Справа № 820/10693/15
Суддя: Тітов О.М.
Дата ухвалення: 2015-12-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Харків

14 грудня 2015 р. № 820/10693/15

Харківський окружний адміністративний суд в складі:

головуючого судді - Тітова О.М.,

за участю:

секретаря судового засідання - Костіної А.В.,

представників сторін:

позивача - ОСОБА_1,

відповідача 1 - Журавльової А.І,

відповідача 2 - Заяц Н.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові справу за адміністративним позовом ОСОБА_4 до Чугуївської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Харківській області, державного підприємства "Національні інформаційні системи" Міністерства юстиції України в особі Харківської філії державного підприємства "Національні інформаційні системи" Міністерства юстиції України, третя особа: Чугуївська міська рада, про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, зобов'язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач, ОСОБА_4, звернулась до Харківського окружного адміністративного суду з позовною заявою, в якій з урахуванням уточнень просить суд:

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення рішення Чугуївської ОДПІ ГУ Міндоходів у Харківській області № 449-17 від 09.06.2015 року, яким визначено суму зобов'язання ОСОБА_4 в сумі 25000,00 (двадцять п'ять тисяч) гривень;

- зобов'язати державне підприємство "Національні інформаційні системи" Міністерства юстиції України в особі Харківської філії державного підприємства "Національні інформаційні системи" Міністерства юстиції України зняти арешт (обтяження) з рухомого майна ОСОБА_4 шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру обтяжень рухомого майна;

- стягнути на користь ОСОБА_4 (ід. код НОМЕР_1) витрати по сплаті судового збору.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що відповідачем прийнято оскаржуване податкове повідомлення - рішення форми «Ф» № 449-17 від 09.06.2015 року, яким нараховано транспортний податок у сумі 25000,00 грн. Позивачем в 2015 році придбано у власність автомобіль «TOYOTA PRADO», реєстраційний номер НОМЕР_2, колір білий, об'єм двигуна 3956 кубічних сантиметрів, що підтверджується свідоцтвом про реєстрацією транспортного засобу серії НОМЕР_3 від 20.01.2015(а.с. 23). Першою датою реєстрації транспортного засобу, як зазначено в свідоцтві про реєстрацію, є 2012 рік. Також, позивач вказує на протиправність та необґрунтованість спірного податкового повідомлення-рішення. Наполягав на тому, що усі податкові зобов'язання та збори, пов'язані з придбанням автомобіля, ним сплачені своєчасно та в повному обсязі, що виключає можливість додаткового донарахування податкових платежів. Крім того, позивач вважає, що відповідач при прийнятті оскаржуваного податкового повідомлення-рішення не діяв на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, оскільки в силу вимог статті 58 Конституції України положення статті 267 Податкового кодексу України не мають зворотної дії в часі.

Представник позивача вимоги викладені в позовній заяві підтримав в повному обсязі та просив позов задовольнити.

Представник Чугуївської ОДПІ ГУ ДФС у Харківській області (відповідача) заперечував проти позову, надав суду письмові заперечення, позиція яких повністю збігається з викладеною у судовому засіданні, де зазначив, що автомобіль "TOYOTA PRADA" із об'ємом двигуна 3956 кубічних сантиметрів право власності на який зареєстровано 14.04.2012, згідно п.п.267.2.1 п. 267.2 ст. 267 ПК України є об'єктом оподаткування транспортним податком, а позивач в такому разі є платником вказаного податку. Тому, оскаржуване податкове повідомлення - рішення прийняте на цілком законних підставах та відповідає чинному законодавству, у зв'язку з чим просив у задоволенні позову відмовити.

Представник державного підприємства "Національні інформаційні системи" в особі Харківської філії (відповідач) заперечував проти позову, надав суду письмові заперечення, позиція яких повністю збігається з викладеною у судовому засіданні, та зважаючи на той факт, що підприємство виконує суто технічну роль, а саме технічне внесення інформації до Реєстру і жодним чином не порушило права позивача, тому вважає позовні вимоги в частині зобов'язання підприємства зняти арешт (обтяження) рухомого майна позивача незаконним, необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню.

