Справа № П/811/801/15
Суддя: О.В. Кравчук
Дата ухвалення: 2015-12-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Україна КІРОВОГРАДСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД -------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 грудня 2015 року Справа № П/811/801/15

Кіровоградський окружний адміністративний суд у складі головуючої судді Кравчук О.В., розглянув у письмовому провадженні адміністративну справу

за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1

до: Долинської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Кіровоградській області; Головного управління ДФС у Кіровоградській області

про визнання протиправними та скасування рішень.

До Кіровоградського окружного адміністративного суду звернувся ФОП ОСОБА_1 з адміністративним позовом до Долинської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Кіровоградській області (відповідач 1), Головного управління ДФС у Кіровоградській області (відповідач 2), у якому просить визнати протиправними та скасувати:

- податкове повідомлення-рішення від 08 серпня 2014 року №0 про збільшення грошового зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб, який сплачується за результатами річного декларування в сумі 37633,82 грн. (основного платежу - 29614,22 грн., штрафної (фінансової) санкції в сумі 8019,60 грн.);

- податкове повідомлення-рішення від 21 листопада 2014 року № на загальну суму 2688,93 грн. (основного платежу 2151,14 грн., штрафної санкції 537,79 грн.);

- рішення від 08 серпня 2014 року № про застосування штрафних санкцій в сумі 3689,07 грн.;

- рішення від 21 листопада 2014 року № про застосування штрафної санкції в сумі 4319,58 грн.;

- вимогу про сплату недоїмки зі сплати єдиного внеску, штрафів та пені від 21 листопада 2014 року №Ф- в сумі 81901,72 грн.

- рішення Головного управління державної фіскальної служби у Кіровоградській області про результати розгляду первинної скарги від 18 вересня 2014 року №29/10/11-28-10-01-09;

- рішення Головного управління державної фіскальної служби у Кіровоградській області про результати розгляду первинної скарги від 18 вересня 2014 року №28/10/11-29-10-01-08.

Позовні вимоги ґрунтуються на тому, що за результатами документальної позапланової виїзної перевірки фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, податковим органом протиправно встановлено порушення позивачем приписів Податкового кодексу України та Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування".

Так, зокрема, позивач наголошує, що висновки відповідачів про реалізацію ним товару, якого фактично не було в наявності, а відтак - про завищення витрат, є необґрунтованими та зроблені без урахування усіх документів та обставин, що мають значення для справи.

Відповідач 1 позовних вимог не визнав та подав до суду заперечення на позовну заяву, мотивовані тим, що за результатами перевірки ФОП ОСОБА_1 податковий орган виявив факт реалізації позивачем товару без його фактичного придбання та оприбуткування, що є неможливим у часі та просторі, а відтак - завищення позивачем витрат на загальну суму 115208,55.

Встановлене вище, наголосив відповідач 1, потягло за собою правомірне донарахування позивачеві податкового зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб та єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, а також відповідних штрафних санкцій.

Відповідач 2 своїм правом на надання письмових заперечень проти позову не скористався та своєї позиції щодо заявлених позовних вимог не висловив.

З огляду на неприбуття у судове засідання представників сторін та подання представником позивача заяви про розгляд справи без його участі (а.с.142), на підставі частини шостої статті 128 Кодексу адміністративного судочинства України, суд розглянув справу у порядку письмового провадження.

Розглянувши у письмовому провадженні подані представниками сторін документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно і неупереджено оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 зареєстрований як фізична особа-підприємець та з того часу перебуває на обліку у податковому органі як платник податків (а.с.10-14).

З 25 червня по 17 липня 2014 року Долинською об'єднаною державною податковою інспекцією Головного управління Міндоходів у Кіровоградській області проведена документальна планова виїзна перевірка дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства суб'єкта підприємницької діяльності фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 за період з 01 січня 2012 року по 31 грудня 2013 року.

За результатами перевірки податковим органом було складено Акт документальної планової виїзної перевірки 24.07.14 № 284/11-06-1703-, згідно якого контролюючий орган дійшов висновку про порушення позивачем: пунктів 177.2 статті 177, 174.4 статті 174 та пунктів 138.4, 138.6, 138.8 статті 138 Податкового кодексу України, в результаті чого занижено суму чистого доходу за 2012 рік, що призвело до несплати податку з доходів фізичних осіб від підприємницької діяльності за результатами діяльності 2012 року в сумі 32078,41 грн, а також вимог підпункту 2.1.7 пункту 1.7 статті 7, пункту 8.9. статті 9 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування», що виразилося у неправильному визначенні суми єдиного соціального внеску за 2012 рік на суму 73781,30 грн та завищення суми ЄСВ у 2013 році на 6089,04 грн (а.с. 23).

Як наслідок, відповідачем 1 винесені:

- податкове повідомлення-рішення від 08 серпня 2014 року №0, яким позивачеві збільшено грошове зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб, який сплачується за результатами річного декларування в сумі 37633,82 грн. (основного платежу - 29614,22 грн., штрафної (фінансової) санкції в сумі 8019,60 грн.);

- рішення від 08 серпня 2014 року № про застосування штрафних санкцій за донарахування територіальним органом доходів і зборів своєчасно не нарахованого єдиного внеску в сумі 3689,07 грн. (а.с. 34,37).

Разом з тим, за наслідками оскарження позивачем вказаного податкового повідомлення-рішення в адміністративному порядку, відповідно до рішень Головного управління державної фіскальної служби у Кіровоградській області про результати розгляду первинної скарги від 18 вересня 2014 року №29/10/11-28-10-01-09 та №28/10/11-29-10-01-08, відповідачем 1 додатково винесені:

- податкове повідомлення-рішення від 21 листопада 2014 року №, яким позивачеві донараховані податкове зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб на загальну суму 2688,93 грн. (основного платежу - 2151,14 грн., штрафної санкції - 537,79 грн.);

- рішення від 21 листопада 2014 року № про застосування штрафних санкцій за донарахування територіальним органом доходів і зборів своєчасно не нарахованого єдиного внеску в сумі 4319,58 грн.

- вимога про сплату недоїмки зі сплати єдиного внеску, штрафів та пені від 21 листопада 2014 року №Ф- в сумі 81901,72 грн (а.с. 35,36,38).

Як вбачається з матеріалів справи, спірні рішення ґрунтуються на висновках податкового органу про те, що у 2012 році позивач занизив суму чистого доходу за 2012 рік на 213856,07 грн, що, в свою чергу, призвело до несплати податку з доходів фізичних осіб за 2012 рік на суму 32078,41 грн.

Водночас, з огляду на завищення позивачем суми чистого доходу на 16427,95 грн у 2013 році, у спірних рішеннях взято до уваги цей факт та податок з доходів фізичних осіб (основне зобов'язання) визначено з відрахуванням із суми заниженого чистого доходу у 2012 році (213856,07 грн) суми завищеного чистого доходу у 2013 році (16427,95 грн) (а.с. 20,31).

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з такого.

Згідно з пунктом 44.1 статті 44 Податкового кодексу України (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством. Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Статтею 138 Податкового кодексу України визначений склад витрат та порядок їх визначення.

Відповідно до пункту 138.1 статті 138 Податкового кодексу України витрати, що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування, складаються із: витрат операційної діяльності, які визначаються згідно з пунктами 138.4, 138.6 - 138.9, підпунктами 138.10.2 - 138.10.4 пункту 138.10, пунктом 138.11 цієї статті; інших витрат, визначених згідно з пунктом 138.5, підпунктами 138.10.5, 138.10.6 пункту 138.10, пунктами 138.11, 138.12 цієї статті, пунктом 140.1 статті 140 і статтею 141 цього Кодексу; крім витрат, визначених у пунктах 138.3 цієї статті та у статті 139 цього Кодексу.

Згідно з пунктом 138.4 статті 138 Податкового кодексу України витрати, що формують собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг, крім нерозподільних постійних загальновиробничих витрат, які включаються до складу собівартості реалізованої продукції в періоді їх виникнення, визнаються витратами того звітного періоду, в якому визнано доходи від реалізації таких товарів, виконаних робіт, наданих послуг.

Відповідно до підпункту 139.1.9 пункту 139.1 статті 139 Податкового кодексу України не включаються до складу витрат: витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

Згідно з пунктом 177.2 статті 177 Податкового кодексу України об'єктом оподаткування є чистий оподатковуваний дохід, тобто різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та негрошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов'язаними з господарською діяльністю такої фізичної особи - підприємця.

Відповідно до пункту 177.4 статті 177 Податкового кодексу України до переліку витрат, безпосередньо пов'язаних з отриманням доходів, належать документально підтверджені витрати, що включаються до витрат операційної діяльності згідно з розділом III цього Кодексу.

За змістом наведених норм платник податків зобов'язаний формувати склад витрат лише на підставі відповідних розрахункових, платіжних та іншими первинних документів, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

Згідно з частиною другою статті 3 Закону України від 16 липня 1999 № 996-XIV "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку.

Відповідно до частини першої статті 9 цього Закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Таким чином, відображення господарської операції у податковому обліку повинно здійснюватись відповідно до її реального економічного змісту на підставі первинних документів бухгалтерського обліку.

Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції (частина друга статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні").

Указане закріплено також у Положенні про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 № 88 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 05.06.1995 за № 168/704, згідно з пунктом 2.4 якого первинні документи повинні мати такі обов'язкові реквізити: найменування підприємства, установи, від імені яких складений документ, назва документа (форми), дата і місце складання, зміст та обсяг господарської операції, одиниця виміру господарської операції (у натуральному та/або вартісному виразі), посади і прізвища осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення, особистий чи електронний підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

З наведених законодавчих положень вбачається, що обов'язковою умовою для формування витрат при визначенні об'єкту оподаткування є реальне здійснення операцій з придбання товарів (робіт, послуг) з метою їх використання в оподатковуваних операціях, а також оформлення зазначених операцій необхідними документами первинного обліку, що містять достовірні відомості про обсяг та зміст господарської операції.

З огляду на викладене, суд вважає за необхідне надати правову оцінку твердженням податкового органу про заниження ФОП ОСОБА_1 чистого доходу за 2012 рік на суму 213856,07 грн.

Так, згідно з поданою позивачем декларацією № за 2012 рік, витрати позивача у відповідному звітному періоді складали 2428067,00 грн (а.с. 61-63).

Проте, податковий орган вважає, що ФОП ОСОБА_1 безпідставно сформував витрати на суму 213856,07 грн за взаємовідносинами з ФГ „Регіон Агро" та СФГ „Мамине Озеро".

З аналізу наданих до перевірки документів відповідач 1 встановив, що ФОП ОСОБА_1 неправомірно відніс до складу витрат вартість товарно-матеріальних цінностей, які станом на дату їх подальшої реалізації позивачем ще не були придбані.

Зокрема, згідно наданих до перевірки податкових накладних від 16 січня 2012 року та 20 січня 2012 року позивач реалізував в цілому 16 тонн нітроамофоски ФГ „Регіон Агро", у той час як фактично таке добриво було придбане позивачем у ПП „Партнер Україна" 25 січня 2012 року (а.с. 18 на звороті).

Так само, фактично маючи у залишку лише 5 тонн сульфату амонію, позивач ніби-то реалізував 25 тонн такого добрива СФГ „Мамине Озеро" 05 квітня 2012 року (а.с. 24-27).

Так, стверджуючи про те, що ФОП ОСОБА_1 фактично реалізував добрива, яких не було в наявності, відповідач 1 керувався відомостями складського обліку запасів позивача (а.с. 112-121).

Однак, позивач пояснив, що сульфат амонію в кількості 20 тонн та 16 тонн нітроамофоски зберігалися у складських приміщеннях ФОП ОСОБА_2 відповідно до договору зберігання від 15 грудня 2011 року (а.с. 149-150, 151, 153, 157) та не обліковувалися позивачем на власному складі.

Саме це добриво було реалізоване 16 січня 2012 року та 20 січня 2012 року ФГ „Регіон Агро" та 05 квітня 2012 року - СФГ „Мамине Озеро" (а.с. 146-148).

Викладене посвідчується також наявними у матеріалах справи заявами на повернення предмету зберігання та товарно-транспортними накладними (а.с. 104-111, 155-157), а також відповідними накладними на видачу предмету зберігання (а.с. 152,154,156).

