Справа № 676/2432/14-а
Суддя: Головчук С.В.
Дата ухвалення: 2015-12-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"03" грудня 2015 р. м. Київ К/800/38221/14

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі:

головуючого суддіГоловчук С.В. (суддя-доповідач),
суддівЛіпського Д.В.,
Черпака Ю.К.,

секретар судового засідання Малина Л.В.,

за участю представника відповідача - Феклістова О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у м. Кам'янець-Подільському Хмельницької області

на постанову Вінницького апеляційного адміністративного суду від 26 червня 2014 року

у справі за позовом ОСОБА_5 до Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у м. Кам'янець-Подільському Хмельницької області (далі - ВВД Фонду) про проведення перерахунку та стягнення страхових виплат,

в с т а н о в и л а :

У березні 2014 року ОСОБА_5 звернувся до суду з адміністративним позовом про проведення перерахунку та стягнення страхових виплат. В обґрунтування вимог зазначав, що у 1989 році отримав травму на виробництві, у зв'язку з чим 07 липня 2008 року йому встановлено 20% втрати професійної працездатності та призначено щомісячну страхову виплату у розмірі, визначеному Законом України від 23 вересня 1999 року № 1105-ХІV «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» (далі - Закон № 1105-XIV). Посилаючись на те, що розмір призначених йому виплат повинен обчислюватись відповідно до статті 1197 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), позивач звернувся до відповідача за роз'ясненнями. Листом від 13 березня 2014 року ВВД Фонду повідомив йому про відсутність підстав для застосування норм статті 1197 ЦК України. Вважаючи дії відповідача неправомірними, просив суд зобов'язати ВВД Фонду провести з 07 липня 2008 року перерахунок щомісячних страхових виплат, виходячи з п'ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, відповідно до статей 1197, 1208 ЦК України, встановити щомісячні страхові виплати у розмірі мінімальної заробітної плати по Україні та стягнути заборгованість по страхових виплатах за період з 07 липня 2008 року по 01 квітня 2014 року в сумі 31195,48 грн.

Постановою Кам'янець-Подільського міськрайонного суду від 08 травня 2014 року в позові відмовлено.

Постановою Вінницького апеляційного адміністративного суду від 26 червня 2014 року скасоване рішення суду першої інстанції та ухвалено нове рішення про задоволення позову. Визнано протиправними дії ВВД Фонду ССНВВПЗ України в Кам'янець-Подільському Хмельницької області щодо здійснення з 07 липня 2008 року щомісячних страхових виплат у зв'язку з виробничою травмою, виходячи з меншого розміру, ніж п'ятикратний розмір мінімальної заробітної плати. Зобов'язано ВВД Фонду ССНВВПЗ України в Кам'янець-Подільському Хмельницької області провести перерахунок з 07 липня 2008 року та виплату належних ОСОБА_5 щомісячних страхових виплат у зв'язку з виробничою травмою, виходячи із п'ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, з урахуванням виплачених сум.

У касаційній скарзі ВВД Фонду порушує питання про скасування рішення апеляційного суду і залишення в силі рішення суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування апеляційним судом норм процесуального права, зокрема, положень Закону № 1105-XIV. Вказує, що на спірні правовідносини не поширюються положення ЦК України, оскільки питання, пов'язані з виплатою та розміром страхових виплат врегульовані нормами спеціального законодавства.

ОСОБА_5 у запереченнях на касаційну скаргу посилається на те, що рішення апеляційного суду є законним і обґрунтованим, оскільки суд апеляційної інстанції правильно застосував норми статті 1208 ЦК України, дослідив докази та навів обґрунтовані висновки. Просить касаційну скаргу залишити без задоволення, а судове рішення - без змін.

Перевіривши доводи касаційної скарги, матеріали справи, правильність застосування норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судами встановлено, що 28 грудня 1989 року ОСОБА_5 отримав виробничу травму, у зв'язку з чим, з 07 липня 2008 року йому встановлено 20% втрати професійної працездатності довічно згідно з довідкою Хмельницької міжрайонної травмо-офтальмологічної медико-соціальної експертної комісії серії 0-01 ХМ №000200.

На підставі поданих документів, з 07 липня 2008 року позивачу призначені страхові виплати виходячи із розміру середньої заробітної плати, відповідно до Закону №1105-XIV та постанови Кабінету Міністрів України від 26 вересня 2001 року № 1266 «Про обчислення середньої заробітної плати (доходу, грошового забезпечення) для розрахунку виплат за загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням» (далі - постанова КМУ № 1266).

