Справа № 172/967/15-а
Суддя: Філіппов Є. Є.
Дата ухвалення: 2015-12-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 172/967/15-а
Провадження № 2-а/172/25/15
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 грудня 2015 рокуВасильківський районний суд Дніпропетровської області в складі:

судді Філіппова Є.Є.

секретаря Сергійчик Л.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в сел. Васильківка справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 Пенсійного фонду України у Васильківському районі Дніпропетровської області до ОСОБА_2 про зміну формулювання причини звільнення з посади, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 Пенсійного фонду України у Васильківському районі Дніпропетровської області звернулось до суду з даним позовом 11.08.2015 року, 03.11.2015 представником позивача було надіслано до суду доповнення до позовної заяви. В обгрунтування позовних вимог зазначено, що

05.06.2015 року до управління Пенсійного фонду України у Васильківському районі Дніпропетровської області надійшла заява ОСОБА_2 про звільнення за власним бажанням на підставі ч.3 ст. 38 КЗпП України.

За змістом ст. 38 КЗпП України працівник має право розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк, попередивши про це власника або уповноважений ним орган письмово за два тижні.

Розірвання трудового договору і його правові підстави залежать від причин, які спонукають працівника до розірвання цього договору і які працівник визначає самостійно.

Частина 3 ст. 38 передбачає, що працівник має право у визначений ним строк розірвати трудовий договір за власним бажанням, якщо власник або уповноважений ним орган не виконує законодавство про працю, умови колективного чи трудового договору.

У заяві про звільнення за власним бажанням в порядку частини 3 ст. 38-КЗиП України відповідач просила звільнити її 05.06.2015 року та зазначила причину «в звязку з систематичним порушенням строків виплати відпускних», однак, даний факт не підтвердив ні письмовими доказами, ні іншими доводами.

ОСОБА_1 порушень законодавства про працю чи трудового договору не встановлено, факт систематичного порушення строків виплати заробітної плати за час щорічної відпустки не підтверджено, тому твердження відповідача про порушення вимог законодавства про працю є безпідставними та необгрунтовними.

Постановою Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 20 лютого 2013 р. у справі № 6-157цс12 встановлено, що в разі якщо вказані працівником причини звільнення - порушення працедавцем законодавства про працю (ч. 3 ст. 38 зазначеного Кодексу) - не підтверджуються або працедавцем не визнаються, останній не має права самостійно змінювати правову підставу розірвання трудового договору на ч. 1 ст. 38 КЗпП України.

ОСОБА_1 05.06.2015 звільнено ОСОБА_2 з посади головного спеціаліста відділу виконання бюджету за власним бажанням за частиною 3 статті 38 КЗпП України наказом № 21-ОС від 05 червня 2015 року, виплачено компенсацію за невикористану частину відпустки, вказано, що посилання на ч.З ст. 38 КЗпП України є безпідставними та необгрунтованими.

Відповідно до Положення про управління Пенсійного фонду України в районах, містах, районах у містах, а також у містах та районах, затвердженого Постановою правління Пенсійного фонду України від 22.12.2014 року № 28-2 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 15.01.2015 за № 41/26486, ОСОБА_1 є територіальним органом Пенсійного фонду України, підпорядковується Фонду та безпосередньо головному управлінню Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, забезпечує ведення бухгалтерського обліку з виконання бюджету, кошторису видатків на утримання управління.

Фінансування витрат на утримання апарату управління здійснюється Пенсійним фондом України через головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області.

Відповідно до ст. 115 КЗпП України заробітна плата працівникам ОСОБА_1 протягом усього періоду роботи ОСОБА_3 з 05.07.2010 року по 05.06.2015 року виплачувалась два-три рази на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, без жодного випадку порушення строку виплати.

Заробітна плата за час щорічної відпустки ОСОБА_2 з виплатою матеральної допомоги на оздоровлення у розмірі середньомісячної заробітної плати:

з 25.06.2012 по 25.07.2012р. виплачена 22.06.2012 року; з 04.06.2013 по 19.06.2013р. виплачена 31.05.2013 року; з 17.07.2013 по 30.07.2013р. виплачена 16.07.2013 року; з 17.07.2014 по 15.08.2014р. виплачена 15.07.2014 року; з 05.05.2015 по 05.06.2015р. виплачена 06.05.2015 року.

Фінансування витрат на виплату заробітної плати, в тому числі і за час щорічної відпустки, здійснюється головним управлінням Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області. Перерахування коштів до банківської установи для їх зарахування на персональні картки працівників здійснюється ОСОБА_1 протягом одного банківського дня.

