Справа № 2а-5784/08/0970
Суддя: Ланченко Л.В.
Дата ухвалення: 2015-11-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 листопада 2015 року м. Київ К/9991/20583/12

Вищий адміністративний суд України в складі колегії суддів:

головуючого Ланченко Л.В.

суддів Пилипчук Н.Г.

Цвіркуна Ю.І.

розглянувши у попередньому судовому засіданні касаційну скаргу

Державної податкової інспекції в м. Івано-Франківську

на постанову Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 21.12.2009 та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 23.02.2012

у справі № 2-а-5784/11/0970

за позовом Відкритого акціонерного товариства «Пресмаш»

до Державної податкової інспекції в м. Івано-Франківську

про визнання нечинним податкового повідомлення - рішення,-

ВСТАНОВИВ:

Постановою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 21.12.2009, залишеною без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 23.02.2012, позов задоволено. Скасовано податкові повідомлення-рішення ДПІ у м.Івано-Франківську №/0 від 11.09.2008 про нарахування податкового зобов?язання з податку на прибуток за основним платежем в сумі 423991 грн. і штрафних фінансових санкцій в сумі 274984 грн. та №/0 від 11.09.2008 про нарахування податкового зобов?язання з податку на додану вартість за основним платежем в сумі 106172 грн. і штрафних фінансових санкцій в сумі 53086 грн.

У справі відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою відповідача, у якій ставиться питання про скасування рішення суду першої та апеляційної інстанції та прийняття нового про відмову в позові, з підстав невірного застосування норм матеріального права.

Перевіривши під час попереднього судового засідання повноту встановлення обставин справи та правильність їх юридичної оцінки в судових рішеннях, в межах доводів касаційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з такого.

Відповідачем проведено виїзну планову перевірку з питань дотримання позивачем вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.04.2005 по 31.03.2008, за результатами якої складено акт №11446/23-2/13643567 від 28.08.2008.

За висновками акта перевірки позивачем допущено порушення пп.4.1.1, 4.1.6 п.4.1, пп.5.2.1 п.5.2, пп.5.3.2 п.5.3, пп. 5.4.9, 5.4.10 п.5.4, п.5.9 ст.5, пп.7.4.1, 7.4.3, п.7.4, п.7.6 ст.7, ппґ11.3.1 п.11.3 ст.11, п.8.4, 8.6 ст.8 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» та пп. 7.3.1 п.7.3 ст.7 Закону України «Про податок на додану вартість».

На підставі акта перевірки прийнято податкові повідомлення-рішення від 11.09.2008 №/0 про нарахування податкового зобов?язання з податку на прибуток за основним платежем у сумі 423991 грн. та штрафними фінансовими санкціями в сумі 274984 грн. та №/0 про нарахування податкового зобов?язання з податку на додану вартість за основним платежем в сумі 106172 грн. і штрафних фінансових санкцій в сумі 53086 грн.

Суд касаційної інстанції не вбачає порушень судом першої та апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права, на які посилається позивач у касаційній скарзі, та вважає, що судами повно встановлені обставини у справі, яким надана правильна правова оцінка на підставі законодавства, яке врегульовує спірні відносини.

Щодо висновків відповідача про заниження позивачем податкових зобов??язань з податку на додану вартість за операціями з продажу продукції власного виробництва за цінами нижче її фактичної собівартості, то судова колегія погоджується з висновками судів попередніх інстанцій про безпідставність здійсненого донарахування податкових зобов?язань з ПДВ, з огляду на таке.

Відповідно до пункту 4.1 статті 4 Закону України «Про податок на додану вартість» (у редакції, чинній на момент виникнення спору) база оподаткування операції з поставки товарів (послуг) визначається виходячи з їх договірної (контрактної) вартості, визначеної за вільними цінами, але не нижче за звичайні ціни, з урахуванням акцизного збору, ввізного мита, інших загальнодержавних податків та зборів (обов'язкових платежів), згідно із законами України з питань оподаткування (за винятком податку на додану вартість, а також збору на обов'язкове державне пенсійне страхування на послуги стільникового рухомого зв'язку, що включається до ціни товарів (послуг)). До складу договірної (контрактної) вартості включаються будь-які суми коштів, вартість матеріальних і нематеріальних активів, що передаються платнику податку безпосередньо покупцем або через будь-яку третю особу в зв'язку з компенсацією вартості товарів (послуг). У разі якщо звичайна ціна на товари (послуги) перевищує договірну ціну на такі товари (послуги) більше ніж на 20 відсотків, база оподаткування операції з поставки таких товарів (послуг) визначається за звичайними цінами.

