Справа № 804/12411/14
Суддя: Гімон М.М.
Дата ухвалення: 2015-12-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

09 грудня 2015 рокусправа № 804/12411/14

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Гімона М.М.

суддів: Чумака С. Ю. Юрко І.В.

за участю секретаря судового засідання: Сколишева О.О.

за участю представника позивача ОСОБА_1, представника відповідача Атрошенко В.М., розглянувши у відкритому судовому засідання в місті Дніпропетровську апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у Кіровському районі м.Дніпропетровська Головного Управління Міндоходів у Дніпропетровській області на постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 01 жовтня 2014 року у справі № 804/12411/14 за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 до Державної податкової інспекції у Кіровському районі м.Дніпропетровська Головного Управління Міндоходів у Дніпропетровській області про скасування податкового повідомлення-рішення, рішення про застосування штрафних санкцій та вимоги про сплату боргу,-

В С Т А Н О В И В:

Постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 01 жовтня 2014 року позов Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 задоволено. Скасовано видані Державною податковою інспекцією у Кіровському районі м.Дніпропетровська Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області: податкове повідомлення-рішення від 29.07.2014р. № про збільшення суми грошового зобов'язання у розмірі 17812,29 грн.; рішення № про застосування штрафних санкцій за донарахування територіальним управлінням доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску у загальній сумі - 26598,06 грн. та застосовано штрафні санкції у розмірі 1329,90 грн.; вимогу про сплату боргу (недоїмки) № від 28.07.2014р. на суму 26598,06 грн.

Не погодившись з таким рішення суду, відповідач звернувся з апеляційною скаргою, в якій зазначає, що судом першої інстанції допущені порушення норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, в зв'язку з чим просить скасувати постанову суду.

На обґрунтування доводів апеляційної скарги апелянт послався на те, що судом першої інстанції не прийнято до уваги відсутність у фізичної особи балансу, а відтак і права на облік основних засобів та здійснення нарахування амортизації на них. За таких умов позивачем безпідставно включено до валових витрат сума нарахованої амортизації, що призвело до заниження оподатковуваного доходу. Крім того, суд дійшов помилкового висновку, що позивач обґрунтовано не включив до доходів суму дебіторської заборгованості на кінець звітного періоду за реалізований товар, оскільки право власності на нього перейшло покупцю, а тому реалізація відбулась і дохід вважається отриманим. Наполягав, що прийняті відповідачем рішення є правомірними.

Представник позивача в судовому засіданні заперечував проти доводів апеляційної скарги та просив рішення суду залишити без змін.

Представник відповідача підтримав доводи апеляційної скарги та просив скасувати постанову суду.

Заслухавши суддю - доповідача, пояснення представників сторін, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, судова колегія вважає, що останню необхідно залишити без задоволення з наступних підстав.

Судами першої та апеляційної інстанції встановлено, що позивач зареєстрований як фізична особа-підприємець і перебуває на податковому обліку ву відповідача.

Посадовими особами податкового органу проведена документальна планова перевірка фінансово-господарської діяльності з питань дотримання фізичною особою-підприємцем ОСОБА_3 вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01 січня по 31 грудня 2013 року. Результати такої перевірки зафіксовані у акті від 15 липня 2014 року №1550/171/НОМЕР_3 (далі Акт перевірки), згідно висновків якого встановлено ряд порушень податкового законодавства з боку позивача, зокрема: п.177.2, п.177.4 ст.177 Податкового кодексу України в результаті чого донараховано податок на доходи фізичних осіб на загальну суму 11874,86 грн.; ч.4 ст.4, п.1 ч.2 ст.7, п.1 ч.2 ст.6 та ч.2 ст.9 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» в результаті чого платнику донараховано єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування за 2013 рік у сумі 26598,06 грн.

Такі висновки, на думку податкового органу, обумовлені не включенням позивачем до складу валового доходу у спірному періоді суми дебіторської заборгованості у розмірі 21975,58 грн., а також неправомірним включенням до складу валових витрат суму амортизації основних засобів на загальну суму 54675,87 грн.

На підставі вищезазначеного Акту перевірки, відповідачем прийнято: податкове повідомлення-рішення від 29.07.2014р. № про збільшення суми грошового зобов'язання у розмірі 17812,29 грн.; рішення № про застосування штрафних санкцій за донарахування територіальним управлінням доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску. яким застосовано штрафні санкції у розмірі 1329,90 грн.; вимогу про сплату боргу (недоїмки) № від 28.07.2014р. на суму 26598,06 грн.

