Справа № 826/15544/15
Суддя: Гарник К.Ю.
Дата ухвалення: 2015-12-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

18 грудня 2015 року № 826/15544/15

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Гарника К.Ю., за участю секретаря судового засідання Непомнящої А.О., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1
до Державної податкової інспекції у Шевченківському районі Головного управління ДФС у місті Києві
про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення

В С Т А Н О В И В:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (далі по тексту - позивач) звернулась до Окружного адміністративного суду міста Києва з адміністративним позовом до Державної податкової інспекції у Шевченківському районі Головного управління ДФС міста Києва (далі по тексту - відповідач) про скасування податкового повідомлення-рішення від 13 травня 2014 року № 232/17-01.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 06 серпня 2015 року відкрито провадження в адміністративній справі № 826/15544/15, закінчено підготовче провадження та призначено до розгляду у судовому засіданні.

Згідно з Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 19 жовтня 2015 року адміністративну справу передано на розгляд судді Гарнику К.Ю.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 21 жовтня 2015 року адміністративну справу № 826/15544/15 прийнято до провадження та призначено до розгляду у судовому засіданні.

У судовому засіданні 30 листопада 2015 року представник позивача підтримав адміністративний позов, просив суд задовольнити його. Представник відповідача проти задоволення позовних вимог заперечував.

Керуючись приписами частини 4 статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України, надавши можливість присутнім учасникам судового розгляду у повній мірі реалізувати свої процесуальні права, та враховуючи відсутність потреби заслухати свідка чи експерта, суд завершив розгляд справи в порядку письмового провадження.

Після розгляду адміністративного позову та доданих до нього матеріалів, всебічного і повного встановлення всіх фактичних обставин, на яких ґрунтується позов, об'єктивної оцінки доказів, що мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд зазначає наступне.

Матеріали справи свідчать, що на підставі наказу від 04 квітня 2014 року № 32, згідно підпунктами 78.1.2 пункту 78.1 статті 78, пункту 79.2 статті 79 Податкового кодексу України Державною податковою інспекцією у Шевченківському районі Головного управління ДФС у м. Києві проведено документальну позапланову невиїзну перевірку дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 за період з 01 січня 2012 року по 31 грудня 2012 року, за результатами якої складено акт від 18 квітня 2014 року № 164/17-01/НОМЕР_1 (далі по тексту - акт перевірки).

Перевіркою встановлено порушення фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 ст. 36 Податкового кодексу України, а саме: не задекларовано дохід, що підлягає декларуванню у річній податковій декларації (абз. «д» п.п. 164.2.17 п. 164.2 ст. 164 Податкового кодексу України), отриманий в ІІ кварталі 2012 року як додаткове благо в сумі 1755041,34 грн., не визначено та не сплачено з нього податок на доходи фізичних осіб до бюджету в сумі 298142,43 грн.

На підставі акту перевірки висновку прийнято податкове повідомлення - рішення від 13 травня 2014 року № 232/17-01, яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб на 372678,04 грн., в тому числі за основним платежем - 298142,43 грн., за штрафними санкціями 74535,61 грн.

Позивач не погоджується із оскаржуваним податковим повідомленням-рішенням, оскільки вважає, що припинення зобов'язань за кредитним договором не може вважатися отриманням позивачем додаткового блага в розумінні підпункту 164.2.17 пункту 164.2 статті 164 Податкового кодексу України, у зв'язку з чим у позивача відсутні будь-які непогашені податкові зобов'язання. Як наслідок, збільшення податкового зобов'язання зі сплати податку на доходи фізичних осіб є незаконним.

Надаючи правову оцінку позовним вимогам, суд приходить до наступного.

Спірні правовідносини врегульовано нормами Конституції України, Кодексу адміністративного судочинства України, Податкового кодексу України.

Відповідно до ст. 36 Податкового кодексу України податковим обов'язком визнається обов'язок платника податку обчислити, задекларувати та/або сплатити суму податку та збору в порядку і строки, визначені цим Кодексом, законами з питань митної справи. Податковий обов'язок виникає у платника за кожним податком та збором. Податковий обов'язок є безумовним і першочерговим стосовно інших неподаткових обов'язків платника податків, крім випадків, передбачених законом.

Пунктом 176.1 ст. 176 Податкового кодексу України визначено, що платники податку зобов'язані:

вести облік доходів і витрат в обсягах, необхідних для визначення суми загального річного оподатковуваного доходу, у разі якщо такий платник податку зобов'язаний відповідно до цього розділу подавати декларацію або має право на таке подання з метою повернення надміру сплачених податків, у тому числі при застосуванні права на податкову знижку. Форми такого обліку та порядок його ведення визначаються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику (підпункт «а»);

подавати податкову декларацію за встановленою формою у визначені строки у випадках, коли згідно з нормами цього розділу таке подання є обов'язковим. На вимогу контролюючого органу та в межах його повноважень, визначених законодавством, платники податку зобов'язані пред'являти документи і відомості, пов'язані з виникненням доходу або права на отримання податкової знижки, обчисленням і сплатою податку, та підтверджувати необхідними документами достовірність відомостей, зазначених у податковій декларації з цього податку (підпункт «в»).

