Справа № 803/3763/15
Суддя: Ковальчук Володимир Дмитрович
Дата ухвалення: 2015-12-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 грудня 2015 року Справа № 803/3763/15

Волинський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого - судді Ковальчука В.Д.,

при секретарі судового засідання Ткачук І.І.,

за участю представника позивача ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку адміністративну справу за позовом ОСОБА_2 до Управління Міністерства внутрішніх справ України у Волинській області про визнання неправомірним та скасування наказу, зобовязання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 звернувся з адміністративним позовом до Управління Міністерства внутрішніх справ України у Волинській області про визнання неправомірним та скасування наказу, зобовязання вчинити певні дії, обґрунтовуючи свої позовні вимоги тим, що наказом начальника Управління Міністерства внутрішніх справ України у Волинській області №319 о/с від 05.11.2015 року його було звільнено у запас Збройних сил України у звязку з скороченням штатів згідно з пунктами 10 та 11 розділу ХІ Закону України Про Національну поліцію за пунктом 64 г Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ.

Позивач вважає, що його звільнено на підставі Закону України Про Національну поліцію, який набуває законної сили лише 07.11.2015 року, відбулося до набрання цим Законом чинності. Звільнення позивача проведено коли він перебував у розпорядженні відповідача та у відпустці по догляду за дитиною, він не відмовлявся від продовження служби в Національній поліції, а відповідач не повідомляв позивача про те, що він буде звільнений з ОВС у тримісячний термін з моменту такого попередження, якщо не буде прийнятий на службу в поліцію, що свідчить про звільнення в порушення встановленого порядку та процедури, а тому просить наказ про його звільнення визнати неправомірним та скасувати, зобовязати відповідача постановити новий наказ, яким поновити його на службі в ОВС України, як особу яка перебуває в його розпорядженні.

В запереченні на адміністративний позов представник відповідача вказує на те, що відповідно до пункту 8 Прикінцевих та перехідних положень, з дня опублікування Закону України Про Національну поліцію всі працівники міліції (особи рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ), а також інші працівники Міністерства внутрішніх справ України, його територіальних органів, закладів та установ, вважаються такими, що попереджені у визначеному порядку про можливе майбутнє звільнення через скорочення штатів. Пунктом 10 Прикінцевих та перехідних положень визначено, що працівники міліції, які відмовилися від проходження служби в поліції та/або не прийняті на службу до поліції в тримісячний термін з моменту попередження про наступне вивільнення, звільняються зі служби в органах внутрішніх справ через скорочення штатів. Указані в цьому пункті особи можуть бути звільненні зі служби в органах внутрішніх справ до настання зазначеного в цьому пункту терміну на підставах, визначених Положенням про проходження служби рядовим та начальницьким складом органів внутрішніх справ. Вважає, що звільнення ОСОБА_2 було проведене у відповідності до вимог чинного законодавства, в звязку з чим в задоволенні позову просила відмовити.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав повністю з підстав викладених у позовній заяві та просив суд позов задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнала з підстав, викладених у запереченні, просила в задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши наявні у матеріалах справи письмові докази суд вважає, що в задоволенні адміністративного позову слід відмовити з наступних підстав.

Відповідно до пункту 15 частини 1 статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України (КАС України) публічна служба це діяльність на державних політичних посадах, професійна діяльність суддів, прокурорів, військова служба, альтернативна (невійськова) служба, дипломатична служба, інша державна служба, служба в органах влади Автономної Республіки Крим, органах місцевого самоврядування.

Будь-яка публічна служба є державною службою.

ОСОБА_2 перебував у розпорядженні Управління Міністерства внутрішніх справ України, як такий що перебував у відпустці по догляду за дитиною.

Судом встановлено, що наказом начальника Управління Міністерства внутрішніх справ України у Волинській області №319 о/с від 05.11.2015 року ОСОБА_2 було звільнено у запас Збройних сил України у звязку з скороченням штатів згідно з пунктами 10 та 11 розділу ХІ Закону України Про Національну поліцію за пунктом 64 г Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ.