Відповідно до норм частини З статті 235 КЗпП України у разі визнання формулювання причини звільнення неправильним або таким, що не відповідає чинному законодавству, у випадках, коли це не тягне за собою поновлення працівника на роботі, орган, який розглядає трудовий спір, зобов'язаний змінити формулювання і вказати в рішенні причину звільнення у точній відповідності з формулюванням чинного законодавства та з посиланням на відповідну статтю (пункт) закону.

В зв'язку з чим, позивач просить змінити формулювання причини звільнення з посади головного спеціаліста відділу виконання бюджету, бухгалтерського оліку та звітності управління Пенсійного фонду України у Васильківському районі Дніпропетровської області ОСОБА_2 із «звільнити за власним бажанням, частиною третьою статті 38 КЗпП України» на «звільнити за власним бажанням, частиною першою статті 38 КЗпП України» в трудовій книжці та в наказі від 05.06.2015 року № 20-00 «Про звільнення ОСОБА_3 А.».

В судовому засіданні представник позивача обставини викладені в позові підтримала, просила задовольнити вимоги в повному обсязі.

Представник відповідача ОСОБА_3 в судовому засіданні позов не визнав надав до суду письмові заперечення проти позову, посилаючись на безпідставність вимог та пропущення позивачем строків позовної давності.

Суд, заслухавши осіб, які приймають участь у справі, дослідивши матеріали даної справи, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.17 КАС України спори з приводу прийняття громадянина на публічну службу, її проходження та звільнення з неї розглядаються в порядку адміністративного судочинства.

Відповідач ОСОБА_2 перебувала у трудових відносинах із позивачем ОСОБА_1 Пенсійного фонду України у Васильківському районі Дніпропетровської області. Відповідно до наказу від 05.06.2015 року № 21-ОС ОСОБА_2 була звільнена із займаної посади за власним бажанням за ч.3ст. 38 КЗпП України, що підтверджено матеріалами справи та не заперечується сторонами.

Викладене свідчить про перебування відповідача ОСОБА_2 на публічній службі, у зв'язку з цим вимоги позивача стосуються проходження та звільнення з публічної служби (п.15 ч.1 ст.3 КАС України).

У зв'язку з цим, суд вважає необхідним розглянути вказану справу в порядку адміністративного судочинства з застосуванням відповідних норм Кодексу адміністративного судочинства та Кодексу законів про працю України.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Як вбачається з матеріалів справи, 05.06.2015 року до управління Пенсійного фонду України у Васильківському районі Дніпропетровської області надійшла заява ОСОБА_2 про звільнення за власним бажанням на підставі ч.3 ст. 38 КЗпП України.

У заяві про звільнення за власним бажанням в порядку частини 3 ст. 38-КЗиП України ОСОБА_2 просила звільнити її 05.06.2015 року та зазначила причину «в звязку з систематичним порушенням строків виплати відпускних».

Наказом № 21-ОС від 05 червня 2015 року ОСОБА_2 звільнено з посади головного спеціаліста відділу з призначення пенсій за власним бажанням за частиною 3 статті 38 КЗпП України з виплатою компенсації за невикористану частину відпустки.

Відповідно до ч.1. 2 ст. 115 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів. У разі коли день виплати заробітної плати збігається з вихідним, святковим або неробочим днем, заробітна плата виплачується напередодні.

Відповідно до ч.4 ст. 115 КЗпП України заробітна плата працівникам за весь час щорічної відпустки виплачується не пізніше ніж за три дні до початку відпустки.

Між тим, судом встановлено, що заробітна плата за час щорічних відпусток ОСОБА_4 за період :

з 25.06.2012 по 25.07.2012р. нарахована в розмірі 2095J5 грн. та виплачена 22.06.2012 року, на особистий картковий рахунок перераховано 3000.00 грн. (визначений законом строк виплати 21.06.2012 року);

з 04.06.2013 по 19.06.2013р. нарахована в розмірі 1264.37 грн. та виплачена 31.05.2013 року, на особистий картковий рахунок перераховано 3800.99 грн. (визначений законом строк виплати 31.05.2013 року);

з 17.07.2013 по 30.07.2013р. нарахована в розмірі 1107.77 грн. та виплачена 16.07.2013 року, на особистий картковий рахунок перераховано 3570.00 грн. (визначений законом строк виплати 12.07.2013 року);

з 17.07.2014 по 15.08.2014р. нарахована в розмірі 2686,85 грн. та виплачена 15.07.2014 року, на особистий картковий рахунок перераховано 4800,00 грн.(визначений законом строк виплати 11.07.2014 року);

з 05.05.2015 по 05.06.2015р. нарахована в розмірі 2592,22 грн. та виплачена 06.05.2015 року, на особистий картковий рахунок перераховано 4000,00 грн. (визначений законом строк виплати 30.04.2015 року).

