Справа № 22-а-21125/11
Суддя: Даценко Л. М.
Дата ухвалення: 2011-09-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 вересня 2011 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Київської області у складі:

головуючого судді Даценко Л. М.,

суддів Савченка С. І., Іванової І. В.,

розглянувши в порядку письмового провадження в приміщенні Апеляційного суду Київської області адміністративну справу за апеляційною скаргою Управління Пенсійного фонду України у м. Білій Церкві Київської області на постанову Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 02 грудня 2009 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України у м. Білій Церкві Київської області про зобовязання провести перерахунок пенсії та стягнення недоотриманих коштів,

встановила:

У жовтні 2009 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом, в якому посилалася на те, що вона є інвалідом 2 групи з 09.03.1994 року внаслідок захворювання, пов»язаного з роботами по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, віднесена до осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, категорія 1, та одержує державну пенсію, додаткову пенсію за шкоду, заподіяну здоров"ю та доплату за проживання у зоні посиленого радіоекологічного контролю у значно меншому розмірі, ніж передбачено ст. ст. 39, 49, 50 та ч. 4 ст. 54 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

Оскільки відповідач відмовив провести такий перерахунок, то просила суд зобовязати відповідача провести перерахунок та виплату державної пенсії у розмірі 8 мінімальних пенсій за віком та додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоровю, у розмірі 75 процентів мінімальної пенсії за віком у розмірі 470 грн. з 01 січня 2008 року, 481 грн. - з 01 квітня 2008 року, 482 грн. - з 01 липня 2008 року, 498 грн. - з 01 жовтня 2008 року. Також просила зобовязати відповідача провести перерахунок та виплату доплати до пенсії за проживання на території радіоактивного забруднення у розмірі однієї мінімальної заробітної плати відповідно до ст. 39 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" у розмірі 515 грн. з 01 січня 2008 року, 525 грн. - з 01 квітня 2008 року, 545 грн. - з 01 жовтня 2008 року, 605 грн. - з 01 грудня 2008 року.

Постановою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 02 грудня 2009 року позов задоволено. Визнано неправомірною відмову відповідача щодо нарахування та виплати заборгованості позивачці, як потерпілій від аварії на ЧАЕС 1 категорії, інваліду 2 групи, захворювання якої повязане з Чорнобильською катастрофою державної пенсії, додаткової пенсії та доплати до пенсії згідно ст. ст. 39, 50, 54 Закон України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи". Зобовязано УПФУ у м. Білій Церкві Київської області провести перерахунок та виплату позивачу заборгованості з виплати державної пенсії додаткової пенсії та доплати до пенсії згідно ст. ст. 39, 50, 54 Закону України "Про статус соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" з 0 листопада 2008 року. В іншій частині в позові відмовлено.

В апеляційній скарзі УПФУ у м. Білій Церкві Київської області просить скасувати постанову суду та прийняти нову про відмову в позові, посилаючись на порушення норі матеріального і процесуального права.

Перевіривши законність і обґрунтованість постанови суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

По справі встановлено, що позивач зареєстрований та постійно проживає у м. Білій Церкві, територія якого постановою Кабінету Міністрів України від 23 липня 1991 року № 106 віднесена до зони посиленого радіологічного контролю, є інвалідом другої групи внаслідок захворювання, повязаного з роботами по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, категорія 1, перебуває на обліку в УПФУ у м. Білій Церкві, отримує пенсію по інвалідності другої групи внаслідок захворювання, повязаного з роботами по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС та доплату до пенсії за проживання на території радіоактивного забруднення у розмірі двох мінімальних заробітних плат як особі, яка постійно проживає на території добровільного гарантованого відселення.

Приймаючи постанову про часткове задоволення позову, суд обґрунтовано виходив з положень ст. ст. 39, 49, 50, ч. 4 ст. 54, ч. З ст. 67 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 28.02.1991 року з наступними змінами та доповненнями та прийшов до правильного висновку про те, що позивач відповідно до вказаних нормативно - правових актів має право на одержання державної пенсії у розмірі 8 мінімальних пенсій за віком та додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров»ю, у розмірі 75 процентів мінімальної пенсії за віком. При цьому суд обґрунтовано виходив із засад пріоритету законів над підзаконними актами та прийшов до правильного висновку про те, що при розрахунку державної пенсії та додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоровю, передбачених наведеними вище статтями, застосуванню підлягає розмір прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, встановлений у законі про Державний бюджет України на відповідний рік, із якого визначається мінімальний розмір пенсії за віком. Згідно ст. 39 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" в редакції Закону України "Про внесення змін і доповнень до Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" № 230/96-ВР від 06.08.1996 року громадянам, які працюють на територіях радіоактивного забруднення, провадиться доплата в таких розмірах: у зоні посиленого радіоекологічного контролю - одна мінімальна заробітна плата.

Відповідно до ст. 49 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждати внаслідок Чорнобильської катастрофи", пенсії особам, віднесеним до категорій 1, 2, З, 4 встановлюються у вигляді: а) державної пенсії; б) додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров»ю, яка призначається після виникнення права на державну пенсію.

В ч. 4 ст. 54 цього Закону передбачено, що в усіх випадках розміри пенсій для інвалідів, щодо яких встановлено звязок з Чорнобильською катастрофою, не можуть бути нижчими: по другій групі інвалідності - 8 мінімальних пенсій за віком.

Згідно ст. 50 даного Закону особам, віднесеним до категорії І, призначається щомісячна додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоров»ю, у розмірі: інвалідам другої групи - 75 процентів мінімальної пенсії за віком. Ця додаткова пенсія відповідно до положень ст. 53 цього Закону виплачується повністю незалежно від заробітку, пенсії чи іншого доходу.

Тобто, відповідно до ст. ст. 39, 49, 50, 53, 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» позивачка має право на державну пенсію по другій групі інвалідності не нижче 8 мінімальних пенсій за віком, додаткову пенсію за шкоду, заподіяну здоров»ю, у розмірі 75 процентів мінімальної пенсії за віком та на підвищення пенсії непрацюючому пенсіонеру, який проживає у зоні посиленого радіоекологічного контролю у розмірі - дві мінімальних заробітна плата.

При цьому суд обґрунтовано виходив із засад пріоритету законів над підзаконними актами та прийшов до правильного висновку про те, що при розрахунку державної пенсії та додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров"ю, передбачених наведеними вище статтями, застосуванню підлягає розмір прожиткового мінімуму для осіб, які втратили

працездатність, встановлений у законі про Державний бюджет України на відповідний рік, із якого визначається мінімальний розмір пенсії за віком.

Доводи апеляційної скарги про те, що положення ст. 28 Закону України «Про загальнообов»язкове державне пенсійне страхування» щодо порядку визначення розміру мінімальної пенсії за віком не поширюються на спірні правовідносини, не заслуговують на увагу оскільки чинним законодавством не встановлено іншого, крім передбаченого частиною 1 вказаної статті, мінімального розміру пенсії за віком.

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Таким чином, висновки суду відповідають вимогам закону та обставинам справи, рішення суду ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, підстав до його скасування при апеляційному розгляді справи не встановлено.

Керуючись ст. ст. 195, 197-198, 200, 205-206 КАС України, колегія суддів,

ухвалила:

Апеляційну скаргу управління Пенсійного фонду України у м. Білій Церкві Київської області залишити без задоволення, а постанову Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 02 грудня 2009 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили відповідно до ч. 5 ст. 254 КАС України та може бути оскаржена протягом двадцяти днів до Вищого адміністративного суду України після набрання нею законної сили.

Головуючий

Судді