Справа № 826/13344/15
Суддя: Лічевецький І.О.
Дата ухвалення: 2015-12-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 грудня 2015 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд в складі: головуючого - судді Лічевецького І.О., суддів - Грищенко Т.М., Мацедонської В.Е., при секретарі - Війтович Т.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні за апеляційною скаргою Кабінету Міністрів України на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 02 листопада 2015 року адміністративну справу за позовом головного спеціаліста з інформаційних технологій ОСОБА_2 до Кабінету Міністрів України про визнання бездіяльності протиправною,

ВСТАНОВИВ

ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом про визнання протиправною бездіяльності Кабінету Міністрів України щодо виконання підпункту 2 пункту 13 Розділу II Закону України «Про забезпечення права на справедливий суд» в частині необхідності приведення постанови Кабінету Міністрів України № 268 від 09.03.2006 р. «Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників апарату органів виконавчої влади, органів прокуратури, судів та інших органів» у відповідність до Закону України «Про судоустрій і статус суддів» (в редакції Закону України «Про забезпечення права на справедливий суд»). Позивач просив також зобов'язати відповідача в розумний строк, що не перевищує двох місяців, з дня набрання постановою законної сили привести свої нормативні акти, зокрема, додаток № 47 до постанови Кабінету Міністрів України від 09 березня 2006 року № 268 «Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників апарату органів виконавчої влади, органів прокуратури, судів та інших органів» , у відповідність із підпунктом 2 пункту 13 розділу II Закону України «Про забезпечення права на справедливий суд», частиною 1 ст. 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» (у редакції від 29.03.2015 р.).

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 02 листопада 2015 року адміністративний позов задоволено частково. Визнано бездіяльність Кабінету Міністрів України по виконанню пп. 2. п. 13 розділу II Закону України «Про забезпечення права на справедливий суд» у строк встановлений законом, в частині приведення у відповідність до передбаченого Закону України «Про судоустрій і статус суддів» (в редакції Закону України «Про забезпечення права на справедливий суд») постанови Кабінету Міністрів України №268 від 09.03.2006 «Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників апарату органів виконавчої влади, органів прокуратури, судів та інших органів» протиправною. В іншій частині позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі відповідач, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просить скасувати вказане судове рішення та прийняти нове, яким у задоволенні позову відмовити повністю.

Перевіривши повноту встановлення окружним адміністративним судом фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, Київський апеляційний адміністративний суд дійшов наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_2 з 01.09.2010 року працює в Бершадському районному суді Вінницької області на посаді головного спеціаліста з інформаційних технологій та має 11 ранг 5 категорії державного службовця.

Посадовий оклад позивача складає 1 218 грн.

Згідно частини 5 статті 149 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», у редакції Закону України № 2453-VI від 07 липня 2010 р., правовий статус працівників апарату суду визначається Законом України «Про державну службу». Умови оплати праці, матеріально-побутового, медичного, санаторно-курортного і транспортного забезпечення працівників апарату суду визначаються на засадах, що встановлені для відповідної категорії працівників апаратів центральних та місцевих органів виконавчої влади.

Частиною другою статті 8 Закону України «Про оплату праці» 24 березня 1995 року № 108/95-ВР передбачено, що умови розміру оплати праці працівників установ та організацій, що фінансуються з бюджету, визначаються Кабінетом Міністрів України, крім випадків, передбачених частиною третьою цієї статті, та частиною першою статті 10 цього Закону.

Відповідно до ст. 13 Закону України «Про оплату праці» оплата праці працівників установ і організацій, що фінансуються з бюджету, здійснюється на підставі актів Кабінету Міністрів України в межах бюджетних асигнувань. Обсяги витрат на оплату праці працівників установ і організацій, що фінансуються з бюджету, затверджуються одночасно з бюджетом.

В силу вимог ст. 33 Закону України «Про державну службу» 16 грудня 1993 р. № 3723-XII умови оплати праці державних службовців, розміри їх посадових окладів, надбавок, доплат і матеріальної допомоги визначаються Кабінетом Міністрів України.

