Справа № 816/4579/15
Суддя: Л.О. Єресько
Дата ухвалення: 2015-12-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 грудня 2015 року м. ПолтаваСправа № 816/4579/15

Полтавський окружний адміністративний суд колегією у складі головуючого судді Єресько Л.О., суддів Молодецького Р.І. , Іваненка С.А. ,розглянувши в порядку письмового провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Державної прикордонної служби України про визнання рішення протиправним та зобов'язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

13 листопада 2015 року ОСОБА_1 (надалі - позивач) звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Державної прикордонної служби України (наділі - відповідач) про:

- визнання протиправним рішення Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України про відмову у вилученні відомостей про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_1, викладене в листі № 64/5575 від 16.10.2015;

- зобов'язання відповідача вилучити відомості про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_1 з відповідної бази даних у відповідності до пункту 2 постанови старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішення УДВС ГУЮ у Полтавській області від 07.10.2015 у виконавчому провадженні ВП № 33669915.

В обґрунтування позову зазначав, що не зважаючи на надходження постанови старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень УДВС ГУЮ у Полтавській області від 07.10.2015, згідно якої скасовано тимчасове обмеження щодо ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України, встановленого ухвалою Київського районного суду м. Полтави по справі №552/5944/13-ц від 19.08.2013, яка відповідає всім вимогам законодавства, позивачу неправомірно відмовлено у виїзді з України рішенням, викладеним у листі № 64/5575 від 16.10.2015.

Сторони в судове засідання не з'явилися, хоча про час, дату та місце розгляду справи повідомлялися належним чином.

У запереченнях проти позову, відповідач просив відмовити у його задоволенні, посилаючись на те, що постанова ВП №33669915 від 07.10.2015 про повернення виконавчого документа стягувачеві, винесена на підставі п. 2 ч. 1 ст. 47 Закону України "Про виконавче провадження", тоді як, згідно пункту 4 розділу 3 Порядку взаємодії органів державної виконавчої служби та органів Державної прикордонної служби України під час здійснення виконавчого провадження (далі Порядок), затвердженого наказом Міністерства юстиції України, Міністерства внутрішніх справ України від 07.01.2014, особа, стосовно якої діє тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України, знімається з контролю ГЦОСІ в разі винесення постанови про повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який (яка) його видав (ла), на підставі частини першої статті 48 Закону України "Про виконавче провадження".

Згідно частини 6 статті 128 КАС України, якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але прибули не всі особи, які беруть участь у справі, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

З огляду на зазначене, суд ухвалив розглядати справу в порядку письмового провадження.

Вивчивши та дослідивши матеріали справи, повно та всебічно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Судом встановлено, що 07.10.2015 року старшим державним виконавцем відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Полтавській області винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачеві, на підставі п. 2 ч. 1 ст. 47, ст. 50 Закону України "Про виконавче провадження", у звязку із відсутністю в боржника майна, на яке можливо звернути стягнення (а.с. 8).

Пунктом 2 вказаної постанови, відповідно до ухвал господарського суду Харківської області №922/4587/13 від 19.08.2015 та від 31.08.2015, старшим державним виконавцем скасовано інші заходи примусового виконання рішення, зокрема скасовано тимчасове обмеження щодо боржника у праві виїзду за межі України, встановленого ухвалою Київського районного суду м. Полтави №552/5944/13-ц від 19.08.2013.

09.10.2015 ОСОБА_1 звернувся до Адміністрації Державної прикордонної служби України із заявою про скасування заборони на виїзд за межі України на підставі постанови ВП №33669915 від 07.10.2015.

Листом від 16.10.2015 № 64/5575 Головним центром обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України повідомлено ОСОБА_1 про відсутність правових підстав для вилучення відомостей стосовно ОСОБА_1 з бази даних осіб, яким тимчасово обмежено у праві виїзду з України на підставі наданої постанови старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Полтавській області ВП №33669915 від 07.10.2015.

Зазначено, що до Адміністрації Державної прикордонної служби України не надійшло належним чином оформленої та посвідченої постанови державного виконавця, визначеної п. 4 спільного наказу Міністерства юстиції України, Міністерства внутрішніх справ України від 07.01.2014 №288/5/102 "Про затвердження Порядку взаємодії органів державної виконавчої служби України та органів Державної прикордонної служби України під час здійснення отавного провадження" або копії відповідного судового рішення про скасування тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України (а.с. 9).

Не погодившись з даним рішенням позивач звернувся до суду із даним позовом. Надаючи оцінку позовним вимогам позивача, суд виходить з наступного.

