Справа № 813/6214/15
Суддя: Мартинюк Віталій Ярославович
Дата ухвалення: 2015-12-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 грудня 2015 року № 813/6214/15

Львівський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого-судді Мартинюка В.Я.

секретар судових засідань Шозда Г.В.

з участю позивача - ОСОБА_2

представників

від позивача - ОСОБА_3;

від відповідача - Іванейко Я.Я.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Львові адміністративну справу за позовом ОСОБА_2 до Державної податкової інспекції (надалі ДПІ) у Шевченківському районі м.Львова Головного управління ДФС у Львівській області про скасування податкового повідомлення - рішення, -

в с т а н о в и в :

ОСОБА_2 (уточнено прізвище представником позивача) звернувся в суд з позовом до ДПІ у Шевченківському районі м.Львова Головного управління ДФС у Львівській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення - рішення від 25.06.2015 року за №4-17.

Позивач в позовній заяві стверджує, що транспортний засіб використовується з 2010 року, а тому підстави для нарахування транспортного податку, який використовується до 5 років відсутні. Також, зазначає про те, що у 2015 році автомобіль позивача вже не є об'єктом оподаткування, оскільки базовий податковий (звітний період) дорівнює одному року. Крім того, в додаткових поясненнях позивач зазначає про те, що оскільки транспортний податок відноситься до місцевих податків, рішення органу місцевого самоврядування було прийнято 19.01.2015 року, то застосування контролюючим органом його положень може мати місце не раніше наступного бюджетного періоду - 2016 рік (підп.12.3.4 п.12.3 ст.12 ПК України). Крім того, вважає, що у даному випадку повинен бути застосований п.56.21 ст.56 ПК України, оскільки норма, якою введено в дію транспортний податок, поширює свою дію на правовідносини, які виникли до її введення, та погіршує становище платника податків.

Позивач та його представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали з викладених міркувань, просять позов задовольнити.

В запереченні на позовну заяву відповідач зазначає, що оскільки транспортний податок було введено в дію з 01.01.2015 року контролюючим органом правомірно прийнято спірне рішення. Також, звертає увагу суду на те, що у відповідності до норм Податкового кодексу України у даному випадку не повинен складатись акт перевірки.

Представник відповідача дав аналогічні пояснення, просить в задоволенні позову відмовити вважає, що оскаржуване податкове повідомлення - рішення прийнято правомірно та є законним.

Заслухавши пояснення позивача та представників сторін, розглянувши матеріали справи, дослідивши надані докази, суд встановив такі обставини.

Згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_1, позивачем 22.12.2010 року було зареєстровано легковий автомобіль HONDA PILOT з об'ємом двигуна 3471 куб. см.

25.06.2015 року ДПІ у Шевченківському районі м.Львова Головного управління ДФС у Львівській області прийнято податкове повідомлення-рішення за №4-17, яким позивачу визначено суму податкового зобов'язання за платежем «транспортний податок з фізичних осіб» у розмірі 25000 грн. 00 коп.

Позивач не погодившись з визначенням податкового зобов'язання оскаржив згадане податкове повідомлення-рішення до суду.

Даючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд врахував наступні обставини справи та норми чинного законодавства.

У відповідності до положень підп.267.2.1 п.267.1 ст.167 ПК України, об'єктом оподаткування є легкові автомобілі, які використовувалися до 5 років і мають об'єм циліндрів двигуна понад 3000 куб. см.

Як передбачено, підп.14.1.251 п.14.1 ст.14 цього ж Кодексу, транспортними засобами, що використовувалися, вважаються транспортні засоби, на які уповноваженими державними органами, в тому числі іноземними, видані реєстраційні документи, що дають право експлуатувати такі транспортні засоби.

Реєстраційним документом, у даному випадку, згідно Постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження зразків національних та міжнародного посвідчень водіїв і документів, необхідних для реєстрації транспортних засобів» від 31 січня 1992 року №47, з наступними змінами та доповненнями є свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу.

При цьому, судом не беруться до уваги посилання позивача на положення підпункту 14.1.220 пункту 14.1 статті 14 згаданого Кодексу, оскільки дана норма дає визначення року виготовлення транспортного засобу, який не має жодного відношення до об'єкта та бази оподаткування.

Поряд з цим, суд звертає увагу на те, що відповідно до положень підп.267.5.1 п.267.5 ст.267 ПК України, базовий податковий (звітний) період дорівнює календарному року.

Як передбачено п.33.3 ст.33 цього ж Кодексу, базовий податковий (звітний) період - період, за який платник податків зобов'язаний здійснювати розрахунки податків, подавати податкові декларації (звіти, розрахунки) та сплачувати до бюджету суми податків та зборів, крім випадків, передбачених цим Кодексом, коли контролюючий орган зобов'язаний самостійно визначити суму податкового зобов'язання платника податку.

Не можна залишити поза увагою і те, що постанова Верховного Суду України за №21-94а13 від 16.04.2013 року, не стосується норм матеріального права, які підлягають застосуванню у даній справі, а тому не враховуються судом.

Наведені норми, у своїй сукупності дозволяють суду прийти до висновку, що транспортний податок сплачується протягом п'яти базових податкових (звітних) періодів.

Відтак, згаданими періодами у спірних правовідносинах є 2010, 2011, 2012, 2013, 2014 роки, а тому у 2015 році позивач не повинен був сплачувати транспортний податок.

Крім того, не можна залишити поза увагою і те, що транспортний податок у відповідності до підп.10.1.1 п.10.1 ст.10 та підп.265.1.2 п.265.1 ст.265 ПК України, відноситься до місцевих податків.

