Справа № 22-а-9244/11
Суддя: Даценко Л. М.
Дата ухвалення: 2011-05-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 травня 2011 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Київської області у складі:

головуючого судді Даценко Л.М.,

суддів Савченка С.І., Іванової І.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за апеляційною скаргою управління Пенсійного фонду України у Білоцерківському районі Київської області на постанову Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 30 березня 2009 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України у Білоцерківському районі Київської області про визнання дій неправомірними та стягнення недоплаченої щомісячної соціальної допомоги як дитині війни.

встановила:

У лютому 2009 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просив зобов'язати відповідача здійснити нарахування та виплатити йому, як дитині війни, щомісячної державної соціальної допомоги у розмірі 30 відсотків мінімальної пенсії за віком згідно ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» за серпень - вересень 2007 року в розмірі 123,02 грн., а з 01 жовтня 2007 року в розмірі 124, 53 грн.

Постановою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 30 березня 2009 року позов задоволено частково. Зобовязано відповідача провести перерахунок та виплату щомісячного підвищення до пенсійного забезпечення ОСОБА_1, відповідно до ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» в розмірі 30% від мінімальної пенсії за віком в розмірі згідно з вимогами ст.ст. 62, 58 відповідно Законів України «Про державний бюджет на 2007 та 2008 роки» починаючи з 01 грудня 2007 року та з 01 січня 2008 по 31 грудня 2008 року.

В апеляційній скарзі УПФУ у Білоцерківському районі Київської області просить скасувати постанову суду та прийняти нову про відмову в позові посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Перевіривши законність і обґрунтованість постанови суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з таких підстав.

Згідно ч. З ст. 22 Конституції України при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Згідно ч. 1 ст. 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Згідно преамбули Закону України "Про соціальний захист дітей війни" цей Закон установлює правовий статус дітей війни і визначає основи їх соціального захисту та гарантує їх соціальну захищеність шляхом надання пільг і державної соціальної підтримки.

Стаття 1 зазначеного Закону визначає терміни, згідно частини першої якої у цьому законі наведені нижче терміни вживаються в такому значенні: дитина війни - особа, яка є громадянином України та якій на час закінчення (2 вересня 1945 року) Другої світової війни було менше 18 років.

Статтею 6 зазначеного Закону передбачена державна соціальна підтримка дітей війни, за змістом якої дітям війни пенсії або щомісячне грошове утримання чи державна соціальна допомога, що виплачується замість пенсії, підвищуються на ЗО відсотків мінімальної пенсії за віком.

Розмір мінімальної пенсії за віком визначений ст. 28 Закону України Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування і відповідає встановленому законом прожитковому мінімуму.

Згідно ст. 7 цього Закону фінансове забезпечення державних соціальних гарантій, передбачених цим Законом, здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України.

По справі встановлено, що позивач перебуває на обліку в УПФУ у Білоцерківському районі Київської області, отримує пенсію за віком та має статус дитини війни і відповідно до ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» має право на державну соціальну допомогу у вигляді підвищення пенсії на ЗО відсотків мінімальної пенсії за віком.

Проте, така надбавка йому виплачувалась у значно меншому розмірі, оскільки підпунктом 2 пункту 41 розділу II "Внесення змін до деяких законодавчих актів України" Закону України "Про державний бюджет на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України", яким текст статті 6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни" був викладений в новій редакції, були звужені гарантовані Конституцією України та Законом України "Про соціальний захист дітей війни" права позивача на державну соціальну допомогу дітей війни у вигляді підвищення пенсії на ЗО відсотків мінімальної пенсії за віком.

Згідно пункту 2 Рішення Конституційного Суду України № 10-рп/2008 від 22.05.2008 року визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними) положення статті 67 розділу І, пунктів 2-4, 6-8, 10-18, підпункту 7 пункту 19, пунктів'20-22, 24-34, підпунктів 1-6, 8-12 пункту 35, пунктів 36-100 розділу II "Внесення змін до деяких законодавчих актів України" та пункту 3 розділу III "Прикінцеві положення" Закону України "Про державний бюджет на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України".

Згідно пункту 5 зазначеного Рішення положення Закону України "Про державний бюджет на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України", визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.

Приймаючи постанову про часткове задоволення позову, суд обґрунтовано виходив із засад пріоритетності законів над підзаконними актами та прийшов до правильного висновку про те, що відповідач, як орган, якому делеговано повноваження щодо призначення і виплати пенсій та доплат до них, повинен був діяти у відповідності з вимогами ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» і здійснити позивачеві відповідні нарахування, але у порушення вимог указаної статті таких нарахувань не проводив, чим і допустив протиправну бездіяльність.

Доводи відповідача щодо правомірності своїх дій з посиланням на відсутність бюджетних коштів для повної реалізації програми з доплат дітям війни обґрунтовано не взяті судом до уваги, оскільки питання фінансування цих видатків не виступає предметом даного спору. Проблеми надання бюджетних коштів відповідачу для виконання покладених на нього обов'язків у справах цієї категорії виходять за межі заявлених вимог і судом не розглядались.

Проте, колегія суддів не може погодитись з висновком суду в частині зобовязання відповідача нарахувати та виплатити на користь позивача щомісячну державну соціальну підтримку, як дитині війни, у вигляді підвищення пенсії на 30 відсотків мінімальної пенсії за віком з 01 грудня 2007 року та з 01 січня 2008 року, враховуючи положення ст. 99 КАС України. Рішення Конституційного Суду України № 10-рп/2008 від 22.05.2008 року та межі позовних вимог, останні підлягають задоволенню з 22 травня 2008 року.

Таким чином, постанова суду першої інстанції підлягає зміні в частині зобовязання відповідача проводити нарахування соціальної допомоги як дитині війни з 01 грудня 2007 року та з 01 січня 2008 року, стягнення заборгованості з 01 грудня 2007 року та з 01 січня 2008 року, оскільки суд першої інстанції по суті вирішив справу правильно, але помилково застосував норми матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 195, 197-198, 200-201, 205-206 КАС України, колегія суддів. -

постановила:

Апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України у Білоцерківському районі Київської області задовольнити частково.

Змінити постанову Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 30 березня 2009 року в частині періоду нарахування та стягнення соціальної допомоги як дитині війни з 01 грудня 2007 року та з 01 січня 2008 року.

Зобовязати Управління Пенсійного фонду України у Білоцерківському районі Київської області здійснити нарахування та виплатити ОСОБА_1 щомісячну державну соціальну підтримку, як дитині війни, у вигляді підвищення пенсії на 30 відсотків мінімальної пенсії за віком відповідно до ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» з 22 травня 2008 року з урахуванням виплачених сум за вказаний період.

В решті постанову залишити без змін.

Постанова набирає законної сили відповідно до ч. 5 ст. 254 КАС України та може бути оскаржена протягом двадцяти днів до Вищого адміністративного суду України після набрання незаконної сили.

Головуючий

Судді