Справа № 813/5714/15
Суддя: Сакалош Володимир Миколайович
Дата ухвалення: 2015-12-08 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 грудня 2015 року 10 год. 39 хв. Справа № 813/5714/15

Львівський окружний адміністративний суд у складі

головуючого судді - Сакалоша В.М.

за участю секретаря судового засідання - Козак О.О.

представника відповідача - Кавалець Л.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Львові адміністративну справу за позовом ОСОБА_2 до Територіального управління Державної судової адміністрації України у Львівській області, третя особа на стороні відповідача без самостійних вимог Сихівський районний суд м. Львова про стягнення одноразової допомоги при переїзді на роботу в іншу місцевість, -

в с т а н о в и в:

ОСОБА_2 (ОСОБА_2) звернулася до Львівського окружного адміністративного суду із позовом до Територіального управління Державної судової адміністрації України у Львівській області (ТУ ДСА), третя особа на стороні відповідача без самостійних вимог Сихівський районний суд м. Львова, в якому просить стягнути з Територіального управління Державної судової адміністрації України у Львівській області одноразову допомогу при переїзді на роботу в іншу місцевість на неї та її дитину в розмірі 17 225 грн.

Ухвалою суду від 08.10 2015 року провадження у справі відкрито, хід її розгляду відображено у відповідних ухвалах суду, а в судовому засіданні 08.12.2015 року, згідно приписів ч.3, ст.160 КАС України, проголошено вступну і резолютивну частини постанови.

Позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що Указом Президента України від 14.02.2015 № 82/2015 «Про переведення суддів» її переведено на посаду судді Сихівського районного суду м. Львова. Зазначає, що ст. 120 КЗпП України передбачені гарантії і компенсації при переїзді. Однак, відповідачем в порушення ст. 120 КЗпП України відмовлено позивачу у виплаті одноразової допомоги на неї та її дитину з посиланням на необхідність домовленості і погодження сторін для виплати допомоги, а також на відсутність відповідного фінансування. Вважає посилання відповідача незаконними, тому просить суд стягнути з відповідача в якості одноразової грошової допомоги вищевказану суму.

Позивач у судове засідання не з'явилася, просить розгляд справи проводити без її участі.

Представник відповідача проти позову заперечила з підстав викладених у запереченні від 13.11.2015 року.

Вказує, що ч. 3 с. 120 КЗпП України встановлено, що працівникам, які переїжджають у зв'язку з прийомом їх (за попередньою домовленістю) на роботу в іншу місцевість, виплачуються компенсації і надаються гарантії, зазначені в частині другій цієї статті, крім виплати одноразової допомоги, яка цим працівникам може бути виплачена за погодженням сторін. Розміри компенсацій, порядок їх виплати та надання гарантій особам при переїзді на роботу в іншу місцевість передбачені ст. 120 Кодексу законів про працю України (надалі- КЗпП України) та постановою Кабінету Міністрів України «Про гарантії та компенсації при переїзді на роботу в іншу місцевість» від 02.03.1998 № 255.

Згідно з ч. 2 ст. 120 КЗпП України працівникам при переведенні їх на іншу роботу, коли це зв'язано з переїздом в іншу місцевість, виплачуються: вартість проїзду працівника і членів його сім' ї; витрати по перевезенню майна; добові за час перебування в дорозі; одноразова допомога на самого працівника і на кожного члена сім' ї, який переїжджає; заробітна плата за дні збору в дорогу і влаштування на новому місці проживання, але не більше шести днів, а також за час перебування в дорозі.

Однак, ч. 3 зазначеної вище статті встановлено, що працівникам, які переїжджають у зв'язку з прийомом їх (за попередньою домовленістю) на роботу в іншу місцевість, виплачуються компенсації і надаються гарантії, зазначені в частині другій цієї статті, крім виплати одноразової допомоги, яка цим працівникам може бути виплачена за погодженням сторін.

