Справа № 815/4757/15
Суддя: Зуєва Л.Є.
Дата ухвалення: 2015-12-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

815/4757/15

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

——————————————————————

У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 грудня 2015 р.

м.Одеса

Справа № 815/4757/15

Категорія: 6.1

Головуючий в 1 інстанції: Бжассо Н. В.

Одеський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Зуєвої Л.Є.,

суддів Шевчук О.А. та Федусика А.Г.

розглянувши в порядку письмового провадження у м. Одесі апеляційну скаргу Міністерства культури України на постанову Одеського окружного адміністративного суду від 09.10.2015 року по справі за позовом приватного підприємства "Дисконт" до Міністерства культури України про зобов'язання вчинення дій та визнання дій протиправними, -

В С Т А Н О В И В:

В серпні 2015 року приватне підприємство «Дисконт» звернулось до суду з позовом до Міністерства культури України про визнання протиправними дії та скасування рішення про скасування погодження історико-містобудівного обґрунтування на будівництво в межах історичного ареалу № 340/10/61-13 від 14.02.2013 року; зобов’язання поновити документ дозвільного характеру; визнання протиправними дії посадових осіб щодо ненадання відповідей на листи ПП «Дисконт» від 16.04.2015 року, від 21.05.2015 року № 1 та 12.06.2015 року № 1.

В обґрунтування позовних вимог зазначалося, що при скасуванні погодження історико-містобудівного обґрунтування, Міністерство культури України діяло не в межах повноважень наданих даному центральному органу влади та без передбачених профільним Законом підстав, що є порушенням основних принципів діяльності суб’єктів владних повноважень закріплених в Конституції України, яке призвело до порушення прав та законних інтересів позивача, як замовника будівництва.

Постановою Одеського окружного адміністративного суду від 09.10.2015 року позов задоволено частково. Скасовано рішення Міністерства культури України, яким скасовано погодження історико-містобудівного обґрунтування на будівництво в межах історичного ареалу № 340/10/61-13 від 14.02.2013 року.

Зобов’язано Міністерство культури України відповідно до ст. 4-1 Закону України «Про дозвільну систему у сфері господарської діяльності» поновити документ дозвільного характеру – погодження історико-містобудівного обґрунтування на будівництво в межах історичного ареалу № 340/10/61-13 від 14.02.2013 року.

Визнано протиправними дії Міністерства культури України щодо ненадання ПП «Дисконт» рішення, яким скасовано погодження історико-містобудівного обґрунтування на будівництво в межах історичного ареалу № 340/10/61-13 від 14.02.2013 року.

Визнати протиправними дії Міністерства культури України щодо ненадання відповідей на листи ПП «Дисконт» від 16.04.2015 року б/н, від 21.05.2015 року № 1 та 12.06.2015 року № 1.

В іншій частині позову відмовлено.

Не погоджуючись з постановленим по справі судовим рішенням, Міністерство культури України в апеляційній скарзі зазначає про невідповідність висновків суду обставинам справи. При цьому апелянт вважає, що судом допущено порушення матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи по суті. У зв’язку з чим в апеляційній скарзі ставиться питання про скасування постанови суду першої інстанції і винесення нової постанови із відмовою в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Оскільки сторони були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, що підтверджується наявними в матеріалах справи повідомленнями про вручення почтових відправлень, однак в судове засідання вони не з’явилися, поважність своєї неявки суду не повідомили, тому апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження відповідно до вимог ст.197 КАС України за наявними у справі матеріалами.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для її задоволення.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що ПП «Дисконт» виступає замовником будівництва житлового будинку з вбудованими офісними приміщеннями по вул. Бєлінського, 16 у м. Одесі.

14.02.2013 року, з метою здійснення будівництва ПП «Дисконт» отримало в Міністерстві культури України документ дозвільного характеру – погодження історико-містобудівного обґрунтування на будівництво в межах історичного ареалу № 340/10/61-13. Факт погодження містобудівного обґрунтування № 34/10/61-13 підтверджується листом Міністерства культури України від 14.02.2013 року № 340/10/61-13.

У квітні 2015 року, з інформаційних джерел у мережі «Інтернет», підприємству стало відомо, що Міністерством культури України скасовано погодження історико- містобудівного обґрунтування на будівництво в межах історичного ареалу від 14.02.2013 року № 340/10/61-13.