Згідно з підпунктом 7.4.1 пункту 7.4 статті 7 цього Закону податковий кредит звітного періоду визначається виходячи із договірної (контрактної) вартості товарів (послуг), але не вище рівня звичайних цін, у разі якщо договірна ціна на такі товари (послуги) відрізняється більше ніж на 20 відсотків від звичайної ціни на такі товари (послуги), та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку протягом такого звітного періоду.

При цьому за правилами підпункту 1.20.1 пункту 1.20 статті 1 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» звичайною вважається ціна товарів (робіт, послуг), визначена сторонами договору, якщо цим пунктом не встановлено інше. Якщо не доведене зворотне, вважається, що така звичайна ціна відповідає рівню справедливих ринкових цін.

Відповідно до пп.1.20.2 п.1.20 ст.1 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» для визначення звичайної ціни товару (робіт, послуг) використовується інформація про укладені на момент продажу такого товару (роботи, послуги) договори з ідентичними (однорідними) товарами (роботами, послугами) у співставних умовах. При цьому умови договорів на ринку ідентичних (у разі їх відсутності - однорідних) товарів (робіт, послуг) визнаються співставними, якщо відмінність між такими умовами суттєво не впливає на ціну, або може бути економічно обґрунтована. При цьому враховуються звичайні при укладанні угод між непов'язаними особами надбавки чи знижки до ціни.

Обов?язок доведення невідповідності ціни договору рівню звичайних цін, відповідно до підпункту 1.20.8 пункту 1.20 статті 1 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств», покладається на податковий орган.

За відсутності доказів дотримання відповідачем порядку визначення звичайних цін, встановленого законом, суди першої інстанції та апеляційної інстанцій дійшли обґрунтованого висновку, що при визначенні бази оподаткування операцій з реалізації товару власного виробництва, собівартість та звичайна ціна не є тотожними.

Крім того, для визначення прибутковості господарської діяльності має аналізуватись не окрема операція, а господарська діяльність в сукупності. Прибутковість кожної окремої господарської операції не є безумовною умовою здійснення господарської діяльності, а, отже, отримання збитків при здійсненні певної операції не може у всіх випадках свідчити про те, що товари (роботи, послуги) не використовуються у господарській діяльності платника податків, якщо здійснення збиткової господарської операції обумовлено загальноприйнятними умовами господарювання.

Збиткова операція може бути визнана такою, що здійснена поза межами господарської діяльності платника податків лише у випадку, якщо податковий орган доведе відсутність об'єктивних економічних причин для негативного результату відповідної операції, здійснення останньої з метою штучного завищення валових витрат чи розміру податкового кредиту задля заниження об'єкту оподаткування, що відповідачем всупереч вимогам ч.2 ст.71 КАС України, не доведено.

Щодо не включення позивачем до складу податкових зобов?язань ПДВ за операціями з надання послуг гуртожитку за 2005 рік в сумі 7974,00 грн. та за 2006 рік в сумі 31706,00 грн., то суди попередніх інстанцій, спростовуючи висновки податкового органу, правильно виходили з того, що зазначене порушення не призвело до заниження податкових зобов?язань, оскільки позивачем не було включено до складу податкового кредиту ПДВ по податковим накладним, виданим обслуговуючими організаціями за наслідками надання послуг з обслуговування гуртожитку на загальну суму 60974,30 грн., що в порушення п.4.2 ст.4 Закону України «Про порядок погашення податкових зобов?язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами» не було враховано контролюючим органом.

Щодо доводів відповідача, що відповідно до правил податкового обліку позивачем підлягав включенню дохід від операцій з продажу невиробничих фондів, а саме 5 дерев?яних збірно-щитових будиночків №101, 102, 103, 104, 105, розташованих по АДРЕСА_1, в сумі 166667 до складу валового доходу за 3 квартал 2005 року та в сумі 78785,00 грн. до складу валових витрат, а в сумі 33333,00 грн. до складу податкових зобов?язань з ПДВ, то судами попередніх інстанцій встановлено, що зазначене майно з обліку позивача не вибувало, відповідні первинні документи щодо продажу, на підставі яких здійснюються записи в бухгалтерському обліку платника, відсутні, договір від 09.08.2005 щодо продажу зазначених будиночків, укладений між ОСОБА_2 (колишнім керівником позивача) та ОСОБА_3 визнано недійсним та зобов?язано повернути зазначене майно до статутного фонду ВАТ «Пресмаш».

