Справа № 804/15014/15
Суддя: Верба Ірина Олександрівна
Дата ухвалення: 2015-12-01 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД ПОСТАНОВА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого суддіВерба І.О.
при секретарі судового засіданняЧмоні А.О.
розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Дніпропетровську адміністративну справу за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий Дім «Турбогазгтехнологія» до Киворізької центральної об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Дніпропетровській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, -
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 16 жовтня 2015 відкрито провадження у справі та призначено до судового розгляду.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 29 жовтня 2015 року зупинено провадження у справі для надання додаткових доказів до 16 листопада 2015 року.
В обґрунтування позовних вимог позивачем зазначено, що:
- відповідач протиправно дійшов висновку про нереальність господарських операцій позивача з Товариством з обмеженою відповідальністю «Ельпіс», Приватним підприємством «Фаворит Запчастини», Товариством з обмеженою відповідальністю «Сінерджи Агро Україна», Товариством з обмеженою відповідальністю Торговий дім «Дана-Дніпро», Приватним підприємством «Рапан» та Публічним акціонерним товариством «Арселор Міттал», оскільки факт виконання договорів підтверджується видатковими, податковими, товарно-транспортними накладними;
- на підтвердження подальшої реалізації запчастин, механізмів та виготовленого позивачем товару наявні всі первинні документи, укладені з покупцем ПАТ «Арселор Міттал»;
- всі документи складені відповідно до вимог чинного законодавства та не викликають сумніву щодо реальності здійснених господарських операцій, які вони відображають, а отже, мають силу первинних документів для цілей ведення податкового обліку.
Представник позивача в судове засідання не зявився, надав суду клопотання про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги просив задовольнити.
Представник відповідача в судове засідання не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, заперечень або пояснень в обґрунтування свої правової позиції не надав.
Розглянувши подані документи і матеріали, з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що адміністративний позов не підлягає задоволенню, виходячи із наступного.
За результатами перевірки 18 вересня 2015 року складений акт №1092/04-81-22-01/30499271.
Згідно висновку акта перевірки, перевіркою встановлено порушення:
- пункту 44.1 статті 44, статті 185, статті 187, пункту 188.1 статті 188, пункту 198.1, пункту198.3, пункту 198.4, статті 198 Податкового кодексу України, статті 1, пункту 2 статті 3, статті 4, пункту 6 статті 8, пункту 1 та пункту 2 статті 9 Закону України від 16.07.1999р. №996-ХІУ «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» підприємству донараховано податку на додану вартість за 2013-2014 роки в загальній сумі 256216 грн.
- пункту 44.1 статті 44 , підпункту 134.1.1 пункту 134.1 статті 134, пункту 149.1 статті 149, підпункту 138.1.1, пункту 138.1.9 пункту 138.1 статті 138, статті 139, підпункту 135.4.1 пункту 135.4, пункту 135.1, пункту 135.2, підпункту 135.5.4 пункту 135.5 статті 135 Податкового кодексу України підприємству донараховано податок на прибуток за:
- 2013 рік на суму 279911 грн.
На підставі акту перевірки від 18 вересня 2015 року №1092/04-81-22-01/30499271 відповідачем прийняті та направлені позивачу податкові повідомлення - рішення форми «р» від 10 жовтня 2015 року:
Надаючи правову оцінку оскаржуваним податковим повідомленням-рішенням, суд виходить із наступного.
З акту перевірки вбачається, що видами діяльності ТОВ «ТД «Турбогазтехнологія» є 29.11.1 виробництво двигунів та турбін 29.51.1 Виробництво машин та устаткування для металургії 29.52.1 Виробництво машин та устаткування для добувної промисловості й будівництва 29.52.3 Ремонт i технічне обслуговування машин та устаткування для добувної промисловості й будівництва 51.90.0 Iншi види оптової торгiвлi 52.31.0 Роздрiбна торгiвля фармацевтичними товарами 28.11 Виробництво двигунiв i турбiн, крiм авiацiйних, автотранспортних i мотоциклетних двигунів 28.91 Виробництво машин i устаткування для металургії 28.92 Виробництво машин i устатковання для добувної промисловості та будівництва 33.12 Ремонт i технiчне обслуговування машин i устаткування промислового призначення 46.90 Неспецiалiзована оптова торгівля.
Під час проведення перевірки по господарських відносинах з Товариством з обмеженою відповідальністю «Ельпіс», Приватним підприємством «Фаворит Запчастини», Товариством з обмеженою відповідальністю «Сінерджи Агро Україна», Товариством з обмеженою відповідальністю Торговий дім «Дана-Дніпро», Приватним підприємством «Рапан» за січень 2013 року - грудень 2014 року використано наступні матеріали:
Перевіркою позивача перевіряючими встановлено наступне:
Суд зазначає, що Цивільний кодекс України, з врахуванням змін, що внесені Законом України від 02.12.2010 року №2756-VI до статей 203, 234, 228, розділяє недійсні правочини на оспорювані, ті що підлягають визнанню недійсними в судовому порядку, та неоспорювані - нікчемні, ті, що не потребують їх визнання недійсними у судовому порядку.
Підстави для визнання правочинів оспорюваними та неоспорюваними є різними.
Так, згідно частин 1, 2 статті 228 Цивільного кодексу України правочин вважається таким, що порушує публічний порядок, якщо він був спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним. Правочин, який порушує публічний порядок, є нікчемним.
З частин 1, 5 статті 203, частини 3 статті 228 Цивільного кодексу України вбачається, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; у разі недодержання вимог щодо відповідності правочину інтересам держави і суспільства, його моральним засадам, такий правочин може бути визнаний недійсним в судовому порядку.
Про такий розподіл свідчить й нова редакція назви статті 228 Цивільного кодексу України - «Правові наслідки вчинення правочину, який порушує публічний порядок, вчинений з метою, що суперечить інтересам держави і суспільства».
Таким чином, стаття 228 Цивільного кодексу України з 1 січня 2011 року, дати набрання чинності відповідними змінами, розподіляє правові наслідки вчинення правочину, який порушує публічний порядок, та правові наслідки вчинення правочину з метою, що суперечить інтересам держави і суспільства, його моральним засадам або без мети реального настання правових наслідків, що ним обумовлені.
Суд зазначає, що визнання недійсними оспорюваних правочинів відноситься до компетенції суду, проте відповідач може зробити висновок про його нікчемність, у зв'язку із порушенням правочином публічного порядку.
У разі посилання відповідачем на нікчемність угод у зв'язку із порушенням платниками податку публічного порядку, такі обставини мають бути доведеними. Зокрема, доведенню підлягають обставини спрямування правочину на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, територіальної громади, незаконне заволодіння ним.
В даному випадку, суд керується постановою Пленуму Верховного суду України від 6 листопада 2009 року №9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», згідно якого перелік правочинів, які є нікчемними як такі, що порушують публічний порядок, визначений статтею 228 Цивільного кодексу України:
1) правочини, спрямовані на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина;
2) правочини, спрямовані на знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним;
- такими є правочини, що посягають на суспільні, економічні та соціальні основи держави, зокрема: правочини, спрямовані на використання всупереч закону комунальної, державної або приватної власності; правочини, спрямовані на незаконне відчуження або незаконне володіння, користування, розпорядження об'єктами права власності українського народу - землею як основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави, її надрами, іншими природними ресурсами (стаття 14 Конституції України); правочини щодо відчуження викраденого майна; правочини, що порушують правовий режим вилучених з обігу або обмежених в обігу об'єктів цивільного права тощо;
- усі інші правочини, спрямовані на порушення інших об'єктів права, передбачені іншими нормами публічного права, не є такими, що порушують публічний порядок;
- при кваліфікації правочину за статтею 228 Цивільного кодексу України має враховуватися вина, яка виражається в намірі порушити публічний порядок сторонами правочину або однією зі сторін. Доказом вини може бути вирок суду, постановлений у кримінальній справі, щодо знищення, пошкодження майна чи незаконного заволодіння ним тощо.
Відмовляючи в задоволенні позовних вимог суд виходить із того, що об'єктом оподаткування є певні операції між конкретними суб'єктами господарювання, а не договори/правочини, укладені між ними, або незаявленими в таких операціях третіми особами.
Відсутність особи за місцезнаходженням, відсутність можливості перевірити первинні документи не є самостійними і достатніми підставами для встановлення порушення платником податків правил оподаткування.
Тільки встановлення мети та факту порушення встановлено порядку оподаткування, ухилення від оподаткування або створення умов для порушення чинного законодавства, відсутності наміру здійснити реальну господарську операцію та її нездійснення із штучним складанням первинних документів може служити підставою для висновку про відсутність оподатковуваної операції та/або відсутність належних первинних документів, що не може мати наслідком внесення в податковий облік відомостей щодо здійснення таких операції, та, відповідно, отримання податкових переваг у вигляді податкового кредиту або валових витрат.
Окремою підставою для відсутності у платника податків права на отримання зазначених податкових переваг є відсутність необхідних первинних документів, що підтверджують здійснення операцій, недоліки таких документів, або складання таких документів при фактичному нездійсненні заявлених операцій, тобто відображення у первинних документах недостовірних даних.
Для вирішення спору по суті та надання оцінки правомірності проведення позивачем податкового обліку, суд перевіряє відповідність вимогам законодавства первинних документів, їх наявність, що вимагається нормативно-правовими актами та безпосередньо укладеними угодами.
Поряд з цим, окрім мінімально необхідних згідно податкового законодавства документів суд має перевірити й інші документи та обставини, які мають підтвердити реальність виконання спірної операції, що відображена в податковому обліку.
Відповідно до статей 1, 3 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» господарська операція це дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов'язань, власному капіталі підприємства, а первинний документ містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.
Метою ведення бухгалтерського обліку і складання фінансової звітності є надання користувачам для прийняття рішень повної, правдивої та неупередженої інформації про фінансове становище, результати діяльності та рух грошових коштів підприємства.
Бухгалтерський облік є обов'язковим видом обліку, який ведеться підприємством. Фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку.
Статтею 9 вказаного Закону визначено, що підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення.
Первинні документи повинні мати такі обов'язкові реквізити назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.
Згідно статті 44 Податкового кодексу України для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.
Право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з придбання товарів, робіт, послуг. Датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг або дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.
Відповідно до підпункту 198.6 статті 189 Податкового кодексу України, не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 Кодексу), іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 Кодексу.
Згідно підпункту 201.10 статті 201 Податкового кодексу України податкова накладна видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.
Також належить враховувати вимоги «Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку», затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24 травня 1995 року №88. Так, відповідно до пунктів 2.4, 2.14 - 2.16 Положення, первинні документи повинні мати обов'язкові реквізити, у тому числі: зміст та обсяг господарської операції, одиниця виміру господарської операції (у натуральному та/або вартісному виразі), посади і прізвища осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення.
Забороняється приймати до виконання первинні документи на операції, що суперечать нормативно-правовим актам, встановленому порядку приймання, зберігання і витрачання грошових коштів, товарно-матеріальних цінностей та іншого майна, порушують договірну і фінансову дисципліну, завдають шкоди державі, власникам, іншим юридичним і фізичним особам.
З урахуванням викладеного, для підтвердження даних податкового обліку можуть братися до уваги лише ті первинні документи, які складені в разі фактичного здійснення господарської операції.
Надання податковому органу належним чином оформлених документів, передбачених законодавством про податки та збори, з метою одержання податкової вигоди є підставою для її одержання, якщо податковий орган не встановив та не довів, що відомості, які містяться в цих документах, неповні, недостовірні та (або) суперечливі, є наслідком укладення нікчемних правочинів або коли відомості ґрунтуються на інших документах, недійсність даних в яких установлена судом.
Про необґрунтованість податкової вигоди можуть також свідчити доводи про наявність таких обставин:
- неможливість реального здійснення платником податків зазначених операцій з урахуванням часу, місця знаходження майна або обсягу матеріальних ресурсів, економічно необхідних для виробництва товарів, виконання робіт або послуг, нездійснення особою, яка значиться виробником товару, підприємницької діяльності;
- відсутність необхідних умов для досягнення результатів відповідної підприємницької, економічної діяльності у зв'язку з відсутністю управлінського або технічного персоналу, основних коштів, виробничих активів, складських приміщень, транспортних засобів;
- облік для цілей оподаткування тільки тих господарських операцій, які безпосередньо пов'язані з виникненням податкової вигоди, якщо для такого виду діяльності також потрібне здійснення й облік інших господарських операцій;
- здійснення операцій з товаром, що не вироблявся або не міг бути вироблений в обсязі, зазначеному платником податків у документах обліку;
- відсутність первинних документів обліку.
Між позивачем (покупець) та ТОВ «Ельпис» (постачальник) укладено договір поставки від 2 квітня 2013 року №1/04-14, згідно з яким постачальник зобов'язується поставити, а покупець прийняти та оплатити продукцію виробничо-технічного призначення, в якості, строки та по цінам згідно специфікаціям, які є невід'ємною частиною договору. Згідно пункту 4.1 договору вартість товару вказана в специфікаціях до договору. Відповідно пункту 10.1 договору строк його дії складає з моменту підписання і діє до 31 грудня 2014 року.
На виконання умов договору ТОВ «Ельпіс» на адресу ТОВ ТД «Турбогазтехнологія», було виписано (оформлено) наступні податкові та видаткові накладні:
Між позивачем (покупець) та ТОВ «Синерджи Агро Україна» (постачальник) укладено договір поставки від 4 березня 2013 року №313, згідно з яким постачальник зобов'язується поставити, а покупець прийняти та оплатити продукцію виробничо-технічного призначення, в якості, строки та по цінам згідно специфікаціям, які є невід'ємною частиною договору. Згідно пункту 4.1 договору вартість товару вказана в специфікаціях до договору. Відповідно пункту 10.1 договору строк його дії складає з моменту підписання і діє до 31 грудня 2013 року.
На виконання умов договорів ПП «Фаворит-Запчастини» на адресу ТОВ ТД «Турбогазтехнологія», було виписано (оформлено) наступні податкові та видаткові накладні:
- №145 від 9 вересня 2013 року на поставку заслонки в кількості 2 шт., карман. всас. в кількості 1 шт. на загальну суму 152 973,60 грн., в тому числі ПДВ 25 495,20 грн.
Між позивачем (замовник) та ПП «Рапан» (виконавець) укладені договіри:
- від 17 жовтня 2013 року №17/10-13, згідно умов якого замовник доручає, а виконавець зобов'язується виконати згідно з договором роботу по виготовленню та переробці давальницької сировини у готову продукції - циклон СЦН-40 ДУ 1400 с 4-ох елементів ОГЗ391.00.00, а замовник зобов'язується прийняти та сплатити виконану роботу. Згідно пункту 2.1 договору вартість роботи по виготовленню та переробці давальницької сировини у готову продукції складає 644680 грн. за 4 штуки, без врахування ПДВ. Відповідно пункту 2.4 договору загальна сума договору складає 644680 грн., загальний розмір ПДВ складає 128936 грн., сума договору з ПДВ складає 773616 грн. Відповідно пункту 9.1 договору строк його дії складає з моменту підписання і діє до 31 грудня 2014 року. На виконання умов договору ПП «Рапан» на адресу ТОВ ТД «Турбогазтехнологія», було виписано (оформлено) податкову накладну та акт виконаних робіт №82 від 6 листопада 2013 року по виготовленню циклону СЦН в кількості 4 шт. на суму 773616 грн., в тому числі ПДВ 128936 грн.;
В розглянутій справі спір точиться щодо реальності відображених у податковому обліку платника податків - позивача операцій із контрагентом - Товариством з обмеженою відповідальністю «Ельпіс», Приватним підприємством «Фаворит Запчастини», Товариством з обмеженою відповідальністю «Сінерджи Агро Україна», Товариством з обмеженою відповідальністю Торговий дім «Дана-Дніпро», Приватним підприємством «Рапан», та достатності наявних первинних документів та їх відповідності вимогам законодавства для підтвердження таких операцій та використання платником податку такого податкового елементу як податковий кредит.
Для вирішення спору по суті та надання оцінки правомірності проведення позивачем податкового обліку, суд перевіряє відповідність вимогам законодавства первинних документів, їх наявність, що вимагається нормативно-правовими актами та безпосередньо укладеними угодами.
Поряд з цим, окрім мінімально необхідних згідно податкового законодавства документів суд має перевірити й інші документи та обставини, які мають підтвердити реальність виконання спірної операції, що відображена в податковому обліку.
Оскільки виникнення спору обумовлено тим, що найбільш поширеним способом порушення норм податкового законодавства є штучне введення в операції реального сектору економіки інших суб'єктів господарювання з метою отримання податкових та інших переваг, надання таких переваг на користь третіх осіб, що призводить до порушень бюджетних інтересів держави та прямо пов'язано із діями таких суб'єктів господарювання, які в свою чергу знаходяться поза межами контролю податкових органів, та мають ознаки кримінальних правопорушень.
Саме для недопущення вказаних порушень здійснено податковий контроль, з огляду на те, що при відсутності фактичної реалізації товарів податковий кредит формується шляхом маніпулювання податковою звітністю, це здійснюється із проведенням транзитних фінансових потоків, спрямованих на здійснення операцій надання податкової вигоди переважно з контрагентами, які не виконують свої податкові зобов'язання, зокрема, у випадках, коли операції здійснюються через посередників з метою штучного формування валових витрат та податкового кредиту, з метою надання вигоди третій особі, та не мають реального товарного характеру.
Виходячи із практики недопущення відображення в податковому обліку таких операцій вирішальним є підтвердження реальності операцій іншими належними та допустимими доказами, ніж видаткова та податкова накладна.
Як зазначено в листі Вищого адміністративного суду України «Щодо однакового застосування адміністративними судами окремих приписів Податкового кодексу України та Кодексу адміністративного судочинства України» № 742/11/13-11 від 2 червня 2011року, з метою встановлення факту здійснення господарської операції, формування витрат для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на прибуток або податкового кредиту з податку на додану вартість обов'язковому з'ясуванню підлягають, зокрема, обставини, що підтверджують рух активів у процесі здійснення господарської операції. При цьому дослідженню підлягають усі первинні документи, які належить складати залежно від певного виду господарської операції: договори, акти виконаних робіт, документи про перевезення, зберігання товарів тощо.
Актами перевірок контрагентів позивача встановлено, що вищевказані підприємства за юридичною адресою не знаходяться, складських приміщень не мають.
З огляду на принцип індивідуальної відповідальності платника у сфері податкових правовідносин платник не є відповідальним за протиправні дії третіх осіб, що перебувають поза межами його впливу та контролю, однак несприятливі наслідки недостатньої обережності у підприємницькій діяльності мають покладатися на особу, якою були укладені відповідні правочини, та не можуть бути перенесені на бюджет шляхом зменшення податкових зобов'язань та здійснення необґрунтованих виплат з бюджету. У разі недобросовісності контрагентів покупець несе певний ризик не лише невиконання цивільно-правового договору, але й в рамках податкових правовідносин, позаяк в силу вимог податкового законодавства позбавляється можливості скористатися правом на податковий кредит та визнання витрат, такими що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування податком на прибуток, в силу відсутності документів, що мають силу первинних документів.
В ході аналізу руху коштів по розрахунковим рахункам встановлено ознаки безтоварності операцій, а саме: в операціях по кредиту рахунка встановлено надходження коштів від підприємств реального сектору економіки з призначенням платежу: сплата за обладнання, за підшипники, за будівельні матеріали тощо, в операціях по дебету рахунку встановлено перерахування коштів за товарно-матеріальні цінності, за цінні папери та продукти харчування.
Таким чином, з системного аналогу наведених норм права, обставин справи та доказів, наданих суду, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову у повному обсязі.
Керуючись статтями 158-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
Постанова суду набирає законної сили відповідно до статті 254 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена в порядку та у строки, встановлені статтею 186 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст постанови складений 23 листопада 2015 року.

Суддя І.О. Верба