Справа № 2а-3365/10/0970
Суддя: Нечитайло О.М.
Дата ухвалення: 2015-11-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 листопада 2015 року м. Київ К/800/38837/13

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:
ГоловуючогоНечитайло О.М.
СуддівЛанченко Л.В.
Пилипчук Н.Г.,
розглянувши у попередньому судовому засіданні
касаційну скаргу Івано-Франківської митниці Міндоходів

на постанову Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 21 жовтня 2010 року

та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 02 липня 2013 року

у справі №2а-3365/10/0970 (37484/10/9104)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Тімекс»

до Івано-Франківської митниці Державної митної служби України

про визнання податкових повідомлень нечинними,

ВСТАНОВИВ :

Товариство з обмеженою відповідальністю «Тімекс» (далі - позивач) звернулося до суду з позовом до Івано-Франківської митниці Державної митної служби України (далі - відповідач) про визнання податкових повідомлень нечинними.

Івано-Франківський окружний адміністративний суд постановою від 21 жовтня 2010 року, залишеною без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 02 липня 2013 року, позовні вимоги задовольнив, визнав протиправними та скасував податкові повідомлення форми «Р» від 14 вересня 2010 року № 29 та № 30.

Вважаючи, що рішення судів першої та апеляційної інстанцій прийняті з порушенням норм матеріального та процесуального права, відповідач звернувся до Вищого адміністративного суду України з касаційною скаргою, в якій просить їх скасувати та прийняти нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.

Позивач письмових заперечень на касаційну скаргу відповідача до суду касаційної інстанції не надіслав.

Відповідно до частини 1 статті 220 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі і не може досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні та вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Суди першої та апеляційної інстанцій встановили такі фактичні обставини справи.

Працівники митного органу провели камеральну перевірку позивача з питань дотримання вимог митного законодавства України під час здійснення митного оформлення товарів за кодами згідно з УКТЗЕД , за період з 22 липня 2007 року по 22 липня 2010 року, про що склали акт від 05 червня 2010 року №К/0003/10/206000000/, яким встановили, що при заповненні графи 33 ВМД позивачем було допущено методологічну помилку, яка привела до заниження податкових зобов'язань за ввізним митом у розмірі 26 102,15 грн. та податку на додану вартість у розмірі 5 220,40 грн.

За результатами проведеної перевірки, відповідач прийняв податкові повідомлення форми «Р» від 14 вересня 2010 року №29, яким визначив суму податкового зобов'язання з ввізного мита у розмірі 5 481,42 грн., з яких 5 220,40 грн. за основним платежем та 261,02 грн. штрафних (фінансових) санкцій та №30, яким визначив суму податкового зобов'язання з податку на додану вартість у розмірі 27 470,26 грн., з яких 26 102,15 грн. за основним платежем та 1 305,11 грн. штрафних (фінансових) санкцій.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, розглянувши та обговоривши доводи, наведені у касаційній скарзі, перевіривши матеріали справи, колегія суддів Вищого адміністративного суду України дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Як вбачається з матеріалів справи, протягом 2007 - 2010 років позивачем ввезено на митну територію України товари, вказані у вантажно-митних деклараціях.

Податковий орган вважає, що позивач декларуючи ввезений на митну територію України товар за період з 22 липня 2007 року по 22 липня 2010 року помилково застосував коди УКТЗЕТ, за якими вставка ввізного мита становить 0, що призвело до заниження податкових зобов'язань з ввізного мита та податку на додану вартість.

Задовольняючи позовні вимоги, суди попередніх інстанцій виходили з того, що митні органи, після здійснення процедури митного оформлення товарів та випуску їх у вільний обіг, позбавлені можливості визначати код товарної номенклатури таких товарів і як наслідок, приймати податкові повідомлення про визначення ввізного мита та податкових зобов'язань.

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України погоджується з такими висновками судів попередніх інстанцій з огляду на наступне.

Визначення засад організації та здійснення митної справи в Україні, регулювання економічних, організаційних, правових, кадрових та соціальних аспектів діяльності митної служби України передбачені Митним кодексом України, у редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин.

