Справа № 2а-220/11/2070
Суддя: Костенко М.І.
Дата ухвалення: 2015-12-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 грудня 2015 року м. Київ К/800/40701/14

Вищий адміністративний суд України у складі: суддя Костенко М.І. - головуючий, судді Бухтіярова І.О., Федоров М.О.,

розглянув у попередньому судовому засіданні касаційну скаргу спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників у м. Харкові Міжрегіонального головного управління Міндоходів (далі - Інспекція)

на постанову Харківського окружного адміністративного суду від 15.04.2014

та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 03.07.2014

у справі № 2а-220/11/2070

за позовом державного підприємства завод "Електроважмаш" (далі - Підприємство)

до Інспекції,

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - товариства з обмеженою відповідальністю "Український стандарт» (далі - ТОВ «Український стандарт»),

та за участю прокуратури м. Харкова,

про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення.

За результатами розгляду касаційної скарги Вищий адміністративний суд України

ВСТАНОВИВ:

У січні 2011 року Підприємство звернулося до Харківського окружного адміністративного суду з позовом, в якому просило визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 30.12.2010 № /0, згідно з яким позивачеві визначено суму завищення бюджетного відшкодування з ПДВ за жовтень 2010 року в розмірі 889 403 грн.

Справа розглядалася судами неодноразово. Так, ухвалою Вищого адміністративного суду України від 05.02.2014 прийняті у справі судові акти попередніх інстанцій скасовано, а справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції. Касаційний суд дійшов висновку про неповноту встановлення судами обставин, що мають істотне значення для вирішення даного спору; зазначив про необхідність з'ясування чиїми силами та за рахунок яких ресурсів спірні постачальники виконували свої договірні зобов'язання з поставки товару позивачеві, перевірки наявності у цих постачальників витрат, супутніх звичайній господарській діяльності та пов'язаних з виконанням спірних операцій; наголосив на обов'язковості дослідження дійсного руху активів від постачальників до позивача у справі із встановленням порядку транспортування товару, його навантаження та розвантаження, прийняття за кількістю та якістю уповноваженими представниками Підприємства.

За наслідками нового розгляду справи постановою Харківського окружного адміністративного суду від 15.04.2014, залишеною без змін ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 03.07.2014, позов задоволено.

Судові акти зі спору мотивовані тим, що Підприємство дотримало вимоги підпункту 7.2.3 пункту 7.2, підпункту 7.4.1 пункту 7.4 статті 7 Закону України «Про податок на додану вартість» та документально підтвердило право на податковий кредит (який у подальшому було включено до розрахунку оспорюваної суми бюджетного відшкодування) за реальними господарськими операціями з придбання прокату у товариства з обмеженою відповідальністю «Норд» (далі - ТОВ «Норд») та у ТОВ «ВКФ «Український стандарт», тоді як Інспекцією не доведено отримання платником необґрунтованої податкової вигоди.

Законність ухвалених у справі судових актів перевіряється у порядку глави 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС) у зв'язку з касаційною скаргою Інспекції, в якій вона просить скасувати прийняті у справі судові акти та відмовити у позові. На обґрунтування касаційних вимог скаржник зазначає, що судами не перевірено належним чином обставин, викладених в ухвалі Вищого адміністративного суду України від 05.02.2014, щодо наявності у спірних контрагентів необхідного майна та ресурсів для виконання спірних поставок та витрат у процесі провадження реальної господарської діяльності.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши відповідність висновків судів наявним у матеріалах справи доказам, правильність застосування судами норм матеріального права та дотримання ними процесуальних норм, обговоривши доводи касаційної скарги, Вищий адміністративний суд України не вбачає підстав для задоволення розглядуваних касаційних вимог виходячи з такого.

Попередніми судовими інстанціями у розгляді справи встановлено, що оспорюване податкове повідомлення-рішення було прийнято Інспекцією за наслідками проведення документальної невиїзної перевірки Підприємства з питань достовірності заявленої суми бюджетного відшкодування ПДВ за жовтень 2010 року на рахунок платника у банку, оформленої актом від 17.12.2010 № 4573/40-028/30213121.

