Справа № 2а-10859/09/2170
Суддя: Карась О.В.
Дата ухвалення: 2015-12-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 грудня 2015 року м. Київ К/9991/67814/12

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:

Карася О.В. (головуючого), Олендера І.Я., Рибченка А.О.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні касаційну скаргу Державної податкової інспекції у м. Херсоні Херсонської області Державної податкової служби на постанову Херсонського окружного адміністративного суду від 16.02.2010 та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 22.08.2012 по справі № 2-а-10859/09/2170

за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_4

до Державної податкової інспекції у м. Херсоні

про визнання рішень нечинними,-

В С Т А Н О В И В:

Підприємець звернувся до суду з позовом до Державної податкової інспекції про визнання нечинними рішень від 01.02.2007 № , № , № , № та № про застосування фінансових санкцій на загальну суму 8 137,10 грн.

Постановою суду першої інстанції, залишеною без змін ухвалою апеляційного суду, позовні вимоги задоволено, оскаржувані рішення визнано неправомірними.

Не погодившись із судовими рішеннями першої та апеляційної інстанцій, Державна податкова інспекція подала касаційну скаргу, де посилаючись на порушення судами норм матеріального права, просить зазначені судові рішення скасувати та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог Підприємця відмовити.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідь судді, перевіривши повноту встановлених обставин справи та правильність їх юридичної оцінки судами, Вищий адміністративний суд України не вбачає підстав для задоволення касаційної скарги.

Судами встановлено, що фактичною підставою для нарахування позивачу штрафних (фінансових) санкцій слугував висновок фахівців податкового органу, викладений в акті перевірки від 26.01.2007 господарської одиниці (кіоску), про порушення Підприємцем п. 1 ст. 3 Закону України "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій в сфері торгівлі, громадського харчування та послуг" (проведення розрахункової операції без застосування реєстратора розрахункових операцій на загальну суму 266,00 грн.), ст. 3 Закону України "Про патентування деяких видів підприємницької діяльності" (проведення підприємницької діяльності без придбання відповідного торгового патенту), ст. 11, ст. 15 та ст. 15-3 "Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів" (зберігання на місці торгівлі тютюнових виробів без марок акцизного збору встановленого зразка, реалізація тютюнових виробів та алкогольних напоїв без наявності відповідних ліцензій, здійснення продажу тютюнових виробів поштучно).

На підставі акту перевірки, податковим органом було прийнято оскаржувані рішення про застосування штрафних (фінансових) санкцій.

Задоволянючи позовні вимоги Підприємця, суд першої інстанції, з думкою якого погодився апеляційний суд, з урахуванням встановлених у ході розгляду справи обставин, виходив з того, що контролюючим органом не надано належних доказів, які б підтверджували правомірність застосування до позивача штрафних (фінансових) санкцій за порушення вимог норм законодавства.

Так, судами попередніх інстанцій встановлено та вбачається з матеріалів справи, що Державною податковою інспекцією не надано доказів, які б свідчили, що торгівельний кіоск, який знаходиться за адресою АДРЕСА_1 (ринок "Острів") та в якому було проведено перевірку працівниками контролюючого органу, належить позивачеві, натомість вказане спростовується довідкою від 25.03.2009, виданої директором ринка ОСОБА_5 про те, що позивач у січні 2007 року не орендувала торгових місць на ринку по АДРЕСА_1.

Крім того, відповідачем не надано і доказів про перебування у трудових відносинах з позивачем ОСОБА_6, яка здійснювала реалізацію товару та відповідні розрахункові операції у торгівельному кіоску під час проведення перевірки, як не надано і доказів, що товар у вказаному кіоску належав саме позивачу.

Правомірно судами попередніх інстанцій не взято до уваги і посилання контролюючого органу на те, що реалізатором ОСОБА_6 були надані документи (дозвіл, висновок, патент), які належать позивачу, оскільки вказані документи, позивачем були втрачені (загублені) у 2006 році, а частина з них - втратили свою чинність, натомість на час проведення перевірки 26.01.2007 позивачу видано патент серія НОМЕР_1 на роздрібну торгівлю з терміном дії з 12.01.2007 по 31.03.2007, який в акті перевірки не вказаний.

Згідно з ч. 1 ст. 69 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є буд - які фактичні дані, на підставі яких чуд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Таким чином, враховуючи вищезазначене та встановлені фактичні обставини справи, Вищий адміністративний суд України приходить до висновку, що обґрунтованих доказів, що саме позивач здійснювала діяльність у торгівельному павільйоні за адресою АДРЕСА_1, в якому було проведено перевірку, матеріали справи не містять, а отже враховуючи вимоги ч. 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів погоджується з обґрунтованими висновками судів першої та апеляційної інстанцій, про недоведеність податковим органом факту порушення позивачем вимог Законів України "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій в сфері торгівлі, громадського харчування та послуг", "Про патентування деяких видів підприємницької діяльності" та "Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів".

За таких обставин переглянуті судові рішення першої та апеляційної інстанцій у справі відповідають приписам чинного законодавства, а доводи касаційної скарги визнаються непереконливими.

Керуючись ст. ст. 160, 167, 210 - 231 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

У Х В А Л И В:

Касаційну скаргу Державної податкової інспекції у м. Херсоні Херсонської області Державної податкової служби відхилити.

Постанову Херсонського окружного адміністративного суду від 16.02.2010 та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 22.08.2012 по справі № 2-а-10859/09/2170 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі, і оскарженню не підлягає, крім як з підстав, у строк та в порядку, визначеними ст. ст. 237-2391 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий О.В. Карась

Судді І.Я. Олендер

А.О. Рибченко