Представник третьої особи в судове засідання не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. 19.11.2015 через канцелярію суду надав клопотання про розгляд справи без участі представника Чугуївської міської ради.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок наявних у справі доказів у їх сукупності, судом встановлено наступне.

Судом встановлено, що позивачем в 2015 році придбано у власність автомобіль «TOYOTA PRADO», реєстраційний номер НОМЕР_2, колір білий, об'єм двигуна 3956 кубічних сантиметрів, що підтверджується свідоцтвом про реєстрацією транспортного засобу серії НОМЕР_3 від 20.01.2015(а.с. 23). Першою датою реєстрації транспортного засобу, як зазначено в свідоцтві про реєстрацію, є 2012 рік.

09.06.2015 відповідачем, Чугуївською ОДПІ ГУ ДФС у Харківській області, винесено податкове повідомлення - рішення форми «Ф» № 449-17, яким позивачу визначено суму податкового зобов'язання за платежем транспортний податок з фізичних осіб в розмірі 25000,00 грн. (а.с.24).

Позивач, не погодившись з винесеним податковим повідомленням - рішенням № 449-17 подав на нього скаргу до Головного управління ДФС у Харківській області, а в подальшому до Державної фіскальної служби.

Рішенням Головного управління ДФС у Харківській області від 20.07.2015 № 1097/к/20-40-10-04-14, а в подальшому рішенням Державної фіскальної служби від 30.09.2015 № 9130/к/99-99-10-01-03-14, спірне податкове повідомлення - рішення залишено без змін, а скарги - без задоволення (а.с. 33, 38).

З 01 січня 2015 року набрав чинності Закон України "Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи" від 28 грудня 2014 року № 71-VIII. Згідно вказаного нормативно-правового акта статтею 267 Податкового кодексу України запроваджено транспортний податок.

Платниками транспортного податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які мають зареєстровані в Україні згідно з чинним законодавством власні легкові автомобілі, що відповідно до підпункту 267.2.1 пункту 267.2 цієї статті є об'єктами оподаткування /підпункт 267.1.1 пункту 267.1 статті 267 Податкового кодексу України.

Об'єктом оподаткування є легкові автомобілі, які використовувалися до 5 років і мають об'єм циліндрів двигуна понад 3000 куб. см. (підпункт 267.2.1 пункту 267.2 статті 267 Податкового кодексу України).

Базою оподаткування є легковий автомобіль, що є об'єктом оподаткування відповідно до підпункту 267.2.1 пункту 267.2 цієї статті /підпункт 267.3.1 пункту 267.3 статті 267 Податкового кодексу України/.

Ставка податку встановлюється з розрахунку на календарний рік у розмірі 25000 гривень за кожен легковий автомобіль, що є об'єктом оподаткування відповідно до підпункту 267.2.1 пункту 267.2 цієї статті /пункт 267.4 статті 267 Податкового кодексу України.

Згідно з пунктом 265.1 статті 265 Податкового кодексу України податок на майно складається з: податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки; транспортного податку; плати за землю.

Пунктом 4 Прикінцевих положень Закону України "Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи" органам місцевого самоврядування у місячний термін з дня опублікування цього Закону рекомендовано переглянути рішення щодо встановлення на 2015 рік податку на майно (в частині податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки) для об'єктів житлової нерухомості, а також прийняти та оприлюднити рішення щодо встановлення у 2015 році податку на майно (в частині податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки) для об'єктів нежитлової нерухомості, податку на майно (в частині транспортного податку) та акцизного податку з реалізації суб'єктами господарювання роздрібної торгівлі підакцизних товарів, а також установлено, що в 2015 році до рішень місцевих рад про встановлення місцевих податків на 2015 рік не застосовуються вимоги, встановлені Законом України "Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності".

