Справа № 825/3635/15-а
Суддя: Падій В.В.
Дата ухвалення: 2015-12-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 грудня 2015 року м.Чернігів Справа № 825/3635/15-а

Чернігівський окружний адміністративний суд у складі:

головуючої судді Падій В.В.,

за участі секретаря Кондратенко О.В.,

представника позивача ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду справу за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Центрального відділу державної виконавчої служби Чернігівського міського управління юстиції про зобов'язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

16.11.2015 ОСОБА_2 (далі - ОСОБА_2.) звернувся до суду з адміністративним позовом до Центрального відділу державної виконавчої служби Чернігівського міського управління юстиції, в якому просить суд: зобов'язати Центральний відділ державної виконавчої служби Чернігівського міського управління юстиції застосувати наслідки завершення виконавчого провадження № 32285877, а саме: зняти арешт з автомобіля марки «Део Ланос», державний номерний знак НОМЕР_1, який належить позивачу та заборону на його відчуження, накладені постановою старшого державного виконавця Деснянського відділу державної виконавчої служби Чернігівського міського управління юстиції від 20.01.2009 № 596/14 у ВП 32285877.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що постановою старшого державного виконавця Деснянського відділу державної виконавчої служби Чернігівського міського управління юстиції від 20.01.2009 № 596/14 у ВП 32285877 накладено арешт на автомобіль марки «Део Ланос», державний номерний знак НОМЕР_1, який належить позивачу, та заборонено здійснювати його відчуження. При цьому, після закінчення виконавчого провадження арешт з майна позивача та заборону на його відчуження не знято. Таким чином, позивач вважає, що існування арешту майна та заборони його відчуження порушує права ОСОБА_2

Представник позивача у судовому засіданні позов підтримав повністю з підстав, викладених у позовній заяві.

Представник відповідача у судове засідання не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, надіслав до суду заяву про розгляд справи без його участі.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представника позивача, з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позов підлягає задоволенню повністю з наступних підстав.

Постановою старшого державного виконавця Деснянського відділу державної виконавчої служби Чернігівського міського управління юстиції Білокрильця Ю.С. від 20.01.2009 № 596/14 (ВП 32285877) накладено арешт на автомобіль марки «Део Ланос», державний номерний знак НОМЕР_1, який належить позивачу ОСОБА_2, та заборонено здійснювати його відчуження, при примусовому виконанні постанови Новозаводського районного суду міста Чернігова від 03.11.2008 № 3-23607/08 (а.с.10,11).

20.04.2012 головним державним виконавцем Центрального відділу державної виконавчої служби Чернігівського міського управління юстиції винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачеві, на підставі пункту 7 частини 1 статті 47 Закону України «Про виконавче провадження» (а.с.12).

З листа Центрального відділу державної виконавчої служби Чернігівського міського управління юстиції від 14.09.2015 № 03-39/923 вбачається, що виконавчий документ повернуто на адресу суду (а.с.14)

Разом з тим, як вбачається з відомостей з картки арешту транспортного засобу від 08.12.2015 арешт на автомобіль марки «Део Ланос», державний номерний знак НОМЕР_1, який належить позивачу ОСОБА_2, не знятий (а.с.41).

При цьому, з листа начальника управління превентивної діяльності Головного управління Національної поліції в Чернігівській області від 08.12.2015 №8/12-571 вбачається, що автомобіль марки «Део Ланос», державний номерний знак НОМЕР_1, який належить позивачу ОСОБА_2, за наявними базами ДАІ, у розшуку не значиться (а.с.39).

Даючи правову оцінку обставинам вказаної справи, суд зазначає наступне.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, визначає Закон України «Про виконавче провадження» (далі - Закон № 606-ХІV).

Відповідно до частини першої статті 1 Закону № 606-ХІV виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до пункту 5 частини 3 статті 11 Закону № 606-ХІV державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право накладати арешт на майно боржника, опечатувати, вилучати, передавати таке майно на зберігання та реалізовувати його в установленому законодавством порядку.

Приписами статті 57 Закону № 606-ХІV встановлено, що арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем шляхом: винесення постанови про арешт коштів та інших цінностей боржника, що знаходяться на рахунках і вкладах чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах; винесення постанови про арешт коштів, що перебувають у касі боржника або надходять до неї; винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження; проведення опису майна боржника і накладення на нього арешту.

Відповідно до пункту 7 частини 1 статті 47 Закону № 606-ХІV виконавчий документ, на підставі якого відкрито виконавче провадження, за яким виконання не здійснювалося або здійснено частково, повертається стягувачу у разі, якщо боржник - фізична особа (крім випадків, коли виконанню підлягають виконавчі документи про стягнення аліментів, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом чи іншим ушкодженням здоров'я, у зв'язку з втратою годувальника, а також виконавчі документи про відібрання дитини) чи майно боржника, розшук яких здійснювався органами внутрішніх справ, не виявлені протягом року з дня оголошення розшуку.

При цьому, частиною 1 статті 50 Закону № 606-ХІV передбачено, що у разі закінчення виконавчого провадження (крім направлення виконавчого документа за належністю іншому органу державної виконавчої служби, закінчення виконавчого провадження за рішенням суду, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій), повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, арешт, накладений на майно боржника, знімається, скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв'язку із завершенням виконавчого провадження. Завершене виконавче провадження не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом.

В силу частини 2 статті 50 Закону № 606-ХІV встановлено, що у разі, якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем накладено арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, державний виконавець зазначає про зняття арешту, накладеного на майно боржника.

