Справа № 807/606/14
Суддя: Большакова Олена Олегівна
Дата ухвалення: 2015-12-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 грудня 2015 року Справа № 876/5007/14

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі :

головуючого судді Большакової О.О.,

суддів Глушка І.В., Макарика В.Я,

з участю секретаря судового засідання Гнідець Р.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Чопської митниці Міндоходів на постанову Закарпатського окружного адміністративного суду від 09 квітня 2014 року у справі за позовом Берегівського міськрайонного центру зайнятості до Чопської митниці Міндоходів про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И В :

Берегівський районний центр зайнятості звернувся до Закарпатського окружного адміністративного суду з позовом до Чопської митниці Міндоходів про стягнення суми виплаченого забезпечення та вартості наданих соціальних послуг 6715 грн. 56 коп.

Постановою Закарпатського окружного адміністративного суду від 09 квітня 2014 року адміністративний позов задоволено повністю.

Із таким судовим рішенням не погодилася Чопська митниця Міндоходів та подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права, просить скасувати оскаржувану постанову та постановити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову. Апелянт зазначив, зокрема, що на момент виникнення спірних правовідносин гр. ОСОБА_1 було в повній мірі виплачено кошти за час вимушено прогулу на виконання рішення суду, а саме постанови Закарпатського окружного адміністративного суду від 30.07.2012 р. в справі № 2а-0770/1200/12 та постанови Закарпатського окружного адміністративного суду від 27.09.2013 р. в справі № 807/2727/13-а. Відповідно до статті 35 Закону України від 02.03.2000 р. № 1533-ІІІ «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» із роботодавця утримується сума виплаченого забезпечення та вартості наданих соціальних послуг безробітному у разі поновлення його на роботі за рішенням суду. Згідно пункту 14.1.222 статті 14 Податкового кодексу України від 02.12.2010 № 2755-VІ роботодавець - юридична особа (її філія, відділення, інший відокремлений підрозділ чи її представництво) або самозайнята особа, яка використовує найману працю фізичних осіб на підставі укладених трудових договорів (контрактів) та несе обов'язки із сплати їм заробітної плати, а також нарахування, утримання та сплати податку на доходи фізичних осіб до бюджету, нарахувань на фонд оплати праці, інші обов'язки, передбачені законами. Рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 30.07.2012 року визнано протиправним та скасовано наказ Державної митної служби України від 02.04.2012 № 670-к «По особовому складу митних органів», чим визнано незаконним дії ДМСУ, а не Чопської митниці Міндоходів. Тобто Чопська митниця Міндоходів не була роботодавцем ОСОБА_1 в розумінні норм Податкового кодексу України.

Представники сторін у судове засідання не з'явились.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для часткового задоволення апеляційної скарги з таких мотивів.

Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що ОСОБА_1 звернувся 04.07.2012 року у Берегівський районний центр зайнятості та 11.07.2012 року йому було надано статус безробітного.

ОСОБА_1 було призначено допомогу по безробіттю у розмірі 70 відсотків від заробітної плати, відповідно до п.п. 1, 3, 4, ст. 22 та п. 1 ст. 23 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» та п. 2.1 «Порядку надання допомоги по безробіттю, у тому числі одноразової її виплати для організації безробітними підприємницької діяльності».

ОСОБА_1 перебував на обліку в центрі занятості до 10.11.2012 року та отримав суму виплаченого матеріального забезпечення в розмірі 6715,56 гривні, що підтверджується копією виписки з ПАТ КБ «Надра» Ужгородське РУ №4104 від 07.04.2014 року.

01.11.2013 року ОСОБА_1 повторно зареєструвався в Берегівському міськрайонному центрі зайнятості, в пошуках роботи. На підтвердження факту безробіття ОСОБА_1 надав трудову книжку в якій знаходились записи про останнє місце роботи, а саме: запис №20 від 01.08.2013 року «Запис №14 недійсний. Поновити на посаді старшого інспектора сектору митного оформлення з 03.04.2012 року»; запис №21 від 07.10.2013 року про звільнення із займаної посади у зв'язку із скороченням штату працівників.

Постановою Закарпатського окружного адміністративного суду від 30 липня 2012 року (справа № 2а-0770/1200/12,) ОСОБА_1 поновлений на займаній на час звільнення посаді старшого інспектора відділу митного оформлення № 3 (Виноградів) митного поста «Лужанка» Чопської митниці та зобов'язано Чопську митницю виплатити ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 03.04.2012 року по 30.07.2012 року (постанова в частині поновлення та стягнення середньомісячної заробітної плати допущена до негайного виконання).

Дану інформацію було перевірено та здійснено запит до Чопської митниці Міндоходів з метою отримання інформацію про підставу внесення запису про поновлення на роботі до трудової книжки ОСОБА_1 29.11.2013 року з Чопської митниці Міндоходів, отримано копії документів підтверджуючих підставу внесення запису до трудової книжки ОСОБА_1, а саме: Наказ Державної митної служби України №918-к від 01.06.2013 року по особовому складу митних органів виданого на виконання постанови Закарпатського окружного адміністративного суду від 30.07.2012 року у справі №2а-0770/1200/12.