Відповідно до статті 1 Закону України "Про Державну прикордонну службу України" на Державну прикордонну службу України покладаються завдання щодо забезпечення недоторканності державного кордону та охорони суверенних прав України в її виключній (морській) економічній зоні.

Згідно п. 8 ст.19 Закону України "Про Державну прикордонну службу України" на Державну прикордонну службу України відповідно до визначених законом завдань серед іншого покладається обов'язок щодо запобігання та недопущення перетинання державного кордону України особами, яким згідно із законодавством не дозволяється в'їзд в Україну або яких тимчасово обмежено у праві виїзду з України, у тому числі згідно з дорученнями правоохоронних органів; розшук у пунктах пропуску через державний кордон та у контрольних пунктах в'їзду - виїзду осіб, які переховуються від органів досудового розслідування та суду, ухиляються від відбуття кримінальних покарань; виконання в установленому порядку інших доручень правоохоронних органів.

Відповідно до пункту 3 частини 5 статтею 2 Закону України "Про прикордонний контроль" прикордонний контроль забезпечується шляхом створення і використання баз даних про осіб, які перетнули державний кордон, вчинили правопорушення, яким не дозволяється в'їзд в Україну або яким тимчасово обмежено право виїзду з України, про недійсні, викрадені і втрачені паспортні документи, а також інших передбачених законом баз даних.

Спільним наказом Міністерства юстиції України та Міністерства внутрішніх справ України № 288/5/102 від 07.01.2014 року затверджено Порядок взаємодії органів державної виконавчої служби та органів Державної прикордонної служби України під час здійснення виконавчого провадження (далі - Порядок).

Пунктом 3 розділу І Порядку вказано, що у разі ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього судовим рішенням або рішенням іншого органу (посадової особи) (далі - рішення), що відповідно до Закону України "Про виконавче провадження" підлягають примусовому виконанню, державний виконавець має право звернутися до суду з поданням про встановлення тимчасового обмеження у праві виїзду боржника-фізичної особи або керівника боржника - юридичної особи за межі України до виконання зобов'язань за рішенням (далі - боржник).

Відповідно до пункту 1 розділу ІІІ Порядку засвідчена судом копія судового рішення про тимчасове обмеження особи у праві виїзду за межі України направляється державним виконавцем не пізніше наступного робочого дня після її надходження до нього для виконання на поштову адресу Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України (далі - ГЦОСІ).

ГЦОСІ після надходження зазначеного судового рішення приймає його до виконання та вносить інформацію до бази даних, про що повідомляє відповідний орган державної виконавчої служби протягом трьох днів.

Тобто, саме Головним центром обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України здійснюється внесення до відповідних баз даних Державної прикордонної служби України та зняття з контролю інформації про встановлення тимчасового обмеження у праві виїзду з України.

Як встановлено матеріалами справи, для ОСОБА_1 було встановлено тимчасову заборону у виїзді з території України на підставі судового рішення. Таке обмеження встановлено з метою забезпечення виконання ОСОБА_1 фінансових зобов'язань перед третіми особами.

Так, державний виконавець Відділу примусового виконання рішень УДВС ГУЮ у Полтавській області звернувся до Київського районного суду м. Полтави з поданням про тимчасове обмеження боржнику ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України посилаючись на те, що в провадженні відділу примусового виконання рішень перебуває виконавче провадження ВП № 33669915 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ "ОСОБА_2 Сбербанк Росії" заборгованості на загальну суму 6 435 639, 04 грн.

Ухвалою Київського районного суду м. Полтави від 19.08.2013 року у справі №552/5944/13-ц тимчасово обмежено ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 /ідентифікаційний номер НОМЕР_1, паспорт серія МЕ №991295, виданий Шевченківським РУ ГУМВС України в м. Києві/, проживає: ІНФОРМАЦІЯ_2 В, кв. 143 у праві виїзду за кордон - до виконання зобов'язань.

Згідно положень пунктів 3-5 розділу ІІІ Порядку інформація про встановлення тимчасового обмеження права особи виїзду з України вилучається ГЦОСІ з бази даних на підставі отриманої, засвідченої судом копії судового рішення, що набрало законної сили, про скасування тимчасового обмеження особи у праві виїзду з України або постанови державного виконавця про повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який (яка) його видав(ла), про закінчення виконавчого провадження або про скасування тимчасового обмеження в праві виїзду особи з України, у якій вказуються номер та дата винесення судового рішення про встановлення тимчасового обмеження у праві виїзду з України.