Відповідно до пункту 163.1 статті 163 Податкового кодексу України об'єктом оподаткування резидента є: загальний місячний (річний) оподатковуваний дохід; доходи з джерела їх походження в Україні, які остаточно оподатковуються під час їх нарахування (виплати, надання); іноземні доходи - доходи (прибуток), отримані з джерел за межами України.

Згідно з пунктом 164.1 статті 164 Податкового кодексу України 164.1 базою оподаткування є загальний оподатковуваний дохід, з урахуванням особливостей, визначених цим розділом. Загальний оподатковуваний дохід - будь-який дохід, який підлягає оподаткуванню, нарахований (виплачений, наданий) на користь платника податку протягом звітного податкового періоду. У разі використання права на податкову знижку базою оподаткування є чистий річний оподатковуваний дохід, який визначається шляхом зменшення загального оподатковуваного доходу з урахуванням пункту 164.6 цієї статті на суми податкової знижки такого звітного року. Базою оподаткування для доходів, отриманих від провадження господарської або незалежної професійної діяльності, є чистий річний оподатковуваний дохід, який визначається відповідно до пункту 177.2 статті 177 та пункту 178.3 статті 178 цього Кодексу.

Відповідно до підпункту 14.1.47 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України додаткові блага - кошти, матеріальні чи нематеріальні цінності, послуги, інші види доходу, що виплачуються (надаються) платнику податку податковим агентом, якщо такий дохід не є заробітною платою та не пов'язаний з виконанням обов'язків трудового найму або не є винагородою за цивільно-правовими договорами (угодами), укладеними з таким платником податку (крім випадків, прямо передбачених нормами розділу IV цього Кодексу).

Підпунктом «д» підпункту 164.2.17 пункту 164.2 статті 164 Податкового кодексу України встановлено, що до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включаються дохід, отриманий платником податку як додаткове благо (крім випадків, передбачених статтею 165 цього Кодексу) у вигляді основної суми боргу (кредиту) платника податку, прощеного (анульованого) кредитором за його самостійним рішенням, не пов'язаним з процедурою банкрутства, до закінчення строку позовної давності, у разі якщо його сума перевищує 50 відсотків однієї мінімальної заробітної плати (у розрахунку на рік), встановленої на 1 січня звітного податкового року. Кредитор зобов'язаний повідомити платника податку - боржника шляхом направлення рекомендованого листа з повідомленням про вручення або шляхом укладення відповідного договору, або надання повідомлення боржнику під підпис особисто про прощення (анулювання) боргу та включити суму прощеного (анульованого) боргу до податкового розрахунку суми доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, за підсумками звітного періоду, у якому такий борг було прощено. Боржник самостійно сплачує податок з таких доходів та відображає їх у річній податковій декларації. У разі неповідомлення кредитором боржника про прощення (анулювання) боргу у порядку, визначеному цим підпунктом, такий кредитор зобов'язаний виконати всі обов'язки податкового агента щодо доходів, визначених цим підпунктом.

Зі змісту наведеної норми вбачається, що основними ознаками додаткового блага, яке включається до оподаткованого доходу є:

по-перше - сума боргу (кредиту) платника податку прощена (анульована) кредитором повинна бути основною;

по-друге - кредитор повинен прийняти рішення про прощення (анулювання) боргу (кредиту) самостійно;

по-третє - сума прощеного (анульованого) кредитором боргу повинна перевищує 50 відсотків однієї мінімальної заробітної плати (у розрахунку на рік), встановленої на 1 січня звітного податкового року;

по-четверте - кредитор зобов'язаний повідомити платника податку - боржника про прощення анулювання заборгованості.

Судом встановлено, що суму грошового зобов'язання позивачу збільшено у зв'язку з тим, що він не подав декларацію про майновий стан і доходи за 2012 рік, не задекларував дохід у вигляді анульованої (прощеної) заборгованості та не сплатив до бюджету податок на доходи фізичних осіб. На думку податкового органу, отримана позивачем додаткова вигода виникла у зв'язку із прощенням йому Товариством з обмеженою відповідальністю «Кей Колект» кредитної заборгованості, згідно кредитного договору від 21 вересня 2007 року № 0, від 01 листопада 2007 року № 0.

Зокрема, кредитні зобов'язання позивача виникли на підставі кредитного договору від 21 вересня 2007 року № 0, укладеного між позивачем (позичальник) та Акціонерним комерційним інноваційним банком «Укрсиббанк». За умовами вказаного кредитного договору позивач отримав кредитні кошти у розмірі 200000,00 доларів США. У забезпечення виконання зобов'язань позичальника за даним договором банком прийнято заставу нерухомого майна, а саме: квартири, що складається з 3 кімнат загальною площею 83,6 кв. м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та є власністю ОСОБА_1.

Крім того, згідно договору про надання споживчого кредиту № 0 від 01 листопада 2007 року у позивача виникли кредитні зобов'язання у розмірі 150000 доларів США, які також забезпечені заставою нерухомого майна, а саме: квартири, що складається з 3 кімнат загальною площею 83,6 кв. м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та є власністю ОСОБА_1.

Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами.

Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства (стаття 536 Цивільного кодексу України.)

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (стаття 549 Цивільного кодексу України.)

Право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов'язання (стаття 549 Цивільного кодексу України.)

Відповідно до статті 534 Цивільного кодексу України разі недостатності суми проведеного платежу для виконання грошового зобов'язання у повному обсязі ця сума погашає вимоги кредитора у такій черговості, якщо інше не встановлено договором:

1) у першу чергу відшкодовуються витрати кредитора, пов'язані з одержанням виконання;

2) у другу чергу сплачуються проценти і неустойка;

3) у третю чергу сплачується основна сума боргу.

Так, враховуючи погашення позивачем заборгованості по кредитними договорами, станом на 21 червня 2012 року становила за договором № 0 від 21 вересня 2007 року - 120708,81 доларів США, що складає по курсу НБУ станом на 21 червня 2012 року 964765,16 грн., а також пені 110703,71 грн., за договором № 0 від 01 листопада 2007 року - 98877,22 доларів США, що складає по курсу НБУ станом на 21 червня 2012 року 790276,18 грн., а також пені 71504,99 грн.

З матеріалів справи вбачається, що Товариством з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» як кредитором позивача, листом від 21 червня 2012 року № 006-3777 повідомлено останнього про наявність кредитної заборгованості у сумі 241417,62 доларів США, що складає 1929530,32 грн. по курсу НБУ на 21 червня 2012 року згідно кредитного договору № 0 від 21 вересня 2007 року та про прийняття рішення про анулювання кредитної заборгованості, що станом на 21 червня 2012 року становить 120708,81 доларів США, що складає по курсу НБУ станом на 21 червня 2012 року 964765,16 грн., а також пені 110703,71 грн.

Крім того, Товариством з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» як кредитором позивача, листом від 21 червня 2012 року № 006-3778 повідомлено останнього про наявність кредитної заборгованості у сумі 197754,45 доларів США, що складає 1580544,44 грн. по курсу НБУ на 21 червня 2012 року згідно кредитного договору № 0 від 01 листопада 2007 року та про прийняття рішення про анулювання кредитної заборгованості, що станом на 21 червня 2012 року становить 98877,22 доларів США, що складає по курсу НБУ станом на 21 червня 2012 року 790276,18 грн., а також пені 71504,99 грн.

Вказаними повідомленнями ТОВ «Кей-Колект» повідомив позивальника про обов'язок сплати податку на доходи фізичних осіб з доходу у вигляду суми анульованих боргових зобов'язань та відображення суми отриманого доходу у річній податковій декларації, у відповідності до абзацу «д» підпункту 164.2.17 пункту 164.2 статті 164 Податкового кодексу України.

Враховуючи, що позивачем не надано суду доказів декларування за наслідками 2012 року відповідного доходу і сплати відповідного податку, суд прийшов до висновку, що Державна податкова інспекція у Шевченківському районі Головного управління ДФС у м. Києві дійшла правильного висновку про те, що позивачем фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 дохід у вигляді анульованої (прощеної) заборгованості не задекларовано, та податок на доходи фізичних осіб до бюджету не сплачений, чим допущено порушення підпункту пункту 176.1 статті 176 Податкового кодексу України.

Таким чином, податкове повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у Шевченківському районі Головного управління ДФС у м. Києві від 13 травня 2014 року № 232/17-01 є правомірним та таким, що не підлягає скасуванню.

Згідно з частиною першою статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

На думку Окружного адміністративного суду міста Києва, Державною податковою інспекцією у Шевченківському районі Головного управління ДФС у м. Києві доведена правомірність та обґрунтованість прийняття спірного податкового повідомлень-рішення з урахуванням вимог встановлених частиною другою статті 19 Конституції України та частиною третьою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, а тому, виходячи з системного аналізу положень законодавства України та доказів, наявних у матеріалах справи, адміністративний позов фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 не підлягає задоволенню.

Вирішуючи питання про судовий збір, Окружний адміністративний суд міста Києва зазначає, що позивачем сплачено судовий збір у розмірі 487,20 грн., а тому враховуючи, результат розгляду адміністративної справи та розмір сплаченого судового збору, решта суми судового збору у розмірі 4384,80 грн. підлягає стягненню з позивача на користь Державного бюджету.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 69, 70, 71, 94, 128, 158 - 163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

1. У задоволенні адміністративного позову фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 відмовити.

2. Стягнути з фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (код РНОКПП НОМЕР_2) на користь Державного бюджету України (отримувач коштів - УДКСУ у Печерському районі м. Києва, код 38004897, банк отримувача - ГУ ДКСУ у м. Києві, код банку 820019, р/р 4007, код класифікації 22030001) судовий збір у розмірі 4384,80 грн. (чотири тисячі триста вісімдесят чотири гривні 80 коп.).

Постанова набирає законної сили в строки та порядку, встановленому статтею 254 Кодексу адміністративного судочинства України. Постанова може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя К.Ю. Гарник