Стаття 38 КЗпП України зобов'язує роботодавця звільнити працівника в строки, про які працівник просить, також за наявності інших поважних причин. Крім того, роботодавець зобов'язаний звільнити також працівника за власним бажанням у строки, які вказав сам працівник, якщо власник або уповноважений ним орган не виконує законодавство про працю або умови колективного чи трудового договору з цих питань.

За змістом статті 38 КЗпП України працівник має право з власної ініціативи в будь-який час розірвати укладений з ним на невизначений строк трудовий договір. При цьому строк розірвання трудового договору і його правові підстави залежать від причин, які спонукають працівника до його розірвання і які працівник визначає самостійно. У разі, якщо вказані працівником причини звільнення - порушення роботодавцем трудового законодавства (частина третя статті 38 КЗпП України) - не підтверджуються або роботодавцем не визнаються, останній не має права самостійно змінювати правову підставу розірвання трудового договору на звільнення за власним бажанням без посилання на частину третю статті 38 КЗпП України.

Вказана позиція висловлена у постанові Верховного суду України від 22.05.2013 року у справі №6-34 цс-13, що у відповідності до ст.360-7 ЦПК України є обов"язковою для застосування усіма судами України.

Зазначено постановою Верховного суду України також висловлено обов"язкову для виконання усіма судами правову позицію про те, що для визначення правової підстави розірвання трудового договору за частиною третьою статті 38 Кодексу законів про працю України значення має сам лише факт порушення роботодавцем законодавства про працю, що спонукало працівника до розірвання трудового договору з власної ініціативи, а не поважність чи неповажність причини такого порушення та його істотність.

Суд не приймає до уваги позицію представника позивача стосовно того, що відповідно до ст. 47 Бюджетного кодексу України передбачено, що відповідно до затвердженого розпису бюджету розпорядники бюджетних коштів одержують бюджетні асигнування, що є підставою для затвердження кощторисів. Порядок складання кошторисів бюджетних установ встановлено постановою Кабінету Міністрів України від 22.02.2002 року № 228 «Про затвердження Порядку складання, розгляду, затвердження та основних вимог до виконання кошторисів бюджетних установ», пункт 22 якої передбачає: «Показники видатків бюджету та надання кредитів з бюджету, що включаються до проекту кошторису, повинні бути обґрунтовані відповідними розрахунками за кожним кодом економічної класифікації видатків або класифікації кредитування бюджету і деталізовані за видами та кількістю товарів (робіт, послуг) із зазначенням вартості за одиницю».

Згідно графіку відпусток працівників управління на 2015 рік щорічна відпустка ОСОБА_2 запланована на травень 2015 року. Відповідно до кошторису видатків управління на 2015 рік кошти на оплату щорічної відпустки ОСОБА_2 з виплатою матеріальної допомоги на оздоровлення затверджено на травень 2015 року. Виплату здійснено 06 травня 2015 року, можливості виплатити заробітну плату за час відпустки в інші календарні місяці ОСОБА_1 не мало змоги.

Однак реалізація особою права, що повязане з отриманням бюджетних коштів, яке базується на спеціальних та чинних на час виникнення спірних правовідносин нормативно-правових актів національного законодавства, не може бути поставлена у залежність від бюджетних асигнувань. Така позиція Європейського суду з прав людини, викладена у рішенні у справі «Кечко проти України».

З огляду на наведене, суд вважає, що встановлені в судовому засіданні порушення трудового законодавства надавали відповідачу право на подання заяви на звільнення з роботи на підставі ч.3 ст.38 КЗпП України, що зобов"язувало позивача провести звільнення виключно за ч.3 тс.38 КЗпП України.

На підставі викладеного, керуючись ст.38, 115 КЗпП України, Законом України « Про відпустки», ст.ст. 6, 9, 11, 17, 72, 90,94,104, 158-163, 167, 185, 186 КАС України, суд-

П О С Т А Н О В И В:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 Пенсійного фонду України у Васильківському районі Дніпропетровської області до ОСОБА_2 про зміну формулювання причини звільнення з посади - відмовити.

Постанова суду може бути оскаржена до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги через Васильківський районний суд Дніпропетровської області.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня проголошення постанови. Якщо судом у відповідності до частини 3 статті 160 КАС України було проголошено вступну та резолютивну частину постанови, а також в разі прийняття постанови у письмовому провадженні, апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя: