Справа № 805/4229/15-а
Суддя: Казначеєв Едуард Геннадійович
Дата ухвалення: 2015-12-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Головуючий у 1 інстанції - Христофоров А.Б.
Суддя-доповідач - Казначеєв Е.Г.
ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 грудня 2015 року справа №805/4229/15-а

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Донецький апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Казначеєва Е.Г., суддів: Васильєвої І.А., Жаботинської С.В., секретаря судового засідання Корадо А.А., за участю представника позивача за довіреністю Романченко Л.І., розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Укрпідшипник» на постанову Донецького окружного адміністративного суду від 23 жовтня 2015 року у справі № 805/4229/15-а (головуючий І інстанції Христофоров А.Б.) за позовом Артемівської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Донецькій області до Приватного акціонерного товариства «Укрпідшипник» про стягнення заборгованості,-

ВСТАНОВИВ:

Артемівська об'єднана державна податкова інспекція Головного управління Державної фіскальної служби у Донецькій області звернулось до Донецького окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Приватного акціонерного товариства «Укрпідшипник» про стягнення податкового боргу у сумі 128436 грн. 23 коп.

Постановою Донецького окружного адміністративного суду від 23 жовтня 2015 року адміністративний позов задоволено. Суд першої інстанції стягнув з розрахункових рахунків Приватного акціонерного товариства «Укрпідшипник» грошові кошти за податковим боргом з податку на прибуток підприємства у розмірі 128436 грн. 23 коп.

Відповідач, не погодившись з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нову постанову якою відмовити в задоволенні позовних вимог.

Обґрунтовано апеляційну скаргу тим, що вказана постанова винесена з порушенням норм матеріального та процесуального права. Також апелянт зазначає, що підприємством було задекларовано податок на прибуток у розмірі 349265,00 грн. з визначенням щомісячного авансового платежу за період з березня 2015 року по травень 2016 року у розмірі 29105,00 грн. Проте, підприємство зверталося до податкового органу з проханням здійснити зарахування авансових внесків з податку на прибуток у розмірі 1/12 по строку сплати 30.03.2015 року за рахунок суми авансового внеску з виплачених дивідендів у минулих періодах, зазначеної у рядку 13.5.2 додатку ЗП до декларації за 2014 рік, однак у здійснені такого розрахунку було відмовлено. Апелянт вважає, що враховуючи пункт 9 підр. 4 розд. XX "Перехідні положення" Податкового кодексу України на підставі абз. 5 п. 57.1 ст. 57 Податкового кодексу України, в редакції до 01.01.2015 року, контролюючий орган повинен зарахувати в рахунок щомісячних авансів ту частину дивідендних авансів, яка не була використана в рахунок такого зменшення у 2014 р., тобто фактично в межах значення рядка 13.5.2 додатка ЗП декларації за 2014 рік, така офіційна позиція викладена і в листі Міндоходів від 17.07.2014 р. № 17176/7/99-99-19-02-02-17 та доведена в судових рішеннях.

Представник позивача в судовому засіданні проти задоволення апеляційної скарги заперечував, вважає, що рішення суду першої інстанції прийнято з додержанням норм матеріального та процесуального права, апеляційну скаргу не обґрунтованою та такою що підлягає залишенню без задоволення.

Представник відповідача в судове засідання не з'явися, про час, дату та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, від нього надійшло клопотання про розгляд справи без участі представника, що дає суду право провести апеляційний перегляд справи у його відсутність.

Відповідно до частини 1 статті 195 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, представника позивача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, встановила наступне.

Приватне акціонерне товариство "Укрпідшипник" зареєстроване у якості юридичної особи, з 24.12.2003 року перебуває на обліку, як платник податків/зборів в Артемівській об'єднаній державній податковій інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Донецькій області (а.с.6-10).

02 березня 2015 року підприємством подано до відповідача податкову декларацію № з податку на прибуток за 2014 рік, із задекларованим податковим зобов'язанням з податку на прибуток у розмірі 349265,00 грн. Авансовий внесок, що підлягає сплаті щомісячно з березня 2015 року по травень 2016 року дорівнює 29105,00 грн. щомісячно(а.с.13-14).

Відповідно до матеріалів справи, відповідачем не сплачено суми податкового зобов'язання з податку на прибуток за березень-липень 2015 року (авансові внески).

Артемівською об'єднаною державною податковою інспекцією Головного управління Державної фіскальної служби у Донецькій області було сформовано податкову вимогу форми "Ю" № 1262-25 від 03.04.2015 року з визначенням податкового боргу за узгодженим грошовим зобов'язанням станом на 02.04.2015 року у розмірі 12198,63 грн., яка була отримана відповідачем, що підтверджується підписом головного бухгалтера підприємства (а.с.12).

Задовольняючи позовні вимоги суду першої інстанції виходив з того, що наявними в матеріалах справи документами підтверджено правомірність визначення позивачем суми податкового боргу з податку на прибуток підприємства та наявність підстав для стягнення суми податкового боргу в судовому порядку.

Колегія суддів з зазначеним висновком суду першої інстанції погоджується, з наступних підстав.

Податковим зобов'язанням в розумінні ПК України визначається сума коштів, яку платник податків, у тому числі податковий агент, повинен сплатити до відповідного бюджету як податок або збір на підставі, в порядку та строки, визначені податковим законодавством (у тому числі сума коштів, визначена платником податків у податковому векселі та не сплачена в установлений законом строк) (п.п. 14.1.156 п. 14.1 ст. ПК України).

Податковий борг - сума узгодженого грошового зобов'язання (з урахуванням штрафних санкцій за їх наявності), але не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, а також пеня, нарахована на суму такого грошового зобов'язання (пп. 14.1.175 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України ).

Тобто, узгоджена сума податкового зобов'язання, не сплачена платником в строки, визнається сумою податкового боргу платника податків, відповідно до п.п. 14.1.175 п.14.1 ст.14 вказаного Кодексу.

Відповідно пп. 14.1.137 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України, орган стягнення - державний орган, уповноважений здійснювати заходи щодо забезпечення погашення податкового боргу в межах повноважень, встановлених цим Кодексом та іншими законами України.

Згідно з пунктом 54.1 статті 54 Податкового кодексу України, крім випадків, передбачених податковим законодавством, платник податків самостійно обчислює суму податкового та/або грошового зобов'язання та/або пені, яку зазначає у податковій (митній) декларації або уточнюючому розрахунку, що подається контролюючому органу у строки, встановлені цим Кодексом. Така сума грошового зобов'язання та/або пені вважається узгодженою.

Законом України від 28 грудня 2014 року N 71 "Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи", який набрав чинності з 01.01.2015, внесено зміни до п. 57.1 ст. 57 Податкового кодексу України від 02 грудня 2010 року N 2755-VI, зі змінами та доповненнями, в частині сплати щомісячних авансових внесків з податку на прибуток підприємств.

Пунктом 9 підр. 4 розд. XX "Перехідні положення" Податкового кодексу України визначено, що у січні - грудні 2015 року та січні - травні 2016 року платники зобов'язані сплачувати щомісячні авансові внески з податку на прибуток підприємств відповідно до п. 57.1 ст. 57 Податкового кодексу України у редакції, що діяла до 1 січня 2015 року. При цьому сума щомісячних авансових внесків за березень - травень 2016 року обчислюється у розмірі не менше 1/12 нарахованої суми податку на прибуток підприємств за 2014 звітний (податковий) рік.

Згідно з п. 57.1 ст. 57 Податкового кодексу України, у редакції, що діяла до 1 січня 2015 року, платники податку на прибуток (крім новостворених, виробників сільськогосподарської продукції, неприбуткових установ (організацій) та платників податків, у яких доходи, що враховуються при визначенні об'єкта оподаткування, за останній річний звітний податковий період не перевищують 10 мільйонів гривень) щомісяця сплачують авансовий внесок з податку на прибуток у порядку і в строки, які встановлені для місячного податкового періоду, у розмірі не менше 1/12 нарахованої до сплати суми податку за попередній звітний (податковий) рік без подання податкової декларації.

Пунктом 56.11 статті 56 ПК України встановлено, що не підлягає оскарженню грошове зобов'язання, самостійно визначене платником.

З урахуванням викладеного, у складі річної податкової декларації платником податку подається розрахунок щомісячних авансових внесків, які мають сплачуватися у наступні дванадцять місяців.

Визначена в розрахунку сума авансових внесків вважається узгодженою сумою грошових зобов'язань.

Відповідно до матеріалів справи, а саме зворотного боку облікової картки, станом на день звернення з позовом за відповідачем обліковується заборгованість з податку на прибуток підприємства за березень-липень 2015 року у розмірі 128436,23 грн.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанцій, що сума узгодженого грошового зобов'язання у несплаченому розмірі набула статусу податкового боргу та підлягає стягненню до бюджету.