Одним із принципів податкового законодавства згідно положень підп.4.1.9 п.4.1 ст.4 ПК України є стабільність, зміст якого полягає у тому, що зміни до будь-яких елементів податків та зборів не можуть вноситися пізніш як за шість місяців до початку нового бюджетного періоду, в якому будуть діяти нові правила та ставки. Податки та збори, їх ставки, а також податкові пільги не можуть змінюватися протягом бюджетного року.

Дана норма кореспондується з положеннями підп.12.3.4 п.12.3 ст.12 цього ж Кодексу, згідно якої рішення про встановлення місцевих податків та зборів офіційно оприлюднюється відповідним органом місцевого самоврядування до 15 липня року, що передує бюджетному періоду, в якому планується застосовування встановлюваних місцевих податків та зборів або змін (плановий період). В іншому разі норми відповідних рішень застосовуються не раніше початку бюджетного періоду, що настає за плановим періодом.

Частиною 1 статті 3 БК України передбачено, що бюджетний період для всіх бюджетів, що складають бюджетну систему України, становить один календарний рік, який починається 1 січня кожного року і закінчується 31 грудня того ж року.

При цьому, судом взято до уваги позицію Європейського суду у справіYvonne van Duyn v. Home Office (Case 41/74 van Duyn v. Home Office) принцип юридичної визначеності означає, що зацікавлені особи повинні мати змогу покладатися на зобов'язання, взяті державою, навіть якщо такі зобов'язання містяться у законодавчому акті, який загалом не має автоматичної прямої дії. Така дія зазначеного принципу пов'язана з іншим принципом - відповідальності держави, який полягає у тому, що держава не може посилатися на власне порушення зобов'язань для запобігання відповідальності. При цьому, якщо держава чи будь-який її орган схвалили певну концепцію, така держава чи орган вважатимуться такими, що діють протиправно, якщо вони відступлять від такої політики чи поведінки, оскільки схвалення такої політики чи поведінки дало підстави для виникнення обгрунтованих сподівань у осіб (юридичних чи фізичних) стосовно додержання державою чи органом публічної влади такої політики чи поведінки.

Отже, якщо держава задекларувала певні правила поведінки при внесенні змін до порядку оподаткування (принцип стабільності податкового законодавства), то вона зобов'язана вжити всіх заходів для забезпечення реалізації цих правил.

В матеріалах справи наявні ухвали Львівської міської ради за №4263 від 19.01.2015 року та за №4403 від 26.02.2015 року, якими встановлено транспортний податок.

Враховуючи наведені норми, практику Європейського суду з прав людини та дату рішень органу місцевого самоврядування, яким встановлено транспортний податок, суд вважає що обов'язок зі сплати цього податку у фізичних осіб виникає з 2016 року - наступного бюджетного періоду.

Наведені висновки суду спростовують заперечення відповідача та підтверджують протиправність спірного акта індивідуальної дії.

При цьому, слід зазначити, що нормами Податкового кодексу України не передбачено складення акта перевірки у спірному випадку.

Також, судом не беруться до уваги посилання позивача на те, що у даному випадку слід застосовувати положення п.56.21 ст.56 ПК України, оскільки норма, якою введено в дію транспортний податок, поширює свою дію на правовідносини, які виникли до її введення, та погіршує становище платника податків.

У відповідності до положень п.56.21 ст.56 ПК України, у разі коли норма цього Кодексу чи іншого нормативно-правового акта, виданого на підставі цього Кодексу, або коли норми різних законів чи різних нормативно-правових актів, або коли норми одного і того ж нормативно-правового акта суперечать між собою та припускають неоднозначне (множинне) трактування прав та обов'язків платників податків або контролюючих органів, внаслідок чого є можливість прийняти рішення на користь як платника податків, так і контролюючого органу, рішення приймається на користь платника податків.

Зміст даної норми передбачає певні правові умови її застосування (суперечність між собою нормативно-правових актів, неоднозначність (множинність) трактування прав та обов'язків платників податків або контролюючих органів), яких судом під час розгляду справи встановлено не було.

Щодо погіршення становища платника податків, то слід зазначити, що визначення нових податків відноситься до дискреційних функцій держави, у зв'язку з чим адміністративний суд позбавлений повноважень надавати їм оцінку.

З огляду на викладене, суд вважає, що позовні вимоги про скасування податкового повідомлення-рішення, є підставними та обґрунтованими, а тому адміністративний позов підлягає задоволенню.

Щодо судових витрат, то у відповідності до вимог ст.94 КАС України, такі належить присудити на користь позивача.

Керуючись ст.ст. 21, 69, 70, 160-163 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

1. Адміністративний позов задовольнити повністю.

2. Визнати протиправним та скасувати, прийняте Державною податковою інспекцією у Шевченківському районі м.Львова Головного управління ДФС у Львівській області, податкове повідомлення-рішення від 25.06.2015 року за №4-17.

3. Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Державної податкової інспекції у Шевченківському районі м.Львова Головного управління ДФС у Львівській області на користь ОСОБА_2, який мешкає за адресою АДРЕСА_1, 487 грн. 20 коп. (чотириста вісімдесят сім гривень двадцять копійок) сплаченого судового збору.

4.Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження. Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, то вважається, що постанова суду не набрала законної сили.

5.Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня отримання копії повного тексту постанови.

Повний текст постанови виготовлений та підписаний 18 грудня 2015 року.

Суддя В.Я.Мартинюк