З метою підтвердження інформації, підприємство звернулось до Міністерства культури України засобами електронного та поштового зв’язку.

06.05.2015 року, ПП «Дисконт» отримало лист Міністерства культури України від 27.03.2015 року № 971/10-2/13-15 «Щодо скасування погодження історико-містобудівного обґрунтування та призупинення будівництва житлового комплексу по вул. Бєлінського, 16 у м. Одеса», за результатом якого позивача проінформовано, що у зв’язку з суспільним резонансом, невідповідності поверховості запроектованого житлового будинку, у зв’язку з непогодженням проекту будівництва з центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони культурної спадщини, Міністерство скасовує погодження від 14.02.2013 року № 340/10/61-13 історико-містобудівного обґрунтування будівництва житлового будинку з вбудованими офісними приміщеннями по вул.Бєлінського, 16 у м. Одесі.

Також з матеріалів справи встановлено, що листами від 21.05.2015 року, від 12.06.2015 року підприємство зверталось до міністерства з вимогою надати рішення, інформацію та копії документів щодо скасування погодження. На жодне з вищезазначених звернень відповідач відповіді не надано.

Дослідивши матеріали справи, судова колегія суду апеляційної інстанції вважає постанову суду щодо часткового задоволення позовних вимог вмотивованою виходячи з наступного.

Відповідно до ч.3 ст.32 Закону України «Про охорону культурної спадщини» на охоронюваних археологічних територіях, у межах зон охорони пам’яток, історичних ареалів населених місць, занесених до Списку історичних населених місць України, забороняються містобудівні, архітектурні чи ландшафтні перетворення, будівельні, меліоративні, шляхові, земляні роботи без дозволу відповідного органу охорони культурної спадщини.

Згідно абз. 5 п. 65 Положення про Міністерство культури України, затвердженого указом Президента України від 06.04.2011 року №388/2011 передбачено, що Міністерство культури України погоджує програми та проекти містобудівних, архітектурних та ландшафтних перетворень, будівельних, меліоративних, шляхових, земляних робіт у межах території, на якій розташовані пам’ятки національного значення, та в зонах їх охорони, на охоронюваних археологічних територіях, в історичних ареалах населених місць, а також програми та проекти, в результаті реалізації яких може змінитися стан об’єктів культурної спадщини.

Відповідно до п.11 Методичних рекомендацій розроблених відповідно до Закону України «Про охорону культурної спадщини» розроблене історико-містобудівне обґрунтування замовник подає на погодження до Міністерства культури України або до іншого органу охорони культурної спадщини у разі делегування йому відповідних повноважень Міністерством культури України. Після отримання зазначеного погодження історико-містобудівне обґрунтування затверджується замовником у складі проектної документації.

Зазначеними вище нормативно-правовими актами не визначено форми здійснення такого погодження Міністерством культури України, однак у додатку до п.5 Методичних рекомендацій наведена примірна форма історично-містобудівного обґрунтування, згідно якою погодження здійснюється шляхом складання напису про погодження на титульному аркуші історико-містобудівного обґрунтування зазначення найменування посади посадової особи Міністерства культури України наявність його підпису, дати вчинення погодження та скріплення всього цього печаткою Міністерства культури України.

Пункт 106 Переліку документів дозвільного характеру у сфері господарської діяльності, який затверджено Законом України «Про перелік документів дозвільного характеру у сфері господарської діяльності» встановлює, що Погодження програм та проектів містобудівних, архітектурних і ландшафтних перетворень, будівельних, меліоративних, шляхових, земельних робіт, реалізація яких може позначитися на стані пам'яток місцевого значення, їх територій і зон охорони, є документом дозвільного характеру, який встановлено Законом України «Про охорону культурної спадщини».

Абзацом 6 ч.1 ст.4 Закону України «Про дозвільну систему у сфері господарської діяльності» встановлено що, виключно законами, які регулюють відносини, пов'язані з одержанням документів дозвільного характеру, встановлюються: вичерпний перелік підстав для анулювання документа дозвільного характеру.

Спеціальною нормою права - Законом України «Про охорону культурної спадщини» не встановлено підстав для анулювання (скасування чи відкликання) погодження історико-містобудівного обґрунтування.

