Справа № 496/2561/15-а
Суддя: Зуєва Л.Є.
Дата ухвалення: 2015-12-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
----------------------
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 грудня 2015 р.м.ОдесаСправа № 496/2561/15-а

Категорія: 6.2.1 Головуючий в 1 інстанції: Бобуйок А.Д.

Одеський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Зуєвої Л.Є.,

суддів Шевчук О.А. та Федусика А.Г.

при секретарі Кучмій І.В.

за участю апелянта ОСОБА_1,

представника апелянта ОСОБА_2,

представника відповідача Борзенко Ю.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Біляївського районного суду Одеської області від 22.09.2015 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Великодальницької сільської ради Біляївського району Одеської області про визнання протиправним та скасування рішення, -

В С Т А Н О В И В:

В червні 2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Великодальницької сільської ради Біляївського району Одеської області про визнання протиправним та скасування рішення Великодальницької сільської ради Біляївського району Одеської області № 537 від 04 грудня 2014 року та зобов'язання виконавчого комітету сільської ради провести роботи з підготовки та виготовлення технічної документації для проведення земельних торгів.

В обґрунтування позовних вимог зазначалося, що позивач звернувся до Великодальницької сільської ради із заявою про передачу йому у власність для ведення городництва земельної ділянки площею 0.08 га, але йому було відмовлено рішенням даної сільської ради № 536 від 04.12.2014 року, яке мотивовано тим, що рішенням № 537 від 04.12.2014 року зазначена земельна ділянка визнана такою, що право на оренду та продаж підлягають на конкурентних засадах для здійснення комерційної діяльності, однак позивач вважає дане рішення протиправним.

Постановою Біляївського районного суду Одеської області від 22.09.2015 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Не погоджуючись з постановленим по справі судовим рішенням, ОСОБА_1 в апеляційній скарзі зазначає про невідповідність висновків суду обставинам справи. При цьому апелянт вважає, що судом допущено порушення матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи по суті. У зв'язку з чим в апеляційній скарзі ставиться питання про скасування постанови суду першої інстанції і винесення нової постанови із задоволенням позовних вимог.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для її задоволення.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що ОСОБА_1 на праві спільної часткової власності належить 60/100 частин будинку, що розташований за адресою АДРЕСА_1, на підставі свідоцтва про право власності САЕ №349041, виданим виконавчим комітетом Великодальницької сільської ради Біляївського району Одеської області 26.10.2011 року.

Вказана частина житлового будинку розташована на земельній ділянці площею 0.1021га, за вищевказаною адресою, що належить позивачу на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серія ЯЕ №676545, виданого Великодальницькою сільською радою Біляївського району Одеської області 12.12.2007 року.

З 1998 року позивач безперервно та відкрито користувався земельною ділянкою площею 0,08 га, що примикає до його присадибної земельної ділянки зі сторони автомобільної дороги Одеса-Кучургани, за адресою АДРЕСА_1, що підтверджується актом обстеження від 26.05.2014 року.

Рішенням Великодальницької сільської ради Біляївського району Одеської області №65 від 18.08.2006 року зазначену вище земельну ділянку було надано ОСОБА_1 в оренду строком на два роки.

Позивач в 2013 році звернувся до відповідача з заявою про надання йому в оренду земельної ділянки площею 0.08 га для ведення городництва та благоустрою території, однак Великодальницька сільська рада Біляївського району Одеської області рішенням № 330 від 01.03.2013 року відмовила.

28.03.2014 року рішенням № 470 Великодальницька сільська рада Біляївського району Одеської області надала дозвіл ОСОБА_4 на складання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд на площі 0.0791 га ріллі, за рахунок земель житлової та громадської забудови, які розташовані в межах АДРЕСА_1та зобов'язано ОСОБА_4 замовити проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у проектній організації, яка отримала ліцензію на проведення робіт із землеустрою та подати його до розгляду та затвердження в установленому порядку.

Проте, 04.12.2014 року, на підставі заяви ОСОБА_4 про відмову від земельної ділянки площею 0.0791 га, що розташована за адресою АДРЕСА_1 рада винесла рішення № 539 про вилучення у ОСОБА_4 даної земельної ділянки та передачу її в землі запасу.

У зв'язку з цим, 21.11.2014 року позивач звернувся до відповідача з заявою про надання йому земельної ділянки площею 0.08 га для ведення садівництва та городництва, однак Великодальницька сільська рада Біляївського району Одеської області своїм рішенням № 536 від 04.12.2014 року відмовила йому в цьому.

Постановою Біляївського районного суду Одеської області від 16.12.2014 року скасовані рішення Великодальницької сільської ради Біляївського району Одеської області № 470 від 28.03.2014 року та № 330 від 01.03.2013 року, а постановою Біляївського районного суду Одеської області від 16.04.2015 року рішення Великодальницької сільської ради Біляївського району Одеської області № 536 від 04.12.2014 року (а.с.14-17, 10-12).

З матеріалів справи вбачається, що 21.11.2014 року ОСОБА_1 подав до Великодальницької сільської ради Біляївського району Одеської області заяву про передачу йому в приватну власність земельної ділянки площею 0.08 га, яка межує з його ділянкою та якою він користується більше 15 років для ведення садівництва і городництва згідно ст. 22 ч. 1, 3 і ст. 119 ЗК України (а.с.52).

04.12.2014 року Великодальницька сільська рада Біляївського району Одеської області розглянула зазначену заяву ОСОБА_1 та винесла рішення № 536 про відмову у наданні йому земельної ділянки для ведення садівництва та городництва за адресою АДРЕСА_1. Дане рішення мотивоване тим, що вказана земля буде виставлена на конкурентних засадах для провадження комерційної діяльності на умовах оренди або викупу (а.с.40).

Цього ж дня, 04.12.2014 року Великодальницька сільська рада Біляївського району Одеської області винесла рішення № 537 про підготовку до проведення земельних торгів на право оренди земельних ділянок для здійснення комерційної діяльності на території Великодальницької сільської ради Біляївського району Одеської області та визначила земельні ділянки площею 0.08 га та 0.54 га по АДРЕСА_1 як такі право на оренду яких підлягає продажу на конкурентних засадах для здійснення комерційної діяльності (а.с.35).

Вирішуючи справу по суті суд першої інстанції дійшов вірного висновку щодо відсутності підстав для задоволення позовних вимог, виходячи з наступного.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Земельним кодексом України, Законом України "Про місцеве самоврядування в Україні" 21 травня 1997 року № 280/97-ВР та іншими нормативно-правовими актами Держава делегувала органам місцевого самоврядування розпорядження землями відповідних територіальних громад, землями комунальної власності, та делегувала їм вирішення у встановленому законом порядку інших питань в галузі земельних відносин.

Так, відповідно до ч. 3 ст. 24 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» органи місцевого самоврядування та їх посадові особи діють лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією і законами України, та керуються у своїй діяльності Конституцією і законами України, актами Президента України, Кабінету Міністрів України, а в Автономній Республіці Крим - також нормативно-правовими актами Верховної Ради і Ради міністрів Автономної Республіки Крим, прийнятими у межах їхньої компетенції.

Частиною 1 статті 59 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" встановлено, що рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень.

Згідно зі ст. 12 Земельного кодексу України до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належить розпорядження землями територіальних громад, передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб відповідно до цього Кодексу.

Так, згідно з частинами 1, 2 ст. 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Відповідно до ч.1 ст. 122 ЗК України сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб.

Згідно частинам 1 та 2 ст. 127 Земельного кодексу України органи державної влади, Рада міністрів Автономної Республіки Крим та органи місцевого самоврядування відповідно до їх повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, здійснюють продаж земельних ділянок державної чи комунальної власності або прав на них (оренди, суперфіцію, емфітевзису) громадянам, юридичним особам та іноземним державам на підставах та в порядку, встановлених цим Кодексом.

