Справа № 826/13345/15
Суддя: Борисюк Л.П.
Дата ухвалення: 2015-12-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

Іменем України

16 грудня 2015 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді суддів за участю секретаря представника позивача представника відповідачаБорисюк Л.П., Петрика І.Й., Собківа Я.М. Приходько К.М. Горда В.В. Маланчук В.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_7 на постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 28 жовтня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_7 до Державного реєстратора прав на нерухоме майно Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у місті Києві Аврамченко Сніжани Сергіївни про скасування рішення, зобов'язання вчинити дії, -

ВСТАНОВИВ:

В липні 2015 року ОСОБА_7 звернулася до Окружного адміністративного суду м. Києва із позовом до Державного реєстратора прав на нерухоме майно Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у місті Києві Аврамченко С.С. в якому просила визнати протиправним та скасувати рішення від 24.06.2015 №22343242 про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень.

Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 28 жовтня 2015 року в задоволенні позову відмовлено.

Позивач, не погоджуючись з прийнятим рішенням суду, звернувся з апеляційною скаргою, в якій зазначає, що оскаржувана постанова суду не відповідає вимогам матеріального та процесуального права, а саме, судом першої інстанції неповно з'ясовано та не доведено обставини, що мають значення для справи, висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам справи, в зв'язку з чим просить скасувати постанову суду та прийняти нове рішення, яким позов задовольнити.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників процесу, які з'явилися в судове засідання, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Як вбачається із матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, 06.05.2015 представник позивача звернувся до Реєстраційної служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві із заявою про державну реєстрацію речових прав та їх обтяжень за реєстраційним номером 11276372 щодо проведення державної реєстрації права власності на квартиру АДРЕСА_1.

Відповідно до картки прийому заяви №21118915 вбачається, що заявником було подано наступні документи: копії паспортів; копії ідентифікаційних номерів; копію довіреності; довідку від 30.05.2013; кооперативну угоду від 13.03.2013; акт приймання-передачі нерухомого майна від 20.03.2014; додаткову угоду від 30.05.2013; технічний паспорт.

За наслідком розгляду заяви ОСОБА_7 №11276372 та долучених до неї документів про державну реєстрацію прав та їх обтяжень на квартиру АДРЕСА_1, державним реєстратором прав на нерухоме майно Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у м. Києві Аврамченко С.С. прийнято рішення від 24 червня 2015 року №22343242 про відмову у держаній реєстрації прав та їх обтяжень.

Оскаржуване рішення мотивовано тим, що подані документи не дають підстав для встановлення відповідності заявлених прав і поданих документів, що їх посвідчують. Вказане обумовлюється тим, що заявлено до реєстрації право власності на квартиру в багатоквартирному будинку, у той час коли, земельна ділянка на який розміщений такий будинок має цільове призначення для індивідуального житлового, гаражного і дачного будівництва та знаходиться у приватній власності Обслуговуючого кооперативу «Власна квартира 1».

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач зазначає, що багатоквартирний будинок розміщений на землях житлової та громадської забудови, а тому цільове її використання відповідає житловому об'єкту, який на ній розміщено. Окрім того, відмова у державній реєстрації прав на квартиру здійснена не у відповідності до положень ст. 24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Зазначене слугувало підставою для звернення ОСОБА_7 до суду з вищевказаним позовом.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що документи, подані для проведення державної реєстрації прав не відповідають вимогам, або не дають змоги встановити відповідність заявлених прав і поданих документам, що їх посвідчують.

З таким висновком суду колегія суддів погоджується, виходячи з наступного.

Законом, що регулює відносини, пов'язані з державною реєстрацією речових прав на нерухоме майно всіх форм власності, їх обмежень та правочинів щодо нерухомості є Закон України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» від 01 липня 2004 року № 1952-IV.

Відповідно до частини 1 статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державна реєстрація речових прав на нерухоме майно - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Державний реєстр речових прав на нерухоме майно - єдина державна інформаційна система, що містить відомості про права на нерухоме майно, їх обтяження, а також про об'єкти та суб'єктів цих прав.

Згідно з частиною 1 статті 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державна реєстрація прав є обов'язковою. Інформація про права на нерухоме майно та їх обтяження підлягає внесенню до Державного реєстру прав.

