Справа № 802/2848/14-а
Суддя: Курко О. П.
Дата ухвалення: 2015-12-08 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 802/2848/14-а Головуючий у 1-й інстанції:

Мультян М.Б.

Суддя-доповідач: Курко О. П.

08 грудня 2015 року

м. Вінниця

Вінницький апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Курка О. П.

суддів: Білоуса О.В. Совгири Д. І. ,

за участю:

секретаря судового засідання: Зарицької Т.В.,

позивача: ОСОБА_3,

представника позивача ОСОБА_4,

предстаника відповідача Широкого С.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_3 на постанову Вінницького окружного адміністративного суду від 23 вересня 2015 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_3 до Державної пенітенціарної служби України, третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача управління Державної пенітенціарної служби України у Вінницькій області про визнання протиправним та скасування наказів, поновлення на службі, стягнення забезпечення за час вимушеного прогулу,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_3 звернувся до Вінницького окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Державної пенітенціарної служби України, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - управління Державної пенітенціарної служби України у Вінницькій області у якому просив, з урахуванням уточнення позовних вимог, визнати незаконними та скасувати наказ Державної пенітенціарної служби України №271/ОД-1 від 05 червня 2014 року про його звільнення зі служби в Державній кримінально-виконавчій службі України, а також наказ Державної пенітенціарної служби України №83/ОС-14 від 26 червня 2014 року про звільнення ОСОБА_3 у відставку з посади начальника Літинської виправної колонії управління Державної пенітенціарної служби України у Вінницькій області, зобов'язати відповідача поновити його на займаній посаді з 26 червня 2014 року та виплатити грошове забезпечення за час вимушеного прогулу.

Постановою Вінницького окружного адміністративного суду від 17 вересня 2014 року у задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 04 грудня 2014 року постанову Вінницького окружного адміністративного суду від 17 вересня 2014 року залишено без змін.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 02 липня 2015 року постанову Вінницького окружного адміністративного суду від 17 вересня 2014 року та ухвалу Вінницького апеляційного адміністративного суду від 04 грудня 2014 року скасовано, а справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

Постановою Вінницького окружного адміністративного суду від 23 вересня 2015 року в задоволенні адміністративного позову відмовлено повністю.

Не погодившись із прийнятим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. В апеляційній скарзі апелянт посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного її вирішення.

Позивач та представник позивача в судовому засіданні підтримали вимоги апеляційної скарги та просили її задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні проти задоволення апеляційної скарги заперечував, просив залишили без змін постанову Вінницького окружного адміністративного суду від 23 вересня 2015 року.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції - без змін, виходячи з наступного.

Як досліджено з матеріалів справи та встановлено судом, в березні 2014 року до Одеського територіального відділу внутрішньої безпеки Державної пенітенціарної служби України надійшла інформація про те, що начальник Літинської виправної колонії №123 використовує засуджених, які утримуються та відбувають покарання у дільниці соціальної реабілітації при Літинській виправній колонії №123 у кількості трьох осіб для проведення ремонтних та інших робіт у приватному помешканні у місті Вінниці, що належить сину начальника вказаної установи ОСОБА_6, в зв'язку з чим проведено службове розслідування, яке затверджено 26.04.14 начальником управління Державної пенітенціарної служби України у Вінницькій області.

Так, за результатами службового розслідування, що відображено у висновку, у відповідності до якого, начальник Літинської виправної колонії №123 ОСОБА_3 заслуговує на притягнення до суворої дисциплінарної відповідальності за зухвале ігнорування вимог Кримінального кодексу України, Кримінально-виконавчого кодексу України та нормативно-правових актів Державної пенітенціарної служби України, низькі морально-етичні якості, порушення норм професійної етики, підриву авторитету та дискримінації працівника Державної пенітенціарної служби України (т. 1 а.с. 15-17).

За даним фактом внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000048 за ознаками злочину передбаченого частиною 1 статті 364 Кримінального кодексу України. Але, постановою старшого слідчого в особливо важливих справах прокуратури Вінницької області Греська М.М. від 31 травня 2014 року дане кримінальне провадження закрито, у зв'язку із малозначністю вчиненого ОСОБА_3 діяння. (т.1 а.с. 13-14).

