Справа № 522/25025/14а
Суддя: Турецька І.О.
Дата ухвалення: 2015-12-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
----------------------
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 грудня 2015 р.м.ОдесаСправа № 522/25025/14а

Категорія: 6.2 Головуючий в 1 інстанції: Абухін Р. Д.

Одеський апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

доповідача - судді Турецької І.О.

суддів - Стас Л.В., Косцової І.П.

за участю секретаря - Скоріної Т.С.

представників апелянтів - Дорогіна К.Ю., Брежицького В.Ю., Нощенко Д.В.

представників позивача - Кравця С.Ю., Бельченко Ю.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі апеляційні скарги комунального підприємства «Одестранспарксервіс», Одеської міської ради та заяву Департаменту транспорту, зв'язку та організації дорожнього руху Одеської міської ради про приєднання до апеляційної скарги Одеської міської ради на постанову Приморського районного суду м. Одеси від 30 червня 2015 року у справі за адміністративним позовом Громадської організації «Автостоянка «Волна» до Одеської міської ради про визнання рішення частково недійсним,

за участю третіх осіб, які не заявляють самостійні вимоги на предмет спору, на стороні відповідача - Департаменту транспорту, зв'язку та організації дорожнього руху Одеської міської ради, комунального підприємства «Одестранспарксервіс», товариства з обмеженою відповідальністю «Житлово - управляюча компанія», -

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2014 року Громадська організація «Автостоянка «Волна» (надалі - ГО «Автостоянка «Волна») звернулася до Приморського районного суду м. Одеси з позовом до Одеської міської ради в якому просила визнати недійсним пункт 57 Додатку №1 до рішення № 5286-VI від 27 серпня 2014 року «Про затвердження переліку спеціальних земельних ділянок, відведених для організації та провадження діяльності із забезпечення паркування транспортних засобів на території м. Одеси» щодо включення автомобільної стоянки «Волна», розташованої у м. Одесі по вул. Кишинівська, 2а до переліку спеціальних земельних ділянок, відведених для організації та провадження діяльності із забезпечення паркування транспортних засобів м. Одеси.

В обґрунтування позову покладено три підстави:

1) частина спірної земельної ділянки належить на праві власності громадянам (приблизно 11 осіб), які отримали її для індивідуального житлового будівництва;

2) автомобільна стоянка «Волна» збудована за кошти приватних осіб, зокрема членів ГО «Автостоянка «Волна»;

3) ГО «Автостоянка «Волна» є платником земельного податку за користування земельною ділянкою за адресою: м. Одеса, вул. Кишинівська 2-а.

Постановою Приморського районного суду м. Одеси від 30 червня 2015 року адміністративний позов задоволено.

Суд визнав недійсним пункт 57 Суворівський район Додатку до рішення Одеської міської ради № 5286-VI від 27 серпня 2014 року «Про затвердження переліку спеціальних земельних ділянок, відведених для організації та провадження діяльності із забезпечення паркування транспортних засобів на території м. Одеси» щодо включення автомобільної стоянки «Волна», розташованої у м. Одесі по вул. Кишинівська, 2а до Переліку спеціальних земельних ділянок, відведених для організації та провадження діяльності із забезпечення паркування транспортних засобів м. Одеси.

В апеляційній скарзі КП «Одестранспарксервіс» зазначає про порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а також про те, що висновки викладені в рішенні суду не відповідають обставинам справи, у зв'язку з чим, ставить питання про його скасування та прийняття нового - про відмову в задоволенні позову.

Одеська міська рада, не погоджуючись з прийнятим рішенням суду першої інстанції, посилається в апеляційній скарзі на неповне з'ясування обставин справи, що мають значення для її розгляду, на порушення норм матеріального права та ставить питання про скасування прийнятого рішення та про ухвалення нового - про відмову в задоволенні позову.

Представник Департаменту транспорту, зв'язку та організації дорожнього руху Одеської міської ради в заяві про приєднання до апеляційної скарги Одеської міської ради підтримує викладені в ній доводи та вимоги про скасування судового рішення.

З'ясувавши обставини справи, доводи апеляційних скарг, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню, з огляду на наступне.

Так, судом першої інстанції було встановлено, що 16 вересня 1988 року виконавчим комітетом Суворовської районної ради народних депутатів було прийняте рішення за №470 «Про реєстрацію статуту кооперативу «Іскра» при Дорожньому експлуатаційному управлінні Суворовського району.