Продаж земельних ділянок державної та комунальної власності або прав на них (оренди, суперфіцію, емфітевзису) на конкурентних засадах у формі аукціону здійснюється у випадках та порядку, встановлених главою 21 цього Кодексу.

На підставі ч. 6 ст. 136 названого Кодексу закупівля послуг з виконання робіт із землеустрою, оцінки земель у процесі підготовки лотів до продажу земельних ділянок державної чи комунальної власності або прав на них (оренди, суперфіцію, емфітевзису) на земельних торгах та визначення виконавця земельних торгів організатором земельних торгів здійснюється у порядку, визначеному законодавством про здійснення державних закупівель, а у разі, якщо законодавство про здійснення державних закупівель не застосовується, - на конкурентних засадах у порядку, що визначається центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері земельних відносин.

Відповідно п. 34 ч. 1 ст. 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» вирішення відповідно до закону питань регулювання земельних відносин віднесено до виключної компетенції сільських, селищних, міських рад.

Разом з цим судова колегія суду апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити, що позивачем не вірно трактовано ст. 119 Земельного Кодексу України, де передбачено не право на земельну ділянку, а право на звернення до органів місцевого самоврядування з питанням передачі земельної ділянки у власність або користування відповідно до вимог чинного законодавства.

Частиною 1 статті 119 Земельного кодексу України передбачено, що громадяни, які добросовісно, відкрито і безперервно користуються земельною ділянкою протягом 15 років, але не мають документів, які б свідчили про наявність у них прав на цю земельну ділянку, можуть звернутися до органу державної влади, Ради міністрів Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування з клопотанням про передачу її у власність або надання у користування.

Як вбачається із положень вищенаведеної норми, право на земельну ділянку за давністю користування не виникає автоматично. Окрім того, нормою Земельного кодексу встановлено низку необхідних критеріїв, які є невід'ємними ознаками давності користування. Умовою набуття зазначеними суб'єктами такого права виступає добросовісне, відкрите і безперервне користування відповідною земельною ділянкою протягом 15 років.

Добросовісне користування земельною ділянкою, як правило, полягає у тому, що користувач земельної ділянки не знав або не усвідомлював, чи не повинен був знати про незаконність (неправомірність) такого використання землі. Безперервне, добросовісне користування позивачем цією земельною ділянкою не доведено матеріалами справи, так як рішенням сільської ради земельну ділянку було передано лише у 2006 році строком всього на 2 роки, а в 2013 р. позивачу було відмовлено у наданні оренди.

При цьому в рішенні сільської ради було вказано про необхідність землекористувачів використовувати земельні ділянки виключно за цільовим призначенням. Але всупереч цих вимогам ст. 36 Земельного кодексу України позивачем було використано земельну ділянку не за цільовим призначенням, оскільки останнім було засаджено на земельній ділянці багаторічні плодові насадження, хоча земельна ділянка була надана йому для ведення городництва.

Таким чином, колегія суддів зазначає, що сукупність всіх зазначених вище умов породжувала б у громадянина лише право на звернення до уповноваженого органу з клопотанням про передачу відповідної земельної ділянки у власність або надання у користування, а не обов'язок органу місцевого самоврядування передати землю у власність або оренду.

Підстави скасування рішення сільської ради № 536 від 04.12.2014 року жодним чином не впливають і не дають підстав скасувати рішення № 537 від 04.12.2014 року, в якому відображена необхідність надходжень коштів до місцевого бюджету, так як він є дотаційним і потребує додаткового наповнення.

Відповідно до ст.. 33 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» до повноважень сільської ради віднесено організацію і здійснення землеустрою - сукупності соціально-економічних та екологічних заходів, спрямованих на регулювання земельних відносин та раціональну організацію території адміністративно-територіальних одиниць, суб'єктів господарювання, що здійснюються під впливом суспільно-виробничих відносин і розвитку продуктивних сил.

