Справа № 806/567/14
Суддя: Мойсюк М.І.
Дата ухвалення: 2015-12-08 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"08" грудня 2015 р. м. Київ К/800/38639/14

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі:

Іваненко Я.Л., Мойсюка М.І., Тракало В.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження справу за адміністративним позовом Управління Пенсійного фонду України в Брусилівському районі Житомирської області до Товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма Брусилів» про стягнення заборгованості, за касаційною скаргою Управління Пенсійного фонду України в Брусилівському районі Житомирської області на постанову Житомирського апеляційного адміністративного суду від 24 червня 2014 року, -

в с т а н о в и л а :

У жовтні 2011 року Управління Пенсійного фонду України в Брусилівському районі Житомирської області (далі - УПФУ) звернулось з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма Брусилів» (далі - Товариство) в якому просило стягнути з відповідача заборгованість з відшкодування витрат на виплату і доставку пенсії за віком, призначеної на пільгових умовах відповідно до пункту «а» статті 13 Закону України від 5 листопада 1991 року № 1788-XII «Про пенсійне забезпечення» (далі - Закон № 1788-XII, в редакції спірного періоду) за період з серпня 2008 року по грудень 2011 року у розмірі 21215,52 гривень (далі - спірні кошти).

В обґрунтування своїх вимог зазначало, що відповідач зареєстрований платником збору на обов'язкове державне пенсійне страхування, має заборгованість з відшкодування витрат на виплату і доставку пенсії, а тому зобов'язаний відшкодувати спірні кошти.

Оскільки Товариство в добровільному порядку спірні кошти не відшкодувало, УПФУ просило про задоволення позову.

Справа розглядалась судами неодноразово.

Ухвалою Житомирського окружного адміністративного суду від 12 березня 2014 року частину позовних вимог за період з серпня 2008 року по лютий 2011 року у розмірі 16029,43 гривень залишено без розгляду.

Постановою Житомирського окружного адміністративного суду від 12 березня 2014 року позов задоволено та стягнуто з Товариства на користь УПФУ спірні кошти у розмірі 5186,09 гривень.

Оскаржуваною постановою Житомирського апеляційного адміністративного суду від 24 червня 2014 року рішення суду першої інстанції скасовано та прийнято нову постанову про відмову в задоволенні позову.

У касаційній скарзі позивач, посилаючись на неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального і порушення норм процесуального права, просить ухвалене ним судове рішення скасувати та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Заслухавши доповідача, перевіривши доводи касаційної скарги, в межах статті 220 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів дійшла висновку про задоволення скарги з таких підстав.

Скасовуючи постанову суду першої інстанції та відмовляючи у задоволенні позову, апеляційний суд виходив з відсутності у Товариства обов'язку щодо відшкодування спірних коштів, оскільки УПФУ не надсилало на адресу відповідача розрахунок фактичних витрат на виплату і доставку пільгових пенсій, як це передбачено Інструкцією про порядок обчислення і сплати страхувальниками та застрахованими особами внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування до Пенсійного фонду України, затвердженої постановою правління Пенсійного фонду України від 19 грудня 2003 року № 21-1, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 16 січня 2004 року за № 64/8663 (далі - Інструкція, в редакції періоду спірних правовідносин).

Проте, до такого висновку суд апеляційної інстанції дійшов в порушення норм матеріального та процесуального права, з таких підстав.

У відповідності зі статтею 159 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин справи в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Як правильно встановлено судом, відповідач зареєстрований в УПФУ як платник збору на обов'язкове державне пенсійне страхування.

Починаючи з 20 грудня 2001 року його працівникові ОСОБА_4 призначена і виплачується пенсія за віком на пільгових умовах відповідно до пункту «а» статті 13 Закону № 1788-XII.

26 серпня 2011 року на адресу Товариства направлено розрахунок фактичних витрат на виплату та доставку пільгових пенсій за вищевказаний період.

Так, відповідно до пункту 2 Прикінцевих положень Закону України від 9 липня 2003 року № 1058-IV «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон № 1058-IV) пенсійне забезпечення застрахованих осіб, які працювали або працюють на підземних роботах, роботах з особливо шкідливими й важкими умовами праці за списком № 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на посадах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах або за вислугу років, які відповідно до законодавства, що діяло раніше, мали право на пенсію на пільгових умовах або за вислугу років, здійснюється згідно з окремим законодавчим актом через професійні та корпоративні фонди. До запровадження пенсійного забезпечення через такі фонди особам, зазначеним в абзаці першому цього пункту, пенсії призначаються за нормами Закону № 1058-IV в разі досягнення пенсійного віку та наявності трудового стажу, передбаченого Законом № 1788-XII. У цьому випадку розміри пенсій визначаються відповідно до статті 27 та з урахуванням норм статті 28 Закону № 1058-IV. При цьому зберігається порядок покриття витрат на виплату і доставку цих пенсій, що діяв до набрання чинності цим Законом.