Не погодившись з вказаними рішеннями та вимогою, позивач оскаржив їх до суду, правомірність винесення яких і стала предметом розгляду у даній справі.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції не встановив факт заниження позивачем загального оподатковуваного доходу, а відтак спірні рішення визнав протиправними. Крім того вказав на протиправність вимоги про сплату боргу, оскільки базою для її розрахунку була сума заниженого оподатковуваного доходу, наявність якого судом не встановлена.

Колегія суддів вважає висновки суду першої інстанції законними та обґрунтованими з огляду на наступне.

Згідно п.п.164.1.3 п.164.1 ст.164 Податкового кодексу України, загальний річний оподатковуваний дохід дорівнює сумі загальних місячних оподатковуваних доходів, іноземних доходів, отриманих протягом такого звітного податкового року, доходів, отриманих фізичною особою-підприємцем від провадження господарської діяльності згідно із статтею 177 цього Кодексу.

У відповідності із п.177.2 ст.177 Податкового кодексу України, об'єктом оподаткування є чистий оподатковуваний дохід, тобто різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та негрошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов'язаними з господарською діяльністю такої фізичної особи - підприємця.

Аналіз вказаної норми дає підстави для висновку, що облік доходу позивача для цілей оподаткування здійснюється за фактом отримання виручки, тобто за касовим методом, а тому висновок відповідача про зарахування дебіторської заборгованості за проданий товар є безпідставним.

Згідно з п. 177.4 ст. 177 Податкового кодексу України до переліку витрат, безпосередньо пов'язаних з отриманням доходів, належать документально підтверджені витрати, що включаються до витрат операційної діяльності згідно з розділом III цього Кодексу.

Пунктом 138.1 ст. 138 Податкового кодексу України визначено, що до витрат операційної діяльності відносяться витрати визначені згідно з п. п. 138.4, 138.6 - 138.9, пп. пп. 138.10.2 - 138.10.4 п. 138.10, п. 138.11 цієї статті.

Так, згідно п.138.2 ст. 138 ПК України витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку.

Згідно з пп. «в» пп. 138.10.2 п. 138.10 ст. 138 Податкового кодексу України ( в редакції чинній на час виникнення правовідносин) до складу валових витрат включаються витрати, спрямовані на обслуговування та управління підприємством, зокрема витрати на утримання основних засобів, інших необоротних матеріальних активів загальногосподарського використання (оперативна оренда (у тому числі оренда легкових автомобілів), придбання пально-мастильних матеріалів, стоянка, паркування легкових автомобілів, страхування майна, амортизація, ремонт, опалення, освітлення, водопостачання, водовідведення, охорона).

Отже, аналізуючи наведені норми, колегія суддів зазначає, що фізична особа-підприємець має право віднесення до витрат, безпосередньо пов'язаних з отриманням доходів, документально підтверджені витрати на утримання основних засобів, зокрема, амортизацію, на загальних підставах.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що основні засоби, на які позивачем здійснено амортизаційні нарахування в 2013 році, належать позивачу і прийняті ним в експлуатацію для цілей господарської діяльності, про що надано відповідні належним чином оформлені первинні документи, а тому амортизаційні відрахування на суму 54675,87 грн. безпосередньо пов'язані з господарською діяльністю позивача і обґрунтовано включені ним до валових витрат.

За наведених обставин, вірними є висновок суду першої інстанцій про правомірність дій позивача щодо віднесення до складу витрат вартості амортизації основних засобів.

Крім того, вірним є висновок суду першої інстанції про правомірність дій позивача щодо не включенням ним до складу валового доходу у спірному періоді суму дебіторської заборгованості у розмірі 21975,58 грн., оскільки така сума не була отримана позивачем у звітному спірному періоді.

Також, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо неправомірності нарахування позивачу єдиного внеску на підставі спірної вимоги про сплату боргу та рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування територіальним управлінням доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску, оскільки вони є похідними від неправомірно визначеного відповідачем оподатковуваного доходу, а судом встановлено відсутність об'єкту для цих нарахувань.

За таких обставин, підстав для скасування оскаржуваного судового рішення в межах доводів апеляційної скарги не вбачається.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 24, 195, 198, 200, 205, 206, 211, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у Кіровському районі м.Дніпропетровська Головного Управління Міндоходів у Дніпропетровській області - залишити без задоволення.

Постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 01 жовтня 2014 року у справі № 804/12411/14- залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції за наслідками перегляду набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом 20 днів з дня її складення в повному обсязі.

Головуючий: М.М.Гімон

Суддя: С.Ю. Чумак

Суддя: І.В. Юрко