05 травня 2014 року Державною пенітенціарною службою України видано наказ №213/ОД-14 про проведення службового розслідування з метою встановлення причин і обставин події за участю начальника Літинської виправної колонії №123 полковника внутрішньої служби ОСОБА_3 (т.1 а.с. 45)

В ході проведеного службового розслідування виявлено факт грубого порушення начальником Літинської виправної колонії №123 ОСОБА_3 дисципліни, а також вимог Кримінально-виконавчого кодексу України та нормативно-правових актів Державної пенітенціарної служби України, що виражалося у безпідставному та безоплатному використанні засуджених підпорядкованої позивачу установи для здійснення ремонтних робіт у приватному помешканні.

За наслідками цього службового розслідування головою Державної пенітенціарної служби України 06 травня 2014 року затверджено висновок, яким запропоновано звільнити начальника Літинської виправної колонії №123 ОСОБА_3 з Державної кримінально-виконавчої служби України (т.1 а.с. 47-49).

На підставі виявлених порушень Державною пенітенціарною службою України 05 червня 2014 року видано наказ №271/ОД-1 про результати службового розслідування за фактом надзвичайної події за участю начальника Літинської виправної колонії №123 полковника внутрішньої служби ОСОБА_3, яким останнього звільнено зі служби в Державній кримінально-виконавчій службі України. (т.1 а.с. 10).

Зазначений наказ став підставою для винесення Державною пенітенціарною службою України наказу №83/ОС-14 від 26 червня 2014 року, яким полковника внутрішньої служби ОСОБА_3 начальника Літинської виправної колонії управління Державної пенітенціарної служби України у Вінницькій області №123 звільнено у відставку за пунктом 65 у відповідності до пункту 66 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженого постановою Кабінету Міністрів УРСР від 29 липня 1991 року №114 (далі Положення). (т.1 а.с. 11)

В подальшому Державною пенітенціарною службою винесено наказ № 127/ОС-15 від 06.08.2015, яким внесені зміни в наказ №83/ОС-14 від 26 червня 2014 року в частині звільнення позивача. Зокрема, згідно цього наказу полковника внутрішньої служби ОСОБА_3 вважати звільненим у відставку у відповідності з пунктами 62 та 66 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ. З врахуванням наказу №144/ОС-15 від 01.09.2015р. позивача звільнено з 02 липня 2014 року. Тобто позивача звільнено у відставку згідно пункту 66 Положення за скоєння вчинку, що дискредитує звання рядового і начальницького складу з урахування пункту 62 цього Положення.

За результатом розгляду справи, суд першої інстанції прийшов до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з наступних підстав.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

До спеціального законодавства, яке регулює порядок проходження служби рядовим і начальницьким складом кримінально-виконавчої служби, належить Положення про проходження державної служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ та Дисциплінарний статут органів внутрішніх справ України.

Сутність службової дисципліни, обов'язки осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ України стосовно її дотримання, види заохочень та дисциплінарних стягнень, порядок і права начальників щодо їх застосування, а також порядок оскарження дисциплінарних стягнень регулюється дисциплінарним статутом органів внутрішніх справ, затвердженим Законом України від 22 лютого 2006 року №3460 (надалі Закон).

Статтею 7 Закону визначено, що службова дисципліна базується на високій свідомості та зобов'язує кожну особу рядового і начальницького складу дотримуватися законодавства, неухильно виконувати вимоги Присяги працівника органів внутрішніх справ України, статутів і наказів начальників, захищати і охороняти від протиправних посягань життя, здоров'я, права та свободи громадян, власність, довкілля, інтереси суспільства і держави, поважати людську гідність, виявляти турботу про громадян і бути готовим у будь-який час надати їм допомогу, дотримуватися норм професійної та службової етики, берегти державну таємницю, у службовій діяльності бути чесною, об'єктивною і незалежною від будь-якого впливу громадян, їх об'єднань та інших юридичних осіб, стійко переносити всі труднощі та обмеження, пов'язані зі службою, постійно підвищувати свій професійний та культурний рівень, сприяти начальникам у зміцненні службової дисципліни, забезпеченні законності та статутного порядку, виявляти повагу до колег по службі та інших громадян, бути ввічливим, дотримуватися правил внутрішнього розпорядку, носіння встановленої форми одягу, вітання та етикету, з гідністю і честю поводитися в позаслужбовий час, бути прикладом у дотриманні громадського порядку, припиняти протиправні дії осіб, які їх учиняють, берегти та підтримувати в належному стані передані їй в користування вогнепальну зброю, спеціальні засоби, майно і техніку.

