Справа № 826/6233/15
Суддя: Іщук І.О.
Дата ухвалення: 2015-12-08 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

08 грудня 2015 року м. Київ № 826/6233/15

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі колегії суддів: головуючого судді Іщука І.О., суддів Погрібніченко І.М., Шулежко В.П., при секретарі судового засідання Мині І.І., ознайомившись у відкритому судовому засіданні із заявою про відвід суддів у справі

за позовомОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4
до третя особа:Національного банку України, Фонду гарантування вкладів фізичних осіб Уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ "Банк "Таврика" Караченцев Артем Юрійович
провизнання протиправними дій, зобов'язання вчинити дії,
за участю представників сторін:

позивачі: ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4

від відповідача: Залевський В.О., Шевченко Ю.А.

від третьої особи: не з'явився.

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 звернулися до Окружного адміністративного суду м. Києва з позовом до Національного банку України, Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, третя особа: Уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ «Банк «Таврика» Караченцев Артем Юрійович про визнання протиправними дій, зобов'язання вчинити дії.

Ухвалою Окружного адміністративного суду м. Києва від 15.05.2015 р. відкрито провадження у справі та призначено попередній судовий розгляд справи.

В судовому засіданні 03.06.2015 р. судом закінчено підготовче провадження у справі.

Ухвалою Окружного адміністративного суду м. Києва від 19.06.2015 р. позовну заяву залишено без розгляду.

Ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 15.10.2015 р. апеляційну скаргу ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 - задоволено.

Ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 19 червня 2015 року - скасовано. Справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 до Національного банку України, Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, третя особа - Уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ "Банк "Таврика" Караченцев Артем Юрійович про визнання дій та бездіяльності протиправними, відшкодування матеріальної шкоди направлено до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Ухвалою суду від 02.11.2015 р. суддею прийнято справу до свого провадження та призначено судовий розгляд справи.

В судовому засіданні 08.12.2015 р. позивачами подано заяву про відвід суддів Окружного адміністративного суду м. Києва Іщука І.О., Погрібніченка І.М., Шулежка В.П. Заява обґрунтована тим, що вказана колегія суддів вже брала участь у вирішенні справи № 826/6233/15 в суді першої інстанції та приймала рішення у даній справі, яке в подальшому було скасовано Київським апеляційним адміністративним судом, що на думку позивачів, має ознаки кримінального правопорушення згідно із ст. 375 Кримінального кодексу України «постановлення суддею завідомо неправосудної ухвали», чим було порушено права позивачів. У зв'язку із наведеним позивачі вважають, що колегія суддів у даному складі не може брати участі у новому розгляді цієї ж справи, оскільки, на їх думку, ставлення колегії суддів до них є упередженим.

В судовому засіданні позивачі підтримали подану заяву.

Представники відповідача 1, 2 заперечували проти задоволення заяви про відвід суддів.

Представник третьої особи в судове засідання не з'явився, про час, дату та місце судового розгляду справи був повідомлений належним чином, докази чого містяться в матеріалах справи. Про причини неявки не повідомив.

Ознайомившись із заявою позивачів, суд вважає її необґрунтованою, безпідставною та такою, що не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Згідно ч. 1 статті 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Статтею 124 Конституції України визначено, що правосуддя в Україні здійснюється виключно судами.

Відповідно до статті 8 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 7 липня 2010 року N 2453-VI (надалі - Закон № 2453-VI) ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи в суді, до підсудності якого вона віднесена процесуальним законом.

За визначенням ч. 1 ст. 28 Кодексу адміністративного судочинства України суддя, який брав участь у вирішенні адміністративної справи в суді першої інстанції, не може брати участі у вирішенні цієї ж справи в судах апеляційної і касаційної інстанцій, у перегляді справи Верховним Судом України, а також у новому її розгляді у першій інстанції після скасування попередньої постанови або ухвали про закриття провадження в адміністративній справі.

Відповідно до частині першої та другої ст. 162 цього ж Кодексу при вирішенні справи по суті суд може задовольнити адміністративний позов повністю або частково чи відмовити в його задоволенні повністю або частково. У разі задоволення адміністративного позову суд може прийняти постанову про:

1) визнання протиправними рішення суб'єкта владних повноважень чи окремих його положень, дій чи бездіяльності і про скасування або визнання нечинним рішення чи окремих його положень, про поворот виконання цього рішення чи окремих його положень із зазначенням способу його здійснення;

2) зобов'язання відповідача вчинити певні дії;

3) зобов'язання відповідача утриматися від вчинення певних дій;

4) стягнення з відповідача коштів;

5) тимчасову заборону (зупинення) окремих видів або всієї діяльності об'єднання громадян;

6) примусовий розпуск (ліквідацію) об'єднання громадян;

7) примусове видворення іноземця чи особи без громадянства за межі України;

8) визнання наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб'єкта владних повноважень.