За змістом абзацу 4 підпункту 1 зазначеного пункту підприємства та організації з коштів, призначених на оплату праці, вносять до ПФУ плату, що покриває фактичні витрати на виплату і доставку пенсій особам, які були зайняті повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими й важкими умовами праці за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, крім тих, що були безпосередньо зайняті повний робочий день на підземних роботах (включаючи особовий склад гірничорятувальних частин) з видобутку вугілля, сланцю, руди та інших корисних копалин, на будівництві шахт та рудників за списком робіт і професій, затвердженим Кабінетом Міністрів України, починаючи з дня набрання чинності цим Законом, у розмірі 20 відсотків з наступним збільшенням її щороку на 10 відсотків до 100-відсоткового розміру відшкодування фактичних витрат на виплату і доставку цих пенсій до набуття права на пенсію за віком відповідно до цього Закону.

В абзаці 5 цього ж підпункту зазначено, що виплата пенсій особам, які були безпосередньо зайняті повний робочий день на підземних роботах (включаючи особовий склад гірничорятувальних частин) з видобутку вугілля, сланцю, руди та інших корисних копалин, на будівництві шахт та рудників, за списком робіт і професій, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та особам, пенсії яким призначені відповідно до пунктів «в»-«е» та «ж» частини першої статті 13 Закону № 1788-XII, здійснюється до 1 січня 2005 року за рахунок коштів ПФУ, а з 1 січня 2005 року - за рахунок коштів Державного бюджету України до досягнення пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону.

Аналіз наведених положень дає підстави для висновку про те, що витрати на виплату та доставку пенсій особам, які були зайняті на роботах за списком № 1, покриваються підприємствами та організаціями. Обов'язок підприємств та організацій з відшкодування понесених ПФУ після 1 січня 2004 року витрат на виплату та доставку зазначених пенсій не пов'язаний із датою призначення таких пенсій чи часом набуття необхідного для цього пільгового стажу.

Винятком із цього правила є лише порядок покриття витрат на виплату та доставку пенсій особам, що були безпосередньо зайняті повний робочий день на підземних роботах (включаючи особовий склад гірничорятувальних частин) з видобутку вугілля, сланцю, руди та інших корисних копалин, на будівництві шахт та рудників за списком робіт і професій, затвердженим Кабінетом Міністрів України, оскільки за змістом абзацу 5 підпункту 1 пункту 2 Прикінцевих положень Закону № 1058-IV виплата пенсій таким особам здійснюється до 1 січня 2005 року за рахунок коштів ПФУ, а з 1 січня 2005 року - за рахунок коштів Державного бюджету України до досягнення пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону, то і витрати на виплату та доставку пільгових пенсій покриваються за рахунок ПФУ та Державного бюджету України відповідно.

Однак специфіка такого порядку полягає в особливостях пенсійного забезпечення зазначених осіб.

У відповідності до статті 14 Закону № 1788-XII убачається, що працівники, безпосередньо зайняті повний робочий день на підземних і відкритих гірничих роботах (включаючи особовий склад гірничорятувальних частин) по видобутку вугілля, сланцю, руди та інших корисних копалин, на будівництві шахт і рудників та в металургії, мають право на пенсію незалежно від віку, якщо вони були зайняті на цих роботах не менше 25 років.

Аналіз положень пункту 2 Прикінцевих положень Закону № 1058-IV у контексті статті 14 Закону № 1788-XII дає підстави для висновку про те, що порядок, за якого витрати на доставку пільгових пенсій покриваються до 1 січня 2005 року за рахунок коштів ПФУ, а з 1 січня 2005 року - за рахунок коштів Державного бюджету України, стосується лише витрат на виплату та доставку пенсій, призначених особам на підставі статті 14 Закону № 1788-XII.

Таким чином, висновок суду першої інстанції про наявність у Товариства обов'язку відшкодувати УПФУ витрати на виплату та доставку пенсій, призначених відповідно до пункту «а» статті 13 Закону № 1788-ХІІ, є правильним.

Аналогічна правова позиція щодо застосування вищевказаних норм матеріального права висловлена у постанові Верховного Суду України від 10 вересня 2013 року (справа № 21-215а13).

Окрім цього, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що порушення позивачем вимог пунктів 6.4 і 6.8 Інструкції щодо строку надсилання відповідачу розрахунків, не може бути підставою для звільнення Товариства від встановленого законодавством обов'язку відшкодування витрат на виплату та доставку вищевказаних пенсій.

За таких обставин, висновок суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення позову ґрунтується на правильному застосуванні норм матеріального права, а тому у апеляційного суду не було підстав для скасування його постанови.

За приписами статті 226 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції скасовує судове рішення суду апеляційної інстанції та залишає в силі рішення суду першої інстанції, яке ухвалено відповідно до закону і скасоване або змінене помилково.

Керуючись статтями 223, 226, 231 Кодексу адміністративного судочинства України колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в Брусилівському районі Житомирської області задовольнити.

Постанову Житомирського апеляційного адміністративного суду від 24 червня 2014 року скасувати та залишити в силі постанову Житомирського окружного адміністративного суду від 12 березня 2014 року.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії сторонам і оскарженню не підлягає.

Судді: Я.Л. Іваненко

М.І. Мойсюк

В.В. Тракало