Справа № 804/10528/14
Суддя: Бишевська Н.А.
Дата ухвалення: 2015-12-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

03 грудня 2015 рокусправа № 804/10528/14

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Бишевської Н.А.

суддів: Добродняк І.Ю Семененка Я.В.

за участю секретаря судового засідання:Шелепової Ю.О.,

представників сторін:

позивача : - ОСОБА_3

відповідача: - не з'явились

розглянувши у відкритому судовому засіданні

апеляційну скаргу ОСОБА_3

на постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 18 грудня 2014 р. у справі № 804/10528/14

за позовом ОСОБА_3

до Вищої кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури, Дніпропетровської обласної кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури

про скасування рішень, стягнення сум, -

ВСТАНОВИВ:

22.07.2014 ОСОБА_3 звернулась з адміністративним позовом до Вищої кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури , та Дніпропетровської обласної кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури, в якому (з урахуванням заяви про доповнення позовних вимог, т.1, а. с.187-190), просила:

- скасувати рішення ВКДКА № ІV-001/2013 від 19.04.2013;

- скасувати рішення Дніпропетровської обласної КДКА № 67/ДПВ-12 від 25.06.2012;

- стягнути з відповідачів на її користь судові витрати в сумі 73,88 грн.;

- стягнути з відповідача за ксерокопіювання відповідно до квитанції № 007957 від 21.11.2014 на суму 6 грн.; квитанції № 002940 від 28.10.2014 на суму 12 грн.; квитанції №009097 від 29.09.2014 на суму 4,80 грн., всього на суму 22 грн. 80 коп.

- стягнути з відповідачів послуги за ксерокопіювання документів по справі за товарним чеком № 30 від 29.10.2014 на суму 13 грн. 50 коп.;

- стягнути з відповідача за ксерокопіювання матеріалів справи 58 грн. 60 коп. за товарним чеком № 8 від 22.07.2014;

- стягнути з відповідача за ксерокопіювання 8 грн. за товарним чеком від 30.10.2014;

- стягнути з відповідача за ксерокопіювання 20,80 грн. за товарним чеком № 41 від 18.12.2014;

- стягнути з відповідача за ксерокопіювання 13,50 грн. за товарним чеком № 30 від 29.10.2014.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що ОСОБА_3 не змогла захистити своє порушене трудове право з вини адвоката ОСОБА_4, яка неналежним чином підготувала позовну заяву, і це стало підставою для звернення щодо порушення відносно адвоката ОСОБА_4, дисциплінарного провадження. Оскільки підстав для притягнення до дисциплінарної відповідальності адвоката, Дніпропетровська обласна кваліфікаційно-дисциплінарна комісія адвокатури не встановила, так само як і Вища кваліфікаційно- дисциплінарна комісія, позивач звернулась до суду про скасування рішень відповідачів.

Постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 18 грудня 2014р. у справі № 804/10528/14 у задоволенні вищевказаного адміністративного позову відмовлено.

Постанову суду мотивовано правомірністю спірних рішень ВКДКА та постанови Дніпропетровської обласної КДКА з огляду на те, що, повідомивши позивача про місячний строк звернення до суду в оскаржуваній справі, адвокат ОСОБА_4 не зобов'язана була складати клопотання про поновлення пропущеного строку звернення до суду на момент подання позову, оскільки позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі; угода про надання правової допомоги при розгляді позовної заяви між ОСОБА_3 та адвокатом ОСОБА_4 не укладались, а взаємовідносини між даними особами закінчені з моменту отримання позивачем позовної заяви, складеної в трьох примірниках, тобто дії адвоката ОСОБА_4 відповідають вимогам Закону України «Про адвокатуру» та Правилам адвокатської етики. Крім того, суд першої інстанції посилається на рішення Бабушкінського районного суду від 05.07.2013 у справі № 200/2882/13-ц, залишене без змін ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 01.11.2013, згідно якого суд дійшов до висновку про відсутність вини в діях адвоката ОСОБА_4 відносно надання неналежної правової допомоги позивачці ОСОБА_3 Стосовно ж нечемного поводження адвоката ОСОБА_4 з ОСОБА_3 у 2009 році при складанні позову про виділ в натурі частини однокімнатної квартири позивачем не надано належних та обґрунтованих доказів на підтвердження зазначених обставин.

