Справа № 1570/2251/2012
Суддя: Тарасишина О.М.
Дата ухвалення: 2015-12-07 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 1570/2251/2012
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 грудня 2015 року 10 год. 23 хв. м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Тарасишиної О.М.,

за участю секретаря Слободянюка К.С.,

За участю сторін:

Позивача ОСОБА_1

представники Відповідачів не зявились,

третя особа не зявився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Одеській області, Управління Державної автомобільної інспекції Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Одеській області, третя особа ОСОБА_2, про визнання протиправними та скасування наказів, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, -

ВСТАНОВИВ:

До Одеського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Одеській області, Управління Державної автомобільної інспекції Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Одеській області, третя особа ОСОБА_2, про визнання протиправними та скасування наказів, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Ухвалою суду від 01.10.2012 року справу прийнято до свого провадження.

Позивач у судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив суд визнання протиправними та скасування наказ ГУ МВС України в Одеській області «Про покарання співробітника УДАІ ГУМВС України» від 17 лютого 2012 року №203 в частині звільнення ОСОБА_1, наказу ГУ МВС України Одеській області від 1 березня 2012 року №87 о/с в частині звільнення у запас Збройних Сил за пунктом 66 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затверджене Постановою Кабінету Міністрів України від 29.07.1991р. за № 114 (за дискредитацію) старшого прапорщика міліції ОСОБА_1, водія-співробітника автогосподарства ДАІ, підпорядкованого УДАІ ГУМВС України в Одеській області, а також поновити його на посаді і стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу.

В обґрунтування позовних вимог позивач вказує на те, що його звільнили за п.66 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, а саме «за дискредитацію», не зазначивши при цьому, підстави для такого звільнення з займаної посади.

Позивач вважає, що його звільнено протиправно із порушенням норм чинного законодавства, накази є протиправними та таким, що підлягають скасуванню, а сам позивач підлягає поновленню на посаді із виплатою грошової компенсації за час вимушеного прогулу, відтак для захисту своїх прав звернувся до суду.

Представники відповідачів у судове засідання 02.12.2015 року не зявились, про дату час та місце судового засідання були повідомлені належним чином.

Третя особа ОСОБА_2 надав до суду клопотання про розгляд справи за його відсутності.

Вивчивши матеріали справи, заслухавши пояснення учасників процесу, ознайомившись з адміністративним позовом позивача та з запереченнями на нього, дослідивши обставини, якими обґрунтовуються вимоги та заперечення, та перевіривши їх доказами, суд дійшов висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Статтею 43 Конституції України кожному гарантовано право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку він вільно погоджується. Держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду діяльності, реалізовує програми професійнотехнічного навчання, підготовки і перепідготовки кадрів відповідно до суспільних потреб. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом.

Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

Частиною другою статті 19 Конституції України зобовязано органи державної влади та їх посадових осіб діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України та Законами України.

Відповідно до пункту 15 частини першої статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України публічна служба це діяльність на державних політичних посадах, професійна діяльність суддів, прокурорів, військова служба, альтернативна (невійськова) служба, дипломатична служба, інша державна служба, служба в органах влади Автономної Республіки Крим, органах місцевого самоврядування.

Спірні відносини публічної служби з приводу прийняття громадян на службу в органи внутрішніх справ, її проходження та звільнення з неї урегульовані спеціальним законодавством, до якого належать Закон України «Про дисциплінарний статут органів внутрішніх справ України» від 22.02.2006р., № 3460IV, Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затверджене Постановою Кабінету Міністрів України від 29.07.1991р. за № 114, Етичний кодекс працівника органів внутрішніх справ України, схвалений колегією МВС України 05.10.2000р. № 7км/8, Кодекс честі працівника органів внутрішніх справ України, затверджений наказом МВС України від 11.01.1996р. № 18, ОСОБА_3 працівника органів внутрішніх справ України, затверджена постановою Кабінету Міністрів України від 28.12.1991р. за № 382, Інструкція про порядок проведення службових розслідувань в органах внутрішніх справ, затверджена наказом Міністерства внутрішніх справ України від 06.12.1991р. № 552.