Пунктом 4 зазначеного рішення надано у тимчасове користування кооперативу «Іскра» земельну ділянку за адресою - вул. Кишинівська кут Ростовської (а.с.92).

Розпорядженням виконавчого комітету Суворівської районної адміністрації Одеської міської ради № 242 р від 12 березня 2002 року «Про закріплення для експлуатації автостоянки «Волна», яка передана Суворівській районній раді організації ветеранів (війни, праці, військової служби та органів правопорядку) м. Одеси вважалось, що після передачі автостоянки «Волна» «Іскрою» ГОА Асоціації «Суворовець», а потім Суворівський районній раді ветеранів членство в кооперативі власників машино-місць призупинено.

Зазначеним Розпорядженням було доручено Раді ветеранів району та Раді автостоянки «Волна» вирішувати всі питання експлуатації автостоянки «Волна» (а.с.18).

Як стверджує позивач, члени автостоянки «Волна» з метою організації та впорядкування своєї діяльності вирішили об'єднатися у громадську організацію та 15 травня 2002 року отримали свідоцтво №1078 про реєстрацію громадського об'єднання (а.с.20).

22 січня 2007 року ГО «Автостоянка «Волна» пройшла відповідну реєстрацію у виконавчому комітеті Одеської міської ради (а.с.132-133).

Згідно Коду ВЕД одним із видів діяльності цієї установи, це допоміжне обслуговування наземного транспорту.

Згідно Статуту в оновленій редакції (дата реєстрації змін 08 жовтня 2012 року) метою діяльності Організації є задоволення та захист законних правових, соціальних, економічних, творчих, вікових та інших соціальних інтересів членів Організації.

ДПІ у Суворовському районі м. Одеси ГУ Міндоходів в Одеській області 13 лютого 2015 року була складена Довідка за результатами проведення документальної позапланової виїзної перевірки суб'єкта господарювання ГО «Автостоянка «Волна» з питань своєчасності і повноти нарахування та сплати за землю та збору за місця паркування транспортних засобів за період з 29 жовтня 2011 року по 29 жовтня 2014 року.

Із зазначеного документа вбачається, що ГО «Автостоянка «Волна» є платником податку на землю за користування земельною ділянкою 3893,5 кв.м., що розташована за адресою : м. Одеса, Суворовський район, вул. Кишинівська буд. 2-а. (а.с.294).

Також, даною перевіркою встановлено, що ГО «Автостоянка «Волна» сплачувало річний податок на землю за період 2011-2014 роки за площу - 550 кв.м.

27 серпня 2014 року Одеською міською радою було ухвалено рішення за №5286-VI «Про затвердження переліку спеціальних земельних ділянок, відведених для організації та провадження діяльності із забезпечення паркування транспортних засобів на території міста Одеси» у новій редакції.

Додаток №1 до цього рішення встановлює «Перелік спеціальних земельних ділянок відведених для організації та провадження діяльності із забезпечення паркування транспортних засобів на території м. Одеси (місця для паркування) Суворовський район».

Пункт 57 цього Додатку відносить автомобільну стоянку, що розташована у Суворівському районі міста Одеси по вул. Кишинівська, 2а, площею 0,62га, з кількістю 496 місць для паркування до переліку спеціальних земельних ділянок, відведених Одеською міською радою для організації та провадження діяльності із забезпечення паркування транспортних засобів на території міста Одеси.

Суд першої інстанції задовольняючи позов виходив із того, що спірна земельна ділянка перебуває у власності інших осіб та не знаходиться у комунальній власності.

При цьому, суд спирався на рішення Одеської міської ради від 28 січня 2005 року, якими були затверджені проекти відведення та передачі у приватну власність земельних ділянок (всього 11), що знаходяться у межах автостоянки «Волна».

Також, суд виходив із того, що позивач є платником земельного податку, тому спірна земельна ділянка не може належати до переліку спеціальних земельних ділянок, відведених Одеською міською радою для організації та провадження діяльності із забезпечення паркування транспортних засобів.

Згідно з вимогами ст. 159 КАС України, судове рішення повинно бути законним та обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що при ухваленні рішення, суд першої інстанції дотримався вимог зазначеної статті, з огляду на наступне.