Відповідно до статті 14 Закону з метою з'ясування всіх обставин дисциплінарного проступку, учиненого особою рядового або начальницького складу, начальник призначає службове розслідування. Службове розслідування має бути завершене протягом одного місяця з дня його призначення начальником. У разі необхідності цей термін може бути продовжено начальником, який призначив службове розслідування, або старшим прямим начальником, але не більш як на один місяць. Порядок проведення службового розслідування встановлюється міністром внутрішніх справ України. Перед накладенням дисциплінарного стягнення начальник або особа, яка проводить службове розслідування, повинні зажадати від порушника надання письмового пояснення. Небажання порушника надавати пояснення не перешкоджає накладенню дисциплінарного стягнення. Про накладення дисциплінарного стягнення видається наказ, зміст якого оголошується особовому складу органу внутрішніх справ. У разі притягнення до дисциплінарної відповідальності осіб рядового і начальницького складу, які мають дисциплінарне стягнення і знову допустили порушення службової дисципліни, дисциплінарне стягнення, що накладається, має бути більш суворим, ніж попереднє.

Дисциплінарне стягнення накладається у строк до одного місяця з дня, коли про проступок стало відомо начальнику. У разі проведення за фактом учинення проступку службового розслідування, кримінального провадження або провадження у справі про адміністративне правопорушення на осіб рядового і начальницького складу дисциплінарне стягнення може бути накладено не пізніше одного місяця з дня закінчення службового розслідування, кримінального провадження або провадження у справі про адміністративне правопорушення, не враховуючи періоду тимчасової непрацездатності або перебування у відпустці. Дисциплінарне стягнення не може бути накладено, якщо з дня вчинення проступку минуло більше півроку. У цей період не включається строк проведення службового розслідування або кримінального провадження або провадження у справі про адміністративне правопорушення (стаття 16 Закону).

Пунктами 2, 3, 4 розділу ІІІ "Правил поведінки та професійної етики осіб рядового та начальницького складу органів внутрішніх справ", затверджених наказом Міністерства внутрішніх справ України №155 від 22 лютого 2012 року визначено, що совість, професійний обовязок, честь і гідність є головними моральними орієнтирами на службовому шляху захисника правопорядку і складають моральний стрижень особистості працівника органів внутрішніх справ. Честь працівника виявляється в сукупності таких якостей, як заслужена репутація, добре ім'я, особистий авторитет, вірність службовому обов'язку, даному слову і прийнятим моральним зобов'язанням. Гідність нерозривно пов'язана з обов'язком і честю та являє собою єдність морального духу і високих моральних якостей, їх формування та підтримку в самому собі й інших людях.

Працівник не повинен за будь-яких умов зраджувати моральним принципам служби, що відповідають вимогам держави і очікуванням суспільства, їх неухильне дотримання справа честі і обов'язку кожного працівника органів внутрішніх справ. Працівник органів внутрішніх справ, керуючись Присягою, відповідно до службового обов'язку, дотримуючись професійних честі і гідності, бере на себе такі моральні зобов'язання: бути прикладом безумовного дотримання вимог законів та службової дисципліни в професійній діяльності та приватному житті, залишатися за будь-яких обставин чесним і непідкупним, відданим інтересам служби.

Згідно статті 16 Статуту дисциплінарне стягнення накладається у строк до одного місяця з дня, коли про проступок стало відомо начальнику. У разі проведення за фактом учинення проступку службового розслідування, провадження в кримінальній справі або справі про адміністративне правопорушення на осіб рядового і начальницького складу дисциплінарне стягнення може бути накладено не пізніше одного місяця з дня закінчення службового розслідування, провадження в кримінальній справі або справі про адміністративне правопорушення, не враховуючи періоду тимчасової непрацездатності або перебування у відпустці.

Відповідно до ст. 18 Статуту дисциплінарне стягнення виконується негайно, але не пізніше місяця з дня його накладення, не враховуючи періоду перебування особи рядового або начальницького складу у відпустці, відрядженні або її тимчасової непрацездатності. Такі дисциплінарні стягнення, як звільнення з посади та звільнення з органів внутрішніх справ, накладені на осіб рядового і начальницького складу, які тимчасово непрацездатні або перебувають у відпустці, відрядженні, виконуються після їх прибуття до місця проходження служби.