Щодо висновків відповідача про заниження позивачем валового доходу від продажу продукції на експорт на загальну суму 127694,00 грн., то суди попередніх інстанцій, правильно виходили з того, що обов?язок доведення невідповідності ціни договору рівню звичайних цін, відповідно до підпункту 1.20.8 пункту 1.20 статті 1 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств», покладається на податковий орган, за відсутності доказів дотримання відповідачем порядку визначення звичайних цін, встановленого законом, висновки суду першої та апеляційної інстанції про протиправність здійснених донарахувань є правильними.

Згідно пп.8.4.4 ст. 8 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» у разі виведення з експлуатації основних фондів груп 2, 3 і 4 у зв'язку з їх продажем балансова вартість групи зменшується на суму вартості продажу таких основних фондів (вартості продукції, робіт, послуг, отриманих платником податку в межах бартерних(товарообмінних) операцій. Якщо сума вартості основних фондів дорівнює або перевищує балансову вартість відповідної групи, її балансова вартість прирівнюється до нуля, а сума перевищення включається до валового доходу платника податку відповідного періоду.

Пп. 8.4.6 ст.8 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» у разі виведення з експлуатації окремого об'єкта основних фондів групи І або передачі його до складу невиробничих фондів за рішенням платника податку балансова вартість такого об'єкта для цілей амортизації прирівнюється до нуля. При цьому амортизаційні відрахування не нараховуються. У разі виведення з експлуатації окремих фондів груп 2, 3 і 4 з будь-яких причин (крім їх продажу) балансова вартість таких груп не змінюється.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що згідно Наказу № 64 від 25.12.1997 ВАТ «Пресмаш» проведено консервацію основних засобів ВАТ «Пресмаш» 1, 2, 3 груп. Підприємство з 01.01.1998 в декларації з податку на прибуток виключило зі складу балансової вартості законсервовані основні засоби І групи в сумі 13582600,00 грн. і III групи в сумі 4808585,00 грн. та відповідно амортизацію на них не нараховувало.

Наказом № 49 від 25.12.2007 ВАТ «Пресмаш» прийнято рішення про розконсервацію основних засобів у зв?язку з їх продажем.

Згідно аудиторського висновку, позивачем при продажу основних засобів зменшувалась вартість відповідної групи на залишкову вартість, а не продажну, у зв?язку з чим позивачем занижено амортизаційні відрахування на загальну суму 58150 грн.

Згідно висновку судово-бухгалтерської експертизи від 10 липня 2009 року визначений розмір об'єкта оподаткування податком на прибуток підприємств, зазначений в податкових деклараціях з податку на прибуток підприємства позивача за період з квітня 2005 року по березень 2008 року та акті № 11446/23- 2/13643567 ДПІ в місті Івано-Франківську «Про результати виїзної планової перевірки ВАТ «Пресмаш» з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.04. 2005 року по 31.03.2008 року» нормативно та документально не підтверджується, об'єкт оподаткування податком на прибуток підприємств від здійснення ВАТ «Пресмаш» операцій з продажу основних засобів на загальну суму 2834718,52 грн. за період з квітня 2005 року по березень 2008 року та в акті № 1446/23-2/13643567 від 28.08.2008 документально та нормативно не підтверджено, також документально та нормативно не підтверджено визначений розмір податку на додану вартість, що підлягає сплаті до бюджету за результатами господарської діяльності ВАТ «Пресмаш», який зазначений в податкових деклараціях з податку на додану вартість за період з квітня 2005 року по березень 2008 року та в акті перевірки ДПІ в м. Івано-Франківську № 1446/23-2/13643567 від 28.08.2008.

Доводи касаційної скарги правильності висновків судів попередніх інстанцій не спростовують та не можуть бути підставою для їх скасування з наведених в касаційній скарзі мотивів.

Керуючись ст. ст. 220-1, 223, 230 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Державної податкової інспекції в м. Івано-Франківську залишити без задоволення, а постанову Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 21.12.2009 та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 23.02.2012 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі. Заява про перегляд судового рішення в адміністративній справі може бути подана з підстав, в порядку та у строки встановлені ст.ст.236-239№ КАС України безпосередньо до Верховного Суду України.

Головуючий Л.В.Ланченко

Судді Н.Г.Пилипчук

Ю.І.Цвіркун