Не погодившись з постановою суду, ОСОБА_3 подано апеляційну скаргу, згідно якої (т.1, а. с.216-220) та згідно інших додаткових заяв останньої (т.2, а. с.3-7; 31-33) скаржник просить скасувати постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 18 грудня 2014р. у справі № 804/10528/14, як таку що винесена з порушенням норм матеріального та процесуального права, та прийняти нову постанову про задоволення позову. Скаржник зазначає про незаконність відмови відповідача-2 у порушенні дисциплінарного провадження відносно адвоката ОСОБА_4 у постанові № 67/ДПВ-12 від 25.06.2012, яка ґрунтується на неправдивих свідченнях ОСОБА_4 про те, що, начебто, ОСОБА_3 роз'яснено про місячний строк звернення до суду та про те, що взаємовідносини між адвокатом та ОСОБА_3 закінчені зі складанням та передачею позивачу 3-х екземплярів позовної заяви. Скаржник зазначає, що оплачувала адвокату 800 грн. не тільки за форму позовної заяви та її відповідність законодавству, а у першу чергу за її зміст, за яким ОСОБА_3 «…повинна була добитися своїх порушених прав», але за змістом навмисно заява складена так аби ОСОБА_3 «…своїх прав не добилася». Скаржник звертає увагу, що ОСОБА_4, крім того, що не розглянуто питання пропуску позивачем строку звернення до суду, ще й при складенні позову не заявлено до суду про стягнення на користь ОСОБА_3 середнього заробітку за час затримки компенсації за невикористану щорічну відпустку у сумі 17062,30 грн., хоча таке право передбачено ст.117 КЗпП України. Такі дії адвоката ОСОБА_4 змусили ОСОБА_3 звертатись за правовою допомогою до інших адвокатів, та до бібліотеки за правовою літературою, що не було взято до уваги ВКДКА.

Дніпропетровська обласна КДКА проти задоволення апеляційної скарги заперечує, вважає оскаржену постанову суду першої інстанції цілком обґрунтованою та правомірною, зазначаючи, що скарга ОСОБА_3 про неналежне виконання своїх професійних обов'язків адвокатом ОСОБА_4, що надійшла до Дніпропетровської обласної КДКА адвокатури 25травня 2012 р. розглянута головою дисциплінарної палати з витребуванням та вивченням документів, обсяг яких був достатнім для того, щоб стверджувати про те, що адвокатом не порушені вимоги Закону України «Про адвокатуру», що діяв на той час, та Правил адвокатської етики.

ВКДКА проти задоволення апеляційної скарги також заперечує, звертаючи увагу на те, що ОСОБА_3 в адміністративному позові в обґрунтування позовних вимог не навела жодних обставин та підстав протиправності оскаржуваних рішення ВКДКА № ІV-001/2013 від 19.04.2013 та постанови Дніпропетровської обласної КДКА № 67/ДПВ-12 від 25.06.2012.

Сторони по справі про час і місце апеляційного розгляду справи повідомлені належним чином, що підтверджується повідомленнями про вручення поштового відправлення.

До судового засідання не з'явились представники відповідачів. Жодних клопотань, повідомлень про причини неявки до суду не надходило, підстави відсутності представників суду не повідомлені.

З урахуванням наявних в справі матеріалів, нез'явлення в судове засідання представників відповідачів, виходячи з розуміння ч.4 ст. 196 КАС України, не перешкоджає розгляду скарги.