Під час розгляду адміністративної справи та згідно наявних матеріалів у справі судом встановлено, що ОСОБА_1 проходив службу в органах МВС України з 01.01.1996 року, та з 01.10.2011 року відповідно до наказу ГУМВС України в Одеській області від 22.09.2011 року №555 о/с був призначений на посаду водія-співробітника автогосподарства ДАІ підпорядкованого УДАІ ГУМВС України в Одеській області.

Згідно матеріалів адміністративної справи та пояснень сторін у справі, позивач керуючи службовим автомобілем марки «Фольцваген Пассат», державний номер 160203, рухався по проспекту Добровольського у місті Одесі виїхав на смугу зустрічного руху, де відбулося зіткнення з автомобілем марки «ВАЗ-2107», державний номер 82639ОА, яким керував ОСОБА_4 Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди транспортні засоби отримали пошкодження, а водій ВАЗ-2107 ОСОБА_4 отримав тілесні ушкодження.

За фактом ДТП матеріали були направлені до Прокуратури Суворовського району м. Одеси для прийняття відповідно рішення та до ГУМВС України в Одеській області для проведення службової перевірки.

Відповідно до висновку за результатами службового розслідування обставин дорожньо-транспортної пригоди за участю службового автомобіля «Фольцваген-Пассат», д/н 160203, під керуванням інспектора ДПС Комінтернівського ДПС УДАІ старшого прапорщика міліції ОСОБА_1, складеного інженером-інспектором з БДР автогосподарства ГУМВС України в Одеській області майором міліції ОСОБА_3 та заступником начальника автогосподарства ГУМВС України в Одеській області майором міліції ОСОБА_5, затвердженого в.о. начальника ГУМВС України в Одеській області підполковником міліції ОСОБА_6 04.10.2006 року, у ньому зазначено, що на підставі викладених у висновку обставин, особи, які проводили службове розслідування вважали би: 1) службове розслідування за фактом дорожньо-транспортної пригоди за участю інспектора ДПС Комінтернівської роти, старшого прапорщика міліції ОСОБА_1 вважати закінченим; 2) питання щодо притягнення до дисциплінарної відповідальності старшого прапорщика міліції ОСОБА_1 та посадових осіб, відповідальних за транспортну дисципліну в Управлінні ОСОБА_7 України в Одеській області, та відшкодування нанесених матеріальних збитків УДАІ ГУМВС України в області, вирішити після прийняття остаточного рішення прокуратурою Суворовського району м. Одеси по вказаній дорожньо-транспортній пригоді (Т.1 а.с.74-75).

Прокуратурою Суворовського району м. Одеси за фактом дорожньо-транспортної пригоди 17.10.2006 року винесено постанову про відмову в порушенні кримінальної справи за відсутністю в діях ОСОБА_1 складу злочину (Том 2 а.с.8-10).

06.03.2007 року прокурором відділу нагляду за розглядом кримінальних справ слідчими прокуратури слідчого управління прокуратури Одеської області ОСОБА_8, за розглядом матеріалів перевірки по факту ДТП за участю водіїв ОСОБА_9 та ОСОБА_4, винесено постанову про скасування постанови про відмову в порушенні кримінальної справи та порушення кримінальної справи, якою порушено кримінальну справу відносно ОСОБА_1 за ст. 286 ч.2 КК України (Том 1 а.с.222-223, Том 2 а.с.6-7).

Постановою Малиновського районного суду м. Одеси від 27.09.2007 року по справі №4а-118/07 за скаргою адвоката ОСОБА_10 в інтересах ОСОБА_1 на постанову прокурора відділу нагляду за розглядом кримінальних справ слідчими прокуратури слідчого управління прокуратури Одеської області ОСОБА_8 від 06.03.2007 року про порушення кримінальної справи відносно ОСОБА_1 за ст. 286 ч.2 КК України, скаргу адвоката ОСОБА_10 в інтересах ОСОБА_1 задоволено; постанову прокурора відділу нагляду за розглядом кримінальних справ слідчими прокуратури слідчого управління прокуратури Одеської області ОСОБА_8 від 06.03.2007 року про порушення кримінальної справи відносно ОСОБА_1 за ст. 286 ч.2 КК України скасовано; в порушенні кримінальної справи відносно ОСОБА_1 за ст. 286 ч.2 КК України відмовлено (Том 1 а.с.76-79, Том 2 а.с.2-4).