Так, рішенням Одеської міської ради від 20 вересня 2011 року було затверджено Положення про організацію та порядок паркування транспортних засобів у м. Одесі.

Зазначене рішення прийняте відповідно до ст.ст. 8, 10, 12, 266 Податкового кодексу України, пункту 24 частини першої статті 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», постанови Кабінету Міністрів України від 03 грудня 2009 року № 1342 «Про затвердження Правил паркування транспортних засобів» з метою формування єдиної загальноміської політики щодо організації та порядку паркування транспортних засобів на території міста Одеси, створення умов для забезпечення якісних послуг з паркування, збільшення надходжень до міського бюджету.

Системний аналіз даних нормативних актів свідчить про те, що головна вимога, яка в них міститься це те, що земельні ділянки, які відводяться для організації та провадження діяльності із забезпечення паркування транспортних засобів повинні знаходитися у комунальній власності.

Між тим, за змістом рішень органу місцевого самоврядування, про що зазначалося вище, частина спірної земельної ділянки знаходиться у приватній власності громадян.

До того ж, дані обставини підтверджені судовим рішенням Одеського апеляційного адміністративного суду від 10 червня 2015 року, яке набрало законної сили та яким визнані протиправними та скасовані рішення Одеської міської ради від 28 січня 2005 року за певними номерами щодо надання громадянам у приватну власність земельної ділянки.

Приймаючи таке рішення, суд апеляційної інстанції виходив із того, що ГО «Автостоянка «Волна» на протязі більш ніж 20 років правомірно користується спірною земельною ділянкою з відома та дозволу органу місцевого самоврядування.

Судом зазначено, що з урахуванням специфічного правового режиму земельної ділянки, наданої позивачу у 1988 році для діяльності автостоянки, відповідач не мав права припиняти її користування з наведених в оскаржуваному рішенні підстав.

Відповідаючи на доводи апеляційних скарг про те, що права позивача не порушуються, прийнятим Одеською міською ради рішенням «Про затвердження переліку спеціальних земельних ділянок, відведених для організації та провадження діяльності із забезпечення паркування транспортних засобів на території міста Одеси», колегія суддів бажає зазначити наступне.

Апелянтом, в особі Одеської міської ради надано розпорядження Суворовської районної адміністрації від 19 грудня 2003 року та документи, які стали підставою для його прийняття, яким було скасовано надання у тимчасове користування кооперативу «Іскра» спірної земельної ділянки та було зобов'язано демонтувати споруди, які на неї побудовані.

Водночас, незважаючи на прийняте рішення, ГО «Автостоянка «Волна» продовжує використовувати спірну земельну ділянку і будь-яких мір збоку органів місцевого самоврядування щодо порушення позивачем земельного законодавства не застосовувалося.

За змістом п.34 ст. 26 Закону України «Про місцеве самоврядування», до повноважень міської ради входить прийняття рішень відповідно до вимог Земельного кодексу України про припинення незаконного користування земельною ділянкою, а також щодо звільнення самовільно зайнятих земельних ділянок (ст. 9 Земельного Кодексу України).

Ураховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку, що перед прийняттям спірного рішення, в частині, що стосується позивача, Одеська міська рада повинна була визначитися чи знаходиться дана земельна ділянка у комунальній власності, чи є вона вільною.

Позивач наполягає на тому, що з його боку не було самовільного захоплення земельної ділянки під автостоянку, що вона використовується ним на підставі рішення виконавчого комітету Суворовської районної ради народних депутатів за №470 від 16 вересня 1988 року про надання її в тимчасове користування.

У підтвердження того, що він є її належним користувачем свідчить, на його думку, та обставина, що він є платником земельного податку.

Стаття 14 Податкового кодексу України у пункті 14.1.72. визначає, що земельний податок - обов'язковий платіж, що справляється з власників земельних ділянок та земельних часток (паїв), а також постійних землекористувачів.

Пункт 14.1.73. встановлює, що землекористувачі це - юридичні та фізичні особи (резиденти і нерезиденти), яким відповідно до закону надані у користування земельні ділянки державної та комунальної власності, у тому числі на умовах оренди.

Стаття 269.1. Податкового кодексу України встановлює, що платниками податку є в тому числі і користувачі, а об'єктами оподаткування, відповідно до п.п.270 1.1. п.270.1 ст.270 є земельні ділянки, які перебувають у власності або в користуванні.

