Справа № 826/23419/15
Суддя: Келеберда В.І.
Дата ухвалення: 2015-12-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

09 грудня 2015 року № 826/23419/15

Суддя Окружного адміністративного суду міста Києва Келеберда В. І., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1
до Апарату Верховної Ради України
про визнання протиправними дій, зобов'язати вчинити дії

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до суду з позовом до Апарату Верховної Ради України (далі - відповідач) з вимогами про визнання протиправними дії відповідача щодо відмови в нарахуванні позивачу та виплати компенсації за невикористані відпустки; зобов'язання Апарат Верховної Ради України провести нарахування та виплатити позивачу компенсації за невикористані дні щорічних основних відпусток, стягнути з відповідача на користь позивача грошову компенсацію за невикористані дні щорічних основних відпусток.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на положення Конституції України, Кодексу законів про працю України, Закону України «Про державну службу», Закону України «Про відпустки» та зазначає, що відповідач безпідставно відмовляється нараховувати та виплачувати позивачу передбачену чинним законодавством компенсацію за невикористану основну відпустку.

26.11.2015 року позивачем подано заяву про зміну (уточнення) позовних вимог відповідно до якої позивач також просить суд стягнути з відповідача грошову компенсацію за невикористані дні щорічних відпусток та зобов'язати останнього перерахувати зазначені виплати на картковий рахунок позивача, а саме НОМЕР_1, відкритого в ПАТ КБ "ПриватБанк".

В судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги у повному обсязі.

Представник відповідача проти позову заперечував з підстав викладених в письмових запереченнях, що долучені до матеріалів справи. Заперечуючи проти позовних вимог відповідач вказував про відсутність підстав для здійснення заявлених позивачем виплат у зв'язку зі звільненням ОСОБА_1 зав власним бажанням, а також з огляду на подання народного депутата України в якому зазначено про «не виплачувати компенсацію за невикористану відпустку ОСОБА_1».

Також представник відповідача в судовому засіданні клопотав про залишення адміністративного позову без розгляду, посилаючись на пропуск строку звернення до суду за захистом прав.

В судовому засіданні з урахуванням положень ч. 4 ст. 122 Кодексу адміністративного судочинства України судом оголошено по розгляд справи в порядку письмового провадження.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, заслухавши пояснення позивача та представника відповідача всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд м. Києва, -

ВСТАНОВИВ:

Як вбачається з матеріалів справи, відповідно до Розпорядження Керівника Апарату Верховної Ради України ОСОБА_1 на підставі подання народного депутата України ОСОБА_4 та заяви позивача зараховано з 01.04.2013 року на посаду помічника-консультанта народного депутата України ОСОБА_4 на час його депутатських повноважень з поширенням дії Закону України «Про державну службу».

Розпорядженням Керівника Апарату Верховної Ради України від 04.09.2014 року № 5160 позивача звільнено із займаної посади за угодою сторін (п. 1 статті 36 КЗпП України).

Пунктом 2 вказаного Розпорядження визначено відділу бухгалтерського обліку, фінансів, планування та контролю Управління справами Апарату Верховної Ради України провести виплату компенсації за 42,5 календарних дні невикористаної основної відпустки у межах фонду, встановленого народному депутату України ОСОБА_4 для оплати праці помічників-консультантів відповідно до статті 34 Закону України «Про статус народного депутата України».

01.09.2014 року позивач звернувся із заявою до Апарату Верховної ради України провести виплату конденсації за невикористану відпустку.

Листом від 09.09.2014 року № 9-1-15/1135 позивачу відмовлено у виплаті компенсації за невикористану відпустку у зв'язку із відсутністю із відсутністю економії фонду оплати праці.

Позивач вважає безпідставною відмову відповідача у виплаті компенсації за невикористану відпустку у зв'язку з чим звернувся до суду за захистом своїх прав та інтересів.

Оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 3 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі - КАС України) у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до положень ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статус (права, обов'язки і відповідальність) народного депутата України у Верховній Раді України та за її межами, правові і соціальні гарантії здійснення народним депутатом України своїх депутатських повноважень визначені Законом України "Про статус народного депутата України" від 17.11.1992 року № 2790-ХІІ (далі - Закон № 2790-ХІІ).

Відповідно до частини 1 ст. 34 Закону № 2790-ХІІ, встановлено, що народний депутат може мати до тридцяти одного помічника - консультанта, правовий статус і умови діяльності яких визначаються цим та іншими законами та прийнятим відповідно до них Положенням про помічника - консультанта народного депутата, яке затверджується Верховною Радою України.

За приписами абзацу третього частини третьої ст. 34 Закону №2790-ХІІ, на чотирьох помічників - консультантів народного депутата поширюється дія Закону України "Про державну службу", їм присвоюється не вище ніж сьомий ранг держави службовця четвертої категорії, вони прикріплюються для кадрового та фінансового обслуговування до Апарату Верховної Ради України або виконавчих апаратів органів місцевого самоврядування.

Частиною 1 розділу І Положення про Апарат Верховної Ради України, затвердженого Розпорядженням Голови Верховної Ради України від 25 серпня 2011 року №769 (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), Апарат Верховної Ради України (далі - Апарат) є постійно діючим органом, який здійснює правове, наукове, організаційне, документальне, інформаційне, експертно-аналітичне, фінансове і матеріально-технічне забезпечення діяльності Верховної Ради України, її органів та народних депутатів України.

