, п.п.198.1, 198.3, 198.6 ст.198 Податкового кодексу України, в результаті чого встановлено заниження податку на додану вартість на суму 304945 грн. та завишення від'ємного значення різниці між сумою податкового зобовязання та сумою податкового кредиту поточного звітного (податкового) періоду за грудень 2014 року на 633грн.

Не погодившись з висновками викладеними в акті ТОВ Інтерскол Україна подані заперечення на акт перевірки від 26.06.2015 року № 38.

ДПІ у Приморському районі м. Одеси ГУ ДФС в Одеській області, розглянувши заперечення позивача, надіслала відповідь від 03.07.2015 року №19381/10/15-53-22-01, в якій зазначено, що висновки викладені в акті перевірки залишаються без змін.

13.07.2015 року позивачем подано скаргу до Головного управління ДФС в Одеській області на оскаржувані податкові повідомлення рішення, проте 08.09.2015 року Головним управлінням ДФС в Одеській області прийняте рішення, яким скаргу ТОВ Інтерскол Україна залишено без задоволення, а податкові повідомлення-рішення без змін.

Надаючи належну правову оцінку спірним правовідносинам суд виходив з наступного.

В акті перевірки від 19.06.2015 року № 4308/15-53-22-01/37759314 відповідачем зазначено, що перевіркою встановлено завищення позивачем задекларованих показників за 2014 рік всього на суму 2235406,74 грн., у зв'язку з відсутністю первинних документів щодо придбання товару (захисних окуля рів, рюкзаків, бокалів), первинних документів щодо операцій з їх транспортування (ТТН, поштові документи), зберігання на складі матеріально відповідальною особою та видачі зі складу (документи складського обліку, прибуткові та видаткові накладні).

В силу абзацу "а" п. 198.1 ст. 198 Податкового кодексу України, право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг, тому необхідно врахувати п. 198.2 ст. 198 Кодексу, яким встановлено дату виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту.

ОСОБА_3, суд зазначає п. 198.3 ст. 198 Кодексу, яким визначається податковий кредит звітного періоду і враховує, що згідно п. 198.6 ст. 198 Кодексу не відноситься до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Сукупний аналіз вищезазначених норм свідчить про те, що право на податковий кредит виникає у платника податків лише після одержання податкової накладної, оскільки це єдиний документ первинного бухгалтерського та податкового обліку, що містить у собі суму ПДВ, яку можливо відобразити в податкових деклараціях з ПДВ.

ОСОБА_3, необхідною умовою для віднесення сплачених у ціні товарів (послуг) сум податку на додану вартість є факт придбання товарів та послуг із метою їх використання в господарській діяльності.

Податковим органом встановлено та відображено у акті перевірки завищення задекларованих показників за 2014 рік всього на суму 2235406,74 грн. у зв'язку з відсутністю первинних документів щодо придбання товару (захисних окулярів, рюкзаків, бокалів), первинних документів щодо операцій з їх транспортування (ТТН, поштові документи), зберігання на складі матеріально відповідальною особою та видачі зі складу (документи складського обліку, прибуткові та видаткові накладні).

При цьому судом встановлено, що безпосередньо в актах виконаних робіт вказано, що виконавець здійснив виготовлення сувенірної продукції з логотипом «Інтерскол», а саме: захисних окулярів, рюкзаків, бокалів, блокнотів з власної продукції.

Отже, TOB «Інтерскол Україна» не здійснювало придбання вказаної продукції без логотипів, вона була придбана товариством саме у TOB «Неонрекламсервіс» та TOB «Нексо-Україна».

На підтвердження здійснення операцій з придбання продукції з логотипом «Інтерскол» товариством, як в ході перевірки та до судового розгляду надані належні первинні документи.

ТОВ «Неонрекламсервіс» - рахунок на оплату № У000001090 від 29.07.2014 р. на загальну суму 68181,80 грн., акт здачі-прийняття робіт № У000000886 від 31.07.2014 р. на загальну суму 68181,80 грн., податкову накладну від 29.07.2014 р. № 26; рахунок на оплату № У000000929 від 01.07.2014 р. на загальну суму 56818,20 грн., акт здачі-прийняття робіт № У000000885 від 31.07.2014 р. на загальну суму 56818,20 грн., податкову накладну від 03.07.2014 р. № 3.