У довідці податкової служби щодо правильності нарахування земельного податку зазначено, що він нараховувався на підставі ст.ст. 269 та 270 Податкового кодексу України.

Орган місцевого самоврядування, як суб'єкт владних повноважень, на якого покладається тягар доказування щодо правомірності прийнятих рішень, не надав будь-яких обґрунтованих пояснень щодо того, на якій правовій підставі позивач є платником земельного податку.

Колегія суддів вважає, що для правильно вирішення даного спору необхідно визначитися з правовим регулюванням таких визначень:

- відведені майданчики для паркування;

- спеціально відведені автостоянки для паркування транспортних засобів;

- автостоянки, які призначені для зберігання транспортних засобів.

Податковий кодекс України у ст. 14 п. 14.1.104 та п. 14.1.229 ст.14 встановлює, що:

- майданчик для платного паркування - площа території (землі), що належить на правах власності територіальній громаді або державі, на якій відповідно до рішення органу місцевого самоврядування здійснюється платне паркування транспортних засобів;

- спеціально відведені автостоянки - площа території (землі), що належить на правах власності територіальній громаді або державі, яка визначається органами місцевого самоврядування із встановленням правил щодо відповідальності за збереження транспортного засобу.

До спеціально відведених автостоянок можуть належати комунальні гаражі, стоянки, паркінги (будівлі, споруди, їх частини), які побудовані за рахунок коштів місцевого бюджету з метою здійснення організації паркування транспортних засобів.

Не належать до спеціально відведених автостоянок гаражі, автостоянки, власники або користувачі яких є платниками земельного податку або орендної плати за земельні ділянки державної і комунальної власності, а також земельні ділянки, що належать до прибудинкових територій.

Отже, Податковий кодекс України визначає два види місць для паркування - майданчики та автостоянки.

Законодавство вимагає відповідність місць паркування певним вимогам.

Зміст п.57 додатка №1 рішення, яке є предметом оскарження, свідчить про те, що земельна ділянка, якою користується автостоянка «Волна» віднесена до організації та провадження діяльності із забезпечення паркування транспортних засобів і яка є обладнаною.

Вимоги щодо обладнання місць паркування за рахунок місцевого бюджету містить в собі і Положення про організацію та порядок паркування транспортних засобів у м. Одесі.

Водночас, автостоянка «Волна» обладнана за рахунок членів її громадської організації.

Положення про організацію та порядок паркування транспортних засобів у м. Одесі встановлює, що суб'єктами правовідносин з паркування транспортних засобів у м. Одесі є Одеська міська рада, її виконавчий комітет, Департамент, уповноважений орган, оператори, користувачі.

Оператори:

- організовують, здійснюють будівництво, обладнують, проводять реконструкцію, ремонт та експлуатують майданчики для платного паркування транспортних засобів на вулицях і площах м. Одеси та спеціально відведених автостоянках;

- сплачують збір за місця для паркування транспортних засобів;

- забезпечують комплектацію майданчиків для платного паркування транспортних засобів технічними засобами;

- обладнують та утримують майданчики для платного паркування та спеціальні автостоянки;

- організовують облаштування місць для паркування необхідними дорожніми знаками та розміткою.

Користувачі сплачують вартість послуг згідно з тарифом.

Матеріалами справи встановлено, що будь-яких дій, які перелічені вище, оператор, визначений Одеською міською радою не здійснював, але вже наполягав на оплаті користувачами послуг за паркування.

На думку суду, це не може бути визнано законним тому, що відсутні ознаки, що це є спеціально відведена автостоянка, тобто побудована за рахунок коштів місцевого бюджету.

Пунктом 8.1 Положення про організацію та порядок паркування транспортних засобів у м. Одесі встановлено, що базою оподаткування є площа земельної ділянки, відведена для паркування, а також площа комунальних гаражів, стоянок, паркінгів (будівель, споруд, їх частин), які побудовані за рахунок коштів місцевого бюджету.

Ставки збору встановлюються за кожний день провадження діяльності із забезпечення паркування транспортних засобів у гривнях за 1 квадратний метр площі земельної ділянки, відведеної для організації та провадження такої діяльності згідно із затвердженими територіальними зонами знаходження земельних ділянок.

Колегія суддів проаналізувавши викладене вважає, що позивач не може бути одночасно і платником земельного податку і збору за місця паркування транспортних засобів.

Для визначення терміну «автостоянка», колегія суддів звертається до вимог Правил зберігання транспортних засобів на автостоянках, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 22 січня 1996 року № 115.

Ці Правила регламентують організацію та порядок надання послуг щодо зберігання транспортних засобів, що належать громадянам, а також транзитних транспортних засобів, що здійснюють міжнародні та міжміські перевезення, і поширюються на всі автостоянки (крім автостоянок - гаражних кооперативів), що охороняються, незалежно від форм власності, які є суб'єктами господарської діяльності, чи належать цим суб'єктам (надалі - автостоянки).

Автостоянки поділяються:

- за термінами зберігання на:

довготермінові - для постійного зберігання транспортних засобів громадян, які проживають у даному населеному пункті;

сезонні - для тимчасового зберігання транспортних засобів громадян у зонах відпочинку;

денні - розташовані при вокзалах, портах, спортивних спорудах, торговельних, видовищних, інших підприємствах та організаціях, у місцях масового відпочинку;

нічні - для тимчасового зберігання транспортних засобів на тупикових та малозавантажених вулицях;

- за способом зберігання на:

відкриті;

з навісами, та (або) гаражами, закріпленими за автостоянками;

змішані - де поряд з місцями для відкритого зберігання, а також навісами та (або) гаражами, закріпленими за автостоянками, є гаражі чи навіси, що належать власникам транспортних засобів на правах приватної власності.

Автостоянка повинна мати тверде покриття (асфальтове, бетонне, гравійне, щебеневе), огорожу, освітлення, телефонний зв'язок, приміщення для обслуговуючого персоналу, в'їзні-виїзні ворота із шлагбаумом та запасні ворота на випадок термінової евакуації транспортних засобів. У разі потреби й технічної можливості на автостоянках обладнуються класи з безпеки дорожнього руху, пункти технічного огляду та самообслуговування транспорту, встановлюється пожежна та охоронна сигналізація, гучномовець.

На автостоянці повинні вестися:

- журнал обліку транспортних засобів довготермінового зберігання (додаток № 1);

- журнал обліку транспортних засобів тимчасового зберігання (додаток № 2);

- журнал обліку щоденного та одноразового заїзду і виїзду транспортних засобів (додаток № 3);

- журнал обліку транспортних засобів з пошкодженнями та некомплектних (додаток № 4);

- касова книга (додаток № 5);

- книга скарг та пропозицій;

- книжки квитанцій.

Із технічного паспорту ГО «Автостоянка «Волна» вбачається, що на території автостоянки є диспетчерська, будівля охорони, прохідна, трансформаторна, вбиральня, навіс, огорожа, вимощення.

Отже, позивач має всі ознаки автостоянки, яка створена для зберігання транспортних засобів і на неї не може розповсюджуватися Правила паркування транспортних засобів.

Такого висновку суд апеляційної інстанції дійшов виходячи з того, що п.1 Правил паркування транспортних засобів встановлює, що вони регламентують організацію та порядок паркування транспортних засобів на вулицях і дорогах населених пунктів, а п.2 цих Правил чітко визначає, що ними не регулюються питання зберігання транспортних засобів.

Таким чином, доводи апеляційних скарг висновків суду не спростовують, та не дають підстав вважати, що судом першої інстанції при розгляді справи були допущені порушення норм матеріального та процесуального права, або суд неповне з'ясував обставини справи, що мають значення для її розгляду, або що висновки викладені в рішенні суду не відповідають обставинам справи.

Підсумовуючи викладене, колегія суддів вважає, що відповідно до ст.200 КАС України апеляційні скарги слід залишити без задоволення, а постанову суду першої інстанції - без змін

Керуючись ст.ст. 195, 196, 198, 200, 205, 206, 254 КАС України, суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційні скарги комунального підприємства «Одестранспарксервіс», Одеської міської ради та заяву Департаменту транспорту, зв'язку та Організації дорожнього руху Одеської міської ради про приєднання до апеляційної скарги - залишити без задоволення.

Постанову Приморського районного суду м. Одеси від 30 червня 2015 року у справі за адміністративним позовом Громадської організації «Автостоянка «Волна» до Одеської міської ради про визнання рішення частково недійсним - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили негайно після її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів з моменту виготовлення повного тексту судового рішення.

Доповідач - суддя І.О.Турецька

суддя Л.В. Стас

суддя І.П. Косцова