Особа, стосовно якої діє тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України, знімається з контролю ГЦОСІ в разі винесення постанови про:

- повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який (яка) його видав (ла), на підставі частини першої статті 48 Закону України "Про виконавче провадження" (надалі - Закон);

- закінчення виконавчого провадження на підставі пунктів 1 - 6, 8 - 9, 11 - 14 частини першої статті 49 Закону;

- скасування тимчасового обмеження у праві виїзду особи з України - у разі належного виконання особою зобов'язань щодо сплати періодичних платежів.

Постанова затверджується начальником відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, і протягом трьох робочих днів надсилається державним виконавцем до ГЦОСІ.

Матеріалами справи підтверджено, що 07.10.2015 року відділом примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Полтавській області винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачеві, на підставі п. 2 ч. 1 ст. 47, ст. 50 Закону України "Про виконавче провадження", у звязку із відсутністю в боржника майна, на яке можливо звернути стягнення, пунктом 2 якої, зокрема скасовано тимчасове обмеження щодо боржника у праві виїзду за межі України, встановленого ухвалою Київського районного суду м. Полтави №552/5944/13-ц від 19.08.2013 (а.с. 8).

Стосовно доводів відповідача про відсутність підстави для вилучення відомостей про гр. ОСОБА_1, оскільки постанова ВП №33669915 від 07.10.2015, винесена на підставі п. 2 ч. 1 ст. 47 Закону України "Про виконавче провадження", тоді як, згідно пункту 4 розділу 3 Порядку взаємодії органів державної виконавчої служби та органів Державної прикордонної служби України під час здійснення виконавчого провадження, особа, стосовно якої діє тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України, знімається з контролю ГЦОСІ в разі винесення постанови про повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який (яка) його видав (ла), на підставі частини першої статті 48 Закону України "Про виконавче провадження", судом встановлено наступне.

Пунктом 2 ч. 1 ст. 47 Закону України "Про виконавче провадження" передбачено, що виконавчий документ, на підставі якого відкрито виконавче провадження, за яким виконання не здійснювалося або здійснено частково, повертається стягувачу у разі, якщо у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернуто стягнення, а, здійснені державним виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними.

Відповідно до ч. 1 ст. 48 Закону України "Про виконавче провадження" виконавчий документ, прийнятий державним виконавцем до виконання, повертається до суду, який його видав, у разі відновлення судом строку для подання апеляційної скарги на рішення, за яким видано виконавчий документ, та прийняття такої апеляційної скарги до розгляду (крім виконавчих документів, що підлягають негайному виконанню).

Із наданих письмових пояснень Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Полтавській області вбачається, що на виконання вимог ухвали господарського суду Харківської області №922/4587/13 від 19.08.2015 щодо скасування заходів примусового виконання рішення, скасовано тимчасове обмеження боржника ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України.

Постанова про закінчення виконавчого провадження не виносилась у звязку з тим, що ухвалами господарського суду Харківської області у справі №922/4587/13 не визначено підставу для закінчення виконавчого провадження (не зазначено пункт та статтю Закону України "Про виконавче провадження").

Таким чином, державним виконавцем скасовано тимчасове обмеження щодо ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України згідно постанови про повернення виконавчого документу стягувачеві від 07.10.2015, затвердженої начальником Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Полтавській області 07.10.2015.

З огляду на викладене, постанова про повернення виконавчого документу стягувачеві від 07.10.2015 є підставою для вилучення відомостей стосовно ОСОБА_1 з бази даних осіб, яких тимчасово обмежено у праві виїзду з України.

Інших рішень щодо тимчасового обмеження щодо ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України, відділом примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Полтавській області не надано та судом не встановлено, а тому законні підстави для обмеження ОСОБА_1 у праві виїзду з України відсутні.

Відповідно до ст. 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишити територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Статтею 64 Конституції України встановлено, що конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України.

Статтею 313 Цивільного кодексу України визначено, що фізична особа має право на свободу пересування. Фізична особа, яка досягла шістнадцяти років, має право на вільний самостійний виїзд за межі України. Фізична особа може бути обмежена у здійсненні права на пересування лише у випадках, встановлених законом.

У відповідності до ст. 13 Загальної декларації прав людини, яка прийнята та проголошена в резолюції 217 А (III) Генеральної Асамблеї від 10 грудня 1948 року, кожна людина має право вільно пересуватися і вибирати місце проживання в межах кожної держави, кожен має право залишати будь - яку країну, включаючи свою власну і повертатися в неї.