Відповідно до пункту 23 частини 7 розділу II Положення про Апарат Верховної Ради України передбачено, що до основних напрямів діяльності Апарату належать організація та здійснення роботи з кадрового обслуговування працівників Апарату, народних депутатів України, їх помічників-консультантів.

Статтею 45 Конституції України передбачено, що кожен хто працює має право на відпочинок. Це право забезпечується наданням днів щотижневого відпочинку, а також оплачуваної щорічної відпустки, встановленням скороченого робочого дня щодо окремих професій і виробництв, скороченої тривалості роботи у нічний час.

Частиною 1 статті 83 Кодексу законів про працю України передбачено, що у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину - інваліда з дитинства підгрупи А I групи.

Відповідно до ч. 1 ст. 116 Кодексу законів про працю України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

Судом враховано, що відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» від 24 грудня 1999 року N 13, розглядаючи спори про виплату грошової компенсації за невикористану відпустку, необхідно виходити з того, що згідно зі ст. 83 КЗпП вона може бути стягнена на вимогу працівника за всі дні невикористаної ним основної й додаткової щорічної відпустки та додаткової відпустки для працівників, які мають дітей (ст. 182-1 КЗпП), тільки в разі звільнення його з роботи.

Як вказувалось вище та не заперечувалось відповідачем при звільненні позивача з посади помічника-консультанта народного депутата України, ним була подана заява до Апарату Верховної ради України про проведення виплати компенсації за невикористану відпустку за 42.5 дні.

При цьому суд наголошує, що чинним законодавством не передбачено обмеження у виплаті компенсації за невикористану відпустку у зв'язку із відсутністю економії фонду оплати праці або отриманні згоди народного депутата України.

Обґрунтованих підстав недотримання положень 83 Кодексу законів про працю України в частині невиплати позивачу компенсації за невикористані відпустки під час перебування позивача на посаді помічника-консультанта народного депутата України відповідачем не надано.

Згідно з ч. 1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Захист прав здійснюється у разі їх порушення. З цього слідує, що під час розгляду кожної справи суд повинен встановити чи має місце порушення прав позивача, адже без цього не можна виконати завдання судочинства. Якщо позивач не довів факту порушення особисто своїх прав, то навіть у разі, якщо дії суб'єкта владних повноважень є протиправними, підстав для задоволення позову немає. Звернення до суду є способом захисту порушених суб'єктивних прав, а не способом відновлення законності та правопорядку у публічних правовідносинах.

Враховуючи, що відповідачем при звільненні позивача порушено трудові права ОСОБА_1 в частині безпідставної відмови у виплаті компенсації за невикористані відпустки, суд вважає за доцільне задовольнити адміністративний позов та визнати протиправними дії Апарату Верховної Ради України в частині відмови в нарахуванні та виплати компенсації за невикористані відпустки та зобов'язати Апарат Верховної Ради України провести нарахування та виплатити позивачу компенсації за невикористані дні щорічних основних відпусток на картковий рахунок позивача.

Вимога позивача про стягнення з відповідача на користь позивача грошової компенсації за невикористані дні щорічних основних відпусток взаємовиключається із попередньою вимогою в частині зобов'язання вчинення дій, а тому задоволенню не підлягає.

Стосовно клопотання представника відповідача про залишення адміністративного позову без розгляду у зв'язку із пропущенням ОСОБА_1 строку звернення до суду, суд вказує про наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 99 Кодексу адміністративного судочинства України адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів (ч. 2 ст. 99 КАС України).

Тобто, Кодексом адміністративного судочинства України встановлено загальний строк звернення до суду який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

При цьому спеціальний строк звернення до суду за захистом прав при оплаті праці в тому числі і стягненні компенсації за невикористані щорічні відпустки передбачені приписами частин 2 статті 233 Кодексу законів про працю України відповідно до якої у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

З огляду на те, що позивач не обмежений будь-яким строком звернення до суду за захистом прав в частині визнання протиправними дії відповідача щодо відмови в нарахуванні позивачу та виплати компенсації за невикористані відпустки та зобов'язання Апарат Верховної Ради України провести нарахування та виплатити позивачу компенсації за невикористані дні щорічних основних відпусток, суд вважає безпідставним та таким, що не підлягає задоволенню клопотання відповідача про залишення адміністративного позову без розгляду.

Оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному та об'єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, Окружний адміністративний суд міста Києва, з урахуванням вимог встановлених частиною другою статті 19 Конституції України та частиною третьою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, виходячи з аналізу положень чинного законодавства та доказів, наявних у матеріалах справи, вважає адміністративний позов ОСОБА_1 таким, що підлягає задоволенню.

Враховуючи викладене, керуючись статями 69, 70, 71, 128, 158 - 163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Задовольнити адміністративний позов .

2. Визнати протиправними дії Апарату Верховної Ради України щодо відмови в нарахуванні та виплати ОСОБА_1 компенсації за невикористані відпустки.

3. Зобовязати Апарат Верховної Ради України провести нарахування та виплатити ОСОБА_1 компенсації за невикористані дні щорічних основних відпусток шляхом перерахування виплат на картковий рахунок ОСОБА_1, НОМЕР_1 в ПАТ КБ "ПриватБанк".

.

Постанова набирає законної сили згідно ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими ст. ст. 185 -187 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя В. І. Келеберда