Таким чином, на осіб рядового і начальницького складу за вчинення порушень службової дисципліни наказ про накладення дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення з посади видається з дотриманням строків, передбачених статтею 16 Статуту, у тому числі й щодо осіб, які тимчасово непрацездатні, а подальше виконання такого наказу відповідно до статті 18 Статуту здійснюється після прибуття їх до місця проходження служби.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що факт порушення позивачем вищезазначених норм законодавства підтверджується наявними в матеріалах справи доказами.

Так постановою старшого слідчого в особливо важливих справах слідчого відділу прокуратури Вінницької області Гресько М.М. про закриття кримінального провадження встановлено факт здійснення ОСОБА_3 злочинного діяння, яке дискредитує звання рядового і начальницького складу та визначено, що позивач заслуговує на притягнення до дисциплінарної відповідальності.

Отже, саме безпідставне та безоплатне використання праці засуджених, що розцінюється, як безвідповідальне ставлення до виконання службових обов'язків, порушення службової дисципліни, вимог Кримінально-виконавчого кодексу України та організаційно-розпорядчих актів Державної пенітенціарної служби України стало підставою звільнення ОСОБА_3

Суд апеляційної інстанції спростовує доводи апелянта стосовно того, що відповідачем порушені порядок та процедура проведення службового розслідування по даному факту, а саме не взято до уваги докази про те, що засуджені працювали згідно договору підряду № 32 від 03.03.2014 і у матеріалах справи є відповідна квитанція про оплату послуг, оскільки у висновку службового розслідування за фактом допущення надзвичайної події за участю начальника Латинської виправної колонії (№123) полковника внутрішньої служби ОСОБА_3 зазначено, що згідно рознарядок на вихід на роботу, засуджені ОСОБА_8 та ОСОБА_9 повинні були працювати на дільниці СТО Латинської виправної колонії (№123), а засуджений ОСОБА_10 - на підсобному господарстві установи, а будь-яких відповідних документів щодо праці вказаних засуджених під час проведення перевірки не виявлено.

Варто також зазначити, що порядок звільнення зі служби, зокрема в період тимчасової непрацездатності Положенням про проходження державної служби рядовим та начальницьким складом органів внутрішніх справ України не врегульований.

Водночас з аналізу статей 16 і 18 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України вбачається, що наказ про накладення дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення з посади може бути виданий щодо осіб, які тимчасово непрацездатні, однак подальше виконання такого наказу здійснюється після прибуття їх до місця проходження служби (постанова Верховного Суду України від 08.10.2013 № 21-250а13)

Посилання позивача та його представника про те, що позивача було звільнено під час його тимчасової непрацездатності колегія суддів оцінює критично, оскільки на час прийняття оскаржуваних наказів, листків непрацездатності позивачем надано не було, що підтверджується оглянутими в судовому засіданні табелями обліку робочого часу за червень та липень 2014 року. (т.1 а.с.157) Зазначене також підтверджується показаннями свідків ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, які були допитані під час апеляційного розгляду справи.

За таких обставин можна зробити висновок, що ОСОБА_3 звільнено на підставі п.п. 62 та 66 Положення про проходження державної служби рядовим та начальницьким складом органів внутрішніх справ з 02 липня 2014 року.

Таким чином колегія суддів приходить до висновку, що відповідач приймаючи оскаржувані накази про звільнення ОСОБА_3 діяв у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

В ході апеляційного розгляду справи позивачем не спростовано висновків суду першої інстанції та не доведено обставин порушення діючого законодавства відповідачем та третьою особою.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 199, статті 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає скаргу без задоволення, а ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі вищевикладеного, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а відтак постанову Вінницького окружного адміністративного суду від 23 вересня 2015 року слід залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, суд

У Х В А Л И В :

апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення, а постанову Вінницького окружного адміністративного суду від 23 вересня 2015 року - без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст. 212 КАС України.

Ухвала суду складена в повному обсязі 11 грудня 2015 року.

Головуючий Курко О. П.

Судді Білоус О.В. Совгира Д. І.