Справа № 2а/0370/2426/12
Суддя: Приходько І.В.
Дата ухвалення: 2015-12-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 грудня 2015 року м. Київ К/800/166/14

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі
Приходько І.В.
Бухтіярової І.О. Костенка М.І.

розглянувши в попередньому судовому засіданні

касаційну скаргу Луцької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Волинській області

на постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 05.12.2013 р.

у справі № 2а/0370/2426/12 (№ 9104/147829/12)

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Елітавто»

до Луцької об'єднаної державної податкової інспекції Волинської області Державної податкової служби

про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, -

В С Т А Н О В И Л А:

У липні 2012 року товариство з обмеженою відповідальністю «Елітавто» (далі - позивач, ТОВ «Елітавто») звернулось до Волинського окружного адміністративного суду з позовом до Луцької об'єднаної державної податкової інспекції Волинської області Державної податкової служби (далі - відповідач, Луцька ОДПІ), в якому просило суд визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 17.07.2012 р. № .

Постановою Волинського окружного адміністративного суду від 16.08.2012 р. в задоволенні адміністративного позову відмовлено повністю.

Постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 05.12.2013 р. постанову Волинського окружного адміністративного суду від 16.08.2012 р. скасовано та прийнято нову постанову, якою позов задоволено: визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення Луцької ОДПІ від 17.07.2012 р. № .

Не погоджуючись з рішенням суду апеляційної інстанції, відповідач звернувся до Вищого адміністративного суду України з касаційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення апеляційним судом норм матеріального та процесуального права, просив скасувати постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 05.12.2013 р. і залишити в силі постанову Волинського окружного адміністративного суду від 16.08.2012 р.

Позивач письмових заперечень на касаційну скаргу не надав.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та доводи касаційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що 21.06.2012 р. посадовою особою Луцької ОДПІ було проведено камеральну перевірку податкової звітності з податку на прибуток за звітний податковий період ІІ-IV квартали 2011 року ТОВ «Елітавто», за результатами якої складено акт від 21.06.2012 р. № 2139/15-1/34973942 та зроблено висновок про порушення позивачем термінів сплати самостійно визначеного грошового зобов'язання з податку на прибуток протягом строків, визначених пунктом 57.1 статті 57 Податкового кодексу України.

На підставі вказаного акту перевірки відповідачем було винесене податкове повідомлення-рішення від 17.07.2012 р. № , яким, на підставі статті 126 Податкового кодексу України за затримку на 1 календарний день сплати суми грошового зобов'язання в розмірі 198 732 грн., позивача зобов'язано сплатити штраф у розмірі 10% у сумі 19 873,20 грн.

Як вбачається з акту перевірки від 21.06.2012 р. № 2139/15-1/34973942, підставою для застосування до позивача спірної штрафної санкції слугували твердження перевіряючого про порушення позивачем строку сплати самостійно визначеного грошового зобов'язання з податку на прибуток, оскільки, таке зобов'язання було сплачено 20.02.2012 р., в той час, з граничним терміном сплати 19.02.2012 р.

Судом першої інстанції у задоволенні позову було відмовлено з тих мотивів, що висновки податкового органу викладені в акті перевірки є правомірними та обґрунтованими, а тому оскаржувані податкові повідомлення-рішення не підлягають скасуванню.

Суд апеляційної інстанції постанову окружного адміністративного суду скасував та прийняв нову постанову про задоволення позову, з чим погоджується колегія суддів касаційної інстанції, виходячи з наступного.

Відповідно до пунктів 36.1-36.5 статті 36 Податкового кодексу України податковим обов'язком визнається обов'язок платника податку обчислити, задекларувати та/або сплатити суму податку та збору в порядку і строки, визначені цим Кодексом, законами з питань митної справи. Податковий обов'язок виникає у платника за кожним податком та збором. Податковий обов'язок є безумовним і першочерговим стосовно інших неподаткових обов'язків платника податків, крім випадків, передбачених законом. Виконання податкового обов'язку може здійснюватися платником податків самостійно або за допомогою свого представника чи податкового агента. Відповідальність за невиконання або неналежне виконання податкового обов'язку несе платник податків, крім випадків, визначених цим Кодексом або законами з питань митної справи.

