Справа № 2а-4503/11/2670
Суддя: Карась О.В.
Дата ухвалення: 2015-12-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"17" грудня 2015 р. м. Київ К/9991/43624/12

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:

Карася О.В. (головуючого), Олендера І.Я., Рибченка А.О.,

розглянувши у порядку письмового провадження касаційну скаргу Державної податкової інспекції у Святошинському районі м. Києва Державної податкової служби на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 09.12.2011 та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 07.06.2012 по справі № 2а-4503/11/2670

за позовом Державної податкової інспекції у Святошинському районі м. Києва

до Відкритого акціонерного товариства "Київський санітарно-технічний завод"

про стягнення заборгованості, -

В С Т А Н О В И В:

У березні 2011 року Прокурор Святошинського району міста Києва в інтересах Державної податкової інспекції у Святошинському районі міста Києва звернувся з позовом, з урахуванням уточнень, про стягнення з Товариства податкового бору у сумі 691 448,59 грн.

Постановою суду першої інстанції, залишеною без змін ухвалою апеляційного суду, позовні вимоги задоволено частково, стягнуто з відповідача податковий борг в сумі 673 257,51 грн., в решті позову відмовлено.

Задовольняючи позовні вимоги суди попередніх інстанцій виходили з того, що доказів погашення відповідачем заборгованості в сумі 673 257,51 грн. надано не було, а тому вказана сума заборгованості підлягає стягненню.

Не погодившись із судовими рішеннями в частині відмови в задоволенні позовних вимог, Державна податкова інспекція подала касаційну скаргу до Вищого адміністративного суду України, де посилаючись на порушення судами норм матеріального права та процесуального права просить зазначені судові рішення скасувати в цій частині та прийняти нове рішення про задоволення позовних вимог в повному обсязі.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідь судді, перевіривши повноту встановлених обставин справи та правильність їх юридичної оцінки судами, колегія суддів Вищого адміністративного суду України дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню на таких підставах.

Судами першої і апеляційної інстанцій встановлено, що за позивачем рахується заборгованість з земельного податку у сумі 270 126,52 грн., яка виникла на підставі сам, з урахуванням уточнюючого податкового розрахунку з земельного податку за 2010 рік від 27.02.2010.

Також за Товариством рахується податковий борг з податку на додану вартість, що виник на підставі самостійно визначених та узгоджених податкових зобов'язань з вказаного податку у податкових деклараціях за 2010 рік та січень - лютий 2011 року у сумі 322 261,00 грн., а також зобов'язань, визначених контролюючим органом податковими повідомленнями - рішеннями від 18.11.2009 №2/0, №2/0, №2/0 та від 13.10.2010 №/0, у сумі 80 699,99 грн.

Крім того, позивач також має податковий борг з податку на прибуток у сумі 170,00 грн., що виник у зв'язку з несплатою нарахованого йому контролюючим органом у податковому повідомленні-рішенні від 17.03.2010 №/0 і узгодженого податкового зобов'язання з податку на прибуток.

Так, згідно пп. 14.1.175 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України податковий борг - сума узгодженого грошового зобов'язання (з урахуванням штрафних санкцій за їх наявності), але не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, а також пеня, нарахована на суму такого грошового зобов'язання.

Згідно п. 59.1 ст. 59 Податкового кодексу України у разі коли платник податків не сплачує узгодженої суми грошового зобов'язання в установлені законодавством строки, контролюючий орган надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення.

Відповідно до п. 87.2 ст. 87 Податкового кодексу України джерелами погашення податкового боргу платника податків є будь-яке майно такого платника податків з урахуванням обмежень, визначених цим Кодексом, а також іншими законодавчими актами.

Статтею 95 Податкового кодексу України визначений перелік заходів, направлених на погашення податкового боргу платника податків, що здійснюються податковим органом.

Згідно із п. 95.1 ст. 95 Податкового кодексу України орган державної податкової служби здійснює за платника податків і на користь держави заходи щодо погашення податкового боргу такого платника податків шляхом стягнення коштів, які перебувають у його власності, а в разі їх недостатності - шляхом продажу майна такого платника податків, яке перебуває у податковій заставі.

Стягнення коштів та продаж майна платника податків провадяться не раніше ніж через 60 календарних днів з дня надіслання (вручення) такому платнику податкової вимоги (п. 95.2 ст. 95 Податкового кодексу України).

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України та законами України.

Таким чином, розглядаючи справи про стягнення заборгованості з платників податку суди повинні встановити не лише наявність заборгованості платника податку, але і дослідити питання щодо порядку стягнення такої податкової заборгованості.

Однак, під час вирішення спору суди попередніх інстанцій не досліджували вжиття податковим органом заходів з погашення податкового боргу Товариством, про стягнення якого заявлено позовні вимоги, зокрема, не було досліджено обставин дотримання позивачем положень податкового законодавства щодо направлення відповідачу податкової вимоги, що визначено п. 95.2 ст. 95 Податкового кодексу України.

Крім того, судами також не враховано, що згідно ст. 159 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення повинно бути таким, що ухвалене відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Принцип всебічного, повного та об'єктивного дослідження доказів судом при розгляді адміністративної справи закріплений ч. 1 ст. 86 Кодексу адміністративного судочинства України. Зазначений принцип передбачає, зокрема, всебічну перевірку доводів сторін, на які вони посилаються в підтвердження своїх позовних вимог чи заперечень на позов.

Статтею 69 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів. Докази суду надають особи, які беруть участь у справі. Суд може запропонувати надати додаткові докази або витребувати додаткові докази за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, або з власної ініціативи.

Невстановлення та ненадання правової оцінки обставинам, які мають суттєве значення у справі, виключає можливість для висновку суду касаційної інстанції щодо правильності застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права при вирішенні спору.

Оскільки передбачені процесуальним законодавством межі перегляду справи в касаційній інстанції не дають їй права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені попередніми судовими інстанціями, судове рішення підлягає скасуванню з передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Під час нового розгляду справи необхідно врахувати викладене, всебічно і повно з'ясувати і перевірити всі фактичні обставини справи, об'єктивно оцінити докази, що мають юридичне значення для її розгляду та вирішення спору по суті і, в залежності від встановленого, правильно визначити норми матеріального права, що підлягають застосуванню до спірних правовідносин та прийняти обґрунтоване і законне судове рішення.

Керуючись ст. ст. 160, 167, 210 - 231 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

У Х В А Л И В:

Касаційну скаргу Державної податкової інспекції у Святошинському районі м. Києва Державної податкової служби задовольнити частково.

Постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 09.12.2011 та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 07.06.2012 по справі № 2а-4503/11/2670 скасувати, а справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі, і оскарженню не підлягає, крім як з підстав, у строк та в порядку, визначеними ст. ст. 237-2391 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий О.В. Карась

Судді І.Я. Олендер

А.О. Рибченко