За хронологією подій матеріали справи свідчать про наступні обставини, які не заперечуються сторонами:

10.02.2009 ОСОБА_3 подала до Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська власноруч складену цивільну позовну заяву до Дніпропетровського клінічного об'єднання швидкої медичної допомоги про незаконне звільнення з роботи.

Ухвалою суду від 20.02.2009 вказану позовну заяву ОСОБА_3 залишено без руху, через невідповідність вимогам ст.119 ЦПК України, оскільки позивачем не викладено обставини на обґрунтування позову, не зазначено доказів, які їх підтверджують, не визначено посилань на правові норми, які стали підставою подання позову, не конкретизовано майнових вимог та не обґрунтовано їх.

Згідно квитанції до прибуткового касового ордера № 116 від 26.03.2009 адвокатом ОСОБА_4 за надання правової допомоги отримано від ОСОБА_3 суму у 800 грн. (т.1, а. с.21).

27.03.2009 ОСОБА_3 подала до суду уточнену позовну заяву до Дніпропетровського клінічного об'єднання швидкої медичної допомоги про визнання наказу незаконним та його скасування, поновлення на роботі, анулювання запису в трудовій книжці, стягнення оплати за час вимушеного прогулу, моральної шкоди, компенсації за невикористану щорічну відпустку, витрат на правову допомогу (т.1, а. с.17-20).

Зазначена позовна заява прийнята до розгляду ухвалою суду від 01.04.2009 та призначена до розгляду.

22.07.2010 Бабушкінським районним судом м.Дніпропетровська винесено рішення у цивільній справі № 2-972/10, яким відмовлено у повному обсязі у задоволенні позову ОСОБА_3 до Клінічного об'єднання швидкої медичної допомоги м.Дніпропетровська про визнання незаконними та скасування наказів про догани та звільнення, поновлення на роботі, зобов'язання анулювати запис в трудовій книжці, стягнення середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу, стягнення моральної шкоди в задоволенні позовних ОСОБА_3 відмовлено в повному обсязі (т.1, а. с.22-24).

Даним рішенням, зокрема, встановлено:

- звернення ОСОБА_3 до місцевого суду з позовом стосовно незаконного звільнення мало місце 10.02.2009;

- відповідно до ст.233 КЗпП України працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки;

- відповідно до ст.234 КЗпП України у разі пропуску з поважних причин строків, установлених статтею 233 цього Кодексу, районний, районний у місті, міський чи

міськрайонний суд може поновити ці строки;

- в судовому засіданні позивачка пояснила, що з наказом про звільнення № 215-к від 17.10.2008 ОСОБА_3 ознайомилась у день його видання - 17.10.2008 та в цей день отримала трудову книжку. 15.12.2009 вона звернулась до начальника обласного управління здоровохорони, та до прокуратури Красногвардійського району зі скаргами, в яких просила розглянути всі випадки, за яких їй були винесені догани та здійснено звільнення, анулювати запис в трудові книжці та поновити її на роботу.

- з позовом про визнання незаконним звільнення та поновлення на роботі вона звернулася до суду 10.02.2009, тобто більш, ніж через три місяці після звільнення, пояснюючи це в судовому завданні тим, що тривалий час не могла знайти адвоката, який би погодився написати їй відповідну позовну заяву. Крім того, одним з адвокатів їй було роз'яснено про її право оскаржити своє звільнення до суду протягом року.

Так, у вищезазначеному рішенні Бабушкінський районний суд м.Дніпропетровська дійшов висновку, що ОСОБА_3 без поважних причин пропустила передбачені ст.233 КЗпП України строки для звернення до суду за захистом свого порушеного права з позовними вимогами про визнання незаконними та скасування наказів про її притягнення до дисциплінарної відповідальності, про звільнення та поновлення на роботі. А обставини, на які вона посилається в обґрунтування пропуску строку, не є поважними, будь-яких доказів того, що ці строки пропущені з поважних причин, суду не надано. Крім того, клопотання про поновлення цих строків, пропущених з будь-яких інших поважних причин, позивачкою не заявлялося, тому її позовні вимоги задоволенню не підлягають у повному обсязі, що відповідає вимогам ч.4 ст.267 ЦК України та про що зазначено в п.4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.92 № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів».