TOB «Нексо-Україна» - рахунок на оплату № 1290 від 08.09.2014 р. на загальну суму 45454,55 грн.; акт здачі-акт прийняття робіт № 1212 від 30.09.2014 р. на загальну суму 45454,55 грн., податкову накладну від 08.09.2014 р. № 39;рахунок на оплату № 1289 від 08.09.2014 р. на загальну суму 34090,90 грн.; акт здачі - прийняття робіт № 1211 від 30.09.2014 р. на загальну суму 34090,90 грн., податкову накладну від 08.09.2014 р. № 38;

рахунок на оплату № 923 від 01.07.2014 р. на загальну суму 56818,20 грн. ; акт здачі-прийняття робіт № 846 від 31.07.2014 р. на загальну суму 56818,20 грн., податкову накладну від 03.07.2014 р. № 24; рахунок на оплату № 796 від 04.06.2014 р. на загальну суму 56820,00 грн.; акт здачі-прийняття робіт № 695 від 30.06.2014 р. на загальну суму 56820,00 грн., податкову накладну від 04.06.2014 р. № 8; рахунок на оплату № 715 від 26.05.2014 р. на загальну суму 56820,00 грн.; акт здачі-прийняття робіт № 601 від 31.05.2014 р. на загальну суму 56820,00 грн., податкову накладну від 28.05.2014 р. № 91.

ОСОБА_3 надані платіжні доручення, які підтверджують оплату за надані послуги від TOB «Неонрекламсервіс» та TOB «Нексо-Україна».

Щодо відсутності ТТН на перевезення продукції у спірних господарських операціях слід зазначити таке.

Законодавець не ставить в залежність відсутність транспортних документів на перевезення вантажу (товару) з наслідками формування бази оподаткування податком на додану вартість. Відповідно до ст. 1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Товарно-транспортна накладна не може бути єдиним первинним документом, який підтверджує здійснення господарської операції з поставки товарів, та відповідно набуття права власності на нього, оскільки не відображає відомості про господарську операцію з по ставки товару, а відображає відомості про господарську операцію перевезення.

Отже, необгрунтованим є твердження про те, що внаслідок відсутності товарно-транспортних накладних господарські операції з поставки товарно-матеріальних цінностей не мали місце (не здійснювалися), а послуги не надавалися.

ОСОБА_4 перевезення вантажів автомобільним транспортом в Україні, затвер джених наказом Міністерства транспорту України від 14.10.1997 р. № 363, передбачають обов'язкову наявність товарно-транспортних накладних у разі укладення договорів про перевезення вантажів з перевізником.

Отже, ОСОБА_4 перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні регулюють правові відношення про перевезення вантажів автомобільним транспортом на підставі договорів, що укладаються між фізичними та юридичними особами, які здійснюють автомобільні перевезення вантажів на комерційній основі, та вантажовідправниками або вантажоодержувачами.

Дана норма кореспондується з Постановою Кабінету Міністрів України від 25.02.2009 р. №207 «Про затвердження Переліку документів, необхідних для здійснення перевезення вантажу автомобільним транспортом у внутрішньому сполученні», якою затверджений пе релік документів, необхідних для здійснення перевезення вантажу автомобільним транспор том у внутрішньому сполученні. Так, для водія юридичної особи або фізичної особи - підприємця, що здійснює вантажні перевезення на договірних умовах таким документом є товарно-транспортна накладна; для водія юридичної особи або фізичної особи - підприємця, що здійснює вантажні перевезення для власних потреб це - накладна або інший документ, який підтверджує право власності на вантаж.

Вказана правова позиція висловлена Вищим адміністративним судом в ухвалі від 19.11.2013 року по справі № к/9991/54514/11 та ухвалі від 16.04.2013 року по справі №к/800/9087/13.