04 листопада 2008 року слідчим прокуратури Малиновського району м. Одеси Юрко І.В, за розглядом матеріалів кримінальної справи №25, винесено постанову про закриття кримінальної справи відносно особи, про порушення кримінальної справи та прийняття до свого провадження, якою кримінальна справа відносно ОСОБА_1 за ознаками злочину, передбаченого ст. 286 ч.2 КК України закрита та порушена кримінальна справа за фактом порушення правил безпеки дорожнього руху, яке завдало тяжкі тілесні пошкодження ОСОБА_4 за ознаками злочину, передбаченого статтями 286 ч.2 КК України (Том 1 а.с.224, Том 2 а.с.1).

Постановою Малиновського районного суду м. Одеси від 16.02.2010 року скарга ОСОБА_1 на постанову слідчого прокуратури Малиновського району м. Одеси Юрко І.В. від 4 листопада 2008 року залишена без задоволення (Том 1 а.с.247-250).

Ухвалою Апеляційного суду Одеської області від 26.02.2010 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Малиновського районного суду м. Одеси від 16.02.2010 року задоволено; постанову Малиновського районного суду м. Одеси від 16.02.2010 року скасовано та скасовано постанову слідчого від 04 листопада 2008 року в частині порушення кримінальної справи за фактом порушення ОСОБА_1 правил безпеки дорожнього руху (Том 1а.с.244-246).

Ухвалою Верховного суду України від 23.09.2010 року за касаційною скаргою ОСОБА_4 на ухвалу апеляційного суду Одеської області від 26.02.2010 року, ухвалу апеляційного суду Одеської області від 26.02.2010 року у справі за скаргою ОСОБА_1 на постанову про порушення кримінальної справи скасовано, а справу направлено на новий апеляційний розгляд (Том 1 а.с.241-243).

05.11.2010 року Апеляційний суд Одеської області виніс ухвалу, якою апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Малиновського районного суду м. Одеси від 16.02.2010 року залишив без задоволення (Том 1а.с.239-240).

Постановою Малиновського районного суду м. Одеси від 07.11.2011 року у справі №4-8/11, за розглядом скарги ОСОБА_4 на постанову, винесену 04.11.2008 року слідчим прокуратури Малиновського району м. Одеси Юрко І.В, про закриття кримінальної справи відносно ОСОБА_1 за ознаками злочину, передбаченого ст. 286 ч.2 КК України та порушення кримінальної справи за фактом порушення правил безпеки дорожнього руху, яке завдало тяжкі тілесні пошкодження ОСОБА_4 за ознаками злочину, передбаченого статтями 286 ч.2 КК України, скаргу ОСОБА_4 задоволено частково; постанову від 04.11.2008 року слідчого прокуратури Малиновського району м. Одеси Юрко І.В. в частині закриття кримінальної справи відносно ОСОБА_1 за ознаками злочину, передбаченого ст. 286 ч.2 КК України скасовано, в іншій частині постанову слідчого від 04.11.2008 року залишено без змін та матеріали кримінальної справи №25 повернуто до прокуратури Малиновського району м. Одеси для організації та проведення досудового слідства (Том 2 а.с.21-24).

16.02.2012 року слідчим прокуратури м. Одеси старшим радником юстиції ОСОБА_11, за розглядом матеріалів кримінальної справи №25, порушеної прокуратурою Одеської області по факту ДТП за участю водіїв ОСОБА_1 та ОСОБА_4, винесено постанову про порушення кримінальної справи та прийняття її до свого провадження, якою постановлено: порушити кримінальну справу відносно ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 по факту порушення правил дорожнього руху, які спричинили нанесення тяжких тілесних ушкоджень ОСОБА_4, за ст. 286 ч.2 КК України; прийняти справу до свого провадження та приступити к досудовому слідству; копію цієї постанови направити прокурору м. Одеси та вручити підозрюваному (Том 1 а.с.84-86).

