Справа № 815/6493/15
Суддя: Стеценко О. О.
Дата ухвалення: 2015-12-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 815/6493/15
У Х В А Л А

09 грудня 2015 року Одеський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Стеценко О.О.,

за участю секретаря - Вінського О.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Одеського окружного адміністративного суду клопотання представника відповідача про залишення без розгляду адміністративного позову ОСОБА_1 до Головного територіального управління юстиції в Одеській області про визнання неправомірною відмови у виплаті позивачу винагороди як частини заробітної плати та стягнення винагороди (складової заробітної плати) в загальному розмірі 1567,27 грн.,-

В С Т А Н О В И В:

В провадженні суду перебуває справа за позовом ОСОБА_1 до Головного територіального управління юстиції в Одеській області про визнання неправомірною відмови у виплаті позивачу винагороди як частини заробітної плати та стягнення винагороди (складової заробітної плати) в загальному розмірі 1567,27 грн.

Під час судового засідання представником відповідача заявлено клопотання про залишення без розгляду адміністративного позову у звязку з тим, що позивачем порушені строки звернення до суду з позовними вимогами (а.с.84-85).

Позивач в судовому засіданні заперечував проти заявленого клопотання відповідача з огляду на його безпідставність та необґрунтованість.

Вислухавши клопотання представника відповідача, думку позивача та вивчивши матеріали справи в частині клопотання про залишення адміністративного позову без розгляду, суд вважає, що клопотання задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до частини 1 статті 99 КАС України адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Частинами 2 та 5 вказаної статті передбачено, що для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до вимог п.9 ч. 1 ст. 155 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), суд своєю ухвалою залишає позовну заяву без розгляду, якщо позовну заяву подано з пропущенням встановленого законом строку звернення до адміністративного суду і суд не знайшов підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними.

Як вбачається з матеріалів адміністративного позову, в період з 24.03.2010 року по 24.03.2015 року ОСОБА_1 працювала в органах державної виконавчої служби, за час роботи в органах державної виконавчої служби сумлінно виконувала свої посадові обов'язки. За період роботи за заявами Позивача були видані накази Головного управлінням юстиції в Одеській області про виплату ОСОБА_2 винагороди в загальному розмірі 1567,27 грн. ОСОБА_2 належних їй сум винагород не отримала, у звязку з чим звернулась до Відповідача із заявою. За результатом розгляду поданої заяви Відповідачем повідомлено про неможливість здійснення виплат. Не погодившись із відмовою Відповідача здійснити виплату належних їй сум винагороди, Позивач звернулась до суду позовом до Головного територіального управління юстиції в Одеській області про визнання неправомірною відмову Головного територіального управління юстиції в Одеській області в Одеській області у виплаті позивачу винагороди як частини заробітної плати згідно листа №6-1377-05 від 07.10.2015 року, стягнення з Головного територіального управління юстиції в Одеській області в Одеській області на користь ОСОБА_1 винагороди (складової заробітної плати) згідно наказів Головного управління юстиції в Одеській області №1613 від 05.11.2013 року на суму 715,95грн., №2091 від 16.11.2012 року на суму 200,52грн., №2095 від 16.11.2012 року на суму 116,46грн., №2096 від 16.11.2012 року на суму 91,24 грн., №2097 від 16.11.2012 року на суму 186,08грн., №2104 від 16.11.2012 року на суму 151,54 грн., №2127 від 16.11.2012 року на суму 105,48 грн., загальна сума складає 1567,27 грн.

З огляду на зазначене, суд зазначає наступне.

Конституцією, як основним законом України закріплено право на працю і заробітну плату, а саме у ст. 43 зазначено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом.

В свою чергу Кодексом законів про працю України дано визначення заробітної платні, де в ст. 94 зазначено, що заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Розмір заробітної плати залежить від складності та умов виконуваної роботи, професійно-ділових якостей працівника, результатів його праці та господарської діяльності підприємства, установи, організації і максимальним розміром не обмежується.

Відповідно до ст. 8 Закону України «Про оплату праці» держава здійснює регулювання оплати праці працівників підприємств усіх форм власності шляхом встановлення розміру мінімальної заробітної плати та інших державних норм і гарантій, встановлення умов і розмірів оплати праці керівників підприємств, заснованих на державній, комунальній власності, працівників підприємств, установ та організацій, що фінансуються чи дотуються з бюджету, а також шляхом оподаткування доходів працівників.