Не погоджуючись з розміром призначених виплат, у вересні 2014 року ОСОБА_5 звернувся до відповідача із заявою з проханням роз'яснити на підставі яких нормативних актів проводився розрахунок призначених сум і чи застосовувались при розрахунку норми статті 1197 ЦК України.

Листом від 13 березня 2014 року № Г2 ВВД Фонду ССНВВПЗ України в Кам'янець-Подільському Хмельницької області повідомило, що при призначенні відшкодування має враховуватись середня заробітна плата, розрахована відповідно до постанови КМУ № 1266, а не положення статті 1197 ЦК України.

Вирішуючи спір та відмовляючи в позові, суд першої інстанції виходив з того, що положення статті 1197 ЦК України не застосовуються до спірних правовідносин.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та задовольняючи позов, апеляційний суд виходив з того, що питання щодо визначення мінімальної заробітної плати вирішується спеціальними законами, зокрема Законами України «Про державний бюджет». Водночас вимоги статті 29 Закону № 1105-XIV є загальними, а тому застосуванню підлягають спеціальні норми відповідних законів з урахуванням положень статті 1197 ЦК України.

Проте з таким висновком погодитись неможливо.

Відповідно до частини 1 статті 4 Закону № 1105-XIV законодавство про страхування від нещасного випадку складається із Основ законодавства України про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від 14 січня 1998 року № 16/98-ВР, цього Закону, Кодексу законів про працю України, Закону України від 14 жовтня 1992 року № 2694-XII «Про охорону праці» та інших нормативно-правових актів.

Правове регулювання страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання за своїм завданням та сферою дії є дещо відмінним від правового регулювання цивільно-правових відносин у цілому.

Це підтверджується тим, що згідно з частиною 2 статті 999 ЦК України до відносин, що випливають із обов'язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства.

Частиною першою статті 34 Закону № 1105-XIV установлено, що сума щомісячної страхової виплати встановлюється відповідно до ступеня втрати професійної працездатності та середньомісячного заробітку, що потерпілий мав до ушкодження здоров'я.

Водночас відповідно до частини першої статті 1197 ЦК України розмір втраченого фізичною особою внаслідок каліцтва або іншого ушкодження здоров'я заробітку (доходу), що підлягає відшкодуванню, визначається у відсотках від середнього місячного заробітку (доходу), який потерпілий мав до каліцтва або іншого ушкодження здоров'я, з урахуванням ступеня втрати потерпілим професійної працездатності, а за її відсутності - загальної працездатності.

Середньомісячний заробіток (дохід) обчислюється за бажанням потерпілого за дванадцять або за три останні календарні місяці роботи, що передували ушкодженню здоров'я або втраті працездатності внаслідок каліцтва або іншого ушкодження здоров'я. Якщо середньомісячний заробіток (дохід) потерпілого є меншим від п'ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, розмір втраченого заробітку (доходу) обчислюється виходячи з п'ятикратного розміру мінімальної заробітної плати.

Аналіз наведених норм права, дає підстави вважати, що до спірних правовідносин слід застосувати норми статті 34 Закону № 1105-XIV як спеціального без субсидіарного (додаткового) застосування правила, наведеного в абзаці 2 частини 1 статті 1197 ЦК України.

Аналогічна правова позиція щодо застосування зазначених норм матеріального права вже була висловлена Верховним Судом України у постановах від 25 листопада 2014 року (справа № 21-503а14) та від 08 вересня 2015 року (справа № 21-607а15).

За таких обставин, суд першої інстанції правильно відмовив у задоволенні позовних вимог, а висновки апеляційного суду не ґрунтуються на правильному застосуванні норм матеріального права.

Відповідно до статті 226 КАС України суд касаційної інстанції має скасувати судове рішення суду апеляційної інстанції та залишає в силі рішення суду першої інстанції, яке ухвалено відповідно до закону і скасоване або змінене помилково.

Тому рішення апеляційного суду підлягає скасуванню, а рішення суду першої інстанції залишенню в силі.

Керуючись статтями 160, 167, 220, 221, 223, 226, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів,

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у м. Кам'янець-Подільському Хмельницької області задовольнити.

Постанову Вінницького апеляційного адміністративного суду від 26 червня 2014 року скасувати, а постанову Кам'янець-Подільського міськрайонного суду від 08 травня 2014 року залишити в силі.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя С.В. Головчук
Судді Д.В. Ліпський
Ю.К. Черпак