Справа № 552/5633/15-а
Суддя: Любчич Л.В.
Дата ухвалення: 2015-12-07 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 грудня 2015 р. Справа № 552/5633/15-а
Колегія суддів Харківського апеляційного адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Любчич Л.В.

Суддів: Спаскіна О.А. , Сіренко О.І.

за участю секретаря судового засідання Федоренко І.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Київського районного суду м. Полтави від 20.10.2015 по справі № 552/5633/15-а

за позовом ОСОБА_1

до Полтавського обласного військового комісаріату

про стягнення грошової компенсації за невикористану соціальну відпустку,

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1) звернувся до суду з позовом до Полтавського обласного військового комісаріату (далі - відповідач, Полтавський ОВК), в якому просив стягнути з Полтавського обласного військового комісаріату на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію за 7 днів невикористаної соціальної відпустки за 2004 рік в сумі 872,17 грн.

Постановою Київського районного суду м. Полтави від 20.10.2015 відмовлено у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Полтавського ОВК.

Не погодившись з даною постановою суду, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати постанову Київського районного суду м. Полтави від 20.10.2015 та ухвалити нову, якою задовольнити позовні вимоги.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги позивач зазначив, що судом першої інстанції було порушено вимоги ч.2 ст.233 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України).

Сторони в судове засідання не з'явилися, належним чином були повідомлені про дату, місце та час розгляду справи, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення.

Відповідно до положень ч.4 ст. 196 Кодексу адміністративного судочинства України (далі- КАС України) справа розглянута без участі представників сторін.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги, правильність застосування судом першої інстанції норм чинного законодавства, дослідивши письмові докази по справі, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем був пропущений строк звернення до суду з адміністративним позовом.

Колегія суддів з даним висновком суду не погоджується виходячи з наступного.

Судовим розглядом встановлено, що ОСОБА_1 виховує один сина ІНФОРМАЦІЯ_1 з 11.09.2003.

Позивач проходив військову службу в Полтавському обласному військовому комісаріаті з травня 2000 року по 28 вересня 2012 року.

28 вересня 2012 року позивач на підставі наказу військового комісара Полтавського обласного військового комісаріату №191 звільнений з військової служби в запас з правом носіння військової форми одягу.

При звільненні з військової служби йому на підставі даного наказу була виплачена: грошова допомога у разі звільнення з військової служби в розмірі 50% місячного грошового забезпечення за 23 календарних років служби; премія у розмірі 90% від посадового окладу за період з 31.08.2012 по 28.09.2012; надбавка за виконання особливо важливих завдань за період з 31.08.2012 по 28.09.2012 у розмірі 50% від посадового окладу, окладу за військовим званням та надбавки за вислугу років; надбавка у розмірі 10% від посадового окладу за роботу з таємними документами по Ф-3 за період з 31.08.2012 по 28.09.2012; грошова компенсація за 40 невикористаних календарних днів щорічної основної відпустки та за 10 невикористаних календарних днів соціальної додаткової відпустки працівникам, які мають дітей за 2012 рік в сумі 1242 грн. 95 коп.

12 жовтня 2012 року позивач звернувся до відповідача з заявою про виплату грошової компенсації за 7 календарних днів невикористаної соціальної додаткової відпустки за 2004 рік, у задоволенні якої йому було відмовлено 16.10.2012.

Перевіряючи правомірність доводів апеляційної скарги, колегія суддів виходить з наступного.

Основним нормативним актом, який установлює строк звернення до суду і містить положення щодо часових меж, упродовж яких особа має право звернутися до суду з вимогою про захист свого порушеного права або інтересу є КАС України.

Питання строків звернення до суду врегульовано ст. 99 КАС України.

Згідно ч.2 ст. 99 КАС України для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Частиною 3 статті 99 КАС України встановлено, що для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.

Тобто. ч. 3 ст. 99 КАС України є спеціальною нормою у розв'язанні спорів з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби порівняно з нормою, яка міститься в ч.2 ст.99 КАС України та встановлює шестимісячний строк звернення до суду.

Згідно з ч.2 ст. 233 КЗпП України, у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

Оскільки вищезазначена норма КЗпП України є спеціальною нормою стосовно даних правовідносин, то вона має пріоритет над нормами ч. 3 ст.99 КАС України.

Конституційний Суд України в Рішенні від 15.10.2013 року №8-рп/2013 дійшов висновку, що у випадку порушення роботодавцем законодавства про оплату праці не обмежується будь-яким строком звернення працівника до суду з позовом про стягнення заробітної плати, що йому належить, тобто усіх виплат, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством, незалежно від того, чи було здійснене роботодавцем нарахування таких виплат. У разі пред'явлення вимог про стягнення будь-яких виплат, що входять до структури заробітної плати, і застосування цих положень, не пов'язане з фактом нарахування чи не нарахування роботодавцем спірних виплат.

Враховуючи те, що предметом розгляду даної справи є стягнення не нарахованої і не виплаченої відповідачем грошової компенсації під час проходження позивачем публічної служби, яка є однією із форм реалізації закріпленого у ст. 43 Конституції України права на працю та своєчасне одержання винагороди за працю, то в даному випаду застосуванню підлягають положення ч. 2 ст. 233 КЗпП України щодо строків звернення до суду, оскільки вказана норма є спеціальною.

Враховуючи вищезазначене, колегія суддів прийшла до висновку, що суд першої інстанції помилково прийшов до висновку про пропуск позивачем строку звернення до суду.

В своїй позовній заяві позивач зазначив, що сума грошової компенсації за невикористану соціальну відпустку складає 872,17 грн.

Відповідач, не визнаючи позовні вимоги, заперечень щодо розміру заявленої компенсації не надав.

З урахуванням викладеного, колегія суддів прийшла до висновку про наявність підстав для задоволення позову.

Доводи відповідача щодо надання ОСОБА_1 у 2004 році додаткової соціальної відпустки відповідно до наказу військового комісара Полтавського обласного військового комісаріату № 239 від 15.12.2004 колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки із даного наказу не вбачається яка саме відпустка була надана позивачу терміном на 10 діб з 15 по 24 грудня 2004 року.

Згідно з п.4 ч.1 ст. 202 КАС України підставами для скасування постанови або ухвали суду першої інстанції та ухвалення нового рішення є порушення норм матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи або питання.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, 198, 202, 205, 207, 209, 254 Кодексу адміністративного судочинства України колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Постанову Київського районного суду м. Полтави від 20 жовтня 2015 року по справі № 552/5633/15-а - скасувати.

Ухвалити нову постанову, якою позовні вимоги ОСОБА_1 - задовольнити.

Стягнути з Полтавського обласного військового комісаріату на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію за 7 днів невикористаної соціальної відпустки за 2004 рік в сумі 872,17 грн.

Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України шляхом подання касаційної скарги протягом двадцяти днів з моменту виготовлення повного тексту.

Головуючий суддя Л.В. Любчич
Судді О.А. Спаскін О.І. Сіренко
Повний текст постанови виготовлений 11.12.2015.