09 березня 2006 р. Кабінетом Міністрів України прийнято постанову № 268 «Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників апарату органів виконавчої влади, органів прокуратури, судів та інших органів» (надалі за текстом - «Постанова»).

Додатком № 47 до цієї Постанови затверджено схему посадових окладів керівних працівників і спеціалістів апарату місцевих загальних судів.

За змістом названого Додатку місячний посадовий оклад головного спеціаліста, консультанта районного суду становив 578 грн.

29 березня 2015 р. набув чинності Закон України «Про забезпечення права на справедливий суд» від 12 лютого 2015 року № 192-VII, яким Закон України «Про судоустрій і статус суддів» викладено у новій редакції.

У цій редакції частиною 1 статті 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» передбачено, що розмір заробітної плати працівників апаратів судів, Державної судової адміністрації України, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України, Національної школи суддів України, їхнє побутове забезпечення і рівень соціального захисту визначаються законом і не можуть бути меншими, ніж у відповідних категорій державних службовців органів законодавчої та виконавчої влади.

При цьому розмір посадового окладу працівника апарату суду, посада якого віднесена до шостої категорії посад державних службовців, установлюється в розмірі 30 відсотків посадового окладу судді місцевого суду. Посадові оклади працівників апарату суду, посади яких віднесені до кожної наступної категорії посад державних службовців, установлюються з коефіцієнтом 1,3 пропорційно посадовим окладам працівників апарату суду, посади яких віднесені до попередньої категорії посад державних службовців.

Підпунктом 2 пункту 13 Розділу ІІ Прикінцеві та перехідні положення Закону України «Про забезпечення права на справедливий суд» Кабінет Міністрів України зобов'язано у тримісячний строк з дня набрання чинності цим Законом: привести свої нормативно-правові акти у відповідність із цим Законом; забезпечити в межах своїх повноважень перегляд та скасування нормативно-правових актів, що суперечать цьому Закону; забезпечити приведення міністерствами та іншими центральними органами виконавчої влади своїх нормативно-правових актів у відповідність із цим Законом.

Пунктом 14 частини 1 статті 92 Конституції України передбачено, що виключно законами України визначаються судоустрій, судочинство, статус суддів, засади судової експертизи, організація і діяльність прокуратури, органів дізнання і слідства, нотаріату, органів і установ виконання покарань; основи організації та діяльності адвокатури.

Статтею 113 Конституції України визначено, що Кабінет Міністрів України є вищим органом у системі органів виконавчої влади. Кабінет Міністрів України відповідальний перед Президентом України і Верховною Радою України, підконтрольний і підзвітний Верховній Раді України у межах, передбачених цією Конституцією. Кабінет Міністрів України у своїй діяльності керується цією Конституцією та законами України, а також указами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України.

Згідно частини 2 статті 3 Закону України «Про Кабінет Міністрів України» від 27 лютого 2014 р. № 794-VII Кабінет Міністрів України здійснює виконавчу владу на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За змістом частини 1 статті 19 Закону України «Про Кабінет Міністрів України» діяльність Кабінету Міністрів України спрямовується на забезпечення інтересів Українського народу шляхом виконання Конституції та законів України, актів Президента України, а також Програми діяльності Кабінету Міністрів України, схваленої Верховною Радою України, вирішення питань державного управління у сфері економіки та фінансів, соціальної політики, праці та зайнятості, охорони здоров'я, освіти, науки, культури, спорту, туризму, охорони навколишнього природного середовища, екологічної безпеки, природокористування, правової політики, законності, забезпечення прав і свобод людини та громадянина, запобігання і протидії корупції, розв'язання інших завдань внутрішньої і зовнішньої політики, цивільного захисту, національної безпеки та обороноздатності.

Відповідно до частини 1 статті 41 Закону України «Про Кабінет Міністрів України» Кабінет Міністрів України спрямовує свою діяльність на виконання Конституції та законів України, актів Президента України, постанов Верховної Ради України, прийнятих відповідно до Конституції та законів України, Програми діяльності Кабінету Міністрів України, схваленої Верховною Радою України.

