Справа № 826/10287/15
Суддя: Епель О.В.
Дата ухвалення: 2015-12-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Суддя-доповідач: Епель О.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 грудня 2015 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді: Епель О.В.,

суддів: Карпушової О.В., Кобаля М.І.,

за участю секретаря Нагорної Н.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві апеляційну скаргу Національного авіаційного університету в частині діяльності Коледжу інформаційних технологій та землевпорядкування Національного авіаційного університету на постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 02 вересня 2015 року у справі за адміністративним позовом Державної фінансової інспекції України до Національного авіаційного університету про зобов'язання виконати вимогу в частині пунктів 14, 21,

ВСТАНОВИВ :

Державна фінансова інспекція України ( далі - позивач ) звернулась до суду з адміністративним позовом до Національного авіаційного університету ( далі - відповідач ) про зобов'язання відповідача виконати пункти 14, 21 вимоги ДФІ України від 17.10.2014 р. № 03-14/870 та усунути фінансові порушення на загальну суму 197 840,68 грн., виявлені під час проведення ревізії та відображені в акті ревізії від 03.10.2014 р. № 03-21/139.

Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 02 вересня 2015 року адміністративний позов було задоволено.

Не погоджуючись з таким судовим рішенням Національний авіаційний університет в частині діяльності Коледжу інформаційних технологій та землевпорядкування Національного авіаційного університету подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржувану постанову суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог у повному обсязі, вважаючи, що судом неповно з'ясовано обставини цієї справи та порушено норми матеріального і процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, юридичної оцінки обставин справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а постанова суду - скасуванню, з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, на підставі п. 2.2 плану контрольно-ревізійної роботи на ІІІ квартал 2014 року та на підставі доручення Держфінінспекції від 09.07.2014 р. № 03-18/573 ДФІ України було проведено ревізію фінансово-господарської діяльності Національного авіаційного університету за період з 01.07.2012 р. по 01.07.2014 р., за результатами якої складено акт від 15.10.2014 р. № 07-30/3112.

На підставі висновків зазначеного акту ревізії позивачем було винесено письмову вимогу від 17.10.2014 р. № 03-14/870.

У пункті 14 зазначеної вимоги від 17.10.2014 р. № 03-14/870 вказано, що ревізією Коледжу інформаційних технологій та землевпорядкування Національного авіаційного університету встановлено покриття витрат спеціального фонду коштами загального фонду кошторису, а саме: нарахування та виплату премії працівникам Коледжу здійснено за рахунок асигнувань загального фонду кошторису, що суперечить наказам по установі, підписаним керівником Коледжу, якими передбачено преміювання за рахунок коштів спеціального фонду, на загальну суму 66984,64грн.

Крім того, у зазначеному пункті вимоги ДФІ вимагається провести відновлення касових видатків загального фонду за 2014 рік та перерахувати кошти спеціального фонду в дохід загального фонду Державного бюджету по порушеннях минулих років.

У пункті 21 вимоги від 17.10.2014 р. № 03-14/870 зазначено, що ревізією встановлено покриття видатків спеціального фонду за рахунок коштів загального фонду в частині оплати комунальних послуг Коледжем на загальну суму 130856,04грн., у зв'язку з чим ДФІ вимагає провести відновлення касових видатків загального фонду за 2014 рік та перерахувати кошти спеціального фонду в дохід загального фонду Державного бюджету по порушеннях минулих років.

Зазначені пункти вимоги відповідачем виконані не були, видатки загального фонду за 2014 рік на загальну суму 197840,68 не відновлені, у зв'язку з чим позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Судова колегія встановила, що задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що вимога ДФІ України в частині пунктів 14, 21 спрямована на коригування роботи підконтрольної організації та приведення її у відповідність з вимогами законодавства, є обов'язковою до виконання та відповідачем не оскаржувалась.

Дослідивши матеріали справи у їх сукупності колегія суддів не може погодитися з висновками суду першої інстанції щодо наявності правових підстав для задоволення позовних вимог, з огляду на наступне.

Спірні правовідносини врегульовані Конституцією України, Законом України «Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні» ( далі - Закон № 2939-ХІІ ), Положенням про Державну фінансову інспекцію України, затвердженим Указом Президента України від 23.04.2011 №499/2011 ( далі - Положення № 499/2011 ), Порядком проведення інспектування Державною фінансовою інспекцією, її територіальними органами, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України від 20.04.2006 р. № 550 ( далі - Порядок №550 ).

