Справа № 2а/0470/8293/11
Суддя: Парненко Вікторія Станіславівна
Дата ухвалення: 2011-07-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 липня 2011 р. Справа № 2а/0470/8293/11

Суддя Дніпропетровського окружного адміністративного суду Парненко В.С., розглянувши у місті Дніпропетровську у порядку письмового провадження адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Підрозділу примусового виконання рішень Відділу державної виконавчої служби Першотравенського міського управління юстиції Дніпропетровської області, третя особа: Управління пенсійного фонду України в м.Першотравенську у Дніпропетровській області про скасування постанови ВП № 26856941 від 02.06.2011 року, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом до Підрозділу примусового виконання рішень Відділу державної виконавчої служби Першотравенського міського управління юстиції Дніпропетровської області, третя особа: Управління пенсійного фонду України в м.Першотравенську у Дніпропетровській області, відповідно до якого просить скасувати постанову про відкриття виконавчого провадження Відділу державної виконавчої служби Першотравенського міського управління юстиції Дніпропетровської області ВП № 26856941 від 02.06.2011 року.

Позовні вимоги мотивовані тим, що на думку позивача УПФУ у м.Першотравенську було проігноровано норми ЗУ «Про виконавче провадження», недотримано вимоги п.1-9 ст. 106 ЗУ «Про загальнообов'язкове пенсійне страхування»», які виключені у відповідності до ЗУ № 2464-IV (2464-17 )від 08.07.2010 року, щодо узгодження вимоги територіального органу Пенсійного фонду про сплату недоїмки, у звязку з чим відповідачем було прийнято незаконну постанову про відкриття виконавчого провадження.

Представник позивача в судове засідання не зявився, повідомлявся належним чином. Судом було направлено на адресу позивача судову повістку на 19.07.2011 року з копією ухвали про відкриття провадження у справі, проте ні конверт, ні повідомлення про вручення поштового відправлення до суду не повернулися.

Відповідач до суду не з'явився. Судом було направлено на адресу відповідача судову повістку на 19.07.2011 року з копією ухвали про відкриття провадження у справі, проте ні конверт, ні повідомлення про вручення поштового відправлення до суду не повернулися.

Представник третьої особи до суду не зявився. Судом було направлено на адресу третьої особи судову повістку на 19.07.2011 року з копією ухвали про відкриття провадження у справі, проте ні конверт, ні повідомлення про вручення поштового відправлення до суду не повернулися.

Відповідно до частини 11 статті 35 Кодексу адміністративного судочинства України розписку про одержання повістки (повістку у разі неможливості вручити її адресату чи відмови адресата її одержати) належить негайно повернути до адміністративного суду. У разі повернення поштового відправлення із повісткою, яка не вручена адресату з незалежних від суду причин, вважається, що така повістка вручена належним чином. Відповідно до частини 6 статті 128 Кодексу адміністративного судочинства України якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але прибули не всі особи, які беруть участь у справі, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Відповідно до ч.5 ст.181 Кодексу адміністративного судочинства України адміністративна справа з приводу рішень, дій або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби вирішується судом протягом десяти днів після відкриття провадження у справі.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку про можливість розгляду справи за відсутності сторін, в порядку письмового провадження.

Розглянувши подані документи і матеріали виконавчого провадження, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

11 травня 2011 року управлінням Пенсійного фонду України в м.Першотравенську у Дніпропетровській області було винесено вимогу про сплату боргу № Ф-178, відповідно до якої недоїмку зі страхових внесків на загальнообовязкове державне пенсійне страхування становить 708,06 грн.

Не погоджуючись з зазначеною вимогою ОСОБА_1 звернулася до УПФУ в м.Першотравенську у Дніпропетровській області з заявою про узгодження вимоги про сплату боргу № 178 від 14.05.2011 року, відповідно до якої просила скасувати дане рішення та вжити заходів дисциплінарного впливу на посадову особу управління ПФУ в м.Першотравенську Дніпропетровської області по припиненню проти заявника протиправних дій у подальшому.

03.06.2011 року начальником управління ПФУ в м.Першотравенську у Дніпропетровській області було винесене рішення про залишення вимоги про сплату недоїмки без змін, а заяви страхувальника без задоволення, посилаючись на закінчення процедури узгодження вимоги про сплату недоїмки.

Відповідно до абз.4, 5 п.4 ст.25 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» у разі незгоди з розрахунком суми недоїмки платник єдиного внеску узгоджує її з органом Пенсійного фонду в порядку, встановленому Пенсійним фондом за погодженням з центральним органом виконавчої влади у сфері праці та соціальної політики.

У разі якщо згоди з органом Пенсійного фонду не досягнуто, платник єдиного внеску зобов'язаний сплатити суми недоїмки та штрафів разом з нарахованою пенею протягом десяти робочих днів з дня надходження рішення відповідного органу Пенсійного фонду або оскаржити вимогу до органу Пенсійного фонду вищого рівня чи в судовому порядку.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 вимогу вимоги про сплату боргу № 178 від 14.05.2011 року до органу Пенсійного фонду вищого рівня чи в судовому порядку не оскаржила, отже зазначена вимога є узгодженою.

Статтею 25 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» передбачені заходи впливу та стягнення. Відповідно до положень зазначеної статті рішення, прийняті органами Пенсійного фонду з питань, що належать до їх компетенції відповідно до цього Закону, є обов'язковими до виконання платниками єдиного внеску, посадовими особами і застрахованими особами.

Положення цієї статті поширюються лише на тих платників, які відповідно до цього Закону зобов'язані нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок.

Територіальний орган Пенсійного фонду у порядку, за формою і в строки, встановлені Пенсійним фондом за погодженням з центральним органом виконавчої влади у сфері праці та соціальної політики, надсилає платникам єдиного внеску, які мають недоїмку, вимогу про її сплату.

Вимога про сплату недоїмки є виконавчим документом.

Платник єдиного внеску зобов'язаний протягом десяти робочих днів з дня надходження вимоги про сплату недоїмки сплатити суми недоїмки та штрафів разом з нарахованою пенею.

У разі якщо платник єдиного внеску протягом десяти робочих днів з дня надходження вимоги не сплатив зазначені у вимозі суми недоїмки та штрафів разом з нарахованою пенею, не узгодив вимогу з органом Пенсійного фонду, не оскаржив вимогу в судовому порядку або не сплатив узгоджену суму недоїмки протягом десяти робочих днів з дня надходження узгодженої вимоги, територіальний орган Пенсійного фонду надсилає в порядку, встановленому законом, до підрозділу державної виконавчої служби вимогу про сплату недоїмки.

Вимога територіального органу Пенсійного фонду про сплату недоїмки або рішення суду щодо стягнення суми недоїмки виконується державною виконавчою службою в порядку, встановленому законом.

Згідно Закону України «Про виконавче провадження» (далі Закон) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (далі - рішення).

Відповідно до ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Вказані обовязки випливають зі ст. 19 Конституції, на підставі якої органи державної влади повинні діяти виключно на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі ст. 17 Закону України «Про виконавче провадження» примусове виконання рішень здійснюється державною виконавчою службою на підставі виконавчих документів, визначених цим Законом.

Відповідно до цього Закону підлягають виконанню державною виконавчою службою такі виконавчі документи:

1) виконавчі листи, що видаються судами, і накази господарських судів, у тому числі на підставі рішень третейського суду та рішень Міжнародного комерційного арбітражного суду при Торгово-промисловій палаті і Морської арбітражної комісії при Торгово-промисловій палаті;

2) ухвали, постанови судів у цивільних, господарських, адміністративних, кримінальних справах та справах про адміністративні правопорушення у випадках, передбачених законом;

3) судові накази;

4) виконавчі написи нотаріусів;

5) посвідчення комісій по трудових спорах, що видаються на підставі відповідних рішень таких комісій;

6) постанови органів (посадових осіб), уповноважених розглядати справи про адміністративні правопорушення у випадках, передбачених законом;

7) постанови державного виконавця про стягнення виконавчого збору, витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій і накладенням штрафу;

8) рішення інших органів державної влади, якщо їх виконання за законом покладено на державну виконавчу службу;

9) рішення Європейського суду з прав людини з урахуванням особливостей, передбачених Законом України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини"

Ст. 25 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що державний виконавець протягом трьох робочих днів з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження.

У постанові державний виконавець вказує про необхідність боржнику самостійно виконати рішення у строк до семи днів з моменту винесення постанови (у разі виконання рішення про примусове виселення боржника - у строк до п'ятнадцяти днів) та зазначає, що у разі ненадання боржником документального підтвердження виконання рішення буде розпочате примусове виконання цього рішення із стягненням з боржника виконавчого збору і витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, передбачених цим Законом. За заявою стягувача державний виконавець одночасно з винесенням постанови про відкриття виконавчого провадження може накласти арешт на майно та кошти боржника, про що виноситься відповідна постанова.

З матеріалів справи вбачається, що 02.06. 2011 року, державним виконавцем ВДВС Першотравенського міського управління юстиції ОСОБА_2 винесено постанову про відкриття виконавчого провадження, що отримана позивачем 21.06.2011 року, за вимогою Управління Пенсійного Фонду України м.Першотравенськ № 178 від 11.05.2011 року про сплату боргу в сумі 708.06грн.

Отже, суд приходить до висновку, що дії відповідача правомірні та відповідають вимогам чинного законодавства.

Відповідно до ч.5 ст.82 Закону України «Про виконавче провадження» рішення, дії чи бездіяльнісзть державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби щодо виконання рішень інших органів (посадових осіб) можуть бути оскаржені до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом.

Нормами ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Враховуючи вищенаведене, у звязку з тим, що позивачем не наведені обставини, які підтверджені достатніми доказами для задоволення позовних вимог, суд вважає за необхідне в задоволенні адміністративного позову відмовити.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Керуючись статтями 160-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Підрозділу примусового виконання рішень Відділу державної виконавчої служби Першотравенського міського управління юстиції Дніпропетровської області, третя особа: Управління пенсійного фонду України в м.Першотравенську у Дніпропетровській області про скасування постанови ВП № 26856941 від 02.06.2011 року відмовити.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження, а у разі її апеляційного оскарження з моменту проголошення судового рішення суду апеляційної інстанції.

Постанову може бути оскаржено в апеляційному порядку до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд у десятиденний строк з дня отримання копії постанови, виготовленої у повному обсязі.

Суддя ОСОБА_3