Справа № 461/10921/14-а 2а/461/77/15
Суддя: Мікула Оксана Іванівна
Дата ухвалення: 2015-12-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 грудня 2015 року Справа № 876/6058/15

Львівський апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого - судді - Мікули О.І.,

суддів - Курильця А.Р., Кушнерика М.П.,

з участю секретаря судового засідання - Кіри Н.В.,

представника відповідача- Рудницької М.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові в залі суду апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "ВМПРОЕКТ" на ухвалу Галицького районного суду м.Львова від 12 травня 2015 року про закриття провадження у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ВМПРОЕКТ" до Львівської міської ради, треті особи - Відкрите акціонерне товариство "Львівський дослідний нафтомаслозавод", Державна екологічна інспекція у Львівській області про визнання протиправною та скасування ухвали, -

в с т а н о в и в :

Позивач - ТОВ «ВМПРОЕКТ» звернулося в суд з позовом до відповідача - Львівської міської ради, треті особи: ВАТ «Львівський дослідний нафтомаслозавод», Державна екологічна інспекція у Львівській області, в якому просило визнати протиправною та скасувати ухвалу Львівської міської ради від 19 червня 2014 року №3422 «Про внесення змін до ухвали міської ради від 20 березня 2014 року №3067» у зв'язку із віднесенням відповідачем ставу-накопичувача до категорії об'єктів водного фонду.

Ухвалою Галицького районного суду м.Львова від 12 травня 2015 року провадження у справі закрито на підставі п.1 ч.1 ст.157 КАС України, оскільки справу не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, позивач оскаржив його в апеляційному порядку. Вважає, що оскаржувана ухвала прийнята з помилковим застосуванням норм процесуального права, оскільки судом першої інстанції не надано належної правової оцінки тому факту, що спірні правовідносини мають публічно-правовий характер, оскільки Львівська міська рада, приймаючи оскаржувані рішення як суб'єкт владних повноважень, здійснювала владні управлінські функції, а тому вказаний спір підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства. Просить оскаржувану ухвалу суду першої інстанції скасувати та прийняти нову ухвалу, якою направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Представник відповідача - Рудницька М.І. в судовому засіданні не погодилася з доводами апеляційної скарги і вважає, що вони не спростовують висновків суду першої інстанції, який ухвалив законне та обґрунтоване рішення, просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а ухвалу суду - без змін.

Представник позивача (апелянта) та треті особи у судове засідання не прибули, про дату, час і місце апеляційного розгляду повідомлені належним чином, тому суд вважає можливим проведення розгляду справи в їх відсутності за наявними у справі матеріалами та на основі наявних у ній доказів.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника відповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги в їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а оскаржувану ухвалу - без змін з таких підстав.

Закриваючи провадження у справі, суд першої інстанції виходив з того, що дану справу не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства, оскільки спірні правовідносини не містять ознак публічно-правового характеру, і такий спір належить розглядати у порядку господарського судочинства.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції виходячи з наступного.

Відповідно до ч.ч.1,2 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

До адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Згідно з п.1 ч.1 ст.3 КАС України справа адміністративної юрисдикції - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб'єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

П.7 ч.1 ст.3 КАС України передбачає, що суб'єкт владних повноважень - це орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа, інший суб'єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Згідно з ч.2 ст.4 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на всі публічно-правові спори, крім спорів, для яких законом встановлений інший порядок судового вирішення.

Ч.1 ст.17 КАС України передбачає, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на правовідносини, що виникають у зв'язку з здійсненням суб'єктом владних повноважень владних управлінських функцій, а також у зв'язку з публічним формуванням суб'єкта владних повноважень шляхом виборів або референдуму, зокрема, згідно з п.1 ч.2 ст.17 КАС України, на спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

Таким чином, КАС України регламентує порядок розгляду не всіх публічно-правових спорів, а лише тих, що виникають у результаті здійснення суб'єктом владних повноважень управлінських функцій і розгляд яких безпосередньо не віднесено до підсудності інших судів.

Як вбачається з матеріалів справи, 20 березня 2014 року Львівська міська рада прийняла ухвалу №3067 „Про затвердження переліку водних об'єктів на території м. Львова", згідно з додатком до якої затверджено перелік даних об'єктів.