Згідно зі ст. 2 Протоколу № 4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), який гарантує деякі права і свободи, не передбачені в Конвенції та у Першому протоколі до неї, кожен є вільним залишати будь-яку країну, включно зі своєю власною. На здійснення цих прав не може бути встановлено жодних обмежень, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров'я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб.

Також ст. 12 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права передбачено, що кожна людина має право покидати будь-яку країну, включаючи свою власну. Згадані вище права не можуть бути об'єктом ніяких обмежень, крім тих, які передбачено законом, які є необхідними для охорони державної безпеки, громадського порядку, здоров'я чи моральності населення або прав і свобод інших і є сумісними з іншими правами, визначеними в цьому Пакті.

Таким чином, вільне пересування людини є однією із основоположних свобод, гарантованих Конституцією України та міжнародною спільнотою людині і може бути обмежено лише за виняткових обставин, встановлених законами, як то необхідність у демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров'я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб.

Отже, за умови відсутності законних підстав (скасування виконавцем обмеження на право виїзду та відсутність самого виконавчого провадження, у рамках якого встановлювалося дане обмеження), відмова відповідача у вилученні відомостей про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_1 становить незаконне втручання державного органу у його свободу вільно пересуватися.

Інших обставин щодо наявності необхідності у демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров'я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб, які б могли виправдати обмеження свободи позивача вільно пересуватися, відповідачем не наведено, а судом не встановлено.

Згідно положень пункту 5 розділу ІІІ Порядку ГЦОСІ після надходження постанови державного виконавця, зазначеної в пунктах 3, 4 цього розділу, або засвідченої судом копії судового рішення, зазначеного в пункті 3 цього розділу, приймає її до виконання не пізніше трьох робочих днів після її надходження.

При ухваленні рішення про відмову ОСОБА_1 у вилученні відомостей про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_1 з бази даних осіб, яких тимчасово обмежено у праві виїзду за межі України, відповідач керувався Порядком взаємодії органів державної виконавчої служби та органів Державної прикордонної служби України під час здійснення виконавчого провадження, затвердженого спільним наказом Міністерства юстиції України та Міністерства внутрішніх справ України № 288/5/102 від 07.01.2014 року.

Однак, даний Порядок не передбачає жодних підстав для відмови у внесені відомостей до бази осіб, яким тимчасово обмежено у праві виїзду з України.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку, що рішення Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України про відмову у вилученні відомостей про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_1, викладене в листі № 64/5575 від 16.10.2015, є протиправним та підлягає скасуванню.

За змістом частини 1 статті 8 Кодексу адміністративного судочинства України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Верховенство права, будучи одним з основних принципів демократичного суспільства, передбачає судовий контроль над втручанням у права кожної людини.

Конституційний суду України в своїх рішеннях від 30.01.2003 № 3-рп/2003 та від 02.11.2004 № 15-рп/2004 висловлює правову позицію, що правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах.

З метою ефективного поновлення права позивача ні виїзд за межі України суд вважає за необхідне зобовязати відповідача вилучити відомості про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_1 з бази даних осіб, яких тимчасово обмежено у праві виїзду за межі України, у відповідності до пункту 2 постанови старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішення УДВС ГУЮ у Полтавській області від 07.10.2015 у виконавчому провадженні ВП № 33669915 про повернення виконавчого документу стягувачеві.

Отже, позовні вимоги підлягають задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 94 КАС України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

На підставі викладеного, керуючись статтями 7, 8, 9, 10, 11, 71, 160-163 Кодексу адміністративного судочинства України, -

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Державної прикордонної служби України про визнання рішення протиправним та зобов'язання вчинити певні дії задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України про відмову у вилученні відомостей про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_1, викладене в листі № 64/5575 від 16.10.2015.

Зобов'язати Державну прикордонну службу України вилучити відомості про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_1 з бази даних осіб, яких тимчасово обмежено у праві виїзду за межі України, у відповідності до пункту 2 постанови старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішення УДВС ГУЮ у Полтавській області від 07.10.2015 у виконавчому провадженні ВП № 33669915.

Стягнути на користь ОСОБА_1, за рахунок бюджетних асигнувань Державної прикордонної служби України, випрати на сплату судового збору в розмірі 974,40 грн. (дев'ятсот сімдесят чотири гривні сорок копійок).

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена до Харківського апеляційного адміністративного суду через Полтавський окружний адміністративний суд шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Повний текст постанови складено 16 грудня 2015 року.

Головуючий суддя ОСОБА_3
суддя суддя ОСОБА_4 ОСОБА_5