Згідно ст. 59 Закону України «Про землеустрій» врахування громадських інтересів при здійсненні землеустрою на місцевому рівні полягає в прогнозуванні та забезпеченні комплексного розвитку соціальної та інженерної інфраструктури території. Врахування приватних інтересів при здійсненні землеустрою на місцевому рівні полягає у забезпеченні фізичним та юридичним особам рівних можливостей набуття у власність або користування, у тому числі на замовах оренди, земельних ділянок і в захисті їхніх прав на землю.

З матеріалів справи вбачається, що оскаржуване рішення сільської ради прийнято в межах наданих законодавством повноважень. Сільською радою створено рівні умови для реалізації своїх прав громадянам.

При цьому посилання апелянта, щодо неможливості передати спірну земельну ділянку у власність для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд спростовується матеріалами справи, оскільки в оскаржуваному рішенні сесії сільської ради взагалі не йдеться про можливість передачі земельної ділянки у власність для будівництва житлового будинку.

Крім того, в оскаржуваному рішенні сільська рада вирішила визначити дві земельні ділянки вздовж автошляху Одеса-Кучурган площею 0,8 га та 0,54 га розташованих по АДРЕСА_1 такими, право на оренду яких підлягає продажу на конкурентних засадах для здійснення комерційної діяльності, тому визначення радою можливості отримати в оренду земельну ділянку на конкурсних засадах пл.0,54 га ні яким чином не порушує охороні законом права та інтереси позивача, однак у позовній заяві ОСОБА_1 просить визнати рішення №537 від 04.12.2014 р. в цілому протиправним та скасувати його.

Крім того, апелянтом не було розроблено землевпорядної документації на спірну земельну ділянку, не укладено договору оренди, не підписано акту приймання передачі, а тому у відповідності до діючого законодавства, рішення про вилучення у нього цієї земельної ділянки не приймалось, оскільки право користування не було оформлено належним чином.

З огляду на зазначене судова колегія суду апеляційної інстанції дійшла висновку, що Великодальницька сільська рада Біляївського району Одеської області при прийнятті оскаржуваного рішення діяла в межах своїх повноважень, передбачених законодавством України, оскаржуване рішення є законним та не порушує права позивача, т.я. він у встановленому законом порядку не набув права користування або власності на цю земельну ділянку, а тому судом першої інстанції обґрунтовано відмовлено в задоволенні позовних вимог.

Постанова суду першої інстанції викладена достатньо повно, висновки обгрунтовані з посиланням на конкретні норми Законів України та відповідають чинному законодавству.

Доводи апелянта викладені у апеляційній скарзі за змістом ідентичні до адміністративного позову, зазначених висновків суду не спростовують, оскільки ґрунтуються на невірному трактуванні норм матеріального права.

Надане до канцелярії суду клопотання про поновлення строку на надання та залучення до справи нових доказів судовою колегією відхиляється, оскільки відповідно до ч.2 ст.195 КАС України суд апеляційної інстанції може дослідити докази, які не досліджувалися у суді першої інстанції, з власної ініціативи або за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, якщо визнає обґрунтованим ненадання їх до суду першої інстанції або необґрунтованим відхилення їх судом першої інстанції.

Позивачем не доведено поважність та причини, за яких він не мав можливості надати ці докази суду першої інстанції, а крім того зазначені у клопотанні докази ніяким чином не впливають на зміст правовідносин, які склалися між сторонами у справі та на законність прийнятого радою рішення.

За таких обставин, підстав для скасування рішення суду першої інстанції та задоволення апеляційної скарги не вбачається.

Оскільки судом першої інстанції повно встановлено обставини справи та ухвалено судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, суд апеляційної інстанції, відповідно до ст. 200 КАС України, залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову місцевого суду - без змін.

Керуючись ст. ст. 195,196,198, 200, 205, 206, 254 КАС України, апеляційний суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову Біляївського районного суду Одеської області від 22.09.2015 року - без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили негайно після її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого Адміністративного Суду України протягом двадцяти днів після складання повного тексту ухвали.

Повний текст ухвали складено та підписано 16.12.2015 року

Головуючий: суддя Л.Є. Зуєва

суддя О.А. Шевчук

суддя А.Г. Федусик