Справа № К/9991/58020/11-С
Суддя: Амєлін С.Є.
Дата ухвалення: 2015-11-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 листопада 2015 року м. Київ К/9991/58020/11

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України в складі:

Амєліна С.Є. - головуючого,

Іваненко Я.Л.,

Кобилянського М.Г.,

розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за касаційною скаргою публічного акціонерного товариства «Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча» на постанову Донецького окружного адміністративного суду від 13 липня 2011 року та ухвалу Донецького апеляційного адміністративного суду від 23 серпня 2011 року у справі за позовом публічного акціонерного товариства «Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча» до відділу державної виконавчої служби Селидівського міського управління юстиції Донецької області про скасування постанови про відмову у відкритті виконавчого провадження,

в с т а н о в и л а :

У червні 2011 року публічне акціонерне товариство «Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча» звернулося в суд з вказаним адміністративним позовом, в якому зазначало що постановою державного виконавця відділу державної виконавчої служби Селидівського міського управління юстиції Донецької області від 17 травня 2011 року відмовлено у відкритті виконавчого провадження з примусового виконання претензії №1911 з тих підстав, що платіжні вимоги та визнані претензії не вказані в переліку виконавчих документів, які підлягають примусовому виконанню органами державної виконавчої служби, а також виконавчий документ повинен бути оригіналом.

Вважаючи зазначену постанову незаконною та посилаючись на те, що на час першого звернення до виконавчої служби у 2001 році визнана претензія входила до переліку рішень, що підлягали примусовому виконанню органами державної виконавчої служби, позивач просив скасувати та поновити виконавче провадження.

Постановою Донецького окружного адміністративного суду від 13 липня 2011 року, залишеною без змін ухвалою Донецького апеляційного адміністративного суду від 23 серпня 2011 року, відмовлено у задоволенні позову.

У касаційній скарзі, посилаючись на порушення судами норм матеріального і процесуального права, позивач просив суд скасувати судові рішення та ухвалити нове про задоволення позову.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що 05 березня 2001 року відкритим акціонерним товариством «Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча» на адресу Селидівської виправної колонії №82 була надіслана претензія № 09/1-2/3-87 на суму 484 942,72 грн.

Листом від 23 березня 2001 року Селидівська виправна колонія №82 повідомила про визнання претензії, проте зазначила про неможливість її виконання у зв'язку з відсутністю коштів для сплати заборгованості.

У зв'язку з визнанням претензії 31 липня 2001 року позивач надіслав платіжну вимогу №09/87 на суму 442 061,98 грн. для стягнення коштів з рахунку боржника, яка була повернута банком 02 серпня 2001 року через відсутність коштів.

20 серпня 2001 року відкрите акціонерне товариство «Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча» звернулося до відділу державної виконавчої служби Селидівського міського управління юстиції із заявою про відкриття виконавчого провадження з виконання не сплаченої в строк платіжної вимоги від 31 липня 2001 року №09/87 на суму 442 061,89 грн., акцептованої платником. Проте у справі відсутня копія постанови про відкриття виконавчого провадження на підставі даної заяви.

Постановою старшого державного виконавця відділу державної виконавчої служби Селидівського міського управління юстиції від 05 червня 2008 року відкрито виконавче провадження з виконання претензії №1911, виданої 23 березня 2001 року Маріупольським металургійним комбінатом імені Ілліча про стягнення з виправної колонії №82 (с. Гостре) на користь відкритого акціонерного товариства «Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча» боргу у сумі 442 061,98 грн. Документ про примусове виконання поданий 05 червня 2008 року.

Листом від 13 червня 2008 року позивача повідомлено, що 05 червня 2008 року до відділу державної виконавчої служби Селидівського міського управління юстиції надійшли 11 копій виконавчих документів про стягнення з Селидівськолї виправної колонії №82 на користь відкритого акціонерного товариства «Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча» боргу на загальну суму 3 916 490,97 грн., які були включені до зведеного виконавчого провадження про стягнення з виправної колонії № 82 заборгованості на користь Пенсійного фонду України та підприємств. Згідно статті 44 Закону України «Про виконавче провадження» стягнення за виконавчими документами товариства задовольняються у п'яту чергу.

Постановою старшого державного виконавця відділу державної виконавчої служби Селидівського міського управління юстиції від 30 серпня 2010 року повернуто виконавчий документ стягувачеві на підставі статті 38, пункту 2 частини першої статті 40 Закону України «Про виконавче провадження». Дана постанова скасована Донецьким окружним адміністративним судом 07 грудня 2010 року та у судовому рішенні зазначено, що питання правомірності відкриття виконавчого провадження №7881806 не було предметом судового розгляду, таке питання може бути вирішено в позасудовому порядку відповідно до статті 8 Закону України «Про виконавче провадження».

На виконання постанови Донецького окружного адміністративного суду 07 грудня 2010 року відновлено виконавче провадження з виконання претензії №1911 від 23 березня 2001 року (постанова головного державного виконавця відділу державної виконавчої служби Селидівського міського управління юстиції від 07 лютого 2011 року).

Постановою начальника відділу державної виконавчої служби Селидівського міського управління юстиції від 16 травня 2011 року, прийнятої за результатами перевірки законності виконавчих проваджень про стягнення на користь публічного акціонерного товариства «Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча» з Селидівської виправної колонії №82, скасовано усі постанови про відкриття виконавчого провадження від 05 червня 2008 року та постанови про відновлення виконавчого провадження від 07 лютого 2011 року, 11 березня 2011 року та 23 березня 2011 року, зокрема про відновлення виконавчого провадження з виконання претензії №1911 від 23 березня 2001 року; зобов'язано державного виконавця винести постанови про відмову у відкритті виконавчого провадження відповідно до вимог пункту 2 статті 26 Закону України «Про виконавче провадження».