Згідно пункту 57.1 статті 57 Податкового кодексу України платник податків зобов'язаний самостійно сплатити суму податкового зобов'язання, зазначену у поданій ним податковій декларації, протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого цим Кодексом для подання податкової декларації, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до статті 126 Податкового кодексу України у разі якщо платник податків не сплачує узгоджену суму грошового зобов'язання та/або авансових внесків з податку на прибуток підприємств протягом строків, визначених цим Кодексом, такий платник податків притягується до відповідальності у вигляді штрафу у таких розмірах: при затримці до 30 календарних днів включно, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов'язання, - у розмірі 10 відсотків погашеної суми податкового боргу; при затримці більше 30 календарних днів, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов'язання, - у розмірі 20 відсотків погашеної суми податкового боргу.

Як встановлено судами попередніх інстанцій та підтверджується матеріалами справи, 09.02.2012 р. позивачем подано податкову декларацію з податку на прибуток підприємства за ІІ-ІV квартали 2011 року. В графі 16 декларації - податок на прибуток, нарахований за результатами останнього календарного кварталу (звітного) податкового періоду, позивачем самостійно визначено 199 185 грн. податкових зобов'язань.

17.02.2012 р. ТОВ «Елітавто» платіжним дорученням № 2130 перераховано до державного бюджету Луцького району 199 185 грн. податку на прибуток за IV квартал 2011 року. Однак, зазначені суми податку підлягають сплаті до державного бюджету міста Луцьк.

У зв'язку із самостійним виявленням помилки, а саме помилково визначеного отримувача коштів державного бюджету Луцького району замість державного бюджету міста Луцька, позивач письмово звернувся 20.02.2012 р. до Луцької ОДПІ про перерахунок зазначених коштів до державного бюджету міста Луцька.

Відповідачем зазначений перерахунок здійснений 20.02.2012 р.

При цьому, ТОВ «Елітавто» було чітко зазначено призначення платежу «Податок на прибуток за четвертий квартал 2011 р.» у платіжному дорученні, а також сплачено його в межах встановленого чинним податковим законодавством строку погашення відповідного податкового зобов'язання.

Таким чином, сформулювавши у відповідному рядку платіжного доручення призначення платежу «Податок на прибуток за четвертий квартал 2011р.» позивачем було чітко визначено свій намір перерахувати відповідну суму саме в рахунок погашення податкового зобов'язання з податку на прибуток.

Судом апеляційної інстанції вірно зауважено, що не зважаючи на невірних отримувачів, кошти в сумі 199 185 грн. було зараховано до Державного бюджету України, а відтак, оскільки кошти на погашення податку на прибуток фактично надійшли до Державного бюджету України в межах встановленого податковим законом строку, то той факт, що вказані кошти певний час (1 день) знаходилися на бюджетному рахунку іншого отримувача є лише формальною обставиною і не може бути підставою для висновку про наявність вини позивача щодо вчинення податкового правопорушення щодо порушення граничних строків сплати податків і застосування, внаслідок цього, штрафних санкцій. Крім того, дані обставини не призвели до спричинення шкоди Державному бюджету України, що також судом першої інстанції не було взято до уваги.

При вирішенні спору судом першої інстанції зазначене не було враховане.

Відповідно до частини третьої статті 2201 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Доводи касаційної скарги не знайшли свого підтвердження та спростовуються матеріалами справи.

Враховуючи викладене, Вищий адміністративний суд України дійшов висновку, що судом апеляційної інстанції виконано всі вимоги процесуального законодавства, всебічно перевірено обставини справи, вирішено справу у відповідності до норм матеріального права, постановлено обґрунтоване рішення, в якому повно відображені обставини, що мають значення для справи.

На підставі викладеного, керуючись статтями 220, 2201, 223, 224, 230, 231, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Касаційну скаргу Луцької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Волинській області - відхилити.

Постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 05.12.2013 р. у справі № 2а/0370/2426/12 (№ 9104/147829/12) - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення. Заява про перегляд судового рішення в адміністративній справі Верховним Судом України може бути подана з підстав, в порядку та у строки, що встановлені статтями 236-238 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя (підпис) І.В. Приходько
Судді: (підпис) І.О. Бухтіярова
(підпис) М.І. Костенко