У зв'язку з незначним об'ємом виготовленої продукції перевезення цей продукції здій снювалось власними силами TOB «Інтерскол Україна» на автомобілі, який належить співро бітнику товариства ОСОБА_5, а саме автомобілі Mitsubishi Lancer 2.0, державний номер ВН 0998ЕО.

Допитаний в якості свідка ОСОБА_6 пояснив, що продукцію обсягом 10 коробок, забирав на своєму особистому автомобілі.

При проведенні перевірки позивачем були надані всі первинні документи за предметом перевірки, за відповідний період, які в сукупності повністю відповідають поняттю «первинні документи», що визначені у ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в України». Крім того, на підприємстві проведено в ході перевірки інвентаризацію товарно-матеріальних цінностей у присутності спостерігача зі сторони ДПІ у Приморському районі м. Одеси ГУ ДФС в Одеській області за результатами якої не встановлено не стач/надлишків, розбіжностей, а також безхазяйного майна не виявлено.

Щодо посилань податкового органу в акті перевірки на не відображення в бухгалтерському обліку підприємства операцій з оприбуткування рекламних товарів, передачі виконавцем для нанесення логотипу «Інтерскол» їх повернення з обробки та подальшого транспортуван ня отримувачем рекламної продукції в місцях продажу товарів ТМ «Інтерскол», судом встановлено.

ТОВ «Інтерскол Україна» ведеться облік рекламної про дукції на балансовому рахунку 023, що відповідає нормами чинного законодавства Укра їни.

Згідно наказу по TOB «Інтерскол Україна», якими дору чено ОСОБА_5 передати рекламну продукцію по відомості ро зподілу рекламної продукції.

У відомості до наказу № 6 від 01.10.2014 р., рекламна продукція зазначена як «кален дарі», а не «блокноти», як вказано в вищевказаних актах виконаних робіт TOB «Нексо-Україна».

У наказі № 6 від 01.10.2014 р. передбачено роздачу блокнотів А5 в кількості 9500 штук, а згідно актів виконаних робіт TOB «Нексо-Україна» нанесено рекламу на 4000 штук блокнотів розміру А5 та 4500 штук блокнотів розміру А6.

У відомостях до наказів № 5 від 01.09.2014 р. та № 6 від 01.10.2014 р. передбачено ро здача 800 штук бокалів, а згідно актів виконаних робіт TOB «Нексо - Україна» нанесено ре кламу на 400 штук бокалів.

Отже, висновки податкового органу не відповідають дійсності, оскільки у наказі № 6 від 01.10.2014 р. пе редбачено роздачу блокнотів А5 в кількості 4000 штук та блокнотів А6 в кількості 4500 штук та у відомості до цього наказу також вказано рекламну продукцію як блокноти А5 та блокноти А6. У відомості до наказу № 5 від 01.09.2014 р. передбачено роздачу бокалів в кі лькості 400 штук та у відомості до цього наказу взагалі не передбачено роздачу бокалів.

Також суд критично ставиться до твердження податкового органу про те, що до перевірки не надано документів, що пі дтверджують надання TOB «Епіцентр К» консультаційної інформації, згідно умовам догово ру № 362 АГА «Надання послуг по організації просування товарів (торгової марки)» від 06.02.2012 р..

Пунктом 1.4. вказаного договору передбачено, що вся консультаційна інформація надається виконавцем замовнику в усній формі, або в іншій формі, погодженій сторонами.

Крім того, TOB «Епіцентр К» відстежувалися ціни на товар у вигляді моніторингу, а також надавалось підприємству тижневе інформування щодо залишків товару на стелях гіпермаркету у вигляді надання статистичних даних.

Під час перевірки перевіряючим надавались рахунки та платіжні дорученні на оплату, згідно умовам договору, акти виконаних робіт та податкові накладні.