Так, відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

У ч. 1, 2 ст. 2 Закону № 2939-ХІІ закріплено, що головними завданнями органу державного фінансового контролю є: здійснення державного фінансового контролю за використанням і збереженням державних фінансових ресурсів, необоротних та інших активів, правильністю визначення потреби в бюджетних коштах та взяттям зобов'язань, ефективним використанням коштів і майна, станом і достовірністю бухгалтерського обліку і фінансової звітності у міністерствах та інших органах виконавчої влади, державних фондах, фондах загальнообов'язкового державного соціального страхування, бюджетних установах і суб'єктах господарювання державного сектору економіки, а також на підприємствах, в установах та організаціях, які отримують (отримували у періоді, який перевіряється) кошти з бюджетів усіх рівнів, державних фондів та фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування або використовують (використовували у періоді, який перевіряється) державне чи комунальне майно (далі - підконтрольні установи), за дотриманням бюджетного законодавства, дотриманням законодавства про державні закупівлі, діяльністю суб'єктів господарської діяльності незалежно від форми власності, які не віднесені законодавством до підконтрольних установ, за судовим рішенням, ухваленим у кримінальному провадженні.

Державний фінансовий контроль забезпечується органом державного фінансового контролю через проведення державного фінансового аудиту, перевірки державних закупівель та інспектування.

Згідно з п.п. 1, 7, 10 ст. 10 Закону № 2939-ХІІ, органу державного фінансового контролю надається право перевіряти в ході державного фінансового контролю грошові та бухгалтерські документи, звіти, кошториси й інші документи, що підтверджують надходження і витрачання коштів та матеріальних цінностей, документи щодо проведення процедур державних закупівель, проводити перевірки фактичної наявності цінностей (коштів, цінних паперів, сировини, матеріалів, готової продукції, устаткування тощо); пред'являти керівникам та іншим особам підприємств, установ та організацій, що контролюються, обов'язкові до виконання вимоги щодо усунення виявлених порушень законодавства, вилучати в судовому порядку до бюджету виявлені ревізіями приховані і занижені валютні та інші платежі, ставити перед відповідними органами питання про припинення бюджетного фінансування і кредитування, якщо отримані підприємствами, установами та організаціями кошти і позички використовуються з порушенням чинного законодавства; звертатися до суду в інтересах держави, якщо підконтрольною установою не забезпечено виконання вимог щодо усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства з питань збереження і використання активів.

Аналогічні правові положення закріплені у п. 50 Порядку № 550.

У п. 1, 3 Положення № 499/2011 визначено, що Державна фінансова інспекція України є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра фінансів України, входить до системи органів виконавчої влади і забезпечує реалізацію державної політики у сфері державного фінансового контролю.

Основними завданнями Держфінінспекції України є реалізація державної політики у сфері державного фінансового контролю, а також внесення пропозицій щодо її формування.

Отже, законодавством регламентовано повноваження Державної фінансової інспекції України та її територіальних органів здійснювати контроль за використанням бюджетних коштів та в разі виявлення порушень законодавства пред'являти обов'язкові до виконання вимоги щодо їх усунення.

Крім того, з викладених правових норм вбачається, що при виявленні збитків, завданих державі чи підконтрольному об'єкту, орган державного фінансового контролю має право визначати їх розмір та звертатися до суду з позовом про стягнення таких збитків, якщо підконтрольною установою не забезпечено виконання вимог Інспекції щодо відшкодування збитків у розмірі, вказаному у вимозі ДФІ.

Тож, виявлені органом фінансового контролю збитки стягуються в судовому порядку за відповідним позовом органу державного фінансового контролю.

Аналогічна правова позиція викладена в рішеннях Верховного Суду України від 28.10.2014 р. у справі № 21-462а14, від 25.11.2014 р. у справі № 21-442а14, від 23.06.2015 р. у справі № 826/10350/14, висновки яких, відповідно до ч. 1 ст. 244-2 КАС України, є обов'язковими для всіх суб'єктів владних повноважень, що застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, який містить відповідну норму права.

Окрім цього, подібний правовий підхід застосовано Вищим адміністративним судом України в ухвалах від 06 жовтня 2015 року №К/800/33245/15 та від 12 листопада 2015 року № К/800/33958/14.