Згідно матеріалів справи, слідчим прокуратури м. Одеси старшим радником юстиції ОСОБА_11 16.02.2012 року складено протокол затримання підозрюваного - ОСОБА_1, про що повідомлено за місцем роботи позивача (Том 1 а.с.87-88). Надалі, 24.02.2012 року та 22.03.2012 року Приморським районним судом винесені постанови, якими за розглядом подання слідчого прокуратури м. Одеси ОСОБА_11 про обрання запобіжного заходу взяття під варту, відмовлено у обранні запобіжного заходу відносно ОСОБА_1 (Том 1 а.с.96). На вказані рішення прокуратурою 27.02.2012 року та 23.03.2012 року були подані апеляційні скарги, та ухвалою Апеляційного суду Одеської області від 29.03.2012 року апеляційна скарга на постанову Приморського районного суду від 22.03.2012 року залишена без задоволення (Том 1 а.с.109).

16.02.2012 року начальнику ГУМВС України в Одеській області полковнику міліції ОСОБА_12 направлено лист за підписом начальника УВБ в Одеській області від 16.02.2012 року за №18/16-67, який надійшов адресату 17.02.2012 року за вх. №795, в якому повідомлялось, що 16.02.2012 року відносно ОСОБА_1 слідчим прокуратури м. Одеси порушено кримінальну справу за ознаками злочину, передбаченого ст.286 ч.2 КК України. Том 1 а.с.62-63).

Резолюцією начальника ГУМВС України в Одеській області від 17.02.2012 року до документу за вх. №795 від 17.02.2012 року визначено ОСОБА_13 провести службове розслідування, вжити заходів реагування та доповісти (Том 1 а.с.61).

Окрім того, в матеріалах справи міститься спецповідомлення від 16.02.2012 року №9/692, складене начальником УКЗ ГУМВС України в Одеській області ОСОБА_13 (Том 1 а.с.64) та довідка начальника ГУМВС України в Одеській області ОСОБА_12, надана Міністру МВС України (Том 1 а.с.65), в яких, окрім зазначення того, що відносно ОСОБА_1 16.02.2012 року порушено кримінальну справу, також вказано, що 27.09.2007 року постановою Малиновського районного суду м. Одеси скасовано постанову прокуратури Одеської області від 06.03.2007 року про порушення кримінальної справи відносно ОСОБА_1, а в порушенні кримінальної справи відносно ОСОБА_1 відмовлено, у звязку з чим згідно з висновком за результатами службового розслідування від 10.09.2009 року, керівництвом Головного управління було вирішено з питанням про відповідальність вказаного працівника міліції визначитись після остаточного прийняття рішення органами прокуратури. А також у цих документах зазначено, що за вказаним фактом розпочато службове розслідування.

Відповідно до висновку за фактом притягнення до кримінальної відповідальності старшого прапорщика міліції ОСОБА_1, складеного старшим інспектором з ОД ВІОС УКЗ ГУМВС України в Одеській області майором міліції ОСОБА_14, за згодою начальника ОСОБА_15 України в Одеській області підполковником міліції ОСОБА_16, начальником УКЗ ГУМВС України в Одеській області підполковником міліції ОСОБА_13, затвердженого начальником ГУМВС України в Одеській області полковником міліції ОСОБА_12 17.02.2012 року зазначено, що особа, яка проводила службове розслідування вважала би: службове розслідування за фактом притягнення до кримінальної відповідальності водія-співробітника господарства ДАІ підпорядкованого УДАІ ГУМВС України в Одеській області старшого прапорщика міліції ОСОБА_1 закінчити; за грубе порушення вимог ст. 7 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України, затвердженого Законом України від 22.02.2006 року №3460-IV, Правил дорожнього руху, наказів МВС України від 16.03.2007 року №81, від 26.03.2010 року №90, що виразилось у скоєнні дорожньо-транспортної пригоди, внаслідок якої постраждав гр. ОСОБА_4, що призвело до порушення кримінальної справи, вчиненні тиску на свідків з метою надання ними завідомо неправдивих показів, перешкоджанню встановленню істини по справі, водія-співробітника автогосподарства ДАІ підпорядкованого УДАІ ГУМВС України в Одеській області старшого прапорщика міліції ОСОБА_1 звільнити з органів внутрішніх справ за п.66 (за дискредитацію) Положення про проходження служби рядовим та начальницьким складом органів внутрішніх справ України (Том 1 а.с.89-91).

