Справа № 826/20153/15
Суддя: Мельничук В.П.
Дата ухвалення: 2015-12-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

Іменем України

17 грудня 2015 року м. Київ

Колегія суддів Київського апеляційного адміністративного суду у складі:

Головуючого-судді: Мельничука В.П.

суддів: Грищенко Т.М., Мацедонської В.Е.,

при секретарі: Сергійчук Л.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду апеляційну скаргу Державної фінансової інспекції в м. Києві на ухвалу судді Окружного адміністративного суду м. Києва від 03 вересня 2015 року у справі адміністративним позовом Державної фінансової інспекції в м. Києві до Державного підприємства «Національне газетно-журнальне видавництво» про стягнення збитків, -

В С Т А Н О В И Л А:

У серпні 2015 року Державна фінансова інспекція в м. Києві звернулася до Окружного адміністративного суду м. Києва з позовом до Державного підприємства «Національне газетно-журнальне видавництво» про стягнення збитків.

Ухвалою судді Окружного адміністративного суду м. Києва від 03 вересня 2015 року відмовлено у відкритті провадження в адміністративній справі з вказаним вище позовом.

Не погоджуючись з зазначеним судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу судді Окружного адміністративного суду м. Києва від 03 вересня 2015 року та направити справу до суду першої інстанції для розгляду по суті.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи та правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства України, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а ухвала судді - без змін.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 199, ч. 1 ст. 200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відмовляючи у відкритті провадження у даній адміністративній справі суддя суду першої інстанції виходив з того, що питання відшкодування збитків має вирішуватися в порядку цивільного та господарського судочинства, дана справа не підлягає розгляду в адміністративному суді.

Колегія суддів погоджується з таким висновком судді суду першої інстанції та вважає його обгрунтованим з огляду на наступне.

Відповідно до п. 4, п. 6 ч. 1 ст. 107 Кодексу адміністративного судочинства України суддя після одержання позовної заяви з'ясовує чи належить позовну заяву розглядати в порядку адміністративного судочинства та чи немає інших підстав для повернення позовної заяви, залишення її без розгляду або відмови у відкритті провадження в адміністративній справі, встановлених цим Кодексом.

Суддею суду першої інстанції за змістом позовної заяви встановлено, що Державна фінансова інспекція в м. Києві звернулась до суду з даним позовом, просить стягнути збитки та повернути їх до бюджету з державного підприємства «Національне газетно-журнальне видавництво».

Тобто, суть даного спору полягає в тому, що позивач заявляє позовну вимогу про стягнення збитків до особи, яка мала взаємовідносини з іншими контрагентами, які, на його думку, завдали даній бюджетній установі збитків.

У відповідності до частини 2 статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України юрисдикція адміністративних судів поширюється на всі публічно-правові спори, крім спорів, для яких законом встановлений інший порядок судового вирішення.

Відповідно до п. 6 Положення про Державну фінансову інспекцію України, затвердженого Указом Президента України від 23.04.2011 року № 499/2011, Держфінінспекція України для виконання покладених на неї завдань має право в установленому порядку, зокрема, пред'являти керівникам та іншим особам підприємств, установ та організацій, що контролюються, обов'язкові до виконання вимоги щодо усунення виявлених порушень законодавства; при виявленні збитків, завданих державі чи об'єкту контролю, визначати їх розмір згідно з методикою, затвердженою Кабінетом Міністрів України.

Зазначені норми кореспондуються з положеннями п. 7 ст. 10 Закону України «Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні», згідно з якими органу державного фінансового контролю надано право пред'являти керівникам та іншим службовим особам підконтрольних установ, що ревізуються, вимоги щодо усунення виявлених порушень законодавства з питань збереження і використання державної власності та фінансів, вилучати в судовому порядку до бюджету виявлені ревізіями приховані і занижені валютні та інші платежі, ставити перед відповідними органами питання про припинення бюджетного фінансування і кредитування, якщо отримані підприємствами, установами та організаціями кошти і позички використовуються з порушенням чинного законодавства.