Пунктом «й» частини 1 статті 4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачено, що обов'язковій державній реєстрації підлягають речові права та обтяження на нерухоме майно, розміщене на території України, що належить фізичним та юридичним особам, державі в особі органів, уповноважених управляти державним майном, іноземцям та особам без громадянства, іноземним юридичним особам, міжнародним організаціям, іноземним державам, а також територіальним громадам в особі органів місцевого самоврядування, зокрема, право власності на нерухоме майно.

Відповідно до ст. 5 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», у Державному реєстрі прав реєструються речові права та їх обтяження на земельні ділянки, а також на об'єкти нерухомого майна, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких неможливе без їх знецінення та зміни призначення, а саме: підприємства як єдині майнові комплекси, житлові будинки, будівлі, споруди (їх окремі частини), квартири, житлові та нежитлові приміщення.

Відповідно до ст. 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державна реєстрація прав проводиться на підставі:

- договорів, укладених у порядку, встановленому законом;

- свідоцтв про право власності на нерухоме майно, виданих відповідно до вимог цього Закону;

- свідоцтв про право власності, виданих органами приватизації наймачам житлових приміщень у державному та комунальному житловому фонді; державних актів на право власності або постійного користування на земельну ділянку у випадках, встановлених законом;

- рішень судів, що набрали законної сили;

- інших документів, що підтверджують виникнення, перехід, припинення прав на нерухоме майно, поданих органу державної реєстрації прав разом із заявою.

Частиною 3 ст. 17 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» визначено, що документи, що встановлюють виникнення, перехід, припинення прав на нерухоме майно та їх обтяжень і подаються для державної реєстрації прав, повинні відповідати вимогам, встановленим цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Орган державної реєстрації прав проводить державну реєстрацію прав та їх обтяжень або відмовляє у їх реєстрації (п. 1 ч. 1 ст. 8 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»).

Згідно з ч. 1 ст. 24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», у державній реєстрації прав та їх обтяжень може бути відмовлено у разі, якщо:

- заявлене право не підлягає державній реєстрації відповідно до цього Закону;

- нерухоме майно або більша за площею його частина перебуває в іншому реєстраційному (кадастровому) окрузі;

- із заявою про державну реєстрацію звернулася особа, яка відповідно до цього Закону не може бути суб'єктом права власності на даний об'єкт нерухомого майна або представником такого суб'єкта;

- подані документи не відповідають вимогам, установленим цим Законом та іншими нормативно-правовими актами, або не дають змоги установити відповідність заявлених прав документам, що їх посвідчують;

- заяву про державну реєстрацію права власності відповідно до правочину про відчуження нерухомого майна було подано після державної реєстрації обмежень, вчинених щодо цього майна;

- заявлене право власності або інше речове право вже зареєстроване.

З матеріалів справи вбачається, що підставою для прийняття оскаржуваного рішення була невідповідність поданих документів вимогам, а також те, що подані документи не дають змоги встановити відповідність заявлених прав документам, що їх посвідчують.

Матеріали справи містять копію Містобудівних умов та обмежень забудови земельної ділянки (АДРЕСА_1), з яких вбачається, що цільове призначення земельної ділянки: для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 16 квітня 2013 року, індексний номер витягу 2474272 (номер запису про право власності 676623).

Крім того, у матеріалах справи також міститься копія зареєстрованої Інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю у місті Києві 09 грудня 2013 року за №КВ23 декларації про готовність об'єкта до експлуатації (будівництво житлового будинку по АДРЕСА_1).

Таким чином, за висновком апелянта, оскільки на час звернення позивача до органу державної реєстрації із заявою про проведення державної реєстрації права власності на квартиру житловий будинок, у якому розташована квартира, прийнято в експлуатацію, то підстави для відмови в задоволенні її заяви про державну реєстрацію речових прав та їх обтяжень щодо проведення державної реєстрації права власності на квартиру АДРЕСА_1, відсутні.

Однак, колегія суддів звертає увагу на положення статей 18 - 21 Земельного кодексу України, у відповідності до яких, земельний фонд України відповідно до цільового призначення поділяється на дев'ять категорій, кожна з яких має свій правовий режим залежно від характеру землекористування, системи державних органів, що здійснюють функції державного управління землями та обсягом компетенції цих органів у галузі управління використання земельних ділянок.

Цільове призначення конкретної земельної ділянки залежить від категорії земель, з яких її виділено, від планування та зонування території і є встановленою компетентним органом при наданні земельної ділянки межею її використання для конкретного призначення відповідно до затверджених планів розвитку території, зонування земель, а також правового режиму відповідної категорії земель.