Під час розгляду адміністративної справи, судом встановлено, що наказом начальника Головного управління МВС України в Одеській області від 17.02.2012 року №203 «Про покарання співробітника УДАІ ГУМВС» за грубе порушення вимог ст. 7 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України, затвердженого Законом України від 22.02.2006 року №3460-IV, Правил дорожнього руху, наказів МВС України від 16.03.2007 року №81, від 26.03.2010 року №90, що виразилось у скоєнні дорожньо-транспортної пригоди, внаслідок якої постраждав гр. ОСОБА_4, що призвело до порушення кримінальної справи, вчиненні тиску на свідків з метою надання ними завідомо неправдивих показів, перешкоджанню встановленню істини по справі, водія-співробітника автогосподарства ДАІ підпорядкованого УДАІ ГУМВС України в Одеській області старшого прапорщика міліції ОСОБА_1 наказано звільнити з органів внутрішніх справ за п.66 (за дискредитацію) Положення про проходження служби рядовим та начальницьким складом органів внутрішніх справ України (Том 1а.с.92-93).

На підставі наказу Головного управління МВС України в Одеській області від 17.02.2012 року №203, начальником Головного управління МВС України в Одеській області ОСОБА_12 прийнято наказ №87 о/с від 01.03.2012 року, відповідно до якого, у відповідності до Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ України звільнено у запас Збройних сил за п.66 (за дискредитацію) старшого прапорщика міліції ОСОБА_1, водія-співробітника автогосподарства ДАІ підпорядкованого УДАІ ГУМВС України в Одеській області 05 березня 2012 року (Том 1а.с.8, 26).

Суд зазначає, що під час розгляду адміністративної справи до матеріалів справи було залучено рішення Апеляційного суду Одеської області від 27.11.2014 року по справі № 11/785/477/14 (Том 2 а.с. 184-188), згідно якого, на підставі ст. 6 Закону України «Про амністію» скасовано вирок Суворовського районного суду м. Одеси від 11.07.2014 року, яким ОСОБА_1 був засуджений за ч. 2 ст. 286 КК України до 4 років позбавлення волі за порушення Правил безпеки дорожнього руху, що призвело до отримання потерпілим важкі тілесні ушкодження.

Відповідно до ст. 1 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України, затвердженого Законом України від 22.02.2006 року «Про Дисциплінарний статут органів внутрішніх справ» службова дисципліна дотримання особами рядового і начальницького складу Конституції і законів України, актів Президента України і Кабінету Міністрів України, наказів та інших нормативноправових актів Міністерства внутрішніх справ України, підпорядкованих йому органів і підрозділів та ОСОБА_3 працівника органів внутрішніх справ України.

Стаття 2 Дисциплінарного Статуту визначає поняття дисциплінарного проступку, яким є невиконання чи неналежне виконання особою рядового або начальницького складу службової дисципліни.

Відповідно до ст. 7 Дисциплінарного Статуту службова дисципліна базується на високій свідомості та зобовязує кожну особу рядового і начальницького складу: дотримуватися законодавства, неухильно виконувати вимоги ОСОБА_3 працівника органів внутрішніх справ України, статутів і наказів начальників; захищати і охороняти від протиправних посягань життя, здоровя, права та свободи громадян, власність, довкілля, інтереси суспільства і держави; поважати людську гідність, виявляти турботу про громадян і бути готовим у будьякий час надати їм допомогу.

Відповідно до ст. 14 Дисциплінарного Статуту з метою зясування всіх обставин дисциплінарного проступку, учиненого особою рядового або начальницького складу, начальник призначає службове розслідування.

Суд зазначає, що визначальним при прийнятті рішення про звільнення позивача є факт порушення ним службової дисципліни, встановлення якого повинно здійснюватися у нормативно визначеному порядку.

Службове розслідування по своїй суті повинно сприяти дотриманню законності, викоріненню випадків її порушення, вихованню особового складу органів внутрішніх справ в дусі точного і безумовного дотримання чинного законодавства.

