Справа № 2а/2570/3924/12
Суддя: Усенко Є.А.
Дата ухвалення: 2015-11-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 листопада 2015 року м. Київ К/800/15203/13

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:
головуючого судді-доповідача:Усенко Є.А.,
суддів: Веденяпіна О.А., Зайцева М.П.,
розглянувши у попередньому судовому засіданні

касаційну скаргу Державної податкової інспекції у м. Чернігові Державної податкової служби

на постанову Чернігівського окружного адміністративного суду від 26.12.2012

та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 13.02.2013

у справі № 2а/2570/3924/2012 Чернігівського окружного адміністративного суду

за позовом Приватного підприємства (ПП) «Сучасні комунікаційні системи»

до Державної податкової інспекції у м. Чернігові Державної податкової служби (ДПІ)

про скасування податкових повідомлень-рішень,

ВСТАНОВИВ:

Постановою Чернігівського окружного адміністративного суду від 26.12.2012, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 13.02.2013, позов задоволено: скасовані податкові повідомлення-рішення ДПІ у м. Чернігові від 07.12.2012 № , № .

У касаційній скарзі ДПІ просить скасувати ухвалені у справі судові рішення, посилаючись на порушення судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, та прийняти нове рішення про відмову у задоволенні позову.

Заперечуючи проти касаційної скарги, позивач просить залишити її без задоволення як безпідставну.

Перевіривши правильність застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, юридичної оцінки обставин справи, колегія суддів Вищого адміністративного суду України приходить до висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню.

Фактичною підставою для збільшення у податковому обліку позивача грошових зобов'язань із податку на прибуток, податку на додану вартість та застосування штрафних (фінансових) санкцій (штрафів) згідно з податковими повідомленнями-рішеннями, з приводу правомірності яких виник спір, стали висновки контролюючого органу, викладені в акті перевірки від 23.11.2012 № 2475/22/32194620. Згідно з цими висновками позивач порушив норми пункту 5.1, підпункту 5.2.1 пункту 5.2. підпункту 5.3.9 пункту 5.3 ст.5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» (Закон № 334/94-ВР), підпункту 7.2.1 пункту 7.2, підпунктів 7.4.1, 7.4.5 пункту 7.4 ст.7 Закону України «Про податок на додану вартість» (Закон № 168/97-ВР), підпункту 14.1.27 пункту 14.1 ст. 14, пункту 138.1 ст. 138, підпункту 139.1.9 пункту 139.1 ст. 139, пунктів 198.2, 198.6 ст. 198, пунктів 200.1, 200.2 ст. 200 Податкового кодексу України (ПК): завищено валові витрати на загальну суму 1054863,00 грн. у податковому обліку за 9 місяців 2010 року, 1-й квартал, 2- 3-й квартали 2011 року та податковий кредит на загальну суму 210973,00 грн. у податковому обліку за вересень 2010 року, лютий, вересень 2011 року за наслідками правочинів з поставки від ТОВ «НВО «МСМ-Інвест», ПП «Ікспіріенс», ПП «Кейторг», ТОВ «Альфареалком» підрядних послуг та товарів (будівельні матеріали), які не мали реального характеру, у результаті чого занижено податок на прибуток на загальну суму 260337,00 грн. у податковому обліку за 9 місяців 2010 року, 1-й квартал, 2- 3-й квартали 2011 року, податок на додану вартість на загальну суму 210973,00 грн. у податковому обліку за вересень 2010 року, лютий, вересень 2011 року. Висновок про відсутність реального характеру поставок між позивачем та вищевказаними постачальниками обґрунтовано посиланням на результати перевірок цих постачальників щодо неможливості ведення ними господарської діяльності з огляду на відсутність у них необхідних для цього основних засобів, інших матеріальних ресурсів, трудових ресурсів.

За наслідками перевірки ДПІ стосовно позивача прийнято податкові повідомлення-рішення від 07.12.2012: № - про збільшення грошового зобов'язання з податку на прибуток на 260337,00 грн. за основним платежем та на 12770,00 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами); № - про збільшення суми грошового зобов'язання з податку на додану вартість на 210973,00 грн. за основним платежем та на 27112,00 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами).

У судовому процесі встановлено, що за наслідками господарських операцій з поставки підрядних послуг та товарів (будівельні матеріали) від ТОВ «НВО «МСМ-Інвест», ПП «Ікспіріенс», ПП «Кейторг», ТОВ «Альфареалком», вказані постачальники виписали позивачу податкові накладні; сторони договорів підряду підписали акти приймання виконаних будівельних робіт, на підставі яких позивач сформував валові витрати та податковий кредит у податкових деклараціях з податку на прибуток та з податку на додану вартість за зазначені вище податкові звітні періоди та сплатив вартість отриманих послуг і товарів.

Згідно з пунктом 5.1 ст.5 Закону № 334/94-ВР (втратив чинність з 1 квітня 2011 року (за винятком деяких статей) у зв'язку з набранням чинності ПК) валові витрати виробництва та обігу (далі - валові витрати) - сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних як компенсація вартості товарів (робіт, послуг), які придбаваються (виготовляються) таким платником податку для їх подальшого використання у власній господарській діяльності.

До складу валових витрат згідно з підпунктом 5.2.1 вказаної статті включаються суми будь-яких витрат, сплачених (нарахованих) протягом звітного періоду у зв'язку з підготовкою, організацією, веденням виробництва, продажем продукції (робіт, послуг) і охороною праці, у тому числі витрати з придбання електричної енергії (включаючи реактивну), з урахуванням обмежень, установлених пунктами 5.3 - 5.7 цієї статті.

Підпунктом 5.3.9 пункту 5.3 ст.5 Закону № 334/94-ВР визначено, що не належать до складу валових витрат будь-які витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення податкового обліку.

Відповідно до пункту 138.1 ст. 138 ПК (у редакції, чинній на час виникнення відносин з приводу прав і обов'язків у яких виник спір) витрати, що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування, складаються із: витрат операційної діяльності, які визначаються згідно з пунктами 138.4, 138.6 - 138.9, 138.11 цієї статті; інших витрат, визначених згідно з пунктами 138.5, 138.10 - 138.12 цієї статті, пунктом 140.1 статті 140 і статтею 141 цього Кодексу, крім витрат, визначених у пунктах 138.3 цієї статті та у статті 139 цього Кодексу.

Витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу (пункт 138.2 цієї статті).

Згідно із підпунктом 139.1.9 пункту 139.1 ст. 139 ПК до складу витрат не включаються витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

У відповідності до підпункту 7.4.1 пункту 7.4 ст. 7 Закону № 168/97-ВР (втратив чинність з 1 січня 2011 року у зв'язку з набранням чинності ПК) податковий кредит звітного періоду визначається виходячи із договірної (контрактної) вартості товарів (послуг), але не вище рівня звичайних цін, у разі якщо договірна ціна на такі товари (послуги) відрізняється більше ніж на 20 відсотків від звичайної ціни на такі товари (послуги), та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 6.1 статті 6 та статтею 8-1 цього Закону, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій в необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання у виробництві та/або поставці товарів (послуг) для оподатковуваних операцій у межах господарської діяльності платника податку.

Не підлягають включенню до складу податкового кредиту суми сплаченого (нарахованого) податку у зв'язку з придбанням товарів (послуг), не підтверджені податковими накладними чи митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з підпунктом 7.2.6 цього пункту) (абзац перший підпункту 7.4.5 пункту 7.4 цієї статті).

Відповідно до абзаців першого-третього пункту 198.3 ст. 198 ПК податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу (підпункт 198.6 ст. 198 ПК).

При цьому законодавцем, безумовно, презумується реальність оподатковуваних операцій та витрат платника податку, достовірність документів податкового обліку.

За змістом наведених норм право платника податків на збільшення витрат та на включення сум ПДВ до податкового кредиту обумовлено юридичним складом, до якого входять такі юридичні факти, як придбання цим платником податків товарів (послуг), основних фондів (необоротних активів) (щодо останніх, крім того, будівництво, спорудження, створення), призначених для використання в оподатковуваних операціях, що відповідають цілям його господарської діяльності; підтвердження обліковими, розрахунковими документами, зокрема податковою накладною, виписаною постачальником - платником ПДВ, митною декларацією (іншими подібними документами, перелік яких встановлений підпунктом 7.2.6 пункту 7.2 статті 7 Закону № 168/97-ВР та пунктом 201.11 ст. 201 ПК) сум витрат на придбання товару (послуг) та ПДВ, нарахованого (сплаченого) в ціні придбання товару (послуг).

Заперечуючи проти позову та доводячи правомірність зменшення у податковому обліку позивача сум валових витрат і податкового кредиту, задекларованих за податковими накладними, виписаними ТОВ «НВО «МСМ-Інвест», ПП «Ікспіріенс», ПП «Кейторг», ТОВ «Альфареалком», ДПІ посилається на відсутність реального характеру поставки. Як на підставу такого висновку ДПІ вказує на встановленні при перевірці цих постачальників обставини щодо не декларування ними основних засобів, трудових ресурсів, об'єктивно необхідних для здійснення операцій з поставки; декларування сум податкового кредиту за операціями із суб'єктами підприємницької діяльності, які мають ознаки фіктивного підприємництва (відсутні за місцезнаходженням, зареєстровані на осіб, які не мали наміру здійснювати підприємницьку діяльність (ПП «Технокомплектресурс», ТОВ «Гарсен-трейд»)).

Разом з тим, суди попередніх інстанцій на підставі приєднаних до справи доказів, а саме: копій договорів на виконання робіт, договору купівлі-продажу, договору поставки, укладених позивачем із ТОВ «НВО «МСМ-Інвест», ПП «Ікспіріенс», ПП «Кейторг», ТОВ «Альфареалком»; видаткових та податкових накладних; актів приймання виконаних будівельних робіт на об'єктах «Реконструкція орендованих приміщень видавництва Деснянська правда» (м. Чернігів, проспект Перемоги, 62); «Реконструкція мереж» ТОВ «Племінне господарство «Бреч» за адресою село Бреч, Корюківського району Чернігівської області; «Розширення міжнародного автомобільного пункту пропуску «Нові Яриловичі» (електрозабезпечення), зовнішнє освітлення» (типова форма КБ-2в); довідок про вартість виконаних будівельних робіт (та витрат) на цих об'єктах (типова форм № КБ-3); локальних кошторисів на загальнобудівельні, електромонтажні роботи на цих об'єктах (а.с. 78-184), - оцінка яких відповідає вимогам норм ст. 86 КАС України, встановили факт поставки позивачу від вказаних постачальників товару та підрядних послуг і відповідно до встановлених обставин зробили юридично правильний висновок про правомірне декларування позивачем за наслідками господарських операцій з цими суб'єктами господарської діяльності сум валових витрат і податкового кредиту. Під час перевірки ДПІ не виявлено у бухгалтерському обліку позивача кредиторської заборгованості перед ТОВ «НВО «МСМ-Інвест», ПП «Ікспіріенс», ПП «Кейторг», ТОВ «Альфареалком».

Доводи касаційної скарги не спростовують правильність висновків судів попередніх інстанцій щодо юридичної оцінки податкових повідомлень-рішень, які є предметом спору, а відтак відсутні підстави для скасування оскаржуваних судових рішень.

Відповідно до статті 224 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанції не допустили порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Керуючись ст. ст. 220, 220-1, 223, 224, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, Вищий адміністративний суд України

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Державної податкової інспекції у м. Чернігові Державної податкової служби залишити без задоволення, а постанову Чернігівського окружного адміністративного суду від 26.12.2012 та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 13.02.2013 - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути переглянута Верховним Судом України з підстав та в порядку, передбачених статтями 236-2391 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя: підписЄ.А. Усенко
Судді: підписО.А. Веденяпін
підписМ.П. Зайцев