30.11.2010 апеляційним судом Дніпропетровської області винесено ухвалу, якою вищевказане рішення Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 22.07.2010 у цивільній справі № 2-972/10 залишено без з мін (т.1, а. с.25).

Згідно відповідної відмітки рішення Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська у цивільній справі № 2-972/10 набрало законної сили - 30.11.2010 (т.1, а. с.24).

Крім того, матеріали справи містять рішення Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 22.02.2012 у цивільній справі № 2-3497-2011 р. за позовом ОСОБА_3 до Клінічного об'єднання швидкої медичної допомоги Дніпропетровської міської ради про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку за невикористану відпустку та про відшкодування моральної шкоди (т.1, а. с.52).

Даним рішенням Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська, зокрема, встановлено:

- у жовтні 2011 року ОСОБА_3 звернулась до суду з позовною заявою, в якій просила стягнути з відповідача середній заробіток за весь час затримки розрахунку за невикористану відпустку у сумі 17062 грн. 30 коп.; стягнути з відповідача в рахунок відшкодування моральної шкоди суму у розмірі 5000 грн.; 30 грн. - за послуги Приватбанку та покласти на відповідача всі судові витрати по справі;

- у березні 2009 року з позивачем проведено остаточний розрахунок - сплачено 631 грн. 15 коп. компенсаційної виплати за 11,5 календарних днів невикористаної відпустки;

- враховуючи, що відповідачем у березні 2009 року проведено остаточний розрахунок, з цього часу позивач, вважаючи, що її право порушено, мала право звернутися до суду з вказаним позовом у тримісячний строк звернення до суду за вирішенням трудового спору, передбаченого ч.1 ст.233 КЗпП України.

Проте, позивачем без поважних причин пропущений, передбачений ст.233 КЗпП України, строк звернення до суду за захистом свого порушеного права.

Крім того, клопотання про поновлення цих строків, позивачем суду не заявлялось, тому, позовні вимоги в частині стягнення з відповідача середнього заробітку за весь час затримки розрахунку за невикористану відпустку задоволенню не підлягають, що відповідає положенням ч.4 ст.267 ЦК України, та зазначено в п.4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.92 № 9 «Про розгляду судами трудових спорів», згідно якого, встановлені статтями 228, 233 КЗпП України, звернення до суду застосовуються незалежно від заяви сторін. Якщо місячний чи тримісячний строк пропущено без поважних причин, у позові може бути відмовлено з цих підстав.

21.05.2012 апеляційним судом Дніпропетровської області винесено ухвалу, якою вищевказане рішення Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 22.02.2012 у цивільній справі № 2-3497-2011 р. залишено без змін (т.1, а. с.53, 54).

25.05.2012 ОСОБА_3 звернулась до Дніпропетровської обласної КДКА зі скаргою на дії адвоката ОСОБА_4, в якій зазначаючи про невиконання останньою належним чином зобов'язання, просила прийняти міри, посилаючись на те, що якби адвокатом ОСОБА_4 при складенні позову до Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровьска заявлено клопотання про поновлення строку звернення до суду з поважних причин, а також поставлено питання про виплату на користь ОСОБА_3 середнього заробітку за час затримки компенсації за невикористану щорічну відпустку у сумі 17062,30 грн. згідно ст.117 КЗпП України, ОСОБА_3 не було б відмовлено судовими рішеннями Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська та Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська у задоволенні позовів через пропущення строків звернення до суду (т.1, а. с.25, 26).

25.06.2012 Дніпропетровською обласною КДКА винесено постанову № 67/ДПВ-12 про відмову в порушенні дисциплінарного провадження відносно адвоката ОСОБА_4 (а. с.28).

