Справа № 2а-413/09/1270
Суддя: Швець В.В.
Дата ухвалення: 2015-11-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 листопада 2015 року м. Київ К/800/27728/13

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі:

Швеця В.В.,

Заїки М.М.,

Олексієнка М.М.,

провівши в порядку письмового провадження касаційний розгляд адміністративної справи

за позовною заявою Луганського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів до Приватного підприємства "Рубежремстрой" про стягнення адміністративно-господарських санкцій,

провадження в якій відкрито за касаційною скаргою Приватного підприємства "Рубежремстрой" на постанову Луганського окружного адміністративного суду від 25 червня 2009 року та ухвалу Донецького апеляційного адміністративного суду від 26 квітня 2013 року,

в с т а н о в и л а:

У липні 2008 року Луганське обласне відділення Фонду соціального захисту інвалідів (далі - відділення Фонду) пред'явило позов, в якому просило суд стягнути з Приватного підприємства "Рубежремстрой" (далі - Підприємство) адміністративно-господарські санкції за невиконання нормативу робочих місць для працевлаштування інвалідів у 2007 році в розмірі 13 212,30 гривень, а також пені в розмірі 522,72 гривні за порушення встановлених законодавством термінів сплати адміністративно-господарських санкцій.

Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідно до положень Закону України від 21 березня 1991 року № 875-ХІІ "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні" (у редакції, чинній на час виникнення спірних відносин; далі - Закон № 875-XІI) Підприємство не створило робочі місця для інвалідів та не забезпечило їх працевлаштування.

Постановою Луганського окружного адміністративного суду від 25 червня 2009 року, залишеною без змін ухвалою Донецького апеляційного адміністративного суду від 26 квітня 2013 року, позов задоволено. Стягнуто з Підприємства на користь відділення Фонду адміністративно-господарські санкції за невиконання нормативу створення робочих місць для інвалідів у 2007 році в розмірі 13 212,30 гривень, а також пеню в розмірі 522,72 гривні за порушення встановлених законодавством термінів сплати адміністративно-господарських санкцій.

В обґрунтування касаційної скарги Підприємство посилається на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, у зв'язку з чим ставить питання про скасування прийнятих ними рішень та ухвалення нового, про відмову в задоволенні позову.

В запереченні на касаційну скаргу відділення Фонду просить відмовити Підприємству в задоволенні касаційної скарги та залишити рішення судів попередніх інстанцій без змін.

Заслухавши доповідь судді, обговоривши доводи касаційної скарги, перевіривши матеріали справи та рішення, що приймалися під час її розгляду, колегія суддів вважає, що касаційна скарга задоволенню не підлягає з огляду на таке.

Згідно зі статтею 19 Закону № 875-XІI для підприємств, установ, організацій, у тому числі підприємств, організацій громадських організацій інвалідів, фізичних осіб, які використовують найману працю, установлюється норматив робочих місць для працевлаштування інвалідів у розмірі чотирьох відсотків середньооблікової чисельності штатних працівників облікового складу за рік, а якщо працює від 8 до 25 осіб, - у кількості одного робочого місця.

Підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій інвалідів, фізичні особи, які використовують найману працю, самостійно розраховують кількість робочих місць для працевлаштування інвалідів відповідно до нормативу, встановленого частиною першою цієї статті, і забезпечують працевлаштування інвалідів.

Статтею 20 цього ж Закону передбачено, що підприємства (об'єднання), установи і організації незалежно від форми власності і господарювання, де кількість працюючих інвалідів менша, ніж установлено нормативом, передбаченим частиною першою статті 19 цього Закону, щороку сплачують відповідним відділенням Фонду соціального захисту інвалідів штрафні санкції, сума яких визначається у розмірі середньої річної заробітної плати на відповідному підприємстві (в об'єднанні), в установі, організації за кожне робоче місце, не зайняте інвалідом.

Статтею 218 Господарського кодексу України встановлено, що підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання. Учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов'язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення.

Згідно з частиною четвертою статті 20 Закону України від 1 березня 1991 року № 803-XII "Про зайнятість населення" підприємства, установи і організації незалежно від форми власності реєструються у місцевих центрах зайнятості за їх місцезнаходженням як платники збору до Фонду загальнообов'язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття, щомісяця подають цим центрам адміністративні дані у повному обсязі про наявність вільних робочих місць (вакансій), у тому числі призначених для працевлаштування інвалідів.

Відповідно до статті 18-1 Закону № 875-XІI рішення про визнання інваліда безробітним і взяття його на облік для працевлаштування приймається центром зайнятості за місцем проживання інваліда на підставі поданих ним рекомендацій МСЕК та інших, передбачених законодавством, документів.

Державна служба зайнятості здійснює пошук підходящої роботи відповідно до рекомендацій МСЕК, наявних у інваліда кваліфікації та знань, з урахуванням його побажань.

Судами встановлено, що відповідно до звіту, поданого Підприємством за 2007 рік про зайнятість та працевлаштування інвалідів (форми № 10-ПІ), середньооблікова кількість штатних працівників облікового складу склала 65 осіб. Відповідно, кількість штатних працівників інвалідів, які повинні працювати на робочих місцях - 3 особи, а фактично на Підприємстві працював 1 інвалід.

Згідно листа Рубіжанського міського центру зайнятості від 16 травня 2008 року № 11/2-1218 Підприємство протягом 2007 року не подавало інформацію (форми №3-ПН) про наявність вакансій у тому числі призначених для працевлаштування інвалідів.

У зв'язку з невиконанням нормативу робочих місць (2 місця), призначених для працевлаштування інвалідів, Підприємству була нарахована адміністративно-господарська санкція в розмірі 13 212,30 гривень, а також пеня за несвоєчасну їх сплату у розмірі 522,72 гривень.

За наведених обставин, колегія суддів погоджується з висновком судів попередніх інстанцій про застосування до відповідача адміністративно-господарських санкцій та пені, оскільки ним не були вжиті заходи щодо недопущення правопорушення.

Враховуючи те, що доводи касаційної скарги правильності висновку судів попередніх інстанцій не спростовують, останні під час розгляду справи вірно застосували норми матеріального права та не порушили норми процесуального права, то відповідно до частини першої статті 224 Кодексу адміністративного судочинства України, підстави для скасування ухвалених ними рішень відсутні.

Керуючись статтями 222, 224, 231 КАС України, колегія суддів,

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Приватного підприємства "Рубежремстрой" залишити без задоволення, а постанову Луганського окружного адміністративного суду від 25 червня 2009 року та ухвалу Донецького апеляційного адміністративного суду від 26 квітня 2013 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії сторонам у справі та оскарженню не підлягає.

Судді В.В. Швець

М.М. Заїка

М.М. Олексієнко