Відтак, органам місцевого самоврядування (сільським, селищним, міським радам) необхідно в місячний термін, тобто до 01 лютого 2015 року, прийняти рішення щодо встановлення на 2015 рік податку на майно (в частині податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки) для об'єктів житлової нерухомості, а також прийняти та оприлюднити рішення щодо встановлення у 2015 році податку на майно (в частині податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки) для об'єктів нежитлової нерухомості, податку на майно (в частині транспортного податку) та акцизного податку з реалізації суб'єктами господарювання роздрібної торгівлі підакцизних товарів.

Так, 30.01.2015 року Чугуївською міською радою Харківської області на LXVIIIсесії шостого скликання прийнято рішення № 3056-VI відповідно до норм Податкового кодексу України". Даним рішенням затверджено Положення про транспортний податок" з розрахунку на календарний рік у розмірі 25000,00 грн. за кожен легковий автомобіль, якій використовувався до 5 років і має об'єм циліндра двигуна понад 3000 куб. см.

Статтею 25 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" передбачено, що сільські, селищні та міські ради правомочні розглядати і вирішувати питання, віднесені Конституцією України, цим та іншими законами до їх відання.

Відповідно до частини першої статті 69 цього Закону органи місцевого самоврядування відповідно до Податкового кодексу України встановлюють місцеві податки і збори. Місцеві податки і збори зараховуються до відповідних місцевих бюджетів у порядку, встановленому Бюджетним кодексом України з урахуванням особливостей, визначених Податковим кодексом України.

Згідно з пунктом 24 частини першої статті 26 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" виключно на пленарних засіданнях відповідної місцевої ради вирішуються питання встановлення місцевих податків і зборів відповідно до Податкового кодексу України.

За приписами статті 8 Податкового кодексу України в Україні встановлюються загальнодержавні та місцеві податки та збори. До місцевих належать податки та збори, що встановлені відповідно до переліку і в межах граничних розмірів ставок, визначених цим Кодексом, рішеннями сільських, селищних і міських рад у межах їх повноважень, і є обов'язковими до сплати на території відповідних територіальних громад.

Згідно положень статті 10 цього Кодексу до місцевих податків належать: податок на майно та єдиний податок, а до місцевих зборів: збір за місця для паркування транспортних засобів і туристичний збір.

Місцеві ради обов'язково установлюють єдиний податок та податок на майно (в частині транспортного податку та плати за землю) пункт 10.2 статті 10 Податкового кодексу України.

Місцеві ради в межах повноважень, визначених цим Кодексом, вирішують питання відповідно до вимог цього Кодексу щодо встановлення податку на майно (в частині податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки) та встановлення збору за місця для паркування транспортних засобів, туристичного збору /пункт 10.3 статті 10 Податкового кодексу України.

Зарахування місцевих податків та зборів до відповідних місцевих бюджетів здійснюється відповідно до Бюджетного кодексу України /пункт 10.5 статті 10 Податкового кодексу України.

Статтею 12 Податкового кодексу України визначені, зокрема, повноваження сільських, селищних, міських рад щодо податків та зборів.

Пунктом 12.3 статті 12 Податкового кодексу України передбачено, що сільські, селищні, міські ради в межах своїх повноважень приймають рішення про встановлення місцевих податків та зборів.

Встановлення місцевих податків та зборів здійснюється у порядку, визначеному цим Кодексом (підпункт 12.3.1 цієї норми).

Відповідно до підпункту 12.3.4 пункту 12.3 статті 12 Податкового кодексу України рішення про встановлення місцевих податків та зборів офіційно оприлюднюється відповідним органом місцевого самоврядування до 15 липня року, що передує бюджетному періоду, в якому планується застосовування встановлюваних місцевих податків та зборів або змін (плановий період). В іншому разі норми відповідних рішень застосовуються не раніше початку бюджетного періоду, що настає за плановим періодом.

Зазначена норма узгоджується з принципом стабільності, на якому ґрунтується податкове законодавство, що закріплений у підпункті 4.1.9 пункту 4.1 статті 4 Податкового кодексу України. Відповідно до цього принципу зміни до будь-яких елементів податків та зборів не можуть вноситися пізніш як за шість місяців до початку нового бюджетного періоду, в якому будуть діяти нові правила та ставки. Податки та збори, їх ставки, а також податкові пільги не можуть змінюватися протягом бюджетного року.