У даній постанові Дніпропетровською обласною КДКА зроблено висновок, що підстави для притягнення адвоката до дисциплінарної відповідальності відсутні з огляду на те, що позовна заява складена адвокатом кваліфіковано, прийнята до розгляду судом, правил адвокатської етики ОСОБА_4 не порушено, як і вимоги Закону України «Про адвокатуру», взаємовідносини між адвокатом та клієнтом ОСОБА_3 скінчились після складення позову стосовно незаконного звільнення.

ОСОБА_3 направила скаргу до ВКДКА, в якій посилаючись на неналежне виконання своїх обов'язків адвокатом ОСОБА_4, просила, крім іншого, скасувати вищевказану постанову Дніпропетровської обласної КДКА від 25.06.2012.

ВКДКА прийнято рішення № ІV-001/2013 від 19.04.2013, яким скаргу ОСОБА_3 залишено без задоволення, а постанову Дніпропетровської обласної КДКА від 25.06.2012 про відмову у порушенні дисциплінарного провадження відносно адвоката ОСОБА_4 - без змін (т.1, а. с.14, 15).

Дана постанова мотивована тим, що у рішенні Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 22.07.2010, ухвалі апеляційного суду Дніпропетровської області від 30.10.2010 зазначено, що позивач ОСОБА_3 без поважних причин пропустила передбачені ст.233 КЗпП України строки для звернення до суду за захистом свого порушеного права, а обставини, на які вона посилається в обґрунтування пропуску строку, не є поважними, будь-яких доказів того, що ці строки пропущені з поважних причин суду не надано, і на цих підставах у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 відмовлено.

Зазначені обставини враховані при винесенні постанови Дніпропетровської обласної КДКА від 25.06.2012 № 67/ДПВ-12 про відмову у порушенні дисциплінарного провадження відносно адвоката ОСОБА_4, тому підстав для її скасування не вбачається.

ОСОБА_3, вважаючи вищевказані постанову Дніпропетровської обласної КДКА №67/ДПВ-12 від 25.06.2012 та рішення ВКДКА № ІV-001/2013 від 19.04.2013, неправомірними, звернулась до адміністративного суду з даним позовом про їх скасування.

Перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, юридичної оцінки обставин справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_3 не підлягає задоволенню з таких підстав:

За приписами ч.1 ст.195 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції може вийти за межі доводів апеляційної скарги в разі встановлення під час апеляційного провадження порушень, допущених судом першої інстанції, які призвели до неправильного вирішення справи.

Так, переглядаючи оскаржену постанову суду першої інстанції, колегія суддів звертає увагу, що в даній постанові суд першої інстанції насамперед встановив відповідність дій адвоката ОСОБА_4 вимогам Закону України «Про адвокатуру» та Правилам адвокатської етики, чим і була обумовлена відмова у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 щодо скасування спірних постанови Дніпропетровської обласної КДКА від 25.06.2012 та рішення ВКДКА від 19.04.2013.

Разом з тим, колегія суддів звертає увагу, що згідно приписів п.п.1 ч.2 ст.17 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

При цьому, завданням адміністративного суду є перевірка правомірності (легальності) рішень суб'єкта владних повноважень з огляду на чіткі критерії, які зазначені у частині 3 статті 2 КАС України з урахуванням закріпленого статтею 9 КАС України принципу законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Отже, з урахуванням даних норм, завданням адміністративного суду у даній справі є перевірка на відповідність критеріям, зазначеним в ч.3 ст.2 КАС України, з урахуванням принципу, закріпленого у ст.9 КАС України, рішень суб'єктів владних повноважень: постанови Дніпропетровської обласної КДКА № 67/ДПВ-12 від 25.06.2012 та рішення ВКДКА № ІV-001/2013 від 19.04.2013 (далі - Спірні рішення),

Так, оцінюючи спірні рішення відповідачів на відповідність вказаним критеріям, колегія суддів зазначає наступне:

На момент винесення Спірного рішення відповідачем-2 (Дніпропетровською обласною КДКА) порядок оскарження дій адвокатів регулювався Положенням про кваліфікаційно-дисциплінарну комісію адвокатури, затвердженим Указом Президента України від 05.05.93 № 155/93 (який втратив чинність в зв'язку з прийняттям Указу Президента України від 31.10.2012 № 620/2012, далі - Положення № 155/93) та Законом України «Про адвокатуру» від 19.12.92 № 2887-XII, який втратив чинність у зв'язку з прийняттям Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» від 05.07.2012 № 5076-VI, що був чинним на момент винесення спірного рішення відповідачем-1 - ВКДКА.

Так, відповідно до п.36 Положення № 155/93 за порушення вимог Закону України «Про адвокатуру», інших актів законодавства України, що регулюють діяльність адвокатури, і Присяги адвоката України рішенням дисциплінарної палати кваліфікаційно-дисциплінарної комісії до адвоката можуть бути застосовані такі дисциплінарні стягнення: попередження; зупинення дії свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю на строк до одного року; анулювання свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю.

Згідно п.33 Положення № 155/93 право порушення дисциплінарного провадження належить голові дисциплінарної палати, а в разі його відсутності - заступникові голови, який попередньо розглядає інформацію, що стосується підстав притягнення адвоката до дисциплінарної відповідальності, знайомить його з цією інформацією і вимагає від нього письмове пояснення.

При цьому, відповідно до п.35 Положення № 155/93 справа про притягнення адвоката до дисциплінарної відповідальності повинна бути розглянута не пізніш як у місячний строк з дня її порушення.

Згідно приписів п.15 Положення № 155/93 дисциплінарна палата кваліфікаційно-дисциплінарної комісії, зокрема:

- розглядає скарги громадян;

- вирішує питання про притягнення адвоката до дисциплінарної відповідальності та розглядає порушені з цих питань справи, приймає рішення про застосування дисциплінарного стягнення або про відмову у притягненні адвоката до дисциплінарної відповідальності.

Отже, враховуючи вищенаведені обставині, постанова відповідача-2 № 67/ДПВ-12 від 25.06.2012 про відмову у порушенні дисциплінарного провадження відносно адвоката ОСОБА_4, прийнята з дотримання строків та у межах повноважень, визначених Положенням № 155/93.

У частині 1 статті 52 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» встановлено, що Вища кваліфікаційно-дисциплінарна комісія адвокатури є колегіальним органом, завданням якого є розгляд скарг на рішення, дії чи бездіяльність кваліфікаційно-дисциплінарних комісій адвокатури.

Згідно частини 5 даної статті Вища кваліфікаційно-дисциплінарна комісія адвокатури за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури має право:

1) залишити скаргу без задоволення, а рішення кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури без змін;

2) змінити рішення кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури;

3) скасувати рішення кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури та ухвалити нове рішення;

4) направити справу для нового розгляду до відповідної кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури та зобов'язати кваліфікаційно-дисциплінарну комісію адвокатури вчинити певні дії.

Отже, приймаючи рішення № ІV-001/2013 від 19.04.2013, яким скаргу ОСОБА_3 залишено без задоволення, а постанову Дніпропетровської обласної КДКА від 25.06.2012 про відмову у порушенні дисциплінарного провадження відносно адвоката ОСОБА_4 залишено без змін, ВКДКА діяв у межах повноважень, наданих відповідачу-1 статтею 52 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність».

Стосовно суті розглянутого даними Комісіями питання щодо неналежного виконання адвокатом ОСОБА_4 своїх зобов'язань колегія суддів зазначає наступне:

Як зазначено вище, доводи ОСОБА_3 зводяться до того, що через неналежне виконання зобов'язань адвокатом ОСОБА_4, позивач була позбавлена відновлення місцевими судами порушених Клінічним об'єднанням швидкої медичної допомоги Дніпропетровської міської ради прав, пов'язаних з незаконним звільненням ОСОБА_3

Такі доводи ґрунтуються на тому, що при складанні цивільного позову про незаконність звільнення до Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська адвокатом ОСОБА_4:

- не заявлено клопотання про поновлення строку звернення до суду з позовом з поважних причин;

- не поставлено питання про виплату на користь ОСОБА_3 середнього заробітку за час затримки компенсації за невикористану щорічну відпустку у сумі 17062,30 грн. згідно ст.117 КЗпП України, ОСОБА_3

Проте, матеріали справи свідчать, що питання поважності причин пропущення ОСОБА_3 строку звернення до суду з позовом з незаконного звільнення (яке мало місце 17.10.2008) було предметом дослідження Бабушкінським районним судом м.Дніпропетровська під час прийняття рішення від 22.07.2010 у справі № 2-972/10, з якого вбачається, що ще до звернення до адвоката ОСОБА_4 ОСОБА_3 самостійно звернулась до місцевого суду і на момент цього звернення (10.02.2009) було вже пропущено строк звернення до суду, визначений у ст.233 КЗпП України, і причини пропущення цього строку, наведені ОСОБА_3 суду, не визнані останнім як поважні.

Тобто, обставини щодо пропущення ОСОБА_3 строку звернення до Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська з позовом стосовно її незаконного звільнення і питання поважності/неповажності причин такого пропуску строку були предметом дослідження вказаним судом і вирішені, як такі, що не являються поважними, внаслідок чого підстави для поновлення строку звернення, на думку суду, були відсутні.

Стаття 72 КАС України визначає підстави для звільнення від доказування.

Так, згідно ч.1 даної статті обставини, встановлені судовим рішенням в адміністративній, цивільній або господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Згідно ч.1 ст.223 ЦПК України рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом; відповідно до ст.319 ЦПК України рішення або ухвала апеляційного суду набирають законної сили з моменту їх проголошення.

За положеннями ст.124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України.

Таким чином, огляду на приписи ч.1 ст.72 КАС України та на те, що вказане рішення Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 22.07.2010 у справі № 2-972/10 набрало сили у відповідності до приписів ч.1 ст.223 ЦПК України, колегія суддів вважає безпідставним посилання на неправомірність неподання (на зазначення в позові) адвокатом ОСОБА_4 клопотання про поновлення строку звернення до суду з позовом через наявність поважних причин, оскільки це питання вирішено судовим рішенням у справі № 2-972/10, яке набрало законної сили.

Стосовно посилань позивача на не поставлення адвокатом ОСОБА_4 у позові до Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська питання про виплату на користь ОСОБА_3 середнього заробітку за час затримки компенсації за невикористану щорічну відпустку у сумі 17062,30 грн. згідно ст.117 КЗпП України, то рішенням Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 22.02.2012 у цивільній справі № 2-3497-2011 р. (яке набрало законної сили у відповідності до приписів ч.1 ст.223, ст.319 ЦПК України, т.1, а. с.54) встановлено, що право на звернення з такою вимогою до суду виникло у ОСОБА_3 лише у березні 2009 року (з моменту, коли було проведено остаточний розрахунок з позивачем).

Складення адвокатом ОСОБА_4 для ОСОБА_3 позову до Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська мало місце до 27.03.2009.

При цьому, Красногвардійським районним судом м.Дніпропетровська у рішенні від 22.02.2012 не зазначена точна дата проведення остаточного розрахунку з позивачем, і докази того, що на момент складання адвокатом позову до Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська у ОСОБА_3 вже з'явилось право на висування такої позовної вимоги і адвокат була обізнана про це, позивачем суду не надано.

Крім того, як вірно зазначено судом першої інстанції, договір про надання правової допомоги між адвокатом ОСОБА_4 та ОСОБА_3 не укладався і встановити, що сплачені позивачем 26.03.2009 адвокату 800 грн. не лише за складання позовної заяви, але й за складання ще й інших документів, не уявляється можливим без належних доказів, які б свідчили про такі обставини.