Оцінюючи наведені докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що ФОП ОСОБА_1 належними та допустимими доказами довів факт реалізації добрив контрагентам та, відповідно, правомірність формування витрат за такими операціями, а висновки відповідача 1 про реалізацію позивачем фактично неіснуючих товарно-матеріальних цінностей та про заниження у такий спосіб чистого оподаткованого доходу є передчасними.

За таких умов суд вважає, що позивачеві було протиправно донараховано податкові зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб податковими повідомленнями-рішеннями від 08 серпня 2014 року №0 та від 21 листопада 2014 року № за основним зобов'язанням та штрафними санкціями. Відтак, позовні вимоги щодо визнання протиправними та скасування таких рішень є обґрунтованими та мають бути задоволені.

Що стосується визнання протиправними та скасування рішень від 08 серпня 2014 року № та від 21 листопада 2014 року № про застосування штрафних санкцій за донарахування територіальним органом доходів і зборів своєчасно не нарахованого єдиного внеску, а також вимоги про сплату недоїмки зі сплати єдиного внеску, штрафів та пені від 21 листопада 2014 року №Ф-, суд зазначає наступне.

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 4 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування" № 2464-VI платниками єдиного внеску є фізичні особи - підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування.

Нарахування єдиного внеску здійснюється в межах максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом (частина третя статті 7 цього Закону).

Згідно з пунктом 1 частини другої статті 6 зазначеного Закону платник єдиного внеску зобов'язаний своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок.

Частиною одинадцятою статті 8 Закону № 2464-VI єдиний внесок для платників, зазначених у пунктах 4 та 5 частини першої статті 4 цього Закону, встановлюється у розмірі 34,7 відсотка визначеної пунктами 2 та 3 частини першої статті 7 цього Закону бази нарахування єдиного внеску.

Як вбачається з акту перевірки, твердження відповідача 1 про заниження позивачем чистого оподаткованого доходу спричинило також висновки про заниження ФОП ОСОБА_3 єдиного соціального внеску.

Оскільки судом визнано протиправними дії відповідача 1 щодо збільшення ФОП ОСОБА_1 чистого оподаткованого доходу, які є базою для нарахування єдиного соціального внеску, вимога про сплату боргу (недоїмки) та рішення про застосування штрафних санкцій підлягають скасуванню.

Щодо позовних вимог про визнання протиправними та скасування рішень Головного управління державної фіскальної служби у Кіровоградській області про результати розгляду первинної скарги від 18 вересня 2014 року №29/10/11-28-10-01-09 та №28/10/11-29-10-01-08 суд зазначає таке.

Абзацом 3 пункту 56.18 статті 56 Податкового кодексу України визначено, що процедура адміністративного оскарження вважається досудовим порядком вирішення спору.

Оскаржені позивачем рішення Головного управління ДФС у Кіровоградській області від від 18 вересня 2014 року №29/10/11-28-10-01-09 та №28/10/11-29-10-01-08 про результати розгляду первинної скарги прийняті за результатами вирішення податкового спору в доюрисдикційній процедурі.

Відповідно до частин першої та другої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ. До адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Пунктом 8 частини першої статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України, встановлено, що позивач - особа, на захист прав, свобод та інтересів якої подано адміністративний позов до адміністративного суду, а також суб'єкт владних повноважень, на виконання повноважень якого подана позовна заява до адміністративного суду.

Частиною першою статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України, встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Таким чином до адміністративного суду вправі звернутися кожна особа, яка вважає, що її право чи охоронюваний законом інтерес порушено чи оспорюється, водночас відповідно до зазначених норм право особи на звернення до адміністративного суду обумовлено суб'єктивним уявленням особи про те, що її право чи законний інтерес потребує захисту, однак обов'язковою умовою здійснення такого захисту судом є наявність відповідного порушення права або законного інтересу на момент звернення до суду.

При цьому неодмінною ознакою порушення права особи є зміна стану її суб'єктивних прав та обов'язків, тобто припинення чи неможливість реалізації її права та/або виникнення додаткового обов'язку.