Таким чином, у випадку закінчення виконавчого провадження, крім випадків, вичерпний перелік яких визначений в частині 1 статті 50 Закону № 606-ХІV, арешт, накладений на майно боржника, знімається, про що державний виконавець має зазначити в постанові про закінчення виконавчого провадження.

Відповідно до пункту 3.17 Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 № 512/5 у постанові про закінчення виконавчого провадження, повернення виконавчого документу стягувачу чи повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який (яка) його видав (ла), державний виконавець зазначає підставу для цього з посиланням на відповідну норму Закону, результати виконання, а також наслідки завершення відповідного виконавчого провадження (зняття з арешту тощо).

Разом з тим, відповідачем у постанові про повернення виконавчого документу стягувачеві не зазначено про зняття арешту з майна позивача.

Крім того, суд зазначає, що порядок зняття арешту з майна передбачено статтею 60 Закону № 606-ХІV, відповідно до норм якої, особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. У разі прийняття судом рішення про зняття арешту з майна арешт з майна знімається за постановою державного виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. Копія постанови про зняття арешту з майна надсилається боржнику та органу (установі), якому була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно боржника. Державний виконавець зобов'язаний зняти арешт з рахунку боржника не пізніше наступного робочого дня з дня надходження від банку документів, які підтверджують, що на кошти, які знаходяться на рахунку, заборонено звертати стягнення згідно із цим Законом. З майна боржника може бути знято арешт за постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, якщо виявлено порушення порядку накладення арешту, встановленого цим Законом. Копія постанови начальника відділу державної виконавчої служби про зняття арешту з майна боржника не пізніше наступного дня після її винесення надсилається сторонам та відповідному органу (установі) для зняття арешту. У разі наявності письмового висновку експерта, суб'єкта оціночної діяльності - суб'єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв'язку із значним ступенем його зносу, пошкодженням або в разі якщо витрати, пов'язані із зверненням на таке майно стягнення, перевищують грошову суму, за яку воно може бути реалізовано, арешт з майна боржника може бути знято за постановою державного виконавця, що затверджується начальником відділу, якому він безпосередньо підпорядкований. Копії постанови державного виконавця про зняття арешту з майна надсилаються не пізніше наступного робочого дня після її винесення сторонам та відповідному органу (установі) для зняття арешту. У всіх інших випадках незавершеного виконавчого провадження арешт з майна чи коштів може бути знятий за рішенням суду.

У даному випадку відповідачем не надано суду жодних доказів існування незавершених виконавчих проваджень щодо позивача, які б обумовлювали необхідність залишення в силі накладеного на нього арешту.

Таким чином та з урахуванням того, що на виконанні у відповідача відсутні виконавчі провадження в межах яких можливе звернення стягнення на майно позивача, у тому числі і шляхом його арешту, для забезпечення реального виконання рішення, яке належить виконувати, суд дійшов висновку, про недоведеність відповідачем правомірності існування накладеного на автомобіль марки «Део Ланос», державний номерний знак НОМЕР_1, який належить позивачу ОСОБА_2, арешту.

При цьому, суд зазначає, що у відповідності до частини 2 статті 8 Кодексу адміністративного судочинства України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

Обов'язковою для застосування в Україні є практика Європейського суду з прав людини, яка статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» визнана джерелом права.

Згідно статті 1 Протоколу № 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (ратифіковано Україною 17.07.1997, набув чинності для України 11.09.1997) кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Крім того, Європейський суд з прав людини зазначив, що втручання в право на мирне володіння майном повинно бути здійснено з дотриманням "справедливого балансу" між вимогами загального інтересу суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи (рішення у справі «Спорронґ та Льоннрот проти Швеції», від 23 вересня 1982 року, Series A no. 52, p. 26, § 69). Вимога досягнення такого балансу відображена в цілому в побудові статті 1 Першого протоколу, включно із другим реченням, яке необхідно розуміти в світлі загального принципу, викладеного в першому реченні. Зокрема, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти шляхом вжиття будь-якого заходу для позбавлення особи її власності.

Аналогічна правова позиція міститься і у рішенні Європейського суду з прав людини по справі «Україна - Тюмень» проти України» (№ 22603/02 §55).

Крім того, як зазначив Конституційний Суд України у рішенні від 24 березня 2005 року № 2-рп/2005 справедливість - одна з основних засад права, є вирішальною у визначенні його як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права. Елементи права, зокрема розмірність, рівність, мораль, об'єднуються якістю, що відповідає ідеології справедливості, ідеї права, яка значною мірою дістала відображення в Конституції України.

За таких обставин та з урахуванням того, що державним виконавцем при поверненні виконавчого документу стягувачеві не вирішено питання про зняття арешту з майна позивача, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_2 є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

При вирішенні даної справи судом були враховані положення частини 3 статті 2, частини 1 статті 11 та частини 2 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України.

Враховуючи наведене, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позову.

Керуючись статтями 122, 158 - 163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов ОСОБА_2 - задовольнити повністю.

Зобов'язати Центральний відділ державної виконавчої служби Чернігівського міського управління юстиції зняти арешт та заборону відчуження з автомобіля марки «Део Ланос», державний номерний знак НОМЕР_1, який належить ОСОБА_2 на праві приватної власності, накладений постановою старшого державного виконавця Деснянського відділу державної виконавчої служби Чернігівського міського управління юстиції від 20.01.2009 № 596/14 у ВП 32285877.

Постанова суду може бути оскаржена до Київського апеляційного адміністративного суду в порядок та строки, передбачені статтями 185, 186, 254 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя В.В. Падій