З аналізу викладеного випливає, що для застосування рішення про встановлення місцевих податків у 2015 році, таке рішення повинно бути прийнято до 15 липня 2014 року.

Відтак, оскільки рішення Чугуївської міської ради Харківської області № 3056 - VI "Про затвердження " Положення про транспортний податок" в частині встановлення податку на транспорт на 2015 рік прийняте 30 січня 2015 року, тобто після 15 липня 2014 року, то застосування контролюючим органом його положень з метою оподаткування, може мати місце не раніше наступного бюджетного періоду, тобто не раніше 2016 року.

В іншому випадку, застосування контролюючим органом положень вказаного рішення у 2015 році при прийнятті спірного податкового повідомлення-рішення, суперечить положенням статті 58 Конституції України, відповідно до якої закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи.

У рішенні Конституційного Суду України від 09 лютого 1999 року № 1-рп/99 акцентується увага на тому, що вищевказана конституційна норма допускає зворотну дію в часі лише нормативно-правових актів, які стосуються скасування чи пом'якшення відповідальності за правопорушення фізичних осіб.

Враховуючи значний об'єм законодавчої бази, яка регулює питання встановлення розміру, порядку адміністрування та сплати транспортного податку, зважаючи на суперечність, непослідовність та неузгодженість зазначених вище норм нормативно-правових актів, суд дійшов висновку про наявність неоднозначного (множинного) трактування прав та обов'язків платників податків.

Положеннями підпункту 4.1.4 пункту 4.1 статті 4 Податкового кодексу України передбачено презумпцію правомірності рішень платника податку в разі, якщо норма закону чи іншого нормативно-правового акта, виданого на підставі закону, або якщо норми різних законів чи різних нормативно-правових актів припускають неоднозначне (множинне) трактування прав та обов'язків платників податків або контролюючих органів, внаслідок чого є можливість прийняти рішення на користь як платника податків, так і контролюючого органу, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими, підтвердженими матеріалами справи та такими, що підлягають задоволенню.

Відповідно до частини першої статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України суд вирішує справи відповідно до Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, та застосовує інші нормативно-правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, у межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією та законами України.

Згідно до статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а суд згідно із статтею 86 цього ж Кодексу, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

З урахуванням наведеного вище, суд дійшов висновку, що відповідач не довів суду, що при прийняті спірного податкового повідомлення - рішення № 449-17 від 09.06.2015 він діяв на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені чинним законодавством України.

Разом із цим, позивач довів наявність факту порушення відповідачем його прав та законних інтересів у сфері публічно-правових відносин.

Таким чином, суд дійшов висновку про задоволення позову в частині визнання протиправним та скасування податкового повідомлення рішення Чугуївської ОДПІ ГУ Міндоходів у Харківській області № 449-17 від 09.06.2015 року, яким визначено суму зобов'язання ОСОБА_4 в сумі 25000,00 (двадцять п'ять тисяч) гривень та стягнення на користь ОСОБА_4 (ід. код НОМЕР_1) витрати по сплаті судового збору.

Щодо позовної вимоги позивача про зобов'язання державного підприємства "Національні інформаційні системи" зняти арешт (обтяження) з рухомого майна ОСОБА_4 шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру обтяжень рухомого майна, суд зазначає наступне.

Правовий режим регулювання обтяжень рухомого майна, встановлених з метою забезпечення виконання зобов'язань підставою для здійснення реєстраційних дій у Державному реєстрі обтяжень рухомого майна є виключно заява про вилучення запису з реєстру встановленого зразку, подана обтяжувачем добровільно або на виконання рішення суду, врегульовано Законом України " Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень ".

Відповідно до п. 24 Порядку відомості про припинення обтяження реєструються на підставі заяви обтяжувача чи уповноваженої ним особи.

Судом встановлено, що з копії витягу про реєстрацію в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна від 17.09.2015, відомості про обтяження майна гр. ОСОБА_4 до реєстру внесені на підставі заяви Чугуївської ОДПІ ГУ ДФС у Харківській області про реєстрацію обтяження рухомого майна. Підставою виникнення обтяження майна зазначені п. 89.1 ст. 89 Податкового кодексу України, тип обтяження: податкова застава, об'єктом обтяження визначено платника податків згідно акту опису майна № 40 від 10.09.2015.

