Справа № 2-а-635/10
Суддя: Заруцька Г. М.
Дата ухвалення: 2010-03-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа №2а-635/2010
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 березня 2010 року м. Красноармійськ

Красноармійський міськрайонний суд Донецької області

у складі: головуючого судді Заруцької Г.М.

при секретарі Марченко Т.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Красноармійську адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління Пенсійного Фонду України в Красноармійському районі Донецької області про визнання бездіяльності протиправною з 1 січня 2008 року, зобовязання провести нарахування і виплату щомісячної доплати до пенсії, як «дитині війни», виходячи з розміру 30% мінімальної пенсії за віком, встановленого Законом України «Про соціальний захист дітей війни» з 1 січня 2009 року по день розгляду справи, та зобовязання у наступному проводити нарахування і виплату щомісячної доплати до пенсії, як «дитині війни», виходячи з розміру 30% мінімальної пенсії за віком, встановленого Законом України «Про соціальний захист дітей війни»,

В С Т А Н О В И В :

24 лютого 2010 року позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з адміністративним позовом до Управління Пенсійного Фонду України в Красноармійському районі Донецької області про визнання бездіяльності протиправною з 1 січня 2008 року, зобовязання провести нарахування і виплату щомісячної доплати до пенсії, як «дитині війни», виходячи з розміру 30% мінімальної пенсії за віком, встановленого Законом України «Про соціальний захист дітей війни» з 1 січня 2009 року по день розгляду справи, та зобовязання у наступному проводити нарахування і виплату щомісячної доплати до пенсії, як «дитині війни», виходячи з розміру 30% мінімальної пенсії за віком, встановленого Законом України «Про соціальний захист дітей війни». Посилалася на те, що відповідно до ст.1 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» має статус «дитина війни», у звязку з чим, відповідно до ст. 6 цього Закону, відповідач повинен був нараховувати і сплачувати їй підвищення до пенсії в розмірі 30% мінімальної пенсії за віком, однак, відповідач у 2008 і 2009 році допомогу в зазначеному розмірі їй не сплачував. Просила бездіяльність відповідача щодо невиплати їй допомоги, як «дитині війни» визнати протиправною з 1 січня 2008 року, та, зобовязати відповідача провести доплату до пенсії відповідно до Закону України «Про соціальний захист дітей війни» в розмірі 30% мінімальної пенсії за віком, починаючи з 1 січня 2009 року по день розгляду справи, а також, просила зобовязати відповідача кожного місяця проводити нарахування і виплату доплати до пенсії, як «дитині війни» в розмірі 30% мінімальної пенсії за віком. Справу просила розглядати без її участі.

Відповідач позовних вимог не визнав з підстав, викладених у поданих суду по суті позовних вимог запереченнях, вважаючи свої дії такими, що відповідають чинному законодавству, що регулює спірні правовідносини. Вимоги позивача щодо підвищення пенсії вважає незаконними. Крім того, наполягав на застосуванні строку звернення до адміністративного суду, вважаючи, що такий строк позивачем пропущений. Просив відмовити в задоволенні позову. Справу просив розглядати без його участі.

Зясувавши обставини справи, встановивши фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та перевіривши докази на їх підтвердження, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково з наступних підстав.

Судом встановлено, що позивач має правовий статус «дитина війни», що підтверджується копією пенсійного посвідчення № 17 (а.с.8).

Відповідно до статті 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» дітям війни пенсії або щомісячне грошове довічне утримання чи державна соціальна допомога, що виплачується замість пенсії, підвищується на 30 відсотків мінімальної пенсії за віком.

Частиною 1 ст. 28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» від 9 липня 2003 року № 1058-IV передбачено, що мінімальний розмір пенсії за віком за наявності у чоловіків 25, а у жінок 20 років страхового стажу встановлюється у розмірі для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом.

Законом України «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 28.12.2007 року внесено зміни до Закону України «Про соціальний захист дітей війни», зокрема, статтею 6 вказаного Закону після внесення змін передбачалось, що дітям війни до пенсії або щомісячного довічного грошового утримання, державної соціальної допомоги, що виплачується замість пенсії, виплачується підвищення у розмірі надбавки, встановленої для учасників війни.