Виходячи з цього, колегія суддів встановила, що у своєму адміністративному позові ДФІ України просить суд зобов'язати відповідача виконати пункти 14, 21 вимоги ДФІ України від 17.10.2014 р. № 03-14/870 та усунути фінансові порушення на загальну суму 197 840,68 грн., виявлені під час проведення ревізії та відображені в акті ревізії від 03.10.2014 р. № 03-21/139.

При цьому, у зазначених пунктах 14, 21 вимоги вказано конкретні суми виявлених збитків, а саме 66984,64 грн. та 130856,04 грн., що загалом складає 197840,68 грн., та необхідність їх покриття (відшкодування) / а.с. 192-193 /.

З огляду на це та враховуючи наведені вище законодавчі положення, зокрема ч. 1, 2 ст. 2 і п.п. 1, 7, 10 ст. 10 Закону № 2939-ХІІ, апеляційний суд вважає за необхідне вийти за межі доводів апеляційної скарги, у відповідності до ч. 1 ст.195 КАС України, та зазначити, що в даному випадку такі збитки підлягають відшкодуванню шляхом стягнення з відповідача коштів у відповідному розмірі, оскільки саме такий спосіб захисту інтересів держави регламентовано Законом №2939-ХІІ та Порядком № 550 і саме в разі пред'явлення органом державного фінансового контролю до суду позову про стягнення таких збитків підлягає перевірці їх розмір і правильність обчислення.

Аналогічна правова позиція викладена в рішенні Верховного Суду України від 23.06.2015 р. у справі № 826/10350/14, висновки якого, відповідно до ч. 1 ст. 244-2 КАС України, є обов'язковими для всіх суб'єктів владних повноважень, що застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, який містить відповідну норму права.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку про неможливість стягнення збитків, завданих внаслідок порушення підконтрольною установою норм фінансового законодавства, у примусовому порядку шляхом звернення органу фінансового контролю до суду з позовом про зобов'язання підконтрольної установи вчинити дії, а саме виконати відповідні пункти вимоги, що як відмічалось вище, вказують на конкретні суми збитків та необхідність їх покриття (відшкодування).

Більш того, апеляційний суд звертає увагу на те, що зі ст. 13 Бюджетного кодексу України у редакції, яка була чинною на момент виникнення спірних правовідносин, вбачається, що загальний і спеціальний фонди бюджетних установ формуються за рахунок різних надходжень, мають різне цільове призначення і кошти цих фондів використовуються виключно у порядку визначеному законодавством, зокрема ст.ст. 48, 56 Бюджетного кодексу України, що також вказує на неможливість задоволення вимог ДФІ у спосіб, визначений в даному адміністративному позові, оскільки фактично це призведе до вчинення відповідачем іншого порушення бюджетного законодавства.

Таким чином, враховуючи вищевикладені обставини та наявні у матеріалах справи докази у їх сукупності, у відповідності до вимог ст. 86 КАС України, колегія судів приходить до висновку, що в даному випадку відсутні достатні та необхідні правові підстави для задоволення адміністративного позову, а судом першої інстанції було порушено норми матеріального і процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Відповідно до ст. 202 КАС України, підставами для скасування постанови або ухвали суду першої інстанції та ухвалення нового рішення, зокрема, є неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи та порушення норм матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи або питання.

Отже, судова колегія вважає за необхідне апеляційну скаргу Національного авіаційного університету в частині діяльності Коледжу інформаційних технологій та землевпорядкування Національного авіаційного університету задовольнити, постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 02 вересня 2015 року скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення адміністративного позову частково.

Керуючись ст. ст. 159, 160, 195, 196, 198, 202, 205, 207, 212, 254 КАС України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Національного авіаційного університету в частині діяльності Коледжу інформаційних технологій та землевпорядкування Національного авіаційного університету - задовольнити.

Постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 02 вересня 2015 року - скасувати.

У задоволенні адміністративного позову Державної фінансової інспекції України до Національного авіаційного університету про зобов'язання виконати вимогу в частині пунктів 14, 21 - відмовити.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня її складання в повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Повний текст рішення, відповідно до ч. 3 ст. 160 КАС України, виготовлено 18.12.2015 р.

Головуючий суддя:

Судді:

Головуючий суддя Епель О.В.

Судді: Кобаль М.І.

Карпушова О.В.