Відповідно до ст. 43 вищевказаного Закону, держателю та реєстраторам Державного реєстру забороняється вимагати від обтяжувача подання додаткових документів чи інформації, також перевіряти достовірність і обґрунтованість відомостей, що містять в заяві. Обтяжувач несе відповідальність згідно із законом за достовірність відомостей, що містяться в заяві.

Відповідно до ст. 44 вищезазначеного Закону, після припинення обтяження обтяжувач самостійно або на письмову вимогу боржника чи особи, права якої порушено внаслідок наявності запису про обтяження, протягом п'яти днів зобов'язаний подати держателю або реєстратору Державного реєстру заяву про припинення обтяження і подальше вилучення відповідного запису з Державного реєстру. У разі не виконання цього обов'язку обтяжувач несе відповідальність за відшкодування завданих збитків. Після внесення запису до Реєстру про припинення обтяження реєстратор видає обтяжувачу чи уповноваженій ним особі примірник витягу. Другий примірник витягу реєстратор протягом п'яти днів надсилає боржнику.

Тому, суд звертає увагу, що єдиним належним суб'єктом подання заяви про вилучення обтяження рухомого майна на адресу реєстратора є Чугуївська ОДПІ ГУ ДФС у Харківській області, на яку законом покладено обов'язок щодо здійснення реєстрації відомостей про припинення обтяження шляхом подання заяви про припинення обтяження для подальшого вилучення відповідного запису з Реєстру.

Поряд із цим, суд зазначає, що відповідно до ст. 11, 9 КАС України розгляд і вирішення справи в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Суд при вирішені справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування , їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Враховуючи положення ст. 11 КАС України, суд для повного захисту прав, свобод та інтересів позивача, вважає за необхідне вийти за межі позовних вимог та зобов'язати Чугуївську ОДПІ ГУ ДФС у Харківській області подати заяву до державного підприємства "Національні інформаційні системи" в особі Харківської філії про припинення обтяження і включення запису з Реєстру, відносно майна ОСОБА_4, відповідно до акту опису майна № 40 від 10.09.2015.

З урахуванням вищенаведеного, суд вважає адміністративний позов обґрунтованим та таким, що підлягає частковому задоволенню.

Розподіл судових витрат здійснюється у відповідності до положень статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст. 6-14, 71, 94,159-163, 167, 186, 254 Кодексу адміністративного судочинства України,

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов ОСОБА_4 до Чугуївської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Харківській області, державного підприємства "Національні інформаційні системи" Міністерства юстиції України в особі Харківської філії державного підприємства "Національні інформаційні системи" Міністерства юстиції України, третя особа: Чугуївська міська рада, про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, зобов'язання вчинити певні дії - задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення рішення Чугуївської ОДПІ ГУ Міндоходів у Харківській області № 449-17 від 09.06.2015 року, яким визначено суму зобов'язання ОСОБА_4 в сумі 25000,00 (двадцять п'ять тисяч) гривень.

Зобов'язати Чугуївську ОДПІ ГУ ДФС у Харківській області подати заяву до державного підприємства "Національні інформаційні системи" Міністерства юстиції України в особі Харківської філії державного підприємства "Національні інформаційні системи" Міністерства юстиції України про припинення обтяження і виключення запису з Реєстру, відносно майна ОСОБА_4, відповідно до акту опису майна № 40 від 10.09.2015 року.

Стягнути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_4 (ід.код НОМЕР_1) витрати зі сплати судового збору у розмірі 974,40 грн. (дев'ятсот сімдесят чотири грн. 40 коп.).

Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення протягом десяти днів з дня її проголошення, у разі застосування судом частини третьої статті 160 Кодексу адміністративного судочинства України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 Кодексу адміністративного судочинства України, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Повний текст постанови складено 21 грудня 2015 року.

Суддя О.М. Тітов