19 червня 2014 року Львівська міська рада прийняла ухвалу № 3422 „Про внесення змін до ухвали міської ради від 20 березня 2014 № 3067", згідно з якою відповідачем внесено зміни у додаток до ухвали міської ради від 20 березня 2014 року № 3067 „ Про затвердження переліку водних об'єктів на території м. Львова", а саме: у пункті 68 у графі 3 слова,, вул. В. Липинського, 62" замінено словами „вул. В. Липинського,27"; доповнено пунктом 69 у такій редакції: „69. 3.2 вул. В.Липинського, 27; став ; 0,28"; пункти 69-81 вважати відповідно пунктами 70-82.

Відповідно до договору купівлі-продажу майна з аукціону по продажу майна (ЛОТ № 1) підприємства банкрута від 15 травня 2014 року ТОВ „ВМПРОЕКТ" придбало з аукціону у Відкритого акціонерного товариства „Львівський дослідний нафто маслозавод" будівлю нежитлових приміщень фінського будинку загальною площею 58,6 м.кв., став-накопичувач 3000 кв.м.; дамбу ґрунтову 0,175 км.; шлюз 2-х камерний 0,2 м/с; пісколовку; огорожу 180 п.м.; ворота 20 кв.м. (2 шт.); хвіртка 1,5 кв.м.; дорога внутрішньо майданчикова 0,075 км; водопровід питної води Д425 п.м.; вбиральна 2 кв.м. за адресою: м.Львів, вул.Липинського, 27.

Право власності ВАТ „Львівський дослідний нафтомаслозавод" на відчужуване майно підтверджено Свідоцтвом на право власності на будівлю серії САС № 972228, виданим Управлінням комунальної власності департаменту економічної політики Львівської міської ради 18 червня 2010 року на підставі наказу управління комунальної власності департаменту економічної політики Львівської міської ради від 18 червня 2010 року № 1005-НЖ-Ш.

Згідно з протоколом № 32/1 аукціону з продажу майна підприємства банкрута, затвердженим арбітражним керуючим, ліквідатором ВАТ „Львівський дослідний нафтомаслозавод" Стадником А.Л. 30 квітня 2014 року ціна продажу об'єкту аукціону становить 1380000,00 грн.

Право власності на вищевказане майно перейшло до ТОВ „ВМПРОЕКТ" з моменту його сплати.

Аналізуючи вищенаведені законодавчі приписи та фактичні обставини справи, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що, оскаржуючи ухвалу Львівської міської ради, фактично між сторонами виник спір про право на став- накопичувач за адресою м.Львів, вул. В.Липинського, 27, спірні правовідносини не містить ознак публічно- правового характеру, а тому і захищати свої права та інтереси особи повинні у способи, визначені законами України, - в порядку господарського судочинства.

Відповідно до ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року (далі Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини у справіv. Austria від 12 жовтня 1978 року вказав, що словосполучення встановлений законом поширюється не лише на правову основу самого існування суду, але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Поняття суд, встановлений законом у частині першій статті 6 Конвенції передбачає усю організаційну структуру судів, включно з <…> питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів <…>. З огляду на це не вважається судом, встановленим законом орган, котрий, не маючи юрисдикції, судить осіб на підставі практики, яка не передбачена законом.

Колегія суддів звертає увагу на те, що визначальним принципом здійснення правосуддя в адміністративних справах є принцип офіційного з'ясування всіх обставин у справі і обов'язок суб'єкта владних повноважень доказувати правомірність своїх дій чи рішень, на відміну від визначального принципу цивільного судочинства, який полягає у змагальності сторін, суд, який розглянув справу, не віднесену до його юрисдикції, не може вважатися судом, встановленим законом у розумінні ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Відповідно до ч.2 ст.8 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, а ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" передбачає, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Таким чином, доводи апеляційної скарги є безпідставними та не спростовують висновків суду першої інстанції.

Враховуючи усі вищенаведені обставини, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції при винесені оскаржуваної ухвали правильно дано правову оцінку обставинам справи та ухвалено судове рішення з додержанням норм процесуального права, тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а ухвалу суду - без змін.

Керуючись ст.ст. 160, 195, 196, 199, 200, 205, 206, 254 КАС України, суд, -

у х в а л и в :

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "ВМПРОЕКТ" залишити без задоволення, а ухвалу Галицького районного суду м.Львова від 12 травня 2015 року про закриття провадження у справі № 461/10921/14-а - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий О.І. Мікула

Судді А.Р. Курилець

М.П. Кушнерик

Повний текст ухвали виготовлено 17 грудня 2015 року.