Наведене дає підстави для висновку, що не пізніше 30 червня 2015 р. Кабінет Міністрів України зобов'язаний був привести свої нормативно-правові акти у відповідність із Законом України «Про забезпечення права на справедливий суд».

Приймаючи до уваги, що відповідні зміни до постанови Кабінету Міністрів України від 09 березня 2006 р. № 268 «Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників апарату органів виконавчої влади, органів прокуратури, судів та інших органів» були внесені лише 02 вересня 2015 р., постановою № 644 «Про внесення змін до деяких актів Кабінету Міністрів України», тобто більш ніж через п'ять місяців після набрання чинності Законом України «Про забезпечення права на справедливий суд», слід погодитись з висновком суду попередньої інстанції про те, що відповідачем була допущена протиправна бездіяльність.

Відповідно ж до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Посилання Кабінету Міністрів України на те, що процедура підготовки відповідного проекту акту була своєчасно розпочата Кабінетом Міністрів України, проте не була завершена у визначений строк у зв'язку з необхідністю його доопрацювання та погодження відповідно до вимог ст. 50 Закону України «Про Кабінет Міністрів України» та Регламенту Кабінету Міністрів України, обґрунтовано не взято судом до уваги.

Відповідно до частини 1 статті 49 Закону України «Про Кабінет Міністрів України» Кабінет Міністрів України на основі та на виконання Конституції і законів України, актів Президента України, постанов Верховної Ради України, прийнятих відповідно до Конституції та законів України, видає обов'язкові для виконання акти - постанови і розпорядження.

Наведеною вище нормою Закону України «Про забезпечення права на справедливий суд» відповідача зобов'язано було привести свої нормативно-правові акти у відповідність із цим Законом, а не розпочати процедуру підготовки проекту постанови.

Очевидно необґрунтованим є твердження відповідача про те, що порядок та розмір виплат встановлюється виходячи із наявних фінансових ресурсів Державного бюджету України.

Оскільки здійснення виплат позивачеві не є предметом спору цій справі, наведене виходить за межі заявлених позовних вимог.

Доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду попередньої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що місцевим адміністративним судом при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права, а посилання скаржника на постанову Житомирського окружного адміністративного суду від 17.09.2015 р. у справі № 806/2765/15 та постанови Окружного адміністративного суду у справах № 826/13914/15, № 826/13867/15, є помилковим.

Відповідно до частини 1 статті 72 КАС України обставини, встановлені судовим рішенням в адміністративній, цивільній або господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Тобто, учасники адміністративного процесу не зобов'язані повторно доказувати ті обставини, які були встановлені чинним судовим рішенням в іншій адміністративній, цивільній або господарській справі, якщо в цій справі брали участь особи, щодо яких відповідні обставини встановлені.

Водночас передбачене частиною першої статті 72 КАС України звільнення від доказування не має абсолютного характеру і не може сприйматися судом як неможливість спростування під час судового розгляду обставин, які зазначені в іншому судовому рішенні.

За змістом частини 4 статті 72 КАС України обов'язковими для адміністративного суду є лише вирок суду у кримінальному провадженні або постанова суду у справі про адміністративний проступок, які набрали законної сили.

За правилами ст. 200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 160, 198, 200, 205 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

УХВАЛИВ

Апеляційну скаргу Кабінету Міністрів України залишити без задоволення, а постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 02 листопада 2015 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подачі в 20-ти денний строк з дня складення ухвали в повному обсязі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України, з подачею документу про сплату судового збору, а також копій касаційної скарги відповідно до кількості осіб, які беруть участь у справі, та копій оскаржуваних рішень судів першої та апеляційної інстанцій.

Головуючий суддя І.О.Лічевецький

суддя Т.М.Грищенко

суддя В.Е.Мацедонська

Ухвала складена в повному обсязі 11 грудня 2015 р.

.

Головуючий суддя Лічевецький І.О.

Судді: Мацедонська В.Е.

Грищенко Т.М.