Здійснення територіальним управлінням виплати одноразової допомоги при переїзді на роботу в іншу місцевість судді Сихівського районного суду м. Львова ОСОБА_2 погоджено не було, зокрема, через відсутність бюджетних асигнувань на вказані цілі. Так, згідно з вимогами Інструкції щодо застосування економічної класифікації видатків бюджету, затвердженої наказом Міністерства фінансів України від 12.03.2012 № 333, виплати працівникам при переведенні їх на іншу роботу, коли це зв'язано з переїздом в іншу місцевість, здійснюється відповідно до ч. 11 пп. 2.5.3 Код 2730 «Інші виплати населенню» п. 2.5 Код 2700 «Соціальне забезпечення». Станом на сьогодні, в кошторисі видатків на 2015 рік за КПКВ 0501040 «Здійснення правосуддя місцевими загальними судами» по КЕКВ 2730 «Інші виплати населенню» коштів не передбачено.

Відповідно до вимог ст. 48 Бюджетного кодексу України розпорядники бюджетних коштів беруть бюджетні зобов'язання та здійснюють платежі тільки в межах бюджетних асигнувань, встановлених кошторисами, враховуючи необхідність виконання бюджетних зобов'язань минулих років, узятих на облік органами Казначейства України. Відповідно до ч. 4 цієї ж статті зобов'язання, взяті учасником бюджетного процесу без відповідних бюджетних асигнувань або з перевищенням повноважень, встановлених Бюджетним Кодексом України та законом про Державний бюджет України (рішенням про місцевий бюджет), не вважаються бюджетними зобов'язаннями (крім витрат, що здійснюються відповідно до ч. б цієї статті) і не підлягають оплаті за рахунок бюджетних коштів. Взяття таких зобов'язань є порушенням бюджетного законодавства. Витрати бюджету на покриття таких зобов'язань не здійснюються.

Згідно з ч. 1 та 12 ст. 23 БК України будь-які бюджетні зобов'язання та платежі з бюджету можна здійснювати лише за наявності відповідного бюджетного призначення. Усі бюджетні призначення втрачають чинність після закінчення бюджетного періоду.

Представник відповідача стверджує що, у територіального управління немає ні підстав, ні можливостей виплатити судді Сихівського районного суду м. Львова ОСОБА_2 одноразову допомогу на неї та її дитину при переїзді на роботу в іншу місцевість. Крім того, в наказі Сихівського районного суду м. Львова «Про приступлення ОСОБА_2 до виконання обов'язків судді Сихівського районного суду м. Львова» від 25.02.2015 № 11/К не зазначено про відшкодування ОСОБА_2 витрат та виплатити компенсації у зв'язку з переведенням на роботу в іншу місцевість, передбачених ст. 120 КЗпП України. У зв'язку з наведеним, просить у позові відмовити повністю.

Третя особа надіслала суду пояснення від 27.11.2015 року, в якому при вирішенні спору покладається на розсуд суду. Просить врахувати те, що позивач до третьої особи з заявами чи листами з приводу виниклих спірних правовідносин не звертався, а функції головного розпорядника коштів Державного Бюджету України щодо фінансового забезпечення судів (нарахування та виплату суддівської винагороди) здійснює Державна Судова адміністрація України.

Суд, заслухавши пояснення представника відповідача, з'ясувавши обставини, на які сторони покликаються, як на підставу своїх вимог та заперечень, дослідивши письмові докази, якими такі обґрунтовуються, встановив наступні фактичні обставини справи.

Наказом голови Сихівського районного суду м. Львова від 24.02.2015 № 12/К «Про приступлення до виконання обов'язків судді ОСОБА_2» відповідно до ст. 73 КЗпП України, ст. 24, 80, п. 1 ч. 5 ст. 129, ст. 130, п. 11 Перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів», Закону України «Про судоустрій і статус суддів», Указу Президента України від 14.02.2015 № 82/2015 «Про переведення суддів», позивач зарахована до облікового складу суду і 25 лютого 2015 року приступила до виконання обов'язків суді.

11.08.2015 ОСОБА_2 звернулася із заявою до Територіального управління Державної судової адміністрації України у Львівській області про виплату, відповідно до ст. 120 КЗпП України, одноразової грошової допомоги в розмірі місячного посадового окладу за новим місцем роботи на неї а у розмірі 25% цього окладу на її дитину ОСОБА_4 (свідоцтво про народження НОМЕР_1 від 02.09.2009 року).

Листом Територіального управління Державної судової адміністрації України у Львівській області від 02.09.2015 № 02-135393/15 позивача повідомлено, що у зв'язку з відсутністю попереднього погодження на відшкодування одноразової допомоги при переведені та бюджетних асигнувань за КЕКВ 2700 «Соціальне забезпечення» виплатити одноразову допомогу при переїзді немає можливості.

Не погоджуючись із таким не вирішенням питання про допомогу на неї і її дитину, позивач звернулася до суду.

При вирішенні спору суд керувався наступним.

Положення статті 12 Закону України "Про оплату праці" передбачають, що гарантії та компенсації працівникам в разі переїзду на роботу до іншої місцевості встановлюються Кодексом законів про працю України та іншими актами законодавства України; вказані норми і гарантії в оплаті праці та норми і гарантії, передбачені Кодексом законів про працю України є мінімальними державними гарантіями.

Статтею 120 Кодексу законів про працю України передбачено гарантії і компенсації при переїзді на роботу в іншу місцевість.

Працівники мають право на відшкодування витрат та одержання інших компенсацій у зв'язку з переведенням, прийняттям або направленням на роботу в іншу місцевість.

Працівникам при переведенні їх на іншу роботу, коли це зв'язано з переїздом в іншу місцевість, виплачуються: вартість проїзду працівника і членів його сім'ї; витрати по перевезенню майна; добові за час перебування в дорозі; одноразова допомога на самого працівника і на кожного члена сім'ї, який переїжджає; заробітна плата за дні збору в дорогу і влаштування на новому місці проживання, але не більше шести днів, а також за час перебування в дорозі.

Працівникам, які переїжджають у зв'язку з прийомом їх (за попередньою домовленістю) на роботу в іншу місцевість, виплачуються компенсації і надаються гарантії, зазначені в частині другій цієї статті, крім виплати одноразової допомоги, яка цим працівникам може бути виплачена за погодженням сторін.

Розміри компенсації, порядок їх виплати та надання гарантій особам, зазначеним у частинах другій і третій цієї статті, а також гарантії і компенсації особам при переїзді їх в іншу місцевість у зв'язку з направленням на роботу в порядку розподілу після закінчення учбового закладу, аспірантури, клінічної ординатури або в порядку організованого набору, встановлюються законодавством.

Загальні положення щодо видів компенсацій та механізму їх виплати містить постанова Кабінету Міністрів України від 02.03.1998 № 255 "Про гарантії та компенсації при переїзді на роботу в іншу місцевість" (далі - Постанова № 255).

Так, згідно з п. 1 Постанови № 255, установлено, що працівникам у зв'язку з переведенням їх на іншу роботу, якщо це пов'язано з переїздом в іншу місцевість (в інший населений пункт), зокрема виплачуються одноразова допомога самому працівникові - в розмірі його місячного посадового окладу (тарифної ставки) за новим місцем роботи і кожному члену сім'ї, який переїжджає, - в розмірі 25 відсотків одноразової допомоги самого працівника.

До членів сім'ї працівника, на яких виплачується компенсація, належать чоловік, дружина, а також діти і батьки подружжя, які перебувають на їх утриманні і проживають разом з ними.

Вартість проїзду членів сім'ї і перевезення їх майна, а також одноразова допомога їм виплачуються у разі, якщо вони переїжджають на нове місце проживання працівника до закінчення одного року з дня фактичного отримання ними жилого приміщення.

Працівникам, які переїжджають у зв'язку з прийняттям їх (за попередньою домовленістю) на роботу в іншу місцевість, виплачуються суми компенсації і надаються гарантії, передбачені підпунктами "а", "б", "в" і "д" цього пункту. Одноразова допомога цим працівникам може виплачуватися за погодженням сторін.

Обставини переведення позивача на роботу у іншу місцевість, не стосуються переїