Справа № 826/5435/15
Суддя: Земляна Г.В.
Дата ухвалення: 2015-12-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 826/5435/15 Головуючий у 1-й інстанції: Іщук І.О.
Суддя-доповідач: Земляна Г.В.
ПОСТАНОВА

Іменем України

16 грудня 2015 року м. Київ

колегія суддів Київського апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого - судді Земляної Г.В.

суддів Межевича М.В., Сорочко Є.О.

за участю секретаря Гнчмазлумо І.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві апеляційні скарги Служби безпеки України та Прокуратури м.Києва на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 19 червня 2015 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Служби безпеки України, третя особа - Окружний адміністративний суд м. Києва, за участю - Прокуратури м.Києва про визнання протиправним розпорядження,-

В С Т А Н О В И Л А

Позивач, ОСОБА_2, звернувся до суду з позовом до Служби безпеки України, в якому просить визнати протиправним та скасувати розпорядження Центрального управління Служби безпеки України від 27.02.2015 року № 55д в частині скасування начальнику інформаційного та комп'ютерного забезпечення Окружного адміністративного суду м. Києва ОСОБА_2 допуску до державної таємниці.

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 19 червня 2015 року позовні вимоги задоволені повністю. Визнано протиправним та скасовано розпорядження Центрального управління Служби безпеки України від 27.02.2015 року № 55д в частині скасування начальнику відділу інформаційного та комп'ютерного забезпечення Окружного адміністративного суду м. Києва ОСОБА_2 допуску до державної таємниці.

Не погоджуючись з судовим рішенням представники Служби безпеки України та Прокуратури м.Києва подали апеляційні скарги, в яких просять скасувати незаконну, на їх думку, постанову суду першої інстанції, та постановити нову про відмову в задоволенні позову в повному обсязі. В своїх апеляційних скаргах апелянти посилаються на незаконність, необґрунтованість та необ'єктивність рішення суду, неповне з'ясування всіх обставин, що мають значення для вирішення справи, порушення судом норм процесуального права, що є підставою для скасування судового рішення. Крім того, представник Прокуратури також посилається на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, зокрема, ст.22 КАС України, відповідно до якої, дана справа мала бути передана на розгляду іншому адміністративному суду.

Заслухавши суддю-доповідача, осіб, що з'явились в судове засідання, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а постанова суду першої інстанції - скасуванню з ухваленням нового рішення з таких підстав.

Згідно зі п.3 ч.1 ст. 198, п.4 ч.1 ст. 202 Кодексу адміністративного судочинства України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на постанову суду першої інстанції суд апеляційної інстанції скасовує її та ухвалює нове рішення, якщо визнає, що судом першої інстанції допущено порушення норм матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи або питання, а так само розгляд і вирішення справи неповноважним судом; участь в ухваленні постанови судді, якому було заявлено відвід на підставі обставин, які викликали сумнів у неупередженості судді, і заяву про його відвід визнано судом апеляційної інстанції обґрунтованою; ухвалення чи підписання постанови не тим суддею, який розглянув справу.

Відповідно до ч. 1 статі 9 Кодексу адміністративного судочинства України, суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, розпорядженням Центрального управління Служби безпеки України від 27.02.2015 року № 55д на підставі акту тематичної перевірки від 25.02.2015 року № 26/1/2-2583 начальнику відділу формаційного та комп'ютерного забезпечення Окружного адміністративного суду м. Києва ОСОБА_2 скасовано допуск до державної таємниці.

Так, перевіркою встановлено, що ОСОБА_3, якому надано допуск та доступ до державної таємниці, виїжджав з України 17.08.2014 року через пункт пропуску Бориспіль без письмового повідомлення посадової особи, яка надала доступ до державної таємниці та проведення відповідно інструктажу начальником РСО із записом у журналі обліку виїздів за кордон.

Виїзд за кордон підтверджується даними, які отримано із Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України.

За висновками відповідача, зазначені обставини підпадають під визначення п. 3 ч. 2 ст. 23 Закону України «Про державну таємницю», що і стало підставою для скасування допуску.

Позивач, вважаючи висновки, викладені в акті тематичної перевірки щодо встановлених обставин та необхідності скасування йому допуску до державної таємниці, необґрунтованими та безпідставними, звернувся до суду з позовом.

Суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_2, прийшов до висновку, що відповідачем не доведено обставин допущення позивачем розголошення державної таємниці або витоку секретної інформації, яка йому була довірена або довірялась раніше, а також не доведено, що позивач сприяв іноземним державам, організаціям чи їх представникам, а також окремим іноземцям та особам без громадянства у провадженні діяльності, що завдає шкоди інтересам національної безпеки України, а висновки відповідача передчасними та такими, що винесені без повного та об'єктивного дослідження фактів.

Колегія суддів вважає, що постанова суду першої інстанції підлягає скасуванню, так як остання винесена з помилковим застосуванням норм матеріального права до вказаних правовідносин, з прийняттям нового рішення про відмову в задоволенні позову з наступних підстав.

Суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні (ч.1 ст. 86 КАС України).

Так, з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_2 як начальником відділу інформаційного та комп'ютерного забезпечення суду 31.03.2013 року взято на себе письмове зобов'язання щодо збереження державної таємниці.

У подальшому, розпорядженням Г'У СБУ у м. Києві та Київській області від 18.04.2013 року № 78 Д/дск ОСОБА_2 надано допуск до державної таємниці.

Після чого, 13.05.2013 року Окружним адміністративним судом м. Києва було проведено залік щодо знання ОСОБА_2 вимог Закону України «Про державну таємницю» та Порядку № 1561-12, що підтверджено довідкою від 14.09.2015 року №75 (а.с.217 Т.1) та копією відмітки про складання заліку та проведення інструктажу з копією відповіді ОСОБА_2 на питання заліку (а.с.235-236 Т.1).

Також, в матеріалах справи міститься картка-дозвіл №17 від 13.05.2013 року на доступ до таємних і цілком таємних документів, відповідно до якої начальником відділу інформаційного та комп'ютерного забезпечення ОСОБА_2 забезпечує режим секретності під час обробки секретної інформації в автоматизованій системі (а.с.234 Т.1).

На підставі листа Г'У СБУ у м. Києві та Київській області від 18.04.2013 року № 78, наказом Окружного адміністративного суду м. Києва №114/к від 13.05.2013 року ОСОБА_2 надано доступ до секретної інформації та встановлено щомісячну надбавку до посадового окладу за роботу з відомостями, що становлять державну таємницю у розмірі 15 відсотків (а.с.230 Т.1).

Крім того, документи, які підтверджують ту обставину, що позивач мав доступ до державної таємниці є наявні в матеріалах справи копії інструкції системного адміністратора (а.с.218-229 Т.1) та посадової інструкції начальника відділу інформаційного та комп'ютерного забезпечення Окружного адміністративного суду м. Києва (а.с.231-233 Т.1).

За результатами проведеної СБУ тематичної перевірки стану охорони державної таємниці в суді 25.02.2015 року складено акт, яким зафіксовано невиконання ОСОБА_2 обов'язків щодо збереження державної таємниці.

Зокрема, перевіркою встановлено, що ОСОБА_2 17.08.2014 року виїжджав за межі України без письмового повідомлення посадової особи, яка надала йому доступ до державної таємниці, та проведення відповідного інструктажу із записом у журналі обліку виїздів за кордон, чим порушив зобов'язання, передбачене ст. 28 Закону, взяте на себе у зв'язку з допуском до державної таємниці.

З огляду на викладене, розпорядженням СБУ від 27.02.2015 року скасовано ОСОБА_2. допуск до державної таємниці на підставі п. 3 ч. 2 ст. 23, ч. 2 ст. 26, ст. 28 Закону.

Відповідно до ч. 2 ст. 26 Закону України "Про державну таємницю" від 21 січня 1994 року N 3856-XII (далі - Закон N 3856-XII) скасування раніше наданого допуску до державної таємниці здійснюються органами служби безпеки України у разі виникнення або виявлення обставин, передбачених ст. 23 цього Закону, або після припинення громадянином діяльності, у зв'язку з якою йому було надано допуск, втрати ним громадянства або визнання його недієздатним на підставі інформації, здобутої органами Служби безпеки України або отриманої від державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій.

Такою обставиною згідно із п. 3 ч. 2 ст. 23 Закону N 3856-XII є невиконання громадянином обов'язків щодо збереження державної таємниці, яка йому довірена або довірялася раніше.

При цьому, пунктом 6 ст. 28 Закону N 3856-XII передбачено, поряд з іншими обов'язками громадянина щодо збереження державної таємниці, обов'язок повідомляти посадових осіб, які надали йому доступ до державної таємниці, та відповідні режимно-секретні органи про виникнення обставин, передбачених ст. 23 цього Закону, або інших обставин, що перешкоджають збереженню довіреної йому державної таємниці, а також повідомляти у письмовій формі про свій виїзд з України.

Крім цього, абз. 7 ст. 28 Закону N 3856-XII передбачено обов'язок громадянина додержуватись інших вимог законодавства про державну таємницю.

Аналогічні норми також передбачені пунктами 80, 119, 651 Порядку організації та забезпечення режиму секретності в органах державної влади, органах місцевого самоврядування, на підприємствах, в установах і організаціях, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 02.10.2003 року N 1561 (далі Порядок N 1561).

Так, нормами п. 116 Порядку N 1561, передбачено, що громадянин, якому надано допуск і доступ до державної таємниці, зобов'язаний, зокрема повідомляти посадовим особам, які надали йому доступ до державної таємниці, та відповідні РСО про виникнення обставин, передбачених статтею 23 Закону України "Про державну таємницю", або інших обставин, що перешкоджають збереженню довіреної йому державної таємниці, а також повідомляти в письмовій формі про свій виїзд за межі України.

Таким чином, норми Порядку зобов'язують громадян вчиняти конкретні дії в разі надання допуску та доступу до державної таємниці знову-таки незалежно від факту ознайомлення з відомостями, що становлять державну таємницю.

При цьому, з матеріалів справи вбачається, що позивач мав доступ до секретної інформації, оскільки перебуває на посаді начальника відділу інформаційного та комп'ютерного забезпечення і є водночас адміністратором безпеки та системним адміністратором комплексу захисту секретної інформації автоматизованої системи, на якій дозволено обробку інформації з найвищим грифом секретності "Цілком таємно".

На виконання ухвали Київського апеляційного адміністративного суду від 26.08.2015 року про витребування документів на підтвердження того, що позивач мав доступ до державної таємниці, Окружний адміністративний суд м. Києва надав довідку від 14.09.2015 року №75 (а.с.217 Т.1) та копію відмітки про складання заліку та проведення інструктажу з копією відповіді ОСОБА_2 на питання заліку (а.с.235-236 Т.1), картку-дозвіл №17 від 13.05.2013 року на доступ до таємних і цілком таємних документів, відповідно до якої начальником відділу інформаційного та комп'ютерного забезпечення ОСОБА_2 забезпечує режим секретності під час обробки секретної інформації в автоматизованій системі (а.с.234 Т.1), наказ Окружного адміністративного суду м. Києва №114/к від 13.05.2013 року ОСОБА_2 надано доступ до се6кретної інформації та встановлено щомісячну надбавку до посадового окладу за роботу з відомостями, що становлять державну таємницю у розмірі 15 відсотків (а.с.230 Т.1), копії інструкції системного адміністратора (а.с.218-229 Т.1) та посадової інструкції начальника відділу інформаційного та комп'ютерного забезпечення Окружного адміністративного суду м. Києва (а.с.231-233 Т.1).

Таким чином, зазначені вище документи в повній мірі підтверджують ту обставину, що позивач мав доступ до державної таємниці.

При цьому, на адміністратора покладається персональна відповідальність за стан та підтримання встановленого рівня захисту інформації в автоматизованій системі.

Адміністратор безпеки та системний адміністратор, який здійснює встановлення, керування комплексу захисту секретної інформації та програмним, апаратним забезпеченням автоматизованої системи, за родом своєї діяльності повинен був знайомитися з документацією на автоматизовану систему, що складається з пакету документів на цю автоматизовану систему, деякі з яких мають гриф секретності, що надані відповідно до Зводу відомостей, що становлять державну таємницю, затверджений наказом СБУ від 12.08.2005 № 440.

Більше того, позивач як адміністратор автоматизованої системи класу "1" для виконання покладених на нього завдань має свій пароль, який відповідно до ЗВДТ віднесено до відомостей зі ступенем секретності "Таємно".

Статтею 1 Закону N 3856-XII визначено, що матеріальні носії секретної інформації - матеріальні об'єкти, в тому числі фізичні поля, в яких відомості, що становлять державну таємницю, відображені у вигляді текстів, знаків, символів, образів, сигналів, технічних рішень, процесів тощо.

Виконуючи функції адміністратора безпеки та системного адміністратора, позивач повинен був ознайомлюватися з побудовою комплексу захисту секретної інформації, яка містить секретну інформацію. Зазначена інформація міститься як на паперових носіях, так і відображується візуально.

Крім того, відповідно до п. 121 Порядку-1561 доступ міг бути наданий і надавався лише за умови знання позивачем вимог Закону України "Про державну таємницю", Порядку-1561, інших нормативно-правових актів з питань охорони державної таємниці та після складення відповідного заліку.

Залік проводився РСО Суду, ним же були письмово оформлені результати заліку.

Більш того, наказом Окружного адміністративного суду м. Києва від 13.05.2013 року № 144/к позивачеві "для своєчасного і якісного виконання службових обов'язків" надано доступ до державної таємниці і встановлено надбавку до посадового окладу за роботу з відомостями, що становлять державну таємницю, в розмірі 15%.

Відповідно до ст. 30 Закону в разі, коли за умовами своєї професійної діяльності громадянин постійно працює з відомостями, що становлять державну таємницю, йому повинна надаватися відповідна компенсація за роботу в умовах режимних обмежень, види, розміри та порядок надання якої встановлюються Кабінетом Міністрів України.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що надання позивачеві доступ до державної таємниці і встановлення відповідної надбавки до заробітної плати є беззаперечним підтвердженням факту роботи позивача з секретною інформацією.

А тому, на позивача покладено обов'язок у зв'язку із отриманням допуску до державної таємниці проходити інструктаж з питань охорони державної таємниці перед кожним виїздом за кордон та письмово повідомляти про такий виїзд, встановлений вимогами Закону N 3856-XII та Порядком N 1561.

При цьому, слід зазначити, що проходження ОСОБА_2 інструктажу в минулому (одноразово) не позбавляє його від виконання обов'язків громадянина щодо охорони державної таємниці у подальшому при кожному виїзді за кордон та жодним чином не спростовує вчиненого ним порушення.

Так, приписам пункту 696 Порядку N 1561, за яким проведення інструктажу громадянина з питань охорони державної таємниці є обов'язковим щоразу, коли працівник повідомляє про свій намір здійснити такий виїзд.

Разом з тим, з матеріалів справи вбачається, що відповідно до роздруківки листа Державної прикордонної служби України та журналу інструктажу встановлено, що позивачем зроблено два виїзди за кордон, але пройдено тільки один інструктаж, а саме перед першим виїздом за кордон після набуття статусу секретоносія.

Враховуючи вище викладене, колегія суддів приходить до висновку, що допуск ОСОБА_2 до державної таємниці скасовано правомірно, а тому підстави для визнання протиправним та скасування наказу від 27.02.2015 року № 55д в частині скасування начальнику інформаційного та комп'ютерного забезпечення Окружного адміністративного суду м. Києва ОСОБА_2 допуску до державної таємниці відсутні.

Аналогічна позиція висловлена в ухвалі Вищого адміністративного суду України від 05.05.2014 року у справі № К/800/3116/14.

При цьому, посилання позивача на ту обставину, що відповідальність у вигляді скасування допуску до державної таємниці наступає, зокрема, у випадку невиконання особою, якій надано такий допуск, обов'язків щодо збереження будь-яким способом державної таємниці, яка була йому довірена або стала відомою у зв'язку з виконанням службових обов'язків, а також сприяння іноземним державам, організаціям чи їх представникам, окремим іноземцям та особам без громадянства у провадженні діяльності, що завдає шкоди інтересам національної безпеки України, та оскільки позивачем не було розголошено державну таємницю, то і скасування допуску до державної таємниці є протиправним, не можу бути прийнято до уваги колегією суддів з огляду на таке.

Так, на позивача покладено обов'язок у зв'язку із отриманням допуску до державної таємниці проходити інструктаж з питань охорони державної таємниці перед кожним виїздом за кордон та письмово повідомляти про такий виїзд, встановлений вимогами Закону N 3856-XII.

Тобто, колегія суддів підкреслює, що підставою для скасування доступу до державної таємниці є невиконання передбаченого законодавством України обов'язку щодо повідомлення про намір виїхати за кордон, а не сам факт розголошення державної таємниці (за що окремо передбачена юридична відповідальність, в тому числі і кримінальна).

Також не приймаються до уваги посилання представника позивача на ту обставину, що позивач не володів державною таємницею, оскільки сам факт порушення обов'язку щодо проходження інструктажу з питань охорони державної таємниці перед кожним виїздом за кордон та письмового повідомлення про такий виїзд є підставою для скасування доступу до державної таємниці.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 3 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Дослідивши оскаржуване розпорядження СБУ, колегією суддів встановлено, що воно відповідає вимогам ч.2 ст.19 Конституції України та ч. 3 ст. 2 КАС України

З огляду на вищезазначене позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 159 КАС України законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Таким чином апеляційні скарги підлягають задоволенню, а рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення у справі про відмову у задоволенні позову.

З урахуванням зазначеного, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції порушені норми матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, що є підставою для скасування судового рішення.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 198 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на постанову суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати її та прийняти нову постанову суду.

Таким чином вимоги апеляційних скарг підлягають задоволенню, а рішення суду першої інстанції скасуванню.

Керуючись ст.ст.4, 8-11, 160, 196, 198, 202, 205, 207, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційні скарги Служби безпеки України та Прокуратури м.Києва - задовольнити.

Постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 19 червня 2015 року- скасувати.

Прийняти нове рішення, яким в задоволенні позову ОСОБА_2 до Служби безпеки України, третя особа - Окружний адміністративний суд м. Києва, за участю - Прокуратури м.Києва про визнання протиправним розпорядження відмовити.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти шляхом подачі касаційної скарги до Вищого адміністративного суду України у порядку ст.212 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя: Г.В.Земляна

Судді: М.В. Межевич

Є.О. Сорочко

Повний текст виготовлено 18 грудня 2015 року

Головуючий суддя Земляна Г.В.

Судді: Сорочко Є.О.

Межевич М.В.