Відповідно до ч.7 ст.4-1 Закону України «Про дозвільну систему у сфері господарської діяльності» встановлені підстави для анулювання документу дозвільного характеру. До них віднесені зокрема: звернення суб’єкта господарської діяльності із заявою про анулювання дозвільного документу; припинення юридичної особи шляхом злиття, приєднання, поділу, перетворення та ліквідації; припинення підприємницької діяльності фізичної особи-підприємця.

Відповідно до абз.12 ч.7 ст.4-1 Закону України «Про дозвільну систему у сфері господарської діяльності» передбачено, що анулювання документа дозвільного характеру з підстав, не передбачених законом, забороняється.

Проаналізувавши зазначені норми судова колегія як суд першої інстанції вважає, що Міністерством культури України безпідставно прийнято рішення щодо скасування погодження історико-містобудівного обґрунтування на будівництво в межах історичного ареалу № 340/10/61-13 від 14.02.2013 року, оскільки Міністерством здійснено анулювання раніше виданного погодження з підстав не передбачених законодавством України.

Також, відповідно до положень ч. 1, ч.4 ст. 20 Закону України «Про доступ до публічної інформації», розпорядник інформації має надати відповідь на запит на інформацію не пізніше п'яти робочих днів з дня отримання запиту.

У разі якщо запит стосується надання великого обсягу інформації або потребує пошуку інформації серед значної кількості даних, розпорядник інформації може продовжити строк розгляду запиту до 20 робочих днів з обґрунтуванням такого продовження. Про продовження строку розпорядник інформації повідомляє запитувача в письмовій формі не пізніше п'яти робочих днів з дня отримання запиту.

Відповідно до положень абзацу 3 ч. 7 ст. 4-1 Закону України "Про дозвільну систему у сфері господарської діяльності", у разі якщо анулювання документа дозвільного характеру здійснюється дозвільним органом, рішення про анулювання документа дозвільного характеру видається особисто або надсилається суб'єкту господарювання поштовим відправленням з описом вкладення не пізніше п'яти робочих днів із дня прийняття (винесення) рішення, якщо інше не передбачено законом.

З матеріалів справи вбачається, що Міністерством культури України не виконано вимоги абз.3 ч.7 ст. 4-1 Закону України «Про дозвільну систему у сфері господарської діяльності» щодо несвоєчасного надання неґрунтованих відповідей на запити ПП «Дисконт» про доступ до публічної інформації та не своєчасного повідомлення суб’єкта господарювання про анулювання дозвільного документу.

З огляду на зазначене судова колегія суду апеляційної інстанції дійшла висновку, що Міністерство культури України при прийнятті оскаржуваного рішення та при несвоєчасному надані запитуваної інформації відповідно до Закону україни «Про доступ до публічної інформації» діяла з перевищенням свої повноважень, та не у спосіб, передбачений законодавством України, а тому позовні вимоги обгрунтовано задоволені судом першої інстанції.

Постанова суду першої інстанції викладена достатньо повно, висновки обгрунтовані з посиланням на конкретні норми Законів України та відповідають чинному законодавству.

Доводи Міністерства культури України викладені у апеляційній скарзі за змістом ідентичні наданим до адміністративного позову запереченням, зазначених висновків суду не спростовують, оскільки ґрунтуються на невірному трактуванні норм матеріального права.

За таких обставин, підстав для скасування рішення суду першої інстанції та задоволення апеляційної скарги не вбачається.

Оскільки судом першої інстанції повно встановлено обставини справи та ухвалено судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, суд апеляційної інстанції, відповідно до ст. 200 КАС України, залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову місцевого суду – без змін.

Керуючись ст. ст. 195,197,198, 200, 205, 206, 254 КАС України, апеляційний суд, –

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Міністерства культури України залишити без задоволення, а постанову Одеського окружного адміністративного суду від 09.10.2015 року – без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили в порядку, встановленому частиною 5 статті 254 КАС України, і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого Адміністративного Суду України протягом двадцяти днів після набрання законної сили судовим рішенням суду апеляційної інстанції.

Головуючий: суддя Л.Є. Зуєва

суддя О.А. Шевчук

суддя А.Г. Федусик