До того ж матеріали справи містять рішення Бабушкінського районного суду від 05.07.2013 у справі № 200/2882/13-ц , за яким відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про:

- скасування рішення ВКДКА № ІV-001/2013 від 19.04.2013 та скасування рішення Дніпропетровської обласної КДКА № 67/ДПВ-12 від 25.06.2012;

- визнання неналежним виконання адвокатом ОСОБА_4 своїх службових обов'язків, визнання її дії неправомірними, та такими, що негативно на висновки рішення Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 22.07.2010 та апеляційного суду Дніпропетровської області від 30.11.2010, стягнення з ОСОБА_4 800 грн. за неналежно надану правову допомогу, 17 062 грн. 30 коп. середнього заробітку за період затримки компенсації за невикористану щорічну відпустку, з вини якої вона втратила ці кошти, стягнення з ОСОБА_4 на її користь моральну шкоду в розмірі 5000 грн. (т.1, а. с.156-159).

Ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 01.11.2013 вищевказане рішення Бабушкінського районного суду від 05.07.2013 залишено без змін з мотивів обґрунтованості висновку про відсутність вини в діях адвоката ОСОБА_4 відносно надання неналежної правової допомоги позивачці ОСОБА_3 (т.1, а. с.160-162).

Крім того, колегія суддів звертає увагу, що у даному випадку доведення вини адвоката не свідчитиме про наявність поважності причин пропуску ОСОБА_3 строку звернення до суду з позовом стосовно її незаконного звільнення і, відповідно, не матиме наслідком згідно чинного законодавства поновлення цього строку з подальшим переглядом судових рішень, що набрали законної сили.

Таким чином, оцінюючи дії відповідачів на відповідність критеріям, зазначеним у ч.3 ст.2 КАС України, колегія суддів дійшла висновку, що приймаючи Спірні рішення відповідачі діяли на підставі та у спосіб, що передбачений чинним законодавством України, а тому ці рішення є законними.

Разом з тим, колегія суддів звертає увагу, що доводи скаржника стосовно оцінки вірності судових рішень лежать поза межами даного спору, предметом якого є правомірність чи протиправність рішень відповідачів, як суб'єктів владних повноважень.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає вірною відмову суду першої інстанції у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 про скасування рішення ВКДКА № ІV-001/2013 від 19.04.2013 та постанови Дніпропетровської обласної КДКА № 67/ДПВ-12 від 25.06.2012.

Стосовно позовних вимог ОСОБА_3, які стосуються стягнення з відповідачів на її користь судових витрат на судовий збір та витрат позивача на ксерокопіювання, колегія суддів зазначає наступне:

Стаття 87 КАС України визначає види судових витрат.

Згідно ч.1 ст.87 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи.

Відповідно до ч.3 ст.87 КАС України до витрат, пов'язаних з розглядом справи, належать:

1) витрати на правову допомогу;

2) витрати сторін та їхніх представників, що пов'язані із прибуттям до суду;

3) витрати, пов'язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів та проведенням судових експертиз;

4) витрати, пов'язані з проведенням огляду доказів на місці та вчиненням інших дій, необхідних для розгляду справи.

Тобто судові витрати - це судовий збір та витрати, пов'язані з розглядом справи, зазначені у ч.3 ст.87 КАС України.

Таким чином, колегія суддів не вбачає підстав для скасування постанови суду першої інстанції у даній справі, і, відповідно, для задоволення апеляційної скарги ОСОБА_3

Виходячи з вищевикладеного, керуючись ст.ст. 196, 198, 200, 205, 206 КАС України, суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 на постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 18 грудня 2014 р. у справі № 804/10528/14 - залишити без задоволення.

Постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 18 грудня 2014 р. у справі № 804/10528/14 - залишити без змін.

Ухвала суду набирає законної сили відповідно до ст. 254 КАС України та може бути оскаржена відповідно до ст. 212 КАС України.

Головуючий: Н.А. Бишевська

Суддя: І.Ю. Добродняк

Суддя: Я.В. Семененко