Справа № 2а-625/10
Суддя: Могила Р. Г.
Дата ухвалення: 2010-11-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 2а-625/10
Провадження № -
П О С Т А Н О В А

іменем України

05 листопада 2010 року м. Рогатин

Рогатинський районний суд Івано-Франківської області

у складі: головуючого-судді Могили Р.Г.

з участю секретаря Москви О.І.

позивача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Рогатині справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до інспектора ДПС Тисменецького ВДАІ ОСОБА_2 про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся в суд з адміністративним позовом про скасування постанови серії АТ №187205 від 16 вересня 2010 року про визнання його винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ч.2 ст.122 КпАП України та накладення на нього адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 500,00 гривень.

В судовому засіданні позивач заявлену вимогу підтримав повністю та пояснив, що 16 вересня 2010 року, керуючи транспортним засобом марки Фіат-Скудо, в с. Ямниця Тисменецького району рухався по крайній правій смузі на дорозі, що має дві смуги руху в одному напрямку. Однак, у звязку із тим, що у нього виникла необхідність зробити розворот, змушений був рухатися по крайній лівій смузі, допоки не закінчиться двійна смуга. В цей час був зупинений інспектором ДПС Тисменецького ВДАІ ОСОБА_3 який звинуватив його у порушенні правил дорожнього руху, а саме, що він керуючи транспортним засобом на дорозі, яка має дві смуги руху в одному напрямку рухався по крайній лівій смузі, коли крайня права смуга була вільна. Одразу ж працівник міліції склав протокол про адміністративне правопорушення про порушення ним п. 11.5 ПДР, при цьому, відмовився вручити йому його копію, сказавши, що отримає її листом. Постанову про накладення адміністративного стягнення інспектор ДПС в його присутності не виносив. А 06 жовтня 2010 року листом він отримав протокол про адміністративне правопорушення та постанову про накладення адміністративного стягнення.

Просив позов задовольнити. Скасувати постанову про накладення на нього адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 500,00 гривень, як незаконну, а провадження в справі про адміністративне правопорушення закрити.

Відповідач по справі в судове засідання не прибув, про причину своєї неявки до суду не повідомив, хоч про день, час місце розгляду справи повідомлявся належним чином та у встановленому законом порядку, про що свідчать повідомлення про вручення йому повістки про виклик до суду.

Небажання відповідача надавати докази в обґрунтування своїх заперечень проти позову, зокрема з причини ухилення від участі в судових засіданнях, дає суду право при розгляді справи обмежитися доказами, наданими позивачем, що повністю відповідає положенню ч. 1 ст. 71 КАС України у відповідності до якої кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Заслухавши пояснення позивача, дослідивши та перевіривши докази, які надані позивачем в їх сукупності, суд встановив такі факти та відповідні їм правовідносини.

16 вересня 2010 року інспектором ДПС Тисменецького ВДАІ ОСОБА_2 складено протокол серія АТ1№023402 про порушення ОСОБА_1 п.11.5. ПДР.

За наслідками розгляду протоколу того ж дня інспектором ДПС Тисменецького ВДАІ ОСОБА_2 винесено постанову серія АТ №187205 по справі про адміністративне правопорушення, якою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ч.2 ст.122 КпАП України та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 500,00 гривень.

Пунктом 11.5 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 року № 1306 встановлено, що на дорогах, які мають дві і більше смуги для руху в одному напрямку, виїзд на крайню ліву смугу для руху в цьому ж напрямку дозволяється, якщо праві зайняті, а також для повороту ліворуч, розвороту або для зупинки чи стоянки на лівому боці дороги з одностороннім рухом у населених пунктах, коли це не суперечить правилам зупинки (стоянки).

Частина 2 статті 122 КпАП України передбачає відповідальність за порушення водіями транспортних засобів правил проїзду перехресть, зупинок транспортних засобів загального користування, проїзд на заборонний сигнал світлофора або жест регулювальника, ненадання переваги в русі маршрутним транспортним засобам, порушення правил обгону і зустрічного роз'їзду, безпечної дистанції або інтервалу, розташування транспортних засобів на проїзній частині, порушення правил руху автомагістралями, користування зовнішніми освітлювальними приладами або попереджувальними сигналами при початку руху чи зміні його напрямку, використання цих приладів та їх переобладнання з порушенням вимог відповідних стандартів, користування водієм під час руху транспортного засобу засобами зв'язку, не обладнаними технічними пристроями, що дозволяють вести перемови без допомоги рук (за винятком водіїв оперативних транспортних засобів під час виконання ними невідкладного службового завдання), а так само порушення правил навчальної їзди.

Пунктом 1.3 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306 встановлено, що учасники дорожнього руху зобовязані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил. Особи, які порушують ці правила, несуть відповідальність згідно з законодавством.

Відповідно до п. 24 Постанови № 14 Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005 року "Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті" звернено увагу на неприпустимість спрощеного підходу до розгляду справ про адміністративні правопорушення на транспорті та ігнорування прав осіб, яких притягають до відповідальності.

З пояснень ОСОБА_1, які він дав під час розгляду справи в суді вбачається, що він змушений був рухатися по крайній лівій смузі руху, оскільки мав намір зробити розворот.

У відповідності до ст. 22 КУпАП при малозначності вчиненого адміністративного правопорушення орган, уповноважений вирішувати справу, може звільнити порушника від адміністративної відповідальності і обмежитись усним зауваженням. Норма даної статті діє безпосередньо: для застосування усного зауваження й звільнення від відповідальності не потрібно спеціального зазначення про таку можливість в акті про відповідальність за конкретний вчинок.

Оцінюючи всі зібрані по справі докази з урахуванням особи ОСОБА_1, який до адміністративної відповідальності притягується вперше, що правопорушення виникло з обєктивних причин, суд приходить до висновку, що в діях ОСОБА_1 вбачаються ознаки правопорушення, передбаченого ч.2 ст.122 КпАП України. З врахуванням усіх обставин справи в їх сукупності та особи правопорушника, вчинене ОСОБА_1 правопорушення необхідно вважати малозначним і від адміністративної відповідальності його звільнити, обмежившись усним зауваженням. Постанову про накладення на нього адміністративного стягнення скасувати.

На підставі наведеного ст.ст.71,158-163 КАС України, ст.ст. 22,287,293 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суд,

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Постанову серії АТ №187205 від 16 вересня 2010 року, яка складена інспектором ДПС Тисменецького ВДАІ ОСОБА_2 про визнання ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ч.2 ст.122 КаАП України та накладення адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 500, 00 гривень скасувати.

Застосувати до ОСОБА_1 статтю 22 КпАП України та від адміністративної відповідальності його звільнити, обмежившись усним зауваженням, а провадження в справі закрити.

Постанова оскарженню не підлягає.

Головуючий: Могила Р.Г.