При цьому, відповідно до ч. 4 ст. 50 Кодексу адміністративного судочинства України, громадяни України, іноземці чи особи без громадянства, їх об'єднання, юридичні особи, які не є суб'єктами владних повноважень, можуть бути відповідачами лише за адміністративним позовом суб'єкта владних повноважень: 1) про тимчасову заборону (зупинення) окремих видів або всієї діяльності об'єднання громадян; 2) про примусовий розпуск (ліквідацію) об'єднання громадян; 3) про примусове видворення іноземця чи особи без громадянства з України; 4) про обмеження щодо реалізації права на мирні зібрання (збори, мітинги, походи, демонстрації тощо); 5) в інших випадках, встановлених законом.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком судді суду першої інстанції про те, що дана справа не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства, оскільки для вирішення даного спору встановлено інший порядок вирішення в порядку цивільного та господарського судочинства.

Однак, колегія суддів вважає помилковим посилання судді суду першої інстанції на правову позицію Верховного суду України у справі 21-40а14 та 21-89а14, позицію Вищого адміністративного суду України, викладену в ухвалі від 09.04.2015 по справі № 2а-18099/11/2670, при вирішення питання щодо відкриття провадження в справі за даним позовом, оскільки зазначені судові рішення ухвалено вказаними судами щодо правовідносин, які не є тотожними чи схожими з правовідносинами за цим позовом.

При цьому, колегія суддів зауважує, що правова позиція по питанню, що стосується звернення суб'єкта владних повноважень до суду з вимогою про відшкодування шкоди, висловлене Верховним Судом України в постанові від 18 червня 2013 року (реєстраційний № 32532884), за змістом якої згідно зі ст. 2 КАС України до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Приписам наведеної норми кореспондують положення частини четвертої статті 21 КАС, згідно з якими вимоги про відшкодування шкоди, заподіяної протиправними рішеннями, діями чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень або іншим порушенням прав, свобод та інтересів суб'єктів публічно-правових відносин, розглядаються адміністративним судом, якщо вони заявлені в одному провадженні з вимогою вирішити публічно-правовий спір. Інакше вимоги про відшкодування шкоди вирішуються судами в порядку цивільного або господарського судочинства.

Аналіз припису наведеної норми дає підстави для однозначного висновку про те, що адміністративними судами можуть розглядатися вимоги про відшкодування шкоди лише за наявності таких умов: вимоги мають стосуватись шкоди, завданої лише суб'єктом владних повноважень; такі вимоги мають бути поєднанні з вимогою про визнання протиправними рішення, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень.

Отже, колегія суддів зазначає, що відповідач у спірних відносинах не виконував функцій суб'єкта владних повноважень, а виступав організацією, установою, яка на думку позивача, порушила фінансово-бюджетну дисципліну та має обов'язок до відшкодування завданих збитків.

Таким чином, колегія суддів вважає правильним висновок судді суду першої інстанції про те, що даний адміністративний позов не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 109 Кодексу адміністративного судочинства України суд відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо справу не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

За таких обставин, колегія суддів вважає правильним висновок судді суду першої інстанції про необхідність відмови у відкритті провадження у даній адміністративній справі.

Доводи апеляційної скарги спростовуються викладеним, а тому вона є такою, що задоволенню не підлягає.

За змістом ст. 159 КАС України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права, обґрунтованим - ухвалене судом на підставі повного та всебічного з'ясування обставин в адміністративній справі, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні.

З урахуванням вище викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що суддею суду першої інстанції ухвалено судове рішення з додержання норм процесуального права, в зв'язку з чим вимоги апеляційної скарги не підлягають задоволенню.

Керуючись ст. ст. 2, 17, 109, 160, 167, 195, 196, 199, 200, 205, 206, 211, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Державної фінансової інспекції в м. Києві - залишити без задоволення, а ухвалу судді Окружного адміністративного суду м. Києва від 03 вересня 2015 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня складання в повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий-суддя: В.П. Мельничук

Судді: Т.М. Грищенко

В.Е. Мацедонська

Повний текст виготовлено 17.12.2015 року.

Головуючий суддя Мельничук В.П.

Судді: Мацедонська В.Е.

Грищенко Т.М.