ОСОБА_3 на виконання умов Договору № 362 АГА від 06.02.2012 р. TOB «Епіцентр К» був наданий Звіт про організацію просування товару торгівельної марки «ІНТЕРСКОЛ» гіпермаркетів TOB «Епіцентр К» за 4 квартал 2013 року від 03.06.2014 року з Додатком № 1 Порівняння залишків, цін та торгових націнок в мережі, Додатком № 2 План проведення ре кламних акцій в мережі гіпермаркетів TOB «Епіцентр К» на перший квартал 2014 року. А також, кожен квартал 2014 року TOB «Епіцентр К» надавалися Звіти про організацію просу вання товару торгівельної марки «ІНТЕРСКОЛ» гіпермаркетів TOB «Епіцентр К» з відпові дними додатками.

Крім того, вказані обставини підтверджуються і показами ОСОБА_5, який був допитаний в якості свідка і по суті поставлених питань відповів:

Закупівлею рекламної продукції займався робітник TOB «Інтерскол-Україна», я (ОСОБА_5 О.).

Працюю менеджером у Компанії з 01.03.2012 року по 28.02.205 року (Приказ про призначення та Посадова інструкція надається до пояснення).

Знайшов самостійно компанії через газету «Авізо» та «Рекламна газета» компанії, які здійснюють рекламні послуги. В газетах було посилання на ОСОБА_7 Холдинг - ОСОБА_8, які надавали багато послуг від різних компаній.

Розмістив заявку та вибрав дві компанії: TOB «Неонрекламсервіс» та TOB «Нексо-Україна». Підстава для вибору-найнижча ціна. Усі робочі моменти по виконанню рекламної послуги виконувались у телефонному режимі, контактна особа - ОСОБА_9, тел.. НОМЕР_4. Макети узгоджувались по електронній пошті

Продукцію забирав особисто на своєму автомобілі, об'єм до 10 коробок.

З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що TOB «Інтерскол Україна» були належним чином виконані та відображені всі умови договору про на дання послуг.

Щодо висновків податкового органу щодо договорів, які би укладені з фізичними особа ми на надання послуг про не визначення режиму роботи, відсутності ІПН виконавців, скла дання актів виконаних робіт всупереч умовам договорів та відсутності інформації щодо ви конання робіт, у відповідності до Додатку 1, а саме: договір підряду № 4 від 01.07.2014 року з ОСОБА_10, договір підряду № 5 від 01.07.2014 з ОСОБА_11, договір підряду № 2 від 01.07.2014 р. з ОСОБА_12, договір підряду № 7 від 01.07.2014 р. з ОСОБА_13, договір підряду № 3 від 01.07.2014 р. з ОСОБА_14, договір пі дряду № 6 від 01.07.2014 р. з ОСОБА_3, договір підряду № 3 від 01.01.2014 р. з ОСОБА_15, договір підряду № 2 від 01.01.2014 р. з ОСОБА_12, договір підряду № 1 від 01.01.2014 р. з ОСОБА_16, договір підряду № 4 від 01.01.2014 р. з ОСОБА_14, договір пі дряду від 01.01.014 р. з ОСОБА_17, договір підряду № 6 від 01.01.2014 р. з ОСОБА_18, договір підряду № 7 від 01.01.2014 р. з ОСОБА_19, договір підряду № 8 від 01.01.2014 р. з ОСОБА_20, договір підряду № 9 від 01.01.2014 р. з ОСОБА_10, до говір підряду № 10 від 01.01.2014 р. з ОСОБА_11, договір підряду № 11 від 01.01.2014 з. з ОСОБА_3, договір підряду № 12 від 01.01.2014 р. з ОСОБА_13, судом встановлено.

Відповідно до договору поставки № 361 АГА від 06.02.2012 року, укладеного між ТOB «Інтерскол Україна» та TOB «Епіцентр К» постачальник забезпечує гіпермаркети «Епіцентр К» співробітниками у кількості 1 особи на кожний гіпермаркет для надання інформаційно-консультаційних послуг покупцям гіпермаркету.

Відповідно до п.4 додаткової угоди до договору поставки № 361 АГА від 06.02.2012 року співробітники постачальника в період перебування у вищезазначеному гіпермаркеті зобов'язані дотримуватися трудової дисципліни, правил трудового розпорядку та чинного законодавства України.