17 травня 2011 року головним державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Селидівського міського управління юстиції винесено постанову про відмову в прийнятті до провадження виконавчого документа та у відкритті виконавчого провадження з примусового виконання претензії №1911 від 23 березня 2001 року на підставі пункту 2 частини першої статті 26 Закону України «Про виконавче провадження» оскільки платіжні вимоги та визнані претензії не вказані в переліку виконавчих документів, які підлягають примусовому виконанню органами державної виконавчої служби, а також виконавчий документ повинен бути оригіналом.

Вирішуючи спір та відмовляючи у задоволенні позову, суди попередніх інстанцій виходили з того, що платіжні вимоги, акцептовані платником, не є виконавчим документом згідно із вимогами Закону України «Про виконавче провадження», тому оскаржувана постанова не підлягає скасуванню.

Перевіривши правильність застосування судами норм матеріального й процесуального права, правової оцінки обставин справи колегія суддів приходить до висновку про те, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку визначено Законом України «Про виконавче провадження».

Як встановлено постановою Донецького окружного адміністративного суду 07 грудня 2010 року, яка набрала законної сили, у відповідача були відсутні законні підстави для винесення постанови про повернення виконавчого документу, а питання правомірності відкриття виконавчого провадження вирішується відповідно до Закону України «Про виконавче провадження».

Частиною першою статті 83 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що контроль за своєчасністю, правильністю і повнотою виконання рішень державним виконавцем здійснюють начальник відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, а також керівник вищестоящого органу державної виконавчої служби.

Як встановлено судами попередніх інстанцій за результатами перевірки законності виконавчих проваджень 16 травня 2011 року начальником відділу державної виконавчої служби винесено постанову про скасування постанови про відкриття виконавчого провадження та відновлення виконавчого провадження по примусовому виконанню претензій у зв'язку з їх невідповідністю вимогам Закону України «Про виконавче провадження».

Частиною другою статті 3 Закону України «Про виконавче провадження» у редакції чинній на час відкриття виконавчого провадження у червні 2008 року, передбачено перелік виконавчих документів, які підлягають виконанню державною виконавчою службою: виконавчі листи, що видаються судами, та накази господарських судів, у тому числі на підставі рішень третейського суду;

ухвали, постанови судів у цивільних, господарських, адміністративних та кримінальних справах у випадках, передбачених законом;

судові накази;

виконавчі написи нотаріусів;

посвідчення комісій по трудових спорах, що видаються на підставі відповідних рішень цих комісій;

постанови органів (посадових осіб), уповноважених розглядати справи про адміністративні правопорушення у випадках, передбачених законом;

рішення органів державної влади, прийняті з питань володіння і користування культовими будівлями та майном;

постанови державного виконавця про стягнення виконавчого збору, витрат на проведення виконавчих дій та накладення штрафу;

рішення інших органів державної влади у випадках, якщо за законом їх виконання покладено на державну виконавчу службу;

рішення Європейського суду з прав людини з урахуванням особливостей, передбачених Законом України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини».

Таким чином претензія (відповідь про визнання претензії) не входить до переліку виконавчих документів, примусове виконання яких здійснюється органами виконавчої служби.

Відповідно до частини першої статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець відкриває виконавче провадження на підставі виконавчого документа.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 26 Закону України «Про виконавче провадження», в редакції чинній на час винесення оскаржуваної постанови, державний виконавець відмовляє у відкритті виконавчого провадження у разі неподання виконавчого документа, зазначеного у статті 17 цього Закону, та неподання заяви про відкриття виконавчого провадження у випадках, передбачених цим Законом.

З огляду на викладені обставини та вимоги закону відповідачем обґрунтовано винесено постанову про відмову у відкритті виконавчого провадження з примусового виконання претензії після проведення перевірки законності виконавчого провадження й висновки судів попередніх інстанцій про безпідставність позовних вимог є правильними.

У обґрунтування касаційних вимог позивач посилався на те, що під час розгляду справи були надані докази відкриття виконавчого провадження у 2001 році, а саме відповідь Селидівського міського управління юстиції від 22 квітня 2008 року на скаргу позивача про бездіяльність та прохання відповідача направити на його адресу копії втрачених документів щодо виконання претензій. Проте такі докази не підтверджують відкриття виконавчого провадження у 2001 році. Також позивач у обґрунтування позовних і касаційних вимог не надав належних доказів відкриття виконавчого провадження по виконанню претензії № 1911 у 2001 році та повторного відкриття виконавчого провадження по її примусовому виконанню у червні 2008 року.

Судові рішення ухвалено з додержанням норм процесуального та матеріального права, передбачених статтею 229 Кодексу адміністративного судочинства України підстав для їх скасування та ухвалення нового судового рішення не вбачається.

Керуючись статтями 222, 223, 224, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча» залишити без задоволення, а постанову Донецького окружного адміністративного суду від 13 липня 2011 року та ухвалу Донецького апеляційного адміністративного суду від 23 серпня 2011 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі, і оскарженню не підлягає.

Судді:С.Є. Амєлін /підпис/ Я.Л. Іваненко /підпис/ М.Г. Кобилянський /підпис/