Таким чином ОСОБА_1 не мав права на отримання статусу безробітного та отримання матеріального забезпечення в період з 11.07.2012 року по 10.11.2012 року, оскільки згідно внесеним записам до трудової книжки останнього поновлено на посаді старшого інспектора сектору митного оформлення Чопської митниці Міндоходів з 03.04.2012 року і в період перебування на обліку Берегівського районного центру зайнятості ОСОБА_1 перебував у трудових відносинах.

За вказаними вище фактами, комісією з розслідування страхових випадків та обґрунтованості виплат матеріального забезпечення Берегівського районного центру зайнятості, було складено відповідний акт №73 від 19.12.2013 року

На підставі акту, керуючись п. 4 ст. 35 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» директором Берегівського районного центру зайнятості було винесено Наказ №272 від 23.12.2013 р. про забезпечення повернення коштів виплачених, як допомога по безробіттю безробітному ОСОБА_1 з вини роботодавця.

У зв'язку з неповерненням цих коштів, центр зайнятості звернувся до суду з позовом про їх стягення з Чопської митниці Міндоходів.

Розглядаючи даний спір, суд першої інстанції помилково виходив з того, що він підсудний адміністративному суду.

Відповідно до статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

До адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Приписам наведеної норми кореспондують положення частини 2 статті 21 КАС, згідно з якими вимоги про відшкодування шкоди, заподіяної протиправними рішеннями, діями чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень або іншим порушенням прав, свобод та інтересів суб'єктів публічно-правових відносин, розглядаються адміністративним судом, якщо вони заявлені в одному провадженні з вимогою вирішити публічно-правовий спір. Інакше вимоги про відшкодування шкоди вирішуються судами в порядку цивільного або господарського судочинства.

Аналіз припису наведеної норми дає підстави для однозначного висновку про те, що адміністративними судами можуть розглядатися вимоги про відшкодування шкоди лише за наявності таких умов: вимоги мають стосуватись шкоди, завданої лише суб'єктом владних повноважень; такі вимоги мають бути поєднанні з вимогою про визнання протиправними рішення, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного суду України від 18.06.2013 року у справі № 21-204а13.

Відповідно до частин 2, 3 статті 35 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» роботодавець зобов'язаний: 1) під час перевірки правильності використання коштів Фонду та достовірності поданих роботодавцем даних, зазначених у пункті 2 цієї частини, надавати посадовим особам територіальних органів центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, необхідні документи та пояснення з питань, що виникають під час перевірки; 2) подавати центральному органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, в установленому порядку відповідно до законодавства відомості про: прийняття на роботу працівників; розмір заробітної плати та використання робочого часу працівників; виплату застрахованим особам допомоги по частковому безробіттю; використання коштів Фонду за іншими визначеними цим Законом напрямами. Достовірність зазначених у документах даних перевіряється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції. У разі подання недостовірних відомостей, передбачених пунктом 2 частини другої цієї статті, використання роботодавцем коштів Фонду з порушенням встановленого порядку роботодавець добровільно чи на підставі рішення суду повинен відшкодувати страховику заподіяну шкоду.

Згідно вимог ч. 4 ст. 35 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» із роботодавця утримуються: сума виплаченого забезпечення та вартості наданих соціальних послуг безробітному у разі поновлення його на роботі за рішенням суду; незаконно виплачена безробітному сума забезпечення у разі неповідомлення про його прийняття на роботу; незаконно отримана сума допомоги по частковому безробіттю.

За встановлених судом першої інстанції обставин, відповідач у спірних відносинах виступав в ролі роботодавця та не виконував функцій суб'єкта владних повноважень, а вимога про стягнення шкоди, в свою чергу, не поєднана із вимогою про визнання протиправними рішення, дій чи бездіяльності.

На підставі наведеного, враховуючи характер спірних правовідносин, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що дану справу не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 157 Кодексу адміністративного судочинства України суд закриває провадження у справі, якщо її не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку про необхідність скасування постанови Закарпатського окружного адміністративного суду від 09 квітня 2014 року та закриття провадження у справі.

Керуючись ч. 3 ст. 160 ст.ст. 195, 196, 198, 203, 206, 254 КАС України, суд,

У Х В А Л И В :

апеляційну скаргу Чопської митниці Міндоходів задовольнити частково, постанову Закарпатського окружного адміністративного суду від 09 квітня 2014 року по справі № 807/606/14 - скасувати, а провадження у справі закрити.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня складання у повному обсязі шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя О.О. Большакова

Судді І.В. Глушко

В.Я. Макарик

Повний текст виготовлено 21 грудня 2015 року.