Відповідно до частин першої, другої статті 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

На думку суду, відповідач довів правомірність оскаржуваного в даній адміністративній справі наказу, з огляду на таке.

Правовими підставами реорганізації, ліквідації та скорочення особового складу органів внутрішніх справ України є нормативно-правові акти, прийняті уповноваженими на те державними органами та посадовими особами у суворій відповідності до Конституції та законодавства України.

До таких актів належать закони України: Про Національну поліцію, Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб, постанови Кабінету Міністрів України: Про затвердження Положення про проходження служби рядовим і начальницьким органів внутрішніх справ від 29 липня 1991 р. № 114, Галузева угода між Міністерством внутрішніх справ України та Професійною спілкою атестованих працівників органів внутрішніх справ України і Професійною спілкою працівників державних установ України на 2009-2010 роки, Кодекс законів про працю України (КЗпП), Закон України Про професійні спілки та гарантії їх діяльності та інші.

При цьому за загальним правилом пріоритетними є норми спеціального законодавства, а трудове законодавство підлягає застосуванню у випадках, якщо нормами спеціального законодавства не врегульовано спірні правовідносини або коли про це не йдеться у спеціальному законі.

Закон України Про Національну поліцію, визначає правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України.

Відповідно до статті 47 цього Закону, призначення на посади поліцейських здійснюють посадові особи органів (закладів, установ) поліції відповідно до номенклатури посад, яку затверджує Міністерство внутрішніх справ України.

Постановою Кабінету Міністрів України №730 від 16 вересня 2015 року Про утворення територіальних органів Національної поліції та ліквідацію територіальних органів Міністерства внутрішніх справ було ліквідовано як юридичну особу Управління Міністерства внутрішніх справ України у Волинській області та її структурні підрозділи.

Одним з видів змін в організації виробництва, праці є ліквідація підприємства, установи, організації. Ліквідація логічно повязана із скороченням чисельності і штату працівників. У разі ліквідації чисельність працівників скорочується, а весь штат працівників ліквідується.

Ліквідація це така форма припинення юридичної особи, за якої припиняються її права та обовязки, тобто вона знімається з реєстрації в усіх фондах та організаціях.

Отже при повній ліквідації чисельність працівників скорочується, а весь штат працівників ліквідується, крім працівників відносно яких діють обмеження на звільнення, тобто пряма заборона на звільнення перелічених працівників, оговорена в Законі.

Закон України Про Національну поліцію був опублікований 06.08.2015 року та відповідно до Прикінцевих та перехідних положень, цей Закон набирає чинності через три місяці з дня, наступного за днем його опублікування, крім пунктів 1, 2, 3, 7 - 13, 15, 17 - 18 розділу XI "Прикінцеві та перехідні положення" цього Закону, які набирають чинності з дня, наступного за днем його опублікування.

Згідно з пунктом 8 розділу ХІ Прикінцеві та перехідні положення цього Закону, які набирають чинності з дня, наступного за днем його опублікування (закон був прийнятий 02.07.2015 року та опублікований 06.08.2015 року), з дня опублікування цього Закону всі працівники міліції (особи рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ), а також інші працівники Міністерства внутрішніх справ України, його територіальних органів, закладів та установ вважаються такими, що попереджені у визначеному порядку про можливе майбутнє звільнення через скорочення штатів.

Проте повного механізму скорочення атестованих працівників органів внутрішніх справ спеціальним законодавством* не передбачено. У звязку з цим, відповідно до ст. 8 Цивільного кодексу України, при скороченні атестованих працівників органів внутрішніх справ у частині, яка не врегульована спеціальним законодавством, слід застосовувати аналогію закону, тобто використовувати правові акти, що регулюють подібні за змістом відносини (аналогія закону). Це відповідає вимогам рішення Конституційного Суду України від 07.05.2002 р. № 8-рп/202 (справа щодо підвідомчості актів про призначення або посадових осіб), при розгляді та вирішенні конкретних справ, повязаних із спорами щодо проходження публічної служби, Адміністративний суд, встановивши відсутність у спеціальних нормативно-правових актах положень, якими врегульовано спірні правовідносини, може застосовувати норми Кодексу законів про працю України (КЗпП), у якому визначено основні трудові права працівників.