Рішенням Конституційного Суду України №10-рп/2008 від 22.05.2008 року положення пункту 28 розділу ІІ «Внесення змін до деяких законодавчих актів України», Закону України «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 28.12.2007 року щодо внесення змін до Закону України «Про соціальний захист дітей війни» визнані такими, що не відповідають Конституції України.

Отже, нова реакція статті 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» 22 травня 2008 року втратила чинність, внаслідок чого відновлена попередня редакція закону, відповідно до якої дітям війни пенсії або щомісячне довічне грошове утримання чи державна соціальна допомога, що виплачується замість пенсії, підвищується на 30 відсотків мінімальної пенсії за віком.

Таким чином, позивач мав право на перерахунок підвищення до пенсії «дитини війни» у 2008 році лише з 22 травня 2008 року до 31 грудня 2008 року.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що не нарахування та невиплата відповідачем позивачу щомісячної доплати до пенсії як особі, яка має статус «дитина війни» за період з 22.05.2008 року до 31.12.2008 року, виходячи з розміру 30% мінімальної пенсії за віком, встановленого ст.6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» є противоправною.

Відповідно до ч.1 ст.54 Закону України «Про Державний бюджет України на 2009 рік» у 2009 році прожитковий мінімум на одну особу та для тих, хто відноситься до основних соціальних і демографічних груп населення встановлений в розмірах, що діяли у грудні 2008 року.

Для осіб, які втратили працездатність з 1 жовтня 2008 року прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць статтею 58 Закону України «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України» затверджений в розмірі 498 грн., а згідно ч.2 ст.54 Закону України «Про Державний бюджет України на 2009 рік» з 1 листопада 2009 року прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць для осіб, які втратили працездатність встановлений в розмірі 573 грн.

Статтею 71 Закону України «Про державний бюджет України на 2009 рік» Кабінету Міністрів України надано право у 2009 році встановлювати розміри соціальних виплат, які відповідно до законодавства визначаються залежно від розміру мінімальної заробітної плати, в абсолютних сумах у межах асигнувань, передбачених за відповідними бюджетними програмами.

Названа норма передбачає встановлення в абсолютних сумах розмірів лише тих виплат, вихідним критерієм розрахунку яких є розмір мінімальної заробітної плати. Відповідно її дія не поширюється на спірні правовідносини, оскільки розмір зазначених соціальних виплат згідно із Законом України «Про соціальний захист дітей війни» залежить від розміру мінімальної пенсії за віком.

Отже, нарахування та виплата у 2009 році дітям війни підвищення до пенсії або щомісячного грошового довічного утримання чи державної соціальної допомоги, що виплачується замість пенсії, повинні здійснюватися відповідно до норм Закону України «Про соціальний захист дітей війни».

Таким чином, суд приходить до висновку, що дії відповідача щодо виплати позивачу у 2009 році підвищення до пенсії в розмірі 49,80 грн. є неправомірними та не відповідають вимогам діючого законодавства, а бездіяльність відповідача з не нарахування та невиплати позивачу підвищення пенсії на 30% мінімальної пенсії за віком виходячи з розміру, встановленого ч.1 ст.28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» неправомірна.

Втім, суд вважає, що вимоги позивача підлягають задоволенню за період з 24.02.2009 р. по 31.12.2009 р. виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 99 КАС України адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого законом. Частина 2 статті 99 цього Кодексу визначила, що для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється річний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Позивач, звернувшись до суду 24.02.2009 року з даним позовом пропустив строк, встановлений ст. 99 КАС України.

Пропущення строку звернення до адміністративного суду, відповідно до ч.1 ст. 100 КАС України, є підставою для відмови у задоволенні адміністративного позову за умови, якщо на цьому наполягає одна із сторін.

В своїх запереченнях відповідач наполягав на застосуванні такого строку, позивач про поновлення строку не просив.