Пунктом 19 статті 1 Митного кодексу України, визначено, що митними процедурами є операції, пов'язані із здійсненням митного контролю за переміщенням товарів і транспортних засобів через митний кордон України, митного оформлення цих товарів і транспортних засобів, а також із справлянням передбачених законом податків і зборів.

За змістом пункту 35 статті 1 Митного кодексу України, пропуск товарів і транспортних засобів через митний кордон України - це дозвіл митного органу на переміщення товарів і транспортних засобів через митний кордон України з урахуванням заявленої мети такого переміщення після проведення митних процедур.

Згідно з частиною 5 статті 43 Митного кодексу України, у разі ввезення на митну територію України, після здійснення у повному обсязі митного оформлення товарів і транспортних засобів, що переміщуються через митний кордон України, митний контроль закінчується.

Відповідно до статті 69 Митного кодексу України, незалежно від закінчення операцій митного контролю, оформлення та пропуску товарів і транспортних засобів митний контроль за ними може здійснюватися, якщо є достатні підстави вважати, що мають місце порушення законодавства України чи міжнародного договору України, укладеного в установленому законом порядку, контроль за виконанням яких покладено законом на митні органи. Такий контроль здійснюється на підставі письмового розпорядження керівника митного органу або особи, яка його заміщує.

Аналіз наведених норм свідчить про можливість митного контролю після завершення митного оформлення за умови обґрунтованої підозри, що під час пропуску товарів і транспортних засобів через митний кордон України було допущено порушення законодавства України. Таких обставин у цій справі не встановлено і в судових рішеннях не наведено.

Таким чином, якщо митні органи, приймаючи ВМД, віднесли товар до певного коду товарної номенклатури та пропустили його на митну територію України (після сплати імпортером передбачених законом податків і зборів), в подальшому вони не мали правових підстав для прийняття податкових повідомлень про донарахування податкових зобов'язань у зв'язку з виявленням помилки у класифікації товару, зокрема з посиланням на результати камеральної перевірки та на положення підпункту «в» підпункту 4.2.2 пункту 4.2 статті 4 Закону України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами».

Відповідно до приписів статті 312 Митного кодексу України, ведення УКТЗЕД здійснює спеціально уповноважений центральний орган виконавчої влади в галузі митної справи в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Митні органи класифікують товари, тобто відносять товари до класифікаційних групувань, зазначених в УКТЗЕД. Рішення митних органів щодо класифікації товарів для митних цілей є обов'язковими для підприємств і громадян (ст.313 Митного кодексу України).

Відтак, оскільки податковий орган, приймаючи вантажні митні декларації та пропускаючи товар на митну територію України, погоджувався з кодом товарної номенклатури, зазначеної позивачем, він не мав правових підстав для прийняття податкових повідомлень-рішень про нарахування податкових зобов'язань у зв'язку з помилковим визначенням коду товарної номенклатури.

З огляду на викладене, колегія суддів Вищого адміністративного суду України погоджується з висновками судів попередніх інстанцій стосовно наявності підстав для скасування спірних податкових повідомлень, а відтак задоволення позовних вимог.

Мотивація та докази, наведені у касаційній скарзі, не дають адміністративному суду касаційної інстанції підстав для постановлення висновків, які б спростовували правову позицію судів попередніх інстанцій.

Отже, колегія суддів вважає, що в межах касаційної скарги порушень судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права при вирішенні цієї справи не допущено. Правова оцінка обставин у справі дана правильно, а тому касаційну скаргу слід відхилити, а оскаржувані судові рішення - залишити без змін.

На підставі викладеного, керуючись статтями 210-231 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

УХВАЛИВ:

1. Касаційну скаргу Івано-Франківської митниці Міндоходів залишити без задоволення.

2. Постанову Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 21 жовтня 2010 року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 02 липня 2013 року у справі №2а-3365/10/0970 (37484/10/9104) залишити без змін.

3. Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі, та може бути переглянута з підстав, встановлених статтею 237 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя:Нечитайло О.М.
Судді:Ланченко Л.В.
Пилипчук Н.Г.