Відповідно до статті 59 Податкового кодексу України, у разі коли платник податків не сплачує узгодженої суми грошового зобов'язання в установлені законодавством строки, контролюючий орган надсилає (вручає) йому податкову вимогу.

Згідно до п. 59.5 ст. 59 Податкового кодексу України, у разі якщо у платника податків, якому надіслано (вручено) податкову вимогу, сума податкового боргу збільшується (зменшується), погашенню підлягає вся сума податкового боргу такого платника податку, що існує на день погашення. У разі якщо після направлення (вручення) податкової вимоги сума податкового боргу змінилася, але податковий борг не був погашений в повному обсязі, податкова вимога додатково не надсилається (не вручається).

При цьому, відповідно до п. 59.1 ст. 59 Податкового кодексу України, порядок надіслання платникові податків податкової вимоги є тотожним порядку надіслання податкового повідомлення-рішення.

У свою чергу, відповідно до п. 58.3 ст. 58 Податкового кодексу України, податкове повідомлення-рішення вважається надісланим (врученим) платнику податків, якщо його передано посадовій особі такого платника податків під розписку або надіслано листом з повідомленням про вручення.

Судом першої інстанції було встановлено та підтверджено позивачем в суді апеляційної інстанції, що з моменту направлення та отримання відповідачем податкової вимоги податковий борг останнім погашений не був.

Згідно з п. 20.1.34 ст. 20 Податкового кодексу України, контролюючі органи мають право звертатися до суду щодо стягнення коштів платника податків, який має податковий борг, з рахунків у банках, що обслуговують такого платника податків, на суму податкового боргу або його частини.

Порядок стягнення податкового боргу платників податків, крім фізичних осіб, регулюється статтями 95 - 99 Податкового кодексу України.

Згідно з п. 95.1 ст. 95 Податкового кодексу України, контролюючий орган здійснює за платника податків і на користь держави заходи щодо погашення податкового боргу такого платника податків шляхом стягнення коштів, які перебувають у його власності, а в разі їх недостатності - шляхом продажу майна такого платника податків, яке перебуває у податковій заставі.

Стягнення коштів та продаж майна платника податків провадяться не раніше ніж через 60 календарних днів з дня надіслання (вручення) такому платнику податкової вимоги (п. 95.2 ст. 95 Податкового кодексу України).

З матеріалів справи вбачається, що наявність у відповідача узгодженого податкового боргу підтверджено податковою декларацією, обліковою карткою платника податку.

Отже, враховуючи вищевикладене та те, що відповідач узгоджені податкові зобов'язання у добровільному порядку сплачені не були, звернення податкового органу до суду є заходом, щодо забезпечення погашення податкового боргу в розумінні пунктом 41.5 статті 41 ПК України, за яким органами стягнення є виключно органи державної податкової служби.

На момент звернення до суду, розгляду справи судом першої інстанції та під час апеляційного провадження податковий борг позивачем не сплачений та не змінений (не зменшений), зокрема доказів уточнених податкових розрахунків про зменшення суми податкового зобов'язання, заяв до податкового органу про списання відповідачем, як платником податку не надано.

Колегія суддів не приймає посилання відповідача на те, що позивач повинен зарахувати в рахунок щомісячних авансових платежів частину дивідендних авансів, яка не була використана в рахунок зменшення у 2014 році у відповідності до п. 57.1 ст. 57 Податкового кодексу України у редакції, що діяла до 01.01.2015 року, з наступних підстав.

Сплата авансових внесків протягом 2015 - 2016 років буде здійснюватись з урахуванням таких особливостей: у січні - грудні 2015 року та січні - травні 2016 року платники зобов'язані сплачувати щомісячні авансові внески з податку на прибуток підприємств відповідно до п. 57.1 ст. 57 Податкового кодексу у редакції, що діяла до 1 січня 2015 року. При цьому сума щомісячних авансових внесків за березень - травень 2016 року обчислюється у розмірі не менше 1/12 нарахованої суми податку на прибуток підприємств за 2014 звітний (податковий) рік (п. 9 підр. 4 р. XX "Перехідні положення" ПКУ).

Колегія суддів зазначає, що вказана норма визначає застосування п. 57.1 ст. 57 ПКУ у редакції, що діяла до 01.01.2015 року саме щодо питання сплати щомісячних авансових внесків з податку на прибуток підприємства, в іншій частині приписи п. 57.1 ст. 57 ПКУ застосовуються у редакції, що діє після 01.01.2015 року.

