Справа № 21-2724а15
Суддя: Коротких О.А.
Дата ухвалення: 2015-11-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВЕРХОВНИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 листопада 2015 року м. Київ

Колегія суддів Судової палати в адміністративних справах Верховного Суду України у складі:

головуючогоКоротких О.А.,
суддів:Кривенди О.В., Кривенка В.В., Маринченка В.Л., Панталієнка П.В., Прокопенка О.Б., Самсіна І.Л., Терлецького О.О.,

при секретарі судового засідання Ключник А.Ю.,

за участю представників:позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2,

Президента України - Мишковець О.В., Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері зв'язку та інформатизації (далі - Комісія) - Круглюк І.Д., -

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до виконувача обов'язків Президента України, Голови Верховної Ради України, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача - Комісія, про визнання протиправними та скасування указів, поновлення на роботі,

в с т а н о в и л а:

У травні 2014 року ОСОБА_1 звернувся до Вищого адміністративного суду України як суду першої інстанції з позовом до виконувача обов'язків Президента України, Голови Верховної Ради України Турчинова О.В. про визнання протиправними і скасування указів від 17 травня 2014 року № 478/2014 ''Про звільнення Голови та членів Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері зв'язку та інформатизації'' (далі - Указ № 478/2014) та № 479/2014 ''Про призначення Голови та членів Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері зв'язку та інформатизації'', поновлення на посаді члена Комісії з 17 травня 2014 року.

На обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1, посилаючись на статтю 20 Закону України від 18 листопада 2003 року № 1280-IV ''Про телекомунікації'' (у редакції, чинній на час виникнення спірних відносин; далі - Закон № 1280-IV) та статтю 30 Закону України від 16 грудня 1993 року № 3723-XII ''Про державну службу'' (далі - Закон № 3723-XII), зазначив, що його неправомірно звільнено з посади члена Комісії, оскільки підстав для дострокового припинення його повноважень немає.

Вищий адміністративний суд України постановою від 2 липня 2015 року позов задовольнив частково: визнав незаконним та скасував Указ № 478/2014 у частині звільнення ОСОБА_1 з посади та поновив його на посаді члена Комісії; в задоволенні решти позовних вимог відмовив.

Задовольняючи частково позов, суд виходив із того, що на ОСОБА_1 як державного службовця поширюються підстави припинення державної служби, встановлені статтею 30 Закону № 3723-XII. Оскільки Голова Комісії не подавав Президенту України пропозиції щодо звільнення позивача з посади з підстав, передбачених частиною четвертою статті 20 Закону № 1280-IV та статтею 30 Закону № 3723-XII, суд дійшов висновку, що Указ № 478/2014 не можна визнати законним, у зв'язку з чим він підлягає скасуванню.

Не погоджуючись із постановою Вищого адміністративного суду України від 2 липня 2015 року, представник Президента України Мишковець О.В. звернулась із заявою про її перегляд Верховним Судом України з підстави, встановленої пунктом 4 частини першої статті 237 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС), у якій просить скасувати зазначену постанову в частині задоволення позову та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників: позивача - ОСОБА_2, Президента України - Мишковець О.В. та Комісії - Круглюк І.Д., перевіривши наведені у заяві доводи, колегія суддів Судової палати в адміністративних справах Верховного Суду України вважає, що заява задоволенню не підлягає.

Суд установив, що Указом Президента України від 16 грудня 2011 року № 1141/2011 ОСОБА_1 призначено членом Комісії.

Указом № 478/2014 на підставі частини першої статті 20 Закону № 1280-IV та статті 112 Конституції України ОСОБА_1 звільнено із займаної посади.

Україна є правовою державою, в якій визнається і діє принцип верховенства права; Конституція України має найвищу юридичну силу, закони приймаються на її основі й мають відповідати їй (стаття 1, частини перша, друга статті 8 Конституції України).

Відповідно до частини другої статті 19 Основного Закону України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі статтею 43 Конституції України громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

За статтею 112 Конституції України у разі дострокового припинення повноважень Президента України відповідно до статей 108, 109, 110, 111 цієї Конституції виконання обов'язків Президента України на період обрання і вступу на пост нового Президента покладається на Голову Верховної Ради України.

Конституційні повноваження Президента України визначені статтею 106 Конституції України, відповідно до якої Президент України на основі та на виконання Конституції і законів України видає укази і розпорядження, що є обов'язковими до виконання на території України.

Оскаржуваний указ Президента України є нормативним актом індивідуальної дії, а тому має відповідати як Конституції, так і законам України.

Згідно з вимогами частини третьої статті 2 КАС у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення; безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасного, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до пункту 15 частини першої статті 3 КАС публічна служба - це діяльність на державних політичних посадах, професійна діяльність суддів, прокурорів, військова служба, альтернативна (невійськова) служба, дипломатична служба, інша державна служба в органах місцевого самоврядування.

З наведеного випливає, що будь-яка державна служба є публічною службою. Базовим (загальним) законом, що регулює суспільні відносини, які охоплюють діяльність держави щодо створення правових, організаційних, економічних та соціальних умов реалізації громадянами України права на державну службу, є Закон № 3723-XII.

Згідно з вимогами статті 9 цього Закону правовий статус окремих категорій державних службовців регулюється Конституцією та спеціальними законами України.

Законодавець урегулював питання, пов'язані з прийняттям (обранням, призначенням) громадян на публічну службу, її проходженням та звільненням з публічної служби (припиненням), спеціальними законами, до яких, зокрема, відноситься Закон № 1280-IV.

Питання призначення на посади членів Комісії урегульовані статтею 106 Конституції України та статтями 17, 20 Закону № 1280-IV.

Голова та члени Комісії є державними службовцями, призначаються на посади та звільняються з посад Президентом України шляхом видання відповідного указу (частини перша, п'ята статті 20 Закону № 1280-IV).

Відповідно до пункту 9 частини третьої статті 20 Закону № 1280-IV Голова Комісії подає Президенту України пропозиції щодо звільнення з посад членів Комісії.

Згідно з частиною четвертою зазначеної статті Закону Голова або член Комісії може бути звільнений з посади у разі подання заяви про відставку, неможливості виконання обов'язків за станом здоров'я, припинення громадянства України, грубого порушення службових обов'язків, набрання законної сили обвинувальним вироком суду у скоєнні злочину, наявності інших підстав, передбачених законами.

Повноваження Голови або члена Комісії припиняється у разі його смерті, визнання безвісно відсутнім або оголошення померлим. Не може бути підставою для звільнення Голови або члена Комісії набуття повноважень новообраним Президентом України.

Відповідно до частини п'ятої статті 20 Закону № 1280-IV Голова та члени Комісії є державними службовцями.

У зв'язку з цим на ОСОБА_1 як державного службовця поширюються підстави припинення державної служби, встановлені статтею 30 Закону № 3723-XII.

Задовольняючи позовні вимоги суд встановив, що на момент прийняття Указу № 478/2014 Головою Комісії не подавалась пропозиція Президенту України щодо звільнення позивача із займаної посади із зазначенням конкретних підстав, передбачених частиною четвертою статті 20 Закону 1280-IV та статтею 30 Закону № 3723-XII.

Частиною другою статті 71 КАС визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. Відповідно, обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення покладається на відповідача і у справах про поновлення на публічній службі.

Враховуючи наведене, колегія суддів Судової палати в адміністративних справах Верховного Суду України дійшла висновку, що член Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері зв'язку та інформатизації, може бути звільнений із займаної посади з підстав та в порядку визначеними статтею 20 Закону № 1280-IV та підстав, передбачених статтею 30 Закону № 3723-XII, тобто за пропозицією Голови Комісії із обґрунтуванням правових підстав.

Оскільки не момент видання Указу № 478/2014 така пропозиція Президенту України не надходила, Вищий адміністративний суд України обґрунтовано дійшов висновку про незаконність даного указу.

За таких обставин колегія суддів Судової палати в адміністративних справах Верховного Суду України вважає, що підстав для скасування постанови Вищого адміністративного суду України від 2 липня 2015 року немає. Отже, у задоволенні заяви представника Президента України слід відмовити.

Керуючись частиною шостою статті 171-1, статтями 241, 242, 244 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів Судової палати в адміністративних справах Верховного Суду України

постановила:

У задоволенні заяви представника Президента України Мишковець О.В. відмовити.

Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає, крім випадку, встановленого пунктом 3 частини першої статті 237 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий О.А. Коротких
Судді:О.В. Кривенда
В.В. Кривенко
В.Л. Маринченко
П.В. Панталієнко
О.Б. Прокопенко
І.Л. Самсін
О.О. Терлецький