Таким актом є Кодекс законів про працю України, у якому розкрито механізм скорочення працівників.

Враховуюючи, що спеціальним Законом не оговорено строк попередження працівників міліції про можливе майбутнє звільнення через скорочення штатів, суд вважає, що працівники відповідно до статті 49-2 Кодексу законів про працю України повинні бути попереджені не пізніше ніж за два місяці.

При цьому в Прикінцевих та перехідних положеннях Закону оговорено, що з дня опублікування цього Закону всі працівники міліції (особи рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ), а також інші працівники Міністерства внутрішніх справ України, його територіальних органів, закладів та установ вважаються такими, що попереджені у визначеному порядку про можливе майбутнє звільнення через скорочення штатів, тобто працівники вважаються попередженими про наступне скорочення Законом, а тому необхідності персонального попередження про наступне скорочення працівників у органу міліції не було.

Пунктом 10 розділу ХІ Прикінцеві та перехідні положення цього Закону передбачено, що працівники міліції, які відмовилися від проходження служби в поліції та/або не прийняті на службу до поліції в тримісячний термін з моменту попередження про наступне вивільнення, звільняються зі служби в органах внутрішніх справ через скорочення штатів. Указані в цьому пункті особи можуть бути звільнені зі служби в органах внутрішніх справ до настання зазначеного в цьому пункті терміну на підставах, визначених Положенням про проходження служби рядовим та начальницьким складом органів внутрішніх справ, а пунктом 11 цього Положення передбачено, що перебування працівників міліції на лікарняному чи у відпустці не є перешкодою для їх звільнення зі служби в органах внутрішніх справ відповідно до "Прикінцевих та перехідних положень" цього Закону.

ОСОБА_2 перебував у розпорядженні Управління Міністерства внутрішніх справ України, як такий що перебував у відпустці по догляду за дитиною.

Як встановлено в судовому засіданні заяви щодо продовження служби в Національній поліції ОСОБА_2 не подав, не був прийнятий на службу до поліції.

Обмежень, передбачених Законом щодо звільнення ОСОБА_2 не встановлено.

Згідно з підпунктом «г» пункту 64 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, особи середнього, старшого і вищого начальницького складу звільняються зі служби в запас (з постановкою на військовий облік) через скорочення штатів при відсутності можливості подальшого використання на службі.

Відповідно до пункту 70 Положення, звільнення осіб середнього, старшого і вищого начальницького складу в запас і відставку проводиться до підполковника міліції начальниками управлінь внутрішніх справ областей, яким таке право надано Міністром.

Як встановлено з наказу ОСОБА_2 був звільнений за скороченням штатів начальником УМВС України у Волинській області а тому суд не бере до уваги твердження представника позивача про те, що звільнення було проведене неналежною посадовою особою.

З врахуванням викладеного позовні вимоги ОСОБА_2 до Управління Міністерства внутрішніх справ України у Волинській області про визнання неправомірним та скасування наказу, зобовязання вчинити певні дії, задоволенню не підлягають.

Керуючись частиною 3 статті 160, статтею 163 Кодексу адміністративного судочинства України та на підставі підставі Закону України Про Національну поліцію, постанови Кабінету Міністрів України: Про затвердження Положення про проходження служби рядовим і начальницьким органів внутрішніх справ від 29 липня 1991 р. № 114, суд

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_2 до Управління Міністерства внутрішніх справ України у Волинській області про визнання неправомірним та скасування наказу, зобовязання вчинити певні дії, відмовити .

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого статтею 186 КАС України, якщо таку апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Львівського апеляційного адміністративного суду через Волинський окружний адміністративний суд. Апеляційна скарга на постанову суду подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови, повний текст якої буде складено 16 грудня 2015 року. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до Львівського апеляційного адміністративного суду.

Суддя В.Д. Ковальчук