Відповідно до змін, внесених Законом України № 71-VIII "Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи" пунктом 57.1 статті 57 Податкового кодексу України, в редакції з 01.01.2015 року, встановлено, що платники податку на прибуток (крім новостворених, виробників сільськогосподарської продукції, інститутів спільного інвестування, неприбуткових установ (організацій), у тому числі визначених пунктом 133.4 статті 133 цього Кодексу, та платників податків, у яких доходи, що враховуються при визначенні об'єкта оподаткування, за останній річний звітний податковий період не перевищують двадцяти мільйонів гривень) щомісяця, протягом дванадцятимісячного періоду, сплачують авансовий внесок з податку на прибуток у порядку і в строки, які встановлені для місячного податкового періоду. Сума щомісячних авансових внесків обчислюється у розмірі не менше 1/12 нарахованої суми податку на прибуток підприємств за попередній звітний (податковий) рік, зменшеної на суму сплачених авансових внесків з цього податку при виплаті дивідендів, яка залишилась не зарахованою у зменшення податкового зобов'язання з цього податку, без подання податкової декларації.

При цьому дванадцятимісячний період для сплати авансових внесків визначається з червня поточного звітного (податкового) року по травень наступного звітного (податкового) року включно.

Після внесених змін Законом України № 71-VIII положення абз. 5 та 6 пункту 57.1 статті 57 та пункту 153.3 статті 153 Податкового кодексу України, що існували до 01.01.2015 року, в редакції Податкового кодексу України після 01 січня 2015 року не містяться.

Крім того, відповідно до абз. 4 п.п. 57.11.2 Податкового кодексу України, сума сплачених авансових внесків з податку на прибуток при виплаті дивідендів підлягає зарахуванню у зменшення податкового зобов'язання з податку на прибуток, задекларованого у податковій декларації за звітний (податковий) рік.

Тобто, вказаною нормою здійснено уточнення періоду в якому можливо провести зарахування авансових внесків за податком на прибуток при сплаті податкових зобовязань.

Колегія суддів не приймає посилання апелянта на порушення його права визначеного положенням пункту 87.1 статті 87 Податкового кодексу України щодо вільного користування сум надміру сплачених платежів до бюджету, оскільки в даному випадку відповідача не позбавлено права використання цих коштів, а лише уточнено період в якому можливо провести їх зарахування.

Неможливо прийняти до уваги посилання апелянта на офіційну позицію викладену в листі Міндоходів від 17.07.2014 р. № 17176/7/99-99-19-02-02-17 та судових рішень, оскільки з вказаного листа та наведених відповідачем судових рішень вбачається, що вони стосувались авансових внесків, які розраховані у Податковій декларації з податку на прибуток підприємства за 2013 рік і підлягали щомісячній сплаті у 2014 році з урахуванням положень Податкового кодексу України в редакції до 01.01.2015 року, а тому не можуть застосовуватись до спірного питання в даній справі.

Таким чином, сума неврахованого у зменшення нарахованої суми податкового зобов'язання з податку на прибуток залишку авансових внесків при виплаті дивідендів, що відображається у рядку 13.5.2 додатка ЗП до Податкової декларації з податку на прибуток за 2014 рік, може бути врахована у зменшення нарахованої суми податку на прибуток у декларації з податку на прибуток за 2015 рік при визначенні щомісячних авансових внесків, що підлягатимуть сплаті в наступний дванадцятимісячний період.

З урахуванням наведеного, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо задоволення позовних вимог про стягнення з відповідача заявленої суми заборгованості.

На підставі вищевказаного колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийняв рішення з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, а тому постанова суду першої інстанції залишається без змін, а апеляційна скарга - без задоволення, з мотивів викладених в зазначеній ухвалі.

Керуючись статтями 184, 196, 198, 200, 205, 206, 211, 254 КАС України, суд апеляційної інстанції, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Укрпідшипник" на постанову Донецького окружного адміністративного суду від 23 жовтня 2015 р. у справі № 805/4229/15-а залишити без задоволення.

Постанову Донецького окружного адміністративного суду від 23 жовтня 2015 р. у справі № 805/4229/15-а залишити без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили до Вищого адміністративного суду України, а в разі складення в повному обсязі - з дня складення в повному обсязі.

Повний текст складено та підписано колегією суддів 16 грудня 2015 року.

Головуючий суддя: Е.Г.Казначеєв

Судді: І.А. Васильєва

С.В. Жаботинська