Відносно вимог позивача про визнання неправомірною бездіяльності відповідача щодо не нарахування та невиплати підвищення до пенсії на 30% мінімальної пенсії за віком виходячи з розміру, встановленого ч.1 ст.28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» по день розгляду справи 11.03.2010 р., суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 96 Конституції України Державний бюджет України затверджується щорічно Верховною Радою України на період з 1 січня по 31 грудня.

Відповідно до ст. 46 Бюджетного Кодексу України якщо до початку бюджетного періоду не набрав чинності закон про Державний бюджет України, Кабінет Міністрів України має право здійснювати витрати Державного бюджету України, базуючись на показниках попереднього бюджетного періоду по доходах та видатках Державного бюджету України, тобто щомісячні видатки Державного бюджету України не можуть перевищувати 1/12 обсягу видатків , визначених законом про Державний бюджет України на попередній бюджетний період , крім випадків, передбачених ч.4 ст. 15 Кодексу.

У звязку з тим, що законодавцем не прийнятий Державний бюджет України на 2010 р., діють показники попереднього бюджетного періоду по доходах та видатках Державного бюджету України на 2009 р., визначені Законом України «Про Державний бюджет України на 2009 рік» від 26.12.2008 р. № 835-VI.

З урахуванням вимог Закону України «Про Державний бюджет України на 2009 рік» від 26.12.2009 р. № 835-VI, суд приходить до висновку, що з 01.01.2010 р. відповідач виплачує позивачу, як дитині війни, підвищення у твердих розмірах у розмірі 49,80 грн. в порушення вимог ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни», тобто у розмірах менших за 30 % мінімальної пенсії за віком, а бездіяльність відповідача з не нарахування та невиплати позивачу спірної допомоги за період з 01.01.2010 р. по день розгляду справи 11.03.2010 р. у розмірі, меншому ніж передбачено ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» неправомірна.

Необґрунтованими суд вважає вимоги позивача про зобовязання відповідача у наступному проводити нарахування і виплату щомісячної доплати до пенсії, як «дитині війни», виходячи з розміру 30% мінімальної пенсії за віком, встановленого Законом України «Про соціальний захист дітей війни» виходячи з такого.

Так, згідно з ч.1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органу державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших субєктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

В межах Кодексу адміністративного судочинства України захисту підлягає порушене право позивача, внаслідок чого зобовязання відповідача перерахувати позивачу щомісячну державну допомогу, як дитині війни, без обмеження строком є безпідставним, оскільки встановлює обовязки на майбутнє без врахування змін чинного законодавства, яке може мати місце та без наявності спірних правовідносин.

Таким чином, вимоги позивача в цій частині задоволенню також не підлягають.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 2, 8, 9, 10, 11, 86, 94, 99, 100, 158, 159, 160, 161, 162, 163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визнати бездіяльність Управління Пенсійного Фонду України в Красноармійському районі Донецької області з не нарахування та невиплати ОСОБА_1 підвищення пенсії на 30% мінімальної пенсії за віком виходячи з розміру, встановленого ч.1 ст.28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» за період з 24.02.2009 року по день розгляду справи, тобто по 11.03.2010 року неправомірною.

Зобовязати Управління Пенсійного Фонду України в Красноармійському районі Донецької області провести нарахування і виплату ОСОБА_1 підвищення пенсії на 30% мінімальної пенсії за віком виходячи з розміру, встановленого ч.1 ст.28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» за період з 24.02.2009 року по день розгляду справи, тобто по 11.03.2010 року.

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Донецького апеляційного адміністративного суду через Красноармійський міськрайонний суд Донецької області шляхом подачі протягом десяти днів з дня її проголошення заяви про апеляційне оскарження і подання після цього протягом двадцяти днів апеляційної скарги на постанову суду, з подачею її копії до суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга може бути подана без попереднього подання заяви про апеляційне оскарження, якщо скарга подається у строк, встановлений для подання такої заяви.

Якщо постанову проголошено у відсутності особи, яка бере участь у справі, строк подання заяви про апеляційне оскарження обчислюється з дня отримання нею копії постанови.

Постанова набирає законної сили в порядку, передбаченому статтею 254 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя: