Справа № 808/3063/15
Суддя: Матяш Ольга Віталіївна
Дата ухвалення: 2015-11-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 листопада 2015 року , о 16:08 годині,Справа № 808/3063/15 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі: головуючого-судді Матяш О.В.,

за участю секретаря Передерій А.О.,розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Запоріжжя справу за адміністративним позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до державної податкової інспекції у Комунарському районі м. Запоріжжя ГУ ДФС у Запорізькій області про визнання протиправною та скасування вимоги,

ВСТАНОВИВ:

позивач звернувся до суду із вказаним позовом, зазначивши в заяві, що, на підставі акту перевірки №1046/08-27-17-2-17- від 29.09.2014, відповідачем винесено вимогу Ф- від 29.09.2014 про сплату єдиного внеску у розмірі 100904,53 гривень.

Позивач вважає її протиправною, оскільки вона винесена на підставі хибних висновків вищевказаного акту перевірки щодо заниження ним сум єдиного внеску, нарахованого з чистого оподаткованого доходу за ставкою 34,7 % в загальній сумі 100904,53 гривень. Висновок ДПІ про заниження доходу в розмірі 9479,17 гривень не відповідає дійсності, оскільки не враховано той факт, що вказана сума є вартістю наданих ним у 2010 році ФОП ОСОБА_2 послуг з перевезення вантажів, про що свідчить акт здачі-прийняття робіт №7 від 30.12.2010. Також позивач не погоджується із висновками щодо завищення витрат за 2011-2013 роки на суму 272955,52 гривень як таких, що не пов'язані із господарською діяльністю. Стверджує, що вирахувана контролюючим органом сума є вартістю палива, яка не могла, на думку ДПІ, бути використана ним, виходячи із застосованих ДПІ норм використання палива, кілометражу від пункту навантаження до пункту розвантаження, тощо. Позивач зауважує на недоліки проведеного ДПІ розрахунку та зазначає, що останнім не враховано так званий «порожній пробіг» автомобіля (слідування автомобілю до пункту навантаження або повернення з пункту розвантаження).

Позивач просить визнати протиправною та скасувати вимогу №Ф- від 29.09.2014 в частині нарахування 99924,70 гривень єдиного внеску.

В судовому засіданні представник позивача підтримує позовні вимоги та просить задовольнити позов, виходячи з викладених в ньому підстав.

Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнає з підстав, викладених в запереченнях, що обґрунтовані висновками акту перевірки №1046/08-27-17-2-17- від 29.09.2014. Просить відмовити в позові.

Вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши наявні у справі докази, їх достатність і взаємний зв'язок у сукупності, надавши їм оцінку за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні, суд дійшов висновку, що позов належить задовольнити з огляду на таке.Судом встановлено, що ДПІ у Комунарському районі м. Запоріжжя проведено виїзну планову документальну перевірку ФОП ОСОБА_1 з питань своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків і зборів за період з 01.01.2011 по 31.12.2013, дотримання законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками, правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, виконання вимог валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2011 по 31.12.2013, результати якої викладено в акті перевірки №1046/08-27-17-2-17- від 29.09.2014 (а.с.11-32).

За результатами перевірки податковий орган дійшов висновку про порушення позивачем вимог пп. 2 ч. 1 ст.7, п.11 ст.8, п.8 ст.9 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування», а саме заниження сум єдиного внеску, нарахованого з чистого оподаткованого доходу за ставкою 34,7% в загальній сумі 100904,53 гривень; п. 138.4 ст.138. п. 177.4 ст.177 ПКУ, в результаті чого занижено податок з доходів фізичних осіб суб'єкта підприємницької діяльності у 2011 - 2013 роках на загальну суму 38720,75 гривень; п. 177.2 ст.177 ПКУ, а саме заниження доходу за 2011 рік у розмірі 9479,17 гривень, недоперерахування податку з доходів фізичних осіб в загальній сумі 1421,88 гривень; п. 198.3, п. 198.4 ст. 198 ПК України, в результаті чого завищено податковий кредит на 54591 гривень.

На підставі вищевказаного акту винесено вимогу про сплату боргу (недоїмки) № Ф- від 29.09.2014, якою від позивача вимагається сплатити 100904,53 гривень заборгованості зі сплати єдиного внеску (а.с.178). Як вбачається з вищевказаного акту перевірки, підставою для винесення оскаржуваної вимоги став висновок ДПІ про завищення позивачем витрат, відображених в деклараціях про майновий стан та доходи за 2011 - 2013 роки на суму 272955,52 гривень.

З цього приводу суд вважає за необхідне зазначити таке.

Відповідно до пп. 14.1.36 п. 14.1 ст. 14 ПКУ, господарська діяльність - діяльність особи, що пов'язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами. А згідно з пп. 14.1.27 п. 14.1 ст. 14 ПКУ (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), витрати - сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних для провадження господарської діяльності платника податку, в результаті яких відбувається зменшення економічних вигод у вигляді вибуття активів або збільшення зобов'язань, внаслідок чого відбувається зменшення власного капіталу (крім змін капіталу за рахунок його вилучення або розподілу власником).

Відповідно до п. 138.1, п. 138.2 ст. 138 ПКУ, витрати, що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування, складаються із: витрат операційної діяльності, які визначаються згідно з пунктами 138.4, 138.6-138.9, підпунктами 138.10.2-138.10.4 пункту 138.10, пунктом 138.11 цієї статті: інших витрат, визначених згідно з п. 138.5, підпунктами 138.10.5, 138.10.6 п. 138.10, пунктами 138.11, 138.12 цієї статті, п.140.1 ст. 140 і ст. 141 цього Кодексу; крім витрат, визначених у пунктах 138.3 цієї статті та у статті 139 цього Кодексу.

Витрати операційної діяльності включають: собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг та інші витрати беруться для визначення об'єкта оподаткування з урахуванням п.п. 138.2, 138.11 цієї статті, п.п. 140.2-140.5 ст. 140, статей 142 і 143 та інших статей цього Кодексу, які прямо визначають особливості формування витрат платника податку; витрати банківських установ, до яких відносяться: а) процентні витрати за кредитно-депозитними операціями, в тому числі за кореспондентськими рахунками та коштами до запитання, цінними паперами власного обігу; б) комісійні витрати, в тому числі за кредитно-депозитними операціями, розрахунково-касове обслуговування, інкасацію та перевезення цінностей, операціями з цінними паперами, операціями на валютному ринку, операціями з довірчого управління; в) від'ємний результат (збиток) від операцій з купівлі/продажу іноземної валюти та банківських металів; г) від'ємне значення курсових різниць від переоцінки активів та зобов'язань у зв'язку зі зміною офіційного курсу національної валюти до іноземної валюти відповідно до підпункту 153.1.3 пункту 153.1 статті 153 цього Кодексу; ґ) суми страхових резервів, сформованих у порядку, передбаченому статтею 159 цього Кодексу; д) суми коштів (зборів), внесені до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб; е) витрати з придбання права вимоги на виконання зобов'язань у грошовій формі за поставлені товари чи надані послуги (факторинг); є) витрати, пов'язані з реалізацією заставленого майна; ж) інші витрати, прямо пов'язані зі здійсненням банківських операцій та наданням банківських послуг; з) інші витрати, передбачені цим розділом.

Витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

Згідно з п. 177.2 ст. 177 ПКУ, об'єктом оподаткування є чистий оподатковуваний дохід, тобто різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та негрошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов'язаними з господарською діяльністю такої фізичної особи - підприємця, а відповідно до п. 177.4, до переліку витрат, безпосередньо пов'язаних з отриманням доходів, належать документально підтверджені витрати, що включаються до витрат операційної діяльності згідно з розділом III цього Кодексу.

Під час розгляду справи судом встановлено, що, на підставі висновків вищевказаного акту перевірки про завищення позивачем витрат, відображених в деклараціях про майновий стан та доходи за 2011-2013 роки, на суму 272955,52 гривень ДПІ прийнято податкове повідомлення-рішення № від 20.10.2015, яке оскаржувалось в судовому порядку.

Постановою Запорізького окружного адміністративного суду від 02.06.2015 у справі №808/1744/15, залишеною без змін ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 13.10.2015, скасовано вищевказане повідомлення-рішення, при цьому суд, надаючи оцінку висновку ДПІ про завищення позивачем витрат, відображених в деклараціях про майновий стан та доходи за 2011-2013 роки, на суму 272955,52 гривень виходив з того, що відображені позивачем витрати підтверджувались усіма необхідними первинними документами, а їх розмір не перевищував отриманого доходу по вказаним господарським операціям, а тому їх врахування під час визначення чистого оподатковуваного доходу, згідно з п. 177.2 ст. 177 ПКУ, є законним. Також, відсутні підстави для висновку, що проїзд автомобілю без вантажу (наприклад, прямування до місця навантаження, або повернення після розвантаження тощо) не відноситься до господарської діяльності підприємця, оскільки це маршрут автомобілю в межах однієї господарської операції. Доводи ДПІ, що чеки на придбання пального існують і за той час, коли автомобіль фактично в цей день не здійснював будь-якого перевезення, на думку суду, не свідчить про те, що заправлений завчасно автомобіль наступного дня не виконував господарську операцію з перевезення. Крім того, ДПІ, проводячи власний контррозрахунок, користувалась узагальненими показниками як відстані між містами, так і вартості паливно-мастильних матеріалів і нормами витрат пального без обґрунтування правомірності використання такої методики.

Відповідно до ч.1 ст. 72 КАС України, обставини, встановлені судовим рішенням в адміністративній, цивільній або господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Враховуючи вищевикладене та обставини, встановлені постановою Запорізького окружного адміністративного суду від 02.06.2015 у справі №808/1744/15, що набрала законної сили, щодо безпідставності та необґрунтованості висновку контролюючого органу про завищення позивачем витрат, відображених в деклараціях про майновий стан та доходи за 2011 - 2013 роки, на суму 272955,52 гривень, суд приходить до переконання про наявність підстав для задоволення позовних вимог.

Відповідно до ст. 19 Конституції України, органи державної влади, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку (ч.3 ст.2 КАС України). При розгляді справи судом встановлено, що при винесенні оскаржуваної вимоги відповідач діяв необґрунтовано, тобто без врахування всіх обставин, які мають значення при прийнятті рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. У ч. 2 ст. 71 КАС України зазначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. Всупереч цим вимогам відповідач як суб'єкт владних повноважень не довів правомірності оскаржуваної вимоги про сплату боргу, тому суд вважає за необхідне задовольнити позов.

Відповідно до ст. 94 КАС України, присудженню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача підлягають здійснені ним документально підтверджені судові витрати: судовий збір у розмірі 201,81 гривень (платіжне доручення №26 від 03.06.2015 ( а.с.9).

Керуючись ст.ст.17,158-163, 167 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

позов задовольнити.

Визнати протиправною та скасувати вимогу державної податкової інспекції у Комунарському районі м. Запоріжжя ГУ ДФС у Запорізькій області №Ф- від 29.09.2014 в частині нарахування фізичній особі-підприємцю ОСОБА_1 99924 (дев'яносто дев'яти тисяч дев'ятсот двадцяти чотирьох) гривень 70 копійок недоїмки зі сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування.

Присудити на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань державної податкової інспекції у Комунарському районі м. Запоріжжя ГУ ДФС у Запорізькій області судові витрати у розмірі 201 (двохсот однієї) гривні 81 копійки.

Постанова може бути оскаржена у Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд через Запорізький окружний адміністративний суд у десятиденний строк з дня отримання постанови у повному обсязі шляхом подання апеляційної скарги. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, що її подає, до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду. Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо її не було подано. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Суддя О.В. Матяш