Справа № 461/3434/15-а 2а/461/241/15
Суддя: Сеник Роман Петрович
Дата ухвалення: 2015-12-08 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 грудня 2015 року Справа № 876/7099/15

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

Головуючогосудді Сеника Р.П.,

суддів Сапіга В.П., Попка Я.С.

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Львівської міської Ради на постанову Галицького районного суду м. Львова від 08.06.2015 року у справі № 461/3434/15-а за позовом ОСОБА_2 до Львівської міської Ради треті особи ТзОВ «Фіакр-Львів», ТзОВ «Міра і К», ТзОВ «Успіх БМ», Львівське комунальне АТП №1, ПАТ «Львівське автотранспортне підприємство - 14630» про визнання незаконним та скасування рішення виконавчого комітету Львівської міської ради Львівської області від 10.03.2015 року, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до суду з позовом до Львівської міської ради треті особи, що не заявляють самостійних вимог ТзОВ «Фіакр - Львів», ТзОВ «Міра і К», ТзОВ «Успіх БМ», Львівське комунальне АТП №1, ПАТ «Львівське автотранспортне підприємство -14630» про визнання незаконним та скасування рішення виконавчого комітету Львівської міської ради Львівської області №115 від 10.03.2015 року.

Позовні вимоги мотивує тим, що 10 березня 2015 року виконавчий комітет Львівської міської ради на своєму засіданні прийняв рішення за №115 «Про тимчасове встановлення часу дії посвідчень пільгових категорій пасажирів у міському автотранспорті», яким, тимчасово до 01.06.2015 року встановив час дії посвідчень на безоплатний проїзд пільговим категоріям пасажирів у міському автотранспорті з 10:00 годин до 16:00 годин. Вважає, що рішення Львівської міської ради є протиправним, незаконним таки, що порушує право громадян та підлягає скасуванню. Відповідач порушив його конституційне право - право рівності, передбачне ст. 24 Конституції України. Крім цього, порушеного його право на свободу вибору транспортних послуг та право на безоплатний проїзд у міському пасажирському транспорті. Просить суд визнати рішення виконавчого комітету Львівської міської ради №115 від 10.03.2015 року «Про тимчасове встановлення часу дії посвідчень пільгових категорій пасажирів у міському автотранспорті» незаконним та скасувати його.

Постановою Галицького районного суду м. Львова від 08.06.2015 року позов задоволено частково.

Визнано рішення Виконавчого комітету Львівської міської ради №115 від 10.03.2015 року «Про тимчасове встановлення часу дії посвідчень пільгових категорій пасажирів у міському автотранспорті» - незаконним. В решті позовних вимог відмовилено.

Постанову суду першої інстанції оскаржив відповідач, подавши на неї апеляційну скаргу.

В апеляційній скарзі апеллянт зазначає, що не погоджується з рішенням суду першої інстанції, оскільки дане рішення винесене з порушенням норм матеріального та процесуального права, та таке, що неповно відображає обставини, які мають істотне значення для даної справи.

Просить скасувати постанову Галицького районного суду м. Львова від 08.06.2015 року та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову повністю.

Особи, що беруть участь у справі, в судове засідання для розгляду апеляційної скарги не прибули, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, клопотань від осіб, які беруть участь у справі, про розгляд справи за їх участю не поступало, а тому колегія суддів, у відповідності до ч. 1 ст. 197 КАС України, вважає за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, оскільки таку може бути вирішено на основі наявних у ній доказів.

Вислухавши суддю-доповідача, дослідивши обставини справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, що 10 березня 2015 року Виконавчий комітет Львівської міської ради прийняв рішення №115 «Про тимчасове встановлення часу дії посвідчень пільгових категорій пасажирів у міському автотранспорті». Таке рішення прийнято тимчасово, до 01.06.2015 року.

Задовольняючи позовні вимоги частково у справі, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач приймаючи оскаржуване рішення фактично обмежив дію передбачених законами України пільг для окремих категорій громадян, що є порушенням гарантованого державою права на їх соціальний захист.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з наступних підстав.

Відповідно до п.п.10 п. "а" ст.30 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належать затвердження маршрутів і графіків руху місцевого пасажирського транспорту незалежно від форм власності, узгодження цих питань стосовно транзитного пасажирського транспорту у випадках, передбачених законодавством.