Належним чином завірені копії ІПН вищезазначених фізичних осіб надавалися на огляд перевіряючим під час перевірки. Крім того, в Звіті 1 ДФ вказані ІПН співробітників товариства, працюючих за договорами підряду.

Крім того, вказані обставини підтверджуються і показами ОСОБА_5, який був допитаний в якості свідка і по суті поставлених питань відповів:

Пошук майбутніх працівників відбувався 4 способами:

1) працювали раніше на торгову марку Интерскол;

2) знайомі;

3) працівники мережі Епіцентр по рекомендації начальників відділу;

4) розміщення оголошень на безкоштовних дошках оголошень в містах.

Коли знаходили людину, що бажає з нами співпрацювати, я (ОСОБА_5 О.) відправляв на електронну пошту 3 документи для ознайомлення:

- розпорядок дня, згідно вимогою Епіцентра;

- Пам'ятка менеджера - консультанта (промоутера);

- посадові обов'язки.

Якщо особа погоджується з висунутими вимогами, то підписувався Договір підряду. Потім наш Представник в тому регіоні тестував промоутера в режимі таємного покупця. Від промоутерів отримували звіти щотижня.

Зважаючи на всі наведені обставини в їх сукупності, суд вважає, що обставини, на які посилається відповідач як підставу своїх правомірних дій, не знайшли свого обґрунтування в ході судового розгляду та не підтверджуються матеріалами справи.

Крім цього, слід також звернути увагу на Ухвалу ВАСУ від 13.01.2015 р. по справі №К/800/23396/14, яка встановлює, що "неврахування під час перевірки первинних документів, які надавились відповідачу, на підставі яких позивачем вчинено записи у податковому обліку, призвели до фактичної та правової невизначеності зроблених відповідачем висновків і, як наслідок, до неправомірності прийняття податкових повідомлень - рішень".

Враховуючи зазначене та досліджені господарські операції, суд прийшов до висновку, що за належних доказів ДПІ в Приморському районі не мала підстав для винесення оскаржуваного позивачем податкового повідомлення-рішення, оскільки надані позивачем документи до перевірки та суду відповідно до вимог п. 2 ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" та п.2 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 р. № 88, не мають жодних дефектів форми та змісту, а тому є юридично належними, допустимими та достатніми для підтвердження факту зміни стану майна, зобов'язань і фінансових результатів і, відповідно, реальності проведення даних господарських операцій.

Отже, дослідивши матеріали справи, суд погоджується із доводами позивача про те, що висновки ДПІ в Приморському районі, викладені в акті перевірки - є безпідставними, оскільки фінансово-господарська діяльність суб'єкта господарювання відбувалась на законних підставах, що підтверджує дії платника податку в правовому полі. І тому виключення вищевказаних сум зі складу податкового кредиту, та відповідно визначення суми податкового зобов'язання по податку на додану вартість - суперечать приписам чинного податкового законодавства.

Згідно наведених норм підставою виникнення у платника права на податковий кредит є реальне здійснення операцій з придбання товарів (робіт, послуг) з метою їх використання в оподатковуваних операціях, а також оформлення зазначених операцій необхідними документами первинного обліку (зокрема, податковими накладними), що містять достовірні відомості про обсяг та зміст господарської операції та підтверджують факт їх виконання.

Згідно з правовою позицією Верховного Суду України (постанова від 27.03.2012 року №21-737во10) надання податковому органу належним чином оформлених документів, передбачених законодавством про податки та збори, з метою одержання податкової вигоди є підставою для її одержання, якщо податковий орган не встановив та не довів, що відомості, які містяться в цих документах, неповні, недостовірні та (або) суперечливі, є наслідком укладення нікчемних правочинів або коли відомості ґрунтуються на інших документах, недійсність даних в яких установлена судом.

Крім того, практика Європейського суду суттєво впливає на змістове наповнення принципів, закріплених у Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколах до неї.