Отже, рішення суб'єкта владних повноважень є такими, що порушують права і свободи особи в тому разі, якщо, по-перше, такі рішення прийняті владним суб'єктом поза межами визначеної законом компетенції, а по-друге, оспорюванні рішення є юридично значимими, тобто такими, що мають безпосередній вплив на суб'єктивні права та обов'язки особи шляхом позбавлення можливості реалізувати належне цій особі право або шляхом покладення на цю особу будь-якого обов'язку.

Натомість Головного управління ДФС у Кіровоградській області від 18 вересня 2014 року №29/10/11-28-10-01-09 та №28/10/11-29-10-01-08 про результати розгляду первинної скарги прийняті за результатами вирішення податкового спору в доюрисдикційній процедурі та не є актами реалізації контролюючим органом повноважень у сфері управлінської діяльності.

Суд наголошує, що рішення ГУ ДФС у Кіровоградській області про результати розгляду первинної скарги не є юридично значимими для позивача, оскільки не мають безпосереднього впливу на суб'єктивні права та обов'язки позивача шляхом позбавлення його можливості реалізувати належне йому право або шляхом покладення на нього особу будь-якого обов'язку, отже - самі по собі не породжують для позивача настання будь-яких юридичних наслідків та не впливають на його права та обов'язки. Відтак, не виникає і передумови для здійснення захисту права або законного інтересу позивача, шляхом визнання протиправним та скасування зазначених рішень.

Крім того, суд вважає за необхідне наголосити, що порушене право позивача у даному випадку захищається шляхом визнання протиправними та скасування рішень податкового органу, якими ФОП ОСОБА_1 безпосередньо визначено податкові зобовєячзання з податку на доходи фізичних осіб та суми недоїмки зі сплати єдиного внеску та штрафних санкцій за несплату такого внеску.

За таких умов суд вважає, що позовні вимоги ФОП ОСОБА_1 щодо визнання протиправними та скасування рішень Головного управління ДФС у Кіровоградській області від 18 вересня 2014 року №29/10/11-28-10-01-09 та №28/10/11-29-10-01-08 про результати розгляду первинної скарги не підлягають задоволенню.

На підставі частин першої, третьої статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України здійснені позивачем судові витрати щодо сплаченого при поданні адміністративного позову судового збору присуджуються ФОП ОСОБА_1 відповідно до задоволених вимог (260,48 грн) за рахунок бюджетних асигнувань відповідача 1.

Керуючись статтями 2, 17, 71, 86, 94, 158-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 08 серпня 2014 року №0, яким ФОП ОСОБА_1 збільшено грошове зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб, що сплачується за результатами річного декларування в сумі 37633,82 грн. (основного платежу - 29614,22 грн., штрафної (фінансової) санкції в сумі 8019,60 грн.).

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 21 листопада 2014 року №, яким ФОП ОСОБА_1 донараховане податкове зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб на загальну суму 2688,93 грн. (основного платежу - 2151,14 грн., штрафної санкції - 537,79 грн.).

Визнати протиправним та скасувати рішення від 08 серпня 2014 року № про застосування штрафних санкцій за донарахування територіальним органом доходів і зборів своєчасно не нарахованого єдиного внеску в сумі 3689,07 грн.

Визнати протиправним та скасувати рішення від 21 листопада 2014 року № про застосування штрафних санкцій за донарахування територіальним органом доходів і зборів своєчасно не нарахованого єдиного внеску в сумі 4319,58 грн.

Визнати протиправною та скасувати вимогу про сплату недоїмки зі сплати єдиного внеску, штрафів та пені від 21 листопада 2014 року №Ф- в сумі 81901,72 грн.

У задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовити.

Присудити фізичній особі-підприємцю ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 260,48 грн (двісті шістдесят гривень, сорок вісім копійок) за рахунок бюджетних асигнувань Долинської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Кіровоградській області.

Постанова суду набирає законної сили у порядку, встановленому статтею 254 Кодексу адміністративного судочинства України.

Постанова суду може бути оскаржена до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги через Кіровоградський окружний адміністративний суд в десятиденний строк з дня отримання копії цієї постанови. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Суддя Кіровоградського окружного

адміністративного суду О.В. Кравчук