Під час перевірки відповідач дійшов висновку про безтоварний характер операцій з поставки позивачеві товару (прокату) у рамках господарських взаємовідносин з ТОВ «Норд» та з ТОВ «ВКФ «Український стандарт», мотивований посиланням на відсутність у цих постачальників ознак реальних суб'єктів господарювання, невиконання ними обов'язку з декларування та сплати ПДВ за операціями з позивачем, неможливість виконання ними задекларованих Підприємством поставок в силу відсутності майна, матеріально-технічної бази та трудових ресурсів, провадження ними діяльності, спрямованої на проведення транзитних грошових потоків та створення умов для отримання іншими суб'єктами господарювання необґрунтованої податкової вигоди.

На підставі цього Інспекція виключила з податкового обліку Підприємства суми податкового кредиту з ПДВ за цими операціями, що увійшли до розрахунку бюджетного відшкодування за жовтень 2010 року.

В ухвалі від 05.02.2014 з даної справи Вищим адміністративним судом України сформовано правову позицію, відповідно до якої податкові наслідки у вигляді формування податкового кредиту з ПДВ у податковому обліку є правомірними лише у випадку реального виконання господарської операції та її підтвердження належними первинними документами, що відповідають критерію повноти та достовірності представлення інформації про юридичний факт.

Керуючись висновками та вказівниками касаційного суду, викладеного у вказаній ухвалі, при дослідженні фактичних взаємовідносин між позивачем та спірними постачальниками суди встановили, що виконання поставок прокату підтверджується договорами, податковими накладними, видатковими накладними, прибутковими ордерами та платіжними дорученнями про оплату позивачем придбаної продукції у безготівковому порядку, сертифікатами якості.

Приймання товару за кількістю та якістю здійснювалося уповноваженим представником позивача Якушевською С.Л. на підставі довіреностей на одержання товарно-матеріальних цінностей. Фактичне надходження товару на територію Підприємства засвідчено записами у журналі вхідного контролю, а також журналом обліку вхідної продукції, що ведеться охоронним агентством (товариством з обмеженою відповідальністю «Інекс»). Фактична доставка товару здійснювалася за рахунок залучених ресурсів товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія МЛК»; для розвантаження товару на території Підприємства використовувався наявний у нього кран.

Таким чином, суди, дослідивши фактичний рух активів у процесі виконання спірних операцій, встановили використання названими постачальниками залучених ресурсів для виконання своїх зобов'язань перед позивачем, що не суперечить змісту цих зобов'язань та спростовує доводи Інспекції про неможливість виконання цими контрагентами поставок.

З урахування цього суди об'єктивно відхилили і посилання відповідача на порушення цими постачальниками податкової дисципліни. Адже сама по собі невідповідність даних податкового обліку позивача та його контрагентів у зв'язку з невиконанням останніми обов'язку з декларування податкових зобов'язань з ПДВ не може бути підставою для позбавлення позивача права на податкову вигоду. Податкове законодавство не пов'язує право платника на податковий кредит з діями його контрагентів по виконанню своїх податкових обов'язків, з наявністю у платника інформації про взаємовідносини його постачальників з податковими органами. Відповідальність платника настає у разі доведення податковим органом обізнаності такого платника про допущені його контрагентами зловживання у сфері оподаткування, участі платника у протиправних схемах, пов'язаних з переведення у готівку безготівкових коштів, одержаних його контрагентами.

За таких обставин суди дійшли обґрунтованого висновку, що подані Інспекцією доводи та докази не спростовують реальності спірних господарських операцій з поставки товарів позивачеві, та правомірно задовольнили позовні вимоги Підприємства.

Норми матеріального права було правильно застосовано судами, їх висновки відповідають установленим у справі обставинам та наявним у ній доказам, а відтак підстави для скасування оскаржуваних судових актів відсутні.

Керуючись статтями 220, 2201, 223, 230, 231 КАС, Вищий адміністративний суд України

УХВАЛИВ:

1. Касаційну скаргу спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників у м. Харкові Міжрегіонального головного управління Міндоходів відхилити.

2. Постанову Харківського окружного адміністративного суду від 15.04.2014 та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 03.07.2014 у справі № 2а-220/11/2070 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі, і може бути переглянута Верховним Судом України в порядку статей 236-238 Кодексу адміністративного судочинства України у відповідній частині.

Головуючий суддя: М.І. Костенко
судді:І.О. Бухтіярова
М.О. Федоров