При проведенні службового розслідування повному, обєктивному і всесторонньому дослідженню підлягають подія порушення (час, місце, спосіб і інші обставини), наявність вини працівника органів внутрішніх справ в скоєнні порушення, мета та мотиви порушення, обставини, що впливають на ступінь і характер відповідальності порушника як помякшуючі, так і обтяжуючі його відповідальність, характеристика особи, що скоїла порушення (відношення до служби, поведінка до порушення), причини та умови, що сприяли скоєнню порушення, характер та розмір нанесених порушенням збитків.

Зокрема, висновок службового розслідування повинен містити привід для призначення службового розслідування, посаду, звання і прізвище працівника, що проводив службове розслідування, посаду, звання, прізвище, імя та по батькові, рік народження, освіту, час служби в органах внутрішніх справ і в займаній посаді особи, у відношенні якої проведено службове розслідування, суть встановленого порушення та його наслідки, чим підтверджується чи виключається вина працівника, обставини, що помякшують і посилюють його відповідальність, причини та умови, що сприяли порушенню, прийняті або запропоновані заходи по їх усуненню, пропозиції про застосування конкретного виду дисциплінарного стягнення або міри громадського впливу, направлення матеріалів в слідчі органи або про припинення службового розслідування.

Службове ж розслідування стосовно позивача здійснене з метою зясування наявності вини та умислу останнього у неправомірних діях, причин та умов, що сприяли скоєнню правопорушення, та інших обставини, що можуть дискредитувати органи внутрішніх справ містить обґрунтований висновок про грубі порушення позивачем своїх службових обовязків та приписів чинного законодавства України, що свідчить про свідоме порушення позивачем службової дисципліни та його недбалого ставлення до виконання своїх службових обовязків.

Так, ст.ст.2,3 Закону України «Про міліцію» встановлені основні завдання та принципи діяльності міліції. Відповідно ж до вимог ч.1 ст.18 цього Закону, порядок та умови проходження служби в міліції безпосередньо регламентуються «Положенням про проходження служби особовим складом органів внутрішніх справ», затвердженим Кабінетом Міністрів України.

У відповідності до Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ України на підставі наказу ГУМВС України в області № 621 від 11.04.2012 наказом начальника ГУМВС України в Одеській області від 17 квітня 2012 року № 157 о/с позивача звільнено у запас Збройних сил за п. 66 (за дискредитацію).

Заслуговує на увагу і той факт, що зі змісту наказів про звільнення, позивача було звільнено з органів внутрішніх справ за дискредитацію, тобто за позбавлення довіри, підривання авторитету, звання працівника органів внутрішніх справ.

Постановою Кабінету Міністрів Української РСР від 29 липня 1991 р. № 114 було затверджене Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ. Положення визначає підстави та встановлює порядок, в тому числі звільнення.

В розділі VII Положення закріплений чіткий і вичерпний перелік підстав для звільнення зі служби в міліції.

Пунктом 66 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ передбачено, що звільнення осіб рядового і начальницького складу, які скоїли вчинки, що дискредитують звання рядового і начальницького складу, звільняються з органів внутрішніх справ і це є окремою підставою звільнення. При цьому звільнення проводиться з урахуванням вимог пункту 62 Положення, тобто у запас Збройних Сил України або у відставку.

Окрім того, суд зазначає, що відповідно до змісту вимог ст.25 Закону України «Про міліцію» та п.23 Положення, працівник міліції самостійно несе за свої протиправні дії або бездіяльність дисциплінарну, адміністративну чи кримінальну відповідальність згідно з законодавством. Службова особа міліції, яка порушила вимоги закону або неналежно виконує свої обовязки, несе відповідальність у встановленому порядку.

Відтак, вчинення злочину та скоєння вчинку, що дискредитує звання працівника органів внутрішніх справ, є окремими (різними) і самостійними підставами для звільнення зі служби.