Відповідно до ч. 1 ст. 158 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення, яким суд вирішує спір по суті, викладається у формі постанови.

Суд вважає за необхідне зазначити, що право на подання заяви про відвід судді є однією з гарантій законності здійснення правосуддя і об'єктивності та неупередженості розгляду справи, оскільки статтею 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини закріплено основні процесуальні гарантії, якими може скористатися особа при розгляді її позову в національному суді і до яких належить розгляд справи незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Отже, відповідно до ч. 2 ст. 27 Кодексу адміністративного судочинства України суддя відводиться також за наявності обставин, встановлених статтею 28 цього Кодексу. Згідно статті 28 Кодексу адміністративного судочинства України суддя, який брав участь у вирішенні адміністративної справи в суді першої інстанції, в тому числі не може брати участі у вирішенні цієї ж справи у новому її розгляді у першій інстанції після скасування попередньої постанови або ухвали про закриття провадження в адміністративній справі.

З урахуванням наведеного вище слід зазначити, що судом під час розгляду даної справи було прийнято рішення, яким залишено позовну заяву без розгляду, а не прийнято постанову по суті заявлених позовних вимог чи ухвалу про закриття провадження у справі, а, відтак, приймаючи участь у розгляді справи після направлення її Київським апеляційним адміністративним судом на новий розгляд, судом не порушено приписи положень ст. 28 Кодексу адміністративного судочинства України.

Що стосується припущення позивачів щодо упередженого ставлення колегії суддів при розгляді справи, у зв'язку з ухваленням рішення про залишення позовної заяви без розгляду (ухвала суду від 19.06.2015 р.) в справі, суд зазначає наступне.

Статтями 126, 129 Конституції України передбачено, що судді, при здійсненні правосуддя є незалежні і підкоряються тільки закону, вплив на них у будь - який спосіб забороняється.

Стаття 6 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод» встановлює право на справедливий судовий розгляд. Кожна людина при визначенні її громадських прав та обов`язків або при висуненні проти неї будь-якого обвинувачення, має право на справедливий і відкритий розгляд впродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом.

Щодо безсторонності, Європейський суд з прав людини висуває дві вимоги: по-перше, бути суб`єктивно вільним від упередженості чи зацікавленості у результаті розгляду справи, по-друге, бути об`єктивно безстороннім - тобто суд повинен гарантувати виключення будь-якого обґрунтованого сумніву стосовно його безсторонності. Щоб задовольнити ці вимоги, суд повинен відповідати суб`єктивному і об`єктивному тесту: безсторонність для цілей пункту 1 статті 6 Конвенції повинна визначатися суб`єктивним тестом, тобто на підставі особистого переконання окремого судді в даній справі, і за об`єктивним тестом, тобто з`ясування, чи має суддя гарантії, достатні для виключення будь-якого законного сумніву стосовно його безсторонності.

Крім того, суд вважає за необхідне зазначити, що згідно «Рекомендацій CM/Rec (2010)12 Комітету Міністрів Ради Європи, державам-членам щодо суддів: незалежність, ефективність та обов'язки», яка ухвалена Комітетом Міністрів Ради Європи 17.11.2010 р., визначено, що:

- незалежність суддів гарантується незалежністю судової влади загалом, це є основним принципом верховенства права;

- судді повинні мати необмежену свободу щодо неупередженого розгляду справ відповідно до законодавства та власного розуміння фактів;

- судді повинні мати достатні повноваження та змогу їх здійснювати для виконання своїх обов'язків, підтримання юрисдикції та гідності суду.

Відповідно частин 1 - 3 статті 30 Кодексу адміністративного судочинства України за наявності підстав, зазначених у статтях 27 - 29 цього Кодексу, суддя, секретар судового засідання, експерт, спеціаліст, перекладач зобов'язані заявити самовідвід. За цими ж підставами їм може бути заявлено відвід особами, які беруть участь у справі. Відвід повинен бути вмотивований і заявлений до початку судового розгляду адміністративної справи по суті у письмовій формі з обґрунтуванням підстав для відводу.

Статтями 27, 28 Кодексу адміністративного судочинства України визначено вичерпний перелік підстав для відводу (самовідводу) судді.