Згідно із статтею 7 Закону України "Про автомобільний транспорт" забезпечення організації пасажирських перевезень, зокрема, на міських автобусних маршрутах загального користування покладається на виконавчий орган сільської, селищної, міської ради відповідного населеного пункту.

Законами України від 22 жовтня 1993 року №3551-XII "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", 20 грудня 1991року №2011-XII "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", 26 квітня 2001 року №2402-III "Про охорону дитинства", 16 грудня 1993 № 3721-XII "Про основи соціального захисту ветеранів праці та інших громадян похилого віку в Україні", 28 лютого 1991 №796-XII "Про статус і соціальних захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", 23 березня 2000 № 1584-III; Про жертви нацистських переслідувань", постановою Кабінету Міністрів України "Про безплатний проїзд пенсіонерів на транспорті загального користування" від 17.05.1993 №354 та деякими іншими певним категоріям громадян надано право безплатного проїзду всіма видами міського пасажирського транспорту, автомобільним транспортом загального користування в сільській місцевості, а також автобусами приміських і міжміських маршрутів.

Відповідно до ст.37 Закону України "Про автомобільний транспорт" пільгові перевезення пасажирів, які відповідно до законодавства користуються такими правами, забезпечують автомобільні перевізники, які здійснюють перевезення пасажирів на автобусних маршрутах загального користування.

Автомобільному перевізнику, який здійснює перевезення пасажирів на автобусних маршрутах загального користування, забороняється відмовлятися від пільгового перевезення, крім випадків, передбачених законом. Безпідставна відмова від пільгового перевезення тягне за собою відповідальність згідно із законом.

Види та обсяги пільгових перевезень установлюються замовленням, у якому визначається порядок компенсації автомобільним перевізникам, які здійснюють перевезення пасажирів на маршрутах загального користування, збитків від цих перевезень.

Органи виконавчої влади та органи місцевого самоврядування зобов'язані надати перевізникам, які здійснюють пільгові перевезення пасажирів та перевезення пасажирів за регульованими тарифами, компенсацію відповідно до закону (ч.2 ст.29 Закону України "Про автомобільний транспорт").

Відповідно до ст.102 Бюджетного кодексу України визначено, що видатки місцевих бюджетів, передбачені у підпункті "б" пункту 4 частини першої статті 89 цього Кодексу, в тому числі - компенсаційні виплати за пільговий проїзд окремих категорій громадян, проводяться за рахунок субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на здійснення державних програм соціального захисту у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Конституція України закріплює, що людина, її життя і здоров'я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов'язком держави.

Згідно ст.64 Конституції України конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України.

Статтею ст.22 Конституції України визначено, що права і свободи людини і громадянина, закріплені цією Конституцією, не є вичерпними. Конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Враховуючи вищенаведене, колегія суду вважає, що даний адміністративний позов є підставним, обґрунтованим і підлягає до задоволенню частково, так як відповідач приймаючи оскаржуване рішення фактично обмежив дію передбачених законами України пільг для окремих категорій громадян, що є порушенням гарантованого державою права на їх соціальний захист, таким чином оскаржуване рішення «Про тимчасове встановлення часу дії посвідчень пільгових категорій пасажирів у міському автотранспорті» є незаконним.

А тому висновки суду першої інстанції відповідають нормам матеріального та процесуального права.

На підставі наведеного колегія суддів прийшла до висновку, що судом першої інстанції, при вирішенні оскаржуваної постанови вірно дано правову оцінку обставинам справі та ухвалено судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, що згідно ст. 200 КАС України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а постанови суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст.ст. 160,195-197, п.1 ч.1 ст.198, ст.200, п.1 ч.1 ст.205, ст.ст.206, 254 КАС України, апеляційний суд,

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу Львівської міської Ради - залишити без задоволення.

Постанову Галицького районного суду м. Львова від 08.06.2015 року у справі № 461/3434/15-а - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, що беруть участь у справі та може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до адміністративного суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання ухвалою законної сили.

Головуючий: Р.П. Сеник

Судді : В.П. Сапіга

Я.С. Попко