Крім того, згідно ст. 10 Закону України «Про оплату праці», розмір мінімальної заробітної плати встановлюється Верховною Радою України за поданням Кабінету Міністрів України не рідше одного разу на рік у законі про Державний бюджет України з урахуванням пропозицій, вироблених шляхом переговорів, представників професійних спілок, роботодавців, які об'єдналися для ведення колективних переговорів і укладення генеральної угоди, та переглядається залежно від зміни розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Так, держава дає гарантії громадян та інших осіб на отримання заробітної платні за виконану працю не нижче встановленого законодавством рівня.

За статтею 47 Кодексу законів про працю України роботодавець зобовязаний виплатити працівникові при звільненні всі суми, що належать йому від підприємства, установи, організації, у строки, зазначені в статті 116 Кодексу, а саме в день звільнення або не пізніше наступного дня після предявлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Непроведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 Кодексу, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Аналіз наведених положень свідчить про те, що невиплата звільненому працівникові всіх сум, що належать йому від власника або уповноваженого ним органу, є триваючим правопорушенням, а отже, працівник може визначити остаточний обсяг своїх вимог лише на момент припинення такого правопорушення, яким є день фактичного розрахунку.

Окрім вказаного, відповідно до ст.233 Кодексу законів про працю України, у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

При прийнятті рішення, суд враховує правовий висновок Конституційного суду України, викладений в рішенні по справі № 1-18/2013 від 15.10.2015 року. Так, Конституційний Суд України дійшов висновку, що у разі порушення роботодавцем законодавства про оплату праці не обмежується будь-яким строком звернення працівника до суду з позовом про стягнення заробітної плати, яка йому належить, тобто усіх виплат, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством, зокрема й за час простою, який мав місце не з вини працівника, незалежно від того, чи було здійснене роботодавцем нарахування таких виплат.

Щодо визначення поняття винагороди державного виконавця, суд зазначає наступне.

Частиною 2 ст. 17 Закону України "Про державну виконавчу службу" №202/98 (в редакції, що діяла на момент виникнення спірних правовідносин) встановлено, що за забезпечення реального, своєчасного і законного виконання виконавчого документа державні виконавці одержують винагороду в порядку, встановленому Законом України "Про виконавче провадження".

Відповідно до ст. 46 Закону України «Про виконавче провадження» №606 (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) державний виконавець, який забезпечив своєчасне виконання виконавчого документа в повному обсязі, за рахунок стягнутого з боржника виконавчого збору одержує винагороду в розмірі п'яти відсотків стягнутої ним суми або вартості майна, але не більше п'ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, а за виконавчим документом немайнового характеру - не більше п'ятнадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що Позивачем строк звернення з позовними вимогами з підстав порушення законодавства про оплату праці (виплати винагороди) не може бути пропущеним.

Крім того, відповідно до вимог п.п. 1, 3, 4, 5 ч. 1 ст. 107 КАС України, суддя після одержання позовної заяви зясовує, чи: подана позовна заява особою, яка має адміністративну процесуальну дієздатність; належить позовну заяву розглядати в порядку адміністративного судочинства; відповідає позовна заява вимогам, встановленим ст. 106 КАС України; подано адміністративний позов у строк, установлений законом (якщо подано заяву про поновлення цього строку, то чи є підстави для її задоволення). Відтак, при вирішенні питання про відкриття провадження по справі, суддею були вивчені матеріали адміністративного позову щодо строків звернення з вказаним позовом до суду.

У звязку з викладеним суд приходить до висновку про необґрунтованість клопотання представника відповідача про залишення без розгляду адміністративного позову по справі, у звязку з чим відмовляє в його задоволенні.

Керуючись ст. ст. 155, 158, 160, 165 КАС України, суд,-

У Х В А Л И В:

В задоволені клопотання представника відповідача про залишення без розгляду адміністративного позову ОСОБА_1 до Головного територіального управління юстиції в Одеській області про визнання неправомірною відмови у виплаті позивачу винагороди як частини заробітної плати та стягнення винагороди (складової заробітної плати) в загальному розмірі 1567,27 грн. - відмовити.

Ухвала окремо від рішення суду не оскаржується. Заперечення проти неї може бути включене до апеляційної чи касаційної скарги на постанову чи ухвалу суду, прийняту за наслідками розгляду справи.

Суддя Стеценко О.О.