Відповідно до ст. 30 Кодексу адміністративного судочинства України відвід (самовідвід) повинен бути вмотивований з обґрунтуванням підстав для відводу.

Однією з процесуальних гарантій реалізації завдань адміністративного судочинства і ухвалення законних та обґрунтованих рішень у адміністративних справах є інститут відводу судді, що має на меті відсторонення від участі у справі суддів, щодо неупередженості яких є сумніви.

Стаття 27 Кодексу адміністративного судочинства України передбачає, що суддя не може брати участь у розгляді справи і відводиться, на ряду з іншим і за наявності інших обставин, які викликають сумнів у неупередженості судді.

Важливу роль у розробці критеріїв неупередженості (тобто безсторонності), як складової права на справедливий судовий розгляд відіграє практика Європейського суду з прав людини (надалі - ЄСПЛ), у контексті якої повинна формуватися національна судова практика.

Стаття 6 ЄСПЛ відноситься до сфери цивільного судочинства. При цьому ключовими її положеннями є право кожного при визначенні його цивільних прав та обов'язків на справедливий публічний розгляд справи протягом розумного строку незалежним та безстороннім судом, створеним на підставі закону. Виходячи з наявної практики ЄСПЛ, можна констатувати, що він вцілому визначив концептуальні підходи до тлумачення ст. 6 ЄСПЛ, представивши не лише змістовні характеристики неупередженості, але й її суб'єктивні та об'єктивні компоненти.

Так, у справі «П'єрсак проти Бельгії» ЄСПЛ висловив позицію, згідно з якою, незважаючи на той факт, що безсторонність зазвичай означає відсутність упередженості, її відсутність або, навпаки, наявність може бути перевірено різноманітними способами. У даному контексті, можна провести розмежування між суб'єктивним підходом, який відображає особисте переконання даного судді у конкретній справі, та об'єктивним підходом, який визначає, чи були достатні гарантії, щоб виключити будь-які сумніви з цього приводу. Таким чином, на основі вищезазначеного, слід зробити висновок, що при оцінці безсторонності суду слід розмежовувати суб'єктивний та об'єктивний аспект.

Щодо суб'єктивної складової даного поняття, то у справі «Хаушильд проти Данії» зазначається, що ЄСПЛ потрібні докази фактичної наявності упередженості судді для відсторонення його від справи. Причому суддя вважається безстороннім, якщо тільки не з'являються докази протилежного. Таким чином, існує презумпція неупередженості судді, а якщо з'являються сумніви щодо цього, то для його відводу в ході об'єктивної перевірки має бути встановлена наявність певної особистої заінтересованості судді, певних його прихильностей, уподобань стосовно однієї зі сторін у справі. При цьому враховується думка сторін, однак вирішальними є результати об'єктивної перевірки.

Стосовно об'єктивної неупередженості у справі «Фей проти Австрії» ЄСПЛ вказав, що вона полягає у відсутності будь-яких законних сумнівів в тому, що її забезпечено та гарантовано судом, а для перевірки на об'єктивну неупередженість слід визначити, чи є факти, які не залежать від поведінки судді, що можуть бути встановлені та можуть змусити сумніватися у його неупередженості. Мова йде про ту довіру, яку суди у демократичному суспільстві, повинні апріорно викликати в учасників процесу.

Судом не встановлено та матеріалами справи не підтверджено обставини, які б дійсно викликали сумніви у неупередженості колегії суддів у справі при розгляді цієї адміністративної справи.

Наведені позивачами в заяві обставини ніяким чином не вказують на упередженість головуючого судді та членів судової колегії у даній справі, а є лише їх необґрунтованими припущеннями. Більш того, здійснення, відповідно до закону, процесуальної діяльності суддею в ході розгляду будь-якої справи, не може бути підставою для відводу цього судді з передбачених статтями 27, 28 Кодексу адміністративного судочинства України мотивів, оскільки не свідчить про наявність ознак необ'єктивності чи упередженості.

Враховуючи вищезазначене суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення заяви позивачів про відвід суддів.

Керуючись ст.ст. 29-31, 160, 165 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

У Х В А Л И В:

В задоволенні заяви про відвід суддів відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає. Заперечення проти неї може бути включене до апеляційної скарги на постанову суду, прийняту за наслідками розгляду справи.

Головуючий суддя І.О. Іщук

Судді І.М. Погрібніченко

В.П. Шулежко

Повний текст ухвали виготовлено 14.12.2015 р.