З сукупного аналізу п. «б» ч. 1 ст. 19, ст.ст. 38, 39 Земельного кодексу України, до категорії земель житлової та громадської забудови належать земельні ділянки в межах населених пунктів, які використовуються для розміщення житлової забудови, громадських будівель і споруд, інших об'єктів загального користування відповідно до генерального плану населеного пункту, іншої містобудівної документації, плану земельно-господарського устрою з дотриманням державних стандартів і норм, регіональних та місцевих правил забудови.

Вищевказане також підтверджується і пунктом 1.9 Українського класифікатору цільового використання землі, затвердженого листом Держкомзему України від 24.04.1998 за № 14-1-7/1205.

У документах системної папки, поданих Обслуговуючого кооперативу «Власна квартира 1» міститься Декларація про готовність об'єкта до експлуатації від 09.12.2013 №КВ23, видана Інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю у м. Києві щодо будівництва житлового будинку по АДРЕСА_1, згідно з якою в експлуатацію було здано чотирьохповерховий житловий будинок в якому є 30 квартир.

Однак, у системній папці також міститься витяг з Державного земельного кадастру про земельну ділянку від 02.09.2014 №НВ-014, виданий Головним управлінням Держземагенства у м. Києві щодо земельної ділянки кадастровий номер НОМЕР_1 (місце розташування: АДРЕСА_1), відповідно до якого цільове призначення вказаної земельної ділянки - для індивідуального житлового, гаражного і дачного будівництва.

Таким чином, цільове призначення зазначеної земельної ділянки - для індивідуального житлового, гаражного і дачного будівництва.

Згідно поданих документів, в експлуатацію Інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю у м. Києві введено чотирьохповерховий житловий будинок в якому наявні 30 квартир.

Відповідно до пункту 2.1 Інструкції про порядок проведення технічної інвентаризації об'єктів нерухомого майна, затвердженої наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України №127 від 24.05.2001, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 10.07.2001 за №582/5773, багатоквартирний житловий будинок - це житловий будинок, до складу якого входить більше ніж одна квартира.

Таким чином, такий будинок є багатоквартирним житловим будинком, а земельна ділянка на якій він розташований використовується саме для індивідуального будівництва. Наявність зазначеної розбіжності в поданих документах зумовлює підстави, передбачені п. 4. ч. 1 ст. 24 Закону для прийняття відповідачем оскаржуваного рішення.

Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що спірне рішення від 24.06.2015 №22343242 про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень є законним, а тому підстави для його скасування відсутні. Отже позовна вимога в частині визнання протиправним та скасування рішення державного реєстратора задоволенню не підлягає.

Разом з тим, слід зазначити, що відмова в державній реєстрації прав не позбавляє заявника права повторно звернутися із заявою за умови усунення перешкод для державної реєстрації прав та їх обтяжень.

При цьому, заявлена позивачем вимога про зобов'язання відповідача зареєструвати за позивачем право власності на квартиру є похідною від попередньої позовної вимоги, а тому також задоволенню не підлягає.

Крім цього, згідно ч. 4 ст. 9 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державний реєстратор самостійно приймає рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень або відмову в такій реєстрації.

Втручання будь-яких органів, посадових і службових осіб, громадян та їх об'єднань у діяльність державного реєстратора, пов'язану з проведенням державної реєстрації прав, забороняється і тягне за собою відповідальність згідно із законом.

Адміністративний суд, перевіряючи рішення, дію чи бездіяльність суб'єкта владних повноважень на відповідність закріпленим ч. 3 ст. 2 КАС України критеріям, не втручається у дискрецію (вільний розсуд) суб'єкта владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями. Завдання адміністративного судочинства полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання прав та вимог законодавства, інакше було б порушено принцип розподілу влади.

Згідно зі ст. 159 КАС України, судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права.

З підстав вищенаведеного, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дослідив наявні докази, надав їм належну оцінку та прийняв законне і обґрунтоване рішення, з дотриманням норм матеріального і процесуального права, а тому підстав для його скасування не вбачається.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 198 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на постанову суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду без змін.

Керуючись ст. ст. 160, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_7 на постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 28 жовтня 2015 року - залишити без задоволення.

Постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 28 жовтня 2015 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня складання в повному обсязі, шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя суддя суддя Л.П. Борисюк І.Й. Петрик Я.М. Собків

Повний текст ухвали складено та підписано - 16.12.2015

Головуючий суддя Борисюк Л.П.

Судді: Петрик І.Й.

Собків Я.М.