Так, у своїх висновках Суд неодноразово нагадував, що перша та найважливіша вимога ст.1 Першого протоколу полягає в тому, що будь-яке втручання публічної влади в право на мирне володіння майном має бути законним: друге речення п. 1 дозволяє позбавлення власності лише «на умовах, передбачених законом», а п. 2 визнає, що держави мають право здійснювати контроль за користуванням майном шляхом введення в дію «законів». Більше того, верховенство права, один з фундаментальних принципів демократичного суспільства, є наскрізним принципом усіх статей конвенції (рішення у справах «Амюр проти Франції», «Колишній король Греції та інші проти Греції» та «Малама проти Греції»).

Водночас ст.1 Першого протоколу не гарантує права на надбання майна (рішення у справах "ОСОБА_11 дер Мюсель проти Бельгії" та "Копеський проти Словаччини"). Особа може заявляти про порушення ст.1 Першого протоколу тільки тією мірою, якою оскаржувані рішення національного суду стосуються її майна в розумінні цього положення. "Майном" може бути як "існуюче майно", так і активи, включаючи вимоги, стосовно яких особа може стверджувати, що вона має принаймні "легітимні сподівання" на реалізацію майнового права. "Легітимні сподівання" за своїм характером повинні бути більш конкретними, ніж просто надія й повинні ґрунтуватися на законодавчому положенні або юридичному акті, такому як судовий вердикт (рішення у справі "Копеський проти Словаччини").

Поряд з цим, слід відмітити, що принцип захисту легітимних очікувань також належить до принципів, що розвивалися судовою практикою Європейського суду з метою контролю за здійсненням влади так, щоб не допустити свавілля та зловживань, з метою захисту від можливих порушень з боку публічної адміністрації, в першу чергу, при реалізації державними органами та посадовими особами дискреційних повноважень.

В контексті зазначеного, слід наголосити, що ДПІ в Приморському районі при виконанні покладених на неї повноважень зобов'язана діяти на підставі, у межах та у спосіб визначений чинним законодавством України. Не зважаючи на той факт, що Податковим кодексом України встановлене право контролюючого органу на здійснення перевірок (документальних, невиїзних, виїзних, планових та позапланових перевірок), суд наголошує, що у той же час, контролюючий орган позбавлений права на відображення в акті перевірки необґрунтованих даних, а також суб'єктивних припущень, які не мають підтвердження доказами.

Оскільки до обов'язків платника податків законом віднесено ведення в установленому порядку обліку доходів і витрат, складання звітності, що стосується обчислення і сплати податків та зборів; виконання законних вимог контролюючих органів щодо усунення виявлених порушень законів з питань оподаткування та митної справи і підписування актів (довідки) про проведення перевірки (пп. 16.1.2, 16.1.8 п. 16.1 ст. 16 Податкового кодексу України), то є очевидним, що він (платник податків) має легітимне очікування на реалізацію свого майнового права, в даному випадку, на гарантоване державою право щодо формування податкового кредиту та зважаючи на відсутність факту заниження податкових зобов'язань при відсутності будь-яких порушень з боку платника податків.

Відповідно до ст.19 Конституції України органи державної влади та місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно до ч.3 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Перевіривши правомірність прийняття оспорюваних рішеннь у відповідності до вимог ч.3 ст.2 КАС України, суд приходить до висновку, що вони прийняті відповідачем не у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України та без урахування всіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії), а тому оспорюване рішення підлягає скасуванню.

Керуючись ст. ст. 6-8, 71, 86, 128, 158-163, 167, 186, 254 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов задовольнити повністю.

Скасувати податкове повідомлення рішення № НОМЕР_1 від 07.07.2015 р.

Скасувати податкове повідомлення рішення № НОМЕР_2 від 07.07.2015 р.

Скасувати податкове повідомлення рішення № НОМЕР_3 від 07.07.2015 р.

Постанова набирає законної сили в порядку і строки, встановлені ст. 254 КАС України.

Постанова може бути оскаржена до Одеського апеляційного адміністративного суду через Одеський окружний адміністративний суд шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з моменту отримання копії постанови з одночасним поданням її копії до суду апеляційної інстанції.

Суддя Потоцька Н.В.

.