Окремо суд вважає за необхідне зазначити, що як вже зазначалось вище, 16.02.2012 року слідчим прокуратури м. Одеси старшим радником юстиції ОСОБА_11, за розглядом матеріалів кримінальної справи №25, порушеної прокуратурою Одеської області по факту ДТП за участю водіїв ОСОБА_1 та ОСОБА_4, винесено постанову про порушення кримінальної справи та прийняття її до свого провадження, якою постановлено: порушити кримінальну справу відносно ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 по факту порушення правил дорожнього руху, які спричинили нанесення тяжких тілесних ушкоджень ОСОБА_4, за ст. 286 ч.2 КК України; прийняти справу до свого провадження та приступити к досудовому слідству; копію цієї постанови направити прокурору м. Одеси та вручити підозрюваному (Том 1 а.с.84-86). Згідно матеріалів справи, слідчим прокуратури м. Одеси старшим радником юстиції ОСОБА_11 16.02.2012 року складено протокол затримання підозрюваного - ОСОБА_1, про що повідомлено за місцем роботи позивача (Том 1 а.с.87-88). Надалі, 24.02.2012 року та 22.03.2012 року Приморським районним судом винесені постанови, якими за розглядом подання слідчого прокуратури м. Одеси ОСОБА_11 про обрання запобіжного заходу взяття під варту, відмовлено у обранні запобіжного заходу відносно ОСОБА_1 (Том 1 а.с.96). На вказані рішення прокуратурою 27.02.2012 року та 23.03.2012 року були подані апеляційні скарги, та ухвалою Апеляційного суду Одеської області від 29.03.2012 року апеляційна скарга на постанову Приморського районного суду від 22.03.2012 року залишена без задоволення (Том 1 а.с.109). 16.02.2012 року начальнику ГУМВС України в Одеській області полковнику міліції ОСОБА_12 направлено лист за підписом начальника УВБ в Одеській області від 16.02.2012 року за №18/16-67, який надійшов адресату 17.02.2012 року за вх. №795, в якому повідомлялось, що 16.02.2012 року відносно ОСОБА_1 слідчим прокуратури м. Одеси порушено кримінальну справу за ознаками злочину, передбаченого ст.286 ч.2 КК України. Том 1 а.с.62-63).

Резолюцією начальника ГУМВС України в Одеській області від 17.02.2012 року до документу за вх. №795 від 17.02.2012 року визначено ОСОБА_13 провести службове розслідування, вжити заходів реагування та доповісти (Том 1 а.с.61).

Суд зазначає, що позивача було звільнено за п.66 Положення про проходження служби, а не за п.64 «є» (за порушення дисципліни) цього ж нормативно-правового акту. Даний факт вказує на те, що звільнення позивача не можна розцінювати як дисциплінарне стягнення. Вказане підтверджується позицією Вищого адміністративного суду України, висловленою в рішеннях по аналогічним справам (зокрема в ухвалі від 19 червня 2008 р. по справі №К-2185/07, ухвалі від 09.07.2009р, та ухвалі від 09.09.2010 № К-29862/09).

Відтак, звільнення позивача відбулося за вчинки, що дискредитують звання рядового і начальницького складу, що є окремою підставою звільнення і не є видом дисциплінарного стягнення, а саме за скоєнням ДТП, в результаті якого потерпілому ОСОБА_4 було спричинено тяжкі тілесні ушкодження, а службовому автомобілю численні технічні пошкодження та, у звязку із порушенням відносно позивача кримінальної справи по факту ДТП та направленням її до суду, та окрім того, в звязку із затриманням позивача та знаходженням в Ізоляторі тимчасового тримання з підстав виявлення факту застосування останнім негативного впливу та тиску на свідків.

Згідно ч.3 ст.2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності субєктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації, пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будьякими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення.

З аналізу вказаної правової норми випливає, що рішення, дії чи бездіяльність субєкта владних повноважень повинні бути прийняті чи здійснені в межах компетенції відповідного органу та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, не порушувати інтересів держави, прав та інтересів фізичних та юридичних осіб, обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії), відповідати вимогам діючого законодавства.

Встановлення невідповідності діяльності субєкта владних повноважень хоча б одному із зазначених критеріїв для оцінювання його рішень, дій та бездіяльності може бути підставою для задоволення адміністративного позову, однак лише за умови, що встановлено порушення прав, свобод та інтересів позивача.

Згідно з ч. 1 ст. 69 та ч. 1 ст. 70 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будьякі фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування.

Відповідно до ст. 86 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та обєктивному дослідженні.

Частиною 1 ст.71 КАС України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Згідно зі ст. 159 КАС України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно зясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст.43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

Відповідно до ст.8 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визначаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Враховуючи вищезазначене, суд дійшов висновку, що головним управлінням міністерства внутрішніх справ України в Одеській області виконано у повному обсязі покладених на нього прав та обовязків передбачених чинним законодавством України при звільнені позивача, відтак позовні вимоги, є не обґрунтованими та не підлягають задоволенню.

Відтак, з урахуванням зазначеного та оцінивши наявні у справі докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що оскаржувані накази ГУМВС України в Одеській області №203 від 17.02.2012 року «Про покарання співробітника УДАІ ГУМВС» та №87 о/с від 01.03.2012 року, в частині звільнення ОСОБА_1 за п.66 «Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ винесені» були винесені відповідачем в межах повноважень, без порушення норм діючого законодавства, обґрунтовано та з врахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття такого рішення, а тому, відповідно, є правомірними і не підлягають скасуванню. З вказаних підстав не підлягають задоволенню позовні вимоги ОСОБА_17, щодо поновлення на посаді, оскільки вони є похідними від позовних вимог про скасування наказів про звільнення.

Згідно п.24 Положення про проходження служби рядовим та начальницьким складом органів внутрішніх справ УРСР, затвердженого Постановою КМ УРСР від 29.07.1991 р. № 114 у разі незаконного звільнення або переведення на іншу роботу особи рядового, начальницького складу органів внутрішніх справ підлягають поновленню на попередній роботі (посаді). У разі поновлення на роботі (посаді) орган, який розглядає трудовий спір, одночасно вирішує питання про виплату особі рядового і начальницького складу середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижче оплачуваної роботи, але не більш як за один рік, у звязку з чим, суд дійшов висновку про необхідність відмовити позивачу у стягнені середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

На підставі ч. 3 ст. 160 КАС України у судовому засіданні 02.12.2015 року проголошено вступну та резолютивну частини постанови.

Складення постанови у повному обсязі відкладено, про що згідно вимог ч. 2 ст. 167 КАС України повідомлено після проголошення вступної та резолютивної частин постанови у судовому засіданні.

Керуючись ст.ст. 2, 7, 8, 9, 11, 159 - 163, 167, 254 КАС України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

У задоволені адміністративного позову ОСОБА_1 до Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Одеській області, Управління Державної автомобільної інспекції Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Одеській області, третя особа ОСОБА_2, про визнання протиправними та скасування наказу ГУ МВС України в Одеській області «Про покарання співробітника УДАІ ГУМВС України» від 17 лютого 2012 року №203 в частині звільнення ОСОБА_1, наказу ГУ МВС України Одеській області від 1 березня 2012 року №87 о/с в частині звільнення у запас Збройних Сил за пунктом 66 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затверджене Постановою КМ УРСР від 29.07.1991 р. № 114 (за дискредитацію) старшого прапорщика міліції ОСОБА_1, водія-співробітника автогосподарства ДАІ, підпорядкованого УДАІ ГУМВС України в Одеській області, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу- відмовити повністю.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня проголошення постанови.

Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Повний текст постанови складено та підписано суддею 07.12.2015 року.

Суддя О.М. Тарасишина

У задоволені адміністративного позову ОСОБА_1 до Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Одеській області, Управління Державної автомобільної інспекції Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Одеській області, третя особа ОСОБА_2, про визнання протиправними та скасування наказу ГУ МВС України в Одеській області «Про покарання співробітника УДАІ ГУМВС України» від 17 лютого 2012 року №203 в частині звільнення ОСОБА_1, наказу ГУ МВС України Одеській області від 1 березня 2012 року №87 о/с в частині звільнення у запас Збройних Сил за пунктом 66 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затверджене Постановою КМ УРСР від 29.07.1991 р. № 114 (за дискредитацію) старшого прапорщика міліції ОСОБА_1, водія-співробітника автогосподарства ДАІ, підпорядкованого УДАІ ГУМВС України в Одеській області, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу- відмовити повністю.

07 грудня 2015 року.