Справа № 820/11275/15
Суддя: Панченко О.В.
Дата ухвалення: 2015-12-08 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Харків

08 грудня 2015 р. № 820/11275/15

Харківський окружний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді - Панченко О.В.

при секретарі судового засідання - Самігулліній К.В.,

за участю:

представника позивача - ОСОБА_1,

представника відповідача - Забайрачної С.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом

Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3
до Державної податкової інспекції у Московському районі м. Харкова Головного управління ДФС у Харківській області
про скасування податкового повідомлення-рішення,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач - Фізична особа-підприємець ОСОБА_3, звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом, в якому просить суд визнати протиправними та скасувати: вимогу про сплату боргу (недоїмки) № Ф- від 04.11.2015 р. ДПІ у Московському районі м.Харкова ГУ ДФС у Харківській області у розмірі 144435,17 грн.; рішення про застосування штрафних санкцій № від 10.11.2015 р. ДПІ у Московському районі м.Харкова ГУ ДФС у Харківській області у розмірі 10724,23 грн.; повідомлення-рішення № від 10.11.2015 року ДПІ у Московському районі м.Харкова ГУ ДФС у Харківській області на суму 510,00 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 04.11.2015 р. ДПІ у Московському районі м.Харкова ДФС у Харківській області складено акт №1206/20-34-17-01-07/НОМЕР_1 за результатами документальної планової виїзної перевірки дотримання вимог податкового законодавства, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками, правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування за період з 01.01.2013 р. по 31.12.2014 р., на підставі якого 04.11.2015 року відповідачем винесено вимогу про сплату боргу (недоїмки) №Ф- та 10.11.2015 р. прийнято рішення про застосування штрафних санкцій №, а також спірне податкове повідомлення-рішення №. Позивач стверджує, що не вчиняв податкових правопорушень, про які згадується в акті перевірки. Викладені в акті судження інспекції є помилковими, не відповідають положенням закону та не узгоджуються з дійсними фактичними обставинами здійснення господарської діяльності платником податків.

Представник позивача у судовому засіданні підтримав доводи, викладені в позовній заяві, просив суд ухвалити рішення про задоволення позову.

Відповідач - Державна податкова інспекція у Московському районі м. Харкова Головного управління ДФС у Харківській області, позов не визнав.

У письмових запереченнях на позов (а.с.65-69) відповідач вказав, що викладені в акті №1206/20-34-17-01-07/НОМЕР_1 від 04.11.2015 р. судження ДПІ у Московському районі м.Харкова ГУ ДФС у Харківській області про вчинення платником податків податкових правопорушень є правильними та вірними. Вказані порушення встановлені цілком об'єктивно.

В ході перевірки також була досліджена вся наявна податкова інформація, однак, вона не підтвердила сум, що підтверджували правильність сплати єдиного соціального внеску. За таких підстав податкова вимога від 04.11.2015 року №Ф- у сумі 144435,17 грн., рішення № від 10.11.2015р. про застосування штрафних санкцій за донарахування територіальним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску та податкове повідомлення-рішення № від 10.11.2015 року є правомірними та обґрунтованими. Посилаючись на викладені вище доводи, відповідач просив суд ухвалити рішення про відмову у задоволенні заявлених вимог.

Представник відповідача у судовому засіданні підтримав доводи заперечень, просив суд прийняти рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

Суд, вивчивши доводи позову, заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши зібрані по справі докази в їх сукупності, проаналізувавши зміст норм матеріального і процесуального права, які врегульовують спірні правовідносини, виходить з наступних підстав та мотивів:

Судовим розглядом встановлено, підтверджується матеріалами справи, що позивач - ОСОБА_3, зареєстрований як суб'єкт підприємницької діяльності фізична особа-підприємець виконавчим комітетом Харківської міської ради 24.07.2008 р.

З 25.07.2008 р. позивач перебуває на обліку в ДПІ у Московському районі м.Харкова ГУ Міндоходів у Харківський області.

Відповідно до наказу ДПІ у Московському районі м.Харкова ГУ ДФС у Харківській області №278 від 01.10.2015 р. відповідачем проведена спірна документальна планова виїзна перевірка фізичної особи-підприємця ОСОБА_3

Результати перевірки оформлені актом від 04.11.2015 р. №11206/20-34-17-01-07/НОМЕР_1, за висновками якого податковою інспекцією встановлені порушення, зокрема:

- п.177.10 ст.177 Податкового кодексу України від 02.10.2010 р. №2755-VІ із змінами та доповненнями, а саме: неналежне ведення обліку витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування за період з 01.01.2013 р. по 31.12.2014 р.;

- п.176.2 (б) ст.176, абз.1 п.119.2 ст.119 Податкового кодексу України від 02.10.2010 р. №2755-VІ із змінами та доповненнями, та Порядку заповнення та подання податковими агентами податкового розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, і сум утриманого з них податку, затвердженого наказом Міністерства доходів і зборів України від 21.01.2014 №49, що призвело до надання розрахунку по ф.1 ДФ за 1-4 кв. 2013 р., 1-4 кв. 2014 р. не у повному обсязі та з недостовірними відомостями;

- п.2 ч.1 ст.7, п.3 ст.9 Закону України від 08.07.2010 р. №2464- VI "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування" із змінами та доповненнями, що призвело до заниження суми єдиного внеску нарахованого з чистого оподатковуваного доходу за 2013 рік у сумі 70049,54 грн., за 2014 рік у сумі 74385,63 грн. (а.с.94).

З посиланням на вказаний вище акт перевірки відповідачем винесена спірна вимога від 04.11.2015 р. №Ф-005079170, згідно якої позивача зобов'язано сплатити суму недоїмки зі сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування в сумі 144435,17 грн. (а.с. 35).

Окрім того, відповідачем за наслідками проведеної перевірки прийнято спірне рішення № від 10.11.2015 р. про застосування до позивача штрафних санкцій за донарахування територіальним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску у сумі 10724,23 грн. (а.с.36), а також податкове повідомлення-рішення № від 10.11.2015 року про збільшення грошового зобов'язання з податку на доходу фізичних осіб у сумі 510,00 грн. (а.с.51).

Перевіряючи дотримання відповідачем як суб'єктом владних повноважень вимог частини 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України при проведенні спірної перевірки, юридичну та фактичну обґрунтованість мотивів, покладених суб'єктом владних повноважень в основу спірних рішень, а також суджень, відображених суб'єктом владних повноважень в акті від 04.11.2015 р. №11206/20-34-17-01-07/НОМЕР_1 на відповідність вимогам ч.3 ст.2 КАС України, суд встановив наступне:

Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку, є Закон України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування" (далі - Закон 2464), статтею 2 якого закріплено, що дія цього Закону поширюється на відносини, що виникають під час провадження діяльності, пов'язаної із збором та веденням обліку єдиного внеску. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на зазначені відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону.

Частиною другою статті 2 Закону 2464 визначено, що виключно цим Законом визначаються: принципи збору та ведення обліку єдиного внеску, платники єдиного внеску; порядок нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску; розмір єдиного внеску; орган, що здійснює збір та веде облік єдиного внеску, його повноваження та відповідальність; склад, порядок ведення та використання даних Державного реєстру загальнообов'язкового державного соціального страхування; порядок здійснення державного нагляду за збором та веденням обліку єдиного внеску.

Статтею 9 Закону № 2464 визначено порядок обчислення і сплати єдиного внеску, згідно якого платники єдиного внеску, зазначені у пункті 4 частини першої статті 4 Закону, зобов'язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний рік, до 10 лютого наступного року.

Періодом, за який платники єдиного внеску подають звітність до органу доходів і зборів (звітним періодом), є календарний місяць, крім платників, зазначених у пунктах 4 і 5 частини першої статті 4 Закону № 2464, для яких звітним періодом є календарний рік.

Також, згідно п.4 ст. 4 Закону № 2464 платником єдиного внеску є фізичні особи - підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування.

Відповідно до ст. 6 Закону №2464 був виданий наказ Міністерства доходів та зборів від 09.09.2013 №454 "Про затвердження Порядку формування та подання страхувальниками звіту щодо сум нарахованого єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування" (в редакції, що була чинна на момент спірних правовідносин), в пункті 3.2 якого зазначено, що ФО - підприємці, у тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування, формують та подають до органів доходів і зборів звіт самі за себе один раз на рік до 10 лютого року, наступного за звітним періодом. Звітним періодом є календарний рік. Звіт подається за формою згідно з додатком 5 до цього Порядку.

Згідно з п. 177.5 ст. 177 ПКУ, Фізичні особи - підприємці подають до контролюючого органу податкову декларацію за місцем своєї податкової адреси за результатами календарного року у строки, встановлені цим Кодексом для річного звітного податкового періоду, в якій також зазначаються авансові платежі з податку на доходи.

Суд відзначає, що відповідно до ст. 46 ПКУ, податкова декларація, розрахунок - це документ, що подається платником податків контролюючому органу у строки, встановлені законом, на підставі якого здійснюється нарахування та/або сплата податкового зобов'язання, чи документ, що свідчить про суми доходу, нарахованого (виплаченого) на користь платників податків - фізичних осіб, суми утриманого та/або сплаченого податку.

Форма податкової декларації затверджена наказом Міністерства доходів і зборів України від 11.12.2013 № 793 (чинного на момент спірних правовідносин), в якій в розділі У розділі III декларації "Доходи, отримані фізичною особою - підприємцем від провадження господарської діяльності": вказуються суми доходу, витрат та податку за себе для зазначених осіб за календарний рік.

Таким чином, сума доходу, з якої розраховується єдиний внесок в графі "усього" колонки 3 додатка 5 до Порядку № 454 має відповідати чистому доходу, заявленому в податковій декларації, яка подається фізичною особою-підприємцем, до органів доходів і зборів за результатами календарного року. Цей висновок підтверджується наказом Міністерства доходів та зборів від 09.09.2013 № 455 "Про затвердження Інструкції про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування".

Суд зазначає, що відповідно до ст. 67 Конституції України, кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Пунктом 1.1. ст.1 ПКУ визначено, що цей кодекс регулює відносини, які виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов'язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов'язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.

Разом з тим, відповідно до п. 1.3 цієї ж статті, ПКУ не регулює погашення зобов'язань зі сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування.

Відповідно до п.1 ст. 13 Закону №2464, органи доходів і зборів мають право отримувати безоплатно від органів державної влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання і від фізичних осіб - підприємців відомості про нарахування, обчислення і сплату єдиного внеску, а також інші відомості, необхідні для виконання органами доходів і зборів функцій, передбачених цим Законом а також проводити перевірки на підприємствах, в установах і організаціях, у фізичних осіб - підприємців бухгалтерських книг, звітів, кошторисів та інших документів про нарахування, обчислення та сплату єдиного внеску, достовірності відомостей, поданих до Державного реєстру, отримувати необхідні пояснення, довідки і відомості (зокрема письмові) з питань, що виникають під час такої перевірки.

Стосовно позовних вимог щодо правомірності донарахування відповідачем єдиного соціального внеску на загальну суму 144435,17 грн., суд зазначає наступне.

За правилами, встановленими ст. 9 Закону № 2464, обчислення єдиного внеску здійснюється на підставі бухгалтерських та інших документів, відповідно до яких провадиться нарахування (обчислення) або які підтверджують нарахування (обчислення) виплат (доходу), на які відповідно до цього Закону нараховується єдиний внесок.

Відповідно до п. 177.5.3. п.177.5 ст.177 Податкового кодексу України, остаточний розрахунок податку на доходи фізичних осіб за звітний податковий рік здійснюється платником самостійно згідно з даними, зазначеними в річній податковій декларації, з урахуванням сплаченого ним протягом року податку на доходи фізичних осіб на підставі документального підтвердження факту його сплати.

Фізичні особи - підприємці зобов'язані вести Книгу обліку доходів і витрат та мати підтверджуючі документи щодо походження товару.

Форма Книги обліку доходів і витрат та порядок її ведення визначаються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику.

Для реєстрації Книги обліку доходів і витрат фізичні особи - підприємці подають до контролюючого органу за місцем обліку примірник Книги у разі обрання способу ведення Книги у паперовому вигляді.

Згідно п.3 Порядку ведення Книги обліку доходів та витрат, здійснюється у такому порядку: у графі 1 вказується дата заповнення, у графах 2 та 11 відображається сума нереалізованих товарних запасів, сировини, матеріалів тощо на початок та на кінець звітного податкового періоду (року), яка виводиться в грошовій формі, виходячи із ціни їх придбання, у графі 3 щоденно відображається фактично отримана сума доходу від здійснення діяльності із сумарним підсумком за місяць, квартал, рік, тобто наростаючим підсумком.

Відповідно до п.5 Порядку № 1025 дані Книги використовуються фізично особою-підприємцем для заповнення податкової декларації за звітний податковий період (рік).

Як встановлено судовим розглядом, позивачем, з використанням даних Книги обліку доходів і витрат, у визначені законом терміни (до 10 лютого року, що настає за звітнім) були подані наступні податкові декларації:

- за 2013 р. декларація від 05.02.2014 р., згідно з якою сума чистого оподаткованого доходу, який є базою нарахування для єдиного внеску (пп.2 п.1 ст.7 Закону України №2464) становить 491876,09 грн. (а.с.37-38);

- за 2014 р. декларація від 06.02.2015 р., згідно з якою сума чистого оподаткованого доходу, який є базою нарахування для єдиного внеску (пп.2 п.1 ст.7 Закону України №2464) становить 528008,95 грн. (а.с. 40-41).

При цьому максимальна величина бази нарахування ЄСВ:

- у 2013 р. складала 33323,00 грн., 34,7% із якої дорівнювало - 11563,09 грн. (а.с.42);

- у 2013 р. складала 34104,00 грн., 34,7% із якої дорівнювало - 11834,13 грн. (а.с.43).

Враховуючи вищенаведене, сплачений позивачем ЄСВ правильно нараховано та сплачено внесок, встановлений Законом №2464, що зумовлює висновок про те, що позивач правильно визначив суму доходу, на яку нараховується єдиний внесок. При цьому, загальна сума річного доходу, визначена у податковій звітності співпадає із загальними річними показниками Книги обліку доходів та витрат. Позивач у встановленому законом порядку та за встановленою формою і у передбачені строки надавав відповідачу звіти про суми нарахованого доходу та суми нарахованого єдиного внеску, у зв'язку з чим, суд вважає безпідставними та противоправними вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 10.11.2015 р. №Ф- у сумі 144435,17 грн.

З приводу позовних вимог про скасування податкового повідомлення-рішення № від 10.11.2015 року, яким збільшено суму грошового зобов'язання за платежем податок на доходи фізичних осіб, що сплачуються податковими агентами із доходів платника податку у вигляді заробітної плати за штрафними (фінансовими) санкціями у сумі 510,00 гривень, суд зазначає:

Як вбачається зі змісту акту перевірки від 04.11.2015 р. відповідачем встановлено, що позивачем вчинено порушення Порядку заповнення та подання податковими агентами Податкового розрахунку доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, і сум утриманого з них податку, затвердженого наказом Міністерства доходів і зборів №49 від 21.01.2014 р. та підпункту "б" п.176.2 ст.176 та абз.1 п.119 ст.119 ПК України, яке полягає в тому, що не відображено у розрахунках за формою 1 ДФ, суми доходів, що виплачувалися таким приватним підприємцям: ФОП ОСОБА_4, ФОП ОСОБА_5, ФОП ОСОБА_6, ФОП ОСОБА_7, ФОП ОСОБА_8 за придбані товари з ознакою доходу "157".

Відповідно п.18.1 ст.18 Податкового кодексу України, податковим агентом визнається особа, на яку цим Кодексом покладається обов'язок з обчислення, утримання з доходів, що нараховуються (виплачуються, надаються) платнику, та перерахування податків до відповідного бюджету від імені та за рахунок коштів платника податків.

Підпунктом 14.1.180 п.14.1 ст.14 Податкового кодексу України, податковий агент щодо податку на доходи фізичних осіб - юридична особа (її філія, відділення, інший відокремлений підрозділ), самозайнята особа, представництво нерезидента - юридичної особи, інвестор (оператор) за угодою про розподіл продукції, які незалежно від організаційно-правового статусу та способу оподаткування іншими податками та/або форми нарахування (виплати, надання) доходу (у грошовій або негрошовій формі) зобов'язані нараховувати, утримувати та сплачувати податок, передбачений розділом IV цього Кодексу, до бюджету від імені та за рахунок фізичної особи з доходів, що виплачуються такій особі, вести податковий облік, подавати податкову звітність контролюючим органам та нести відповідальність за порушення його норм в порядку, передбаченому статтею 18 та розділом IV цього Кодексу.

Відповідно до пунктів 177.7-177.8 ст.177 Податкового кодексу України, фізична особа - підприємець вважається податковим агентом працівника - фізичної особи, яка перебуває з нею у трудових, цивільно-правових відносинах, або будь-якої іншої фізичної особи щодо будь-яких оподатковуваних доходів, нарахованих (виплачених, наданих) на користь такої особи.

Під час нарахування (виплати) фізичній особі - підприємцю доходу від здійснення нею підприємницької діяльності, суб'єкт господарювання та/або самозайнята особа, які нараховують (виплачують) такий дохід, не утримують податок на доходи у джерела виплати, якщо фізичною особою - підприємцем, яка отримує такий дохід, надано копію документу, що підтверджує її державну реєстрацію відповідно до закону як суб'єкта підприємницької діяльності. Це правило не застосовується в разі нарахування (виплати) доходу за виконання певної роботи та/або надання послуги згідно з цивільно-правовим договором, коли буде встановлено, що відносини за таким договором фактично є трудовими, а сторони договору можуть бути прирівняні до працівника чи роботодавця відповідно до підпунктів 14.1.195 та 14.1.222 пункту 14.1 статті 14 цього Кодексу.

З викладеного вбачається, що ФО-П ОСОБА_3 не є податковим агентом по відношенню до іншого ФО-П за цивільними правочинами, вказаними відповідачем в акті перевірки, тому позивач у період, що перевірявся не повинен був відображати у рахунках за формою 1ДФ, суми доходів що виплачувалися таким приватним підприємцям за придбані товари з ознакою доходу "157".

Враховуючи вищенаведене, суд дійшов висновку про недоведеність та протиправність висновків ДПІ про застосування до позивача штрафної (фінансової) санкції, передбаченої п.119.2 ст.119 ПК України.

Отже, податкове повідомлення - рішення ДПІ № від 10.11.2015 року про визначення позивачу грошового зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб, що сплачується податковими агентами із доходів платника податку у вигляді заробітної плати - підлягає скасуванню.

З приводу незаконності винесення відповідачем рішення №2 від 10.11.2015 року про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним фіскальним органом або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску суд зазначає наступне.

Процедура нарахування і сплати фінансових санкцій з єдиного внеску регламентована Інструкцією про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, затвердженою наказом Міністерства доходів і зборів України від 09.09.2013 № 455, зареєстрованого в Міністерстві Юстиції України від 19.09.2013 № 1622/24154 (далі - Інструкція № 455).

Відповідно до п. 7.1. Інструкції №455 за порушення норм законодавства про єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування до платників, на яких згідно із Законом покладено обов'язок нараховувати, обчислювати та сплачувати єдиний внесок, застосовуються фінансові санкції (штрафи та пеня) відповідно до Закону.

Згідно п.7.12 Інструкції № 455, суми штрафів та нарахованої пені включаються до вимоги про сплату недоїмки, якщо їх застосування пов'язано з виникненням та сплатою недоїмки.

Оскільки податковим органом рішення про застосування штрафних санкцій винесено окремим рішенням, це є порушенням вимог Інструкції № 455.

Крім того, штрафні санкції розраховуються у відсотковому співвідношенні до розміру донарахованого єдиного внеску на загальнодержавне соціальне страхування, а враховуючи, що судом під час розгляду справи встановлено, що вимога про сплату боргу (недоїмки) від 04.11.2015 р. №Ф- є незаконною, то відповідно і донараховані в спірному рішенні суми штрафних санкцій є необґрунтованими.

За таких підстав, вказані рішення суб'єкта владних повноважень підлягають скасуванню, отже позов в цій частині також є обґрунтованим.

Згідно з ч.1 ст.2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Оскільки в ході судового розгляду відповідачем не доведено правомірності мотивів винесення спірних рішень та не наведено законодавчо визначених підстав для проведення перевірки, позов слід задовольнити.

Судові витрати підлягають розподілу у відповідності до ч. 1 ст. 94 КАС України.

Керуючись ст.ст. 11, 12, 51, 71, ст. 158, ст. 159, ст. 160, ст. 161 ст. 162, ст. 163, ст. 167, 186, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 до Державної податкової інспекції у Московському районі м. Харкова Головного управління ДФС у Харківській області про скасування податкового повідомлення-рішення - задовольнити.

Скасувати вимогу про сплату боргу (недоїмки) № Ф- від 04.11.2015 р. ДПІ у Московському районі м.Харкова ГУ ДФС у Харківській області.

Скасувати рішення про застосування штрафних санкцій № від 10.11.2015 р. ДПІ у Московському районі м.Харкова ГУ ДФС у Харківській області.

Скасувати повідомлення-рішення № від 10.11.2015 року ДПІ у Московському районі м.Харкова ГУ ДФС у Харківській області.

Стягнути на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 (і.п.н. НОМЕР_1, адреса: 61037, АДРЕСА_1) судовий збір у розмірі 1556 (одна тисяча п'ятсот п'ятдесят шість) грн. 70 коп. за рахунок бюджетних асигнувань Державної податкової інспекції у Московському районі м.Харкова Головного управління ДФС у Харківській області (61121, м.Харків, вул. Світла, буд.5).

Постанова набирає законної сили згідно з ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України, а саме: після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження. Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, то вважається, що постанова чи ухвала суду не набрала законної сили.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Харківського апеляційного адміністративного суду згідно з ст.186 Кодексу адміністративного судочинства України, а саме: шляхом подачі через Харківський окружний адміністративний суд протягом десяти днів з дня її проголошення (у разі застосування судом ч. 3, ст. 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні - з дня отримання копії постанови, у разі повідомлення суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених ч.4 ст.167 цього Кодексу, про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду) апеляційної скарги з одночасним надсиланням копії апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції.

Повний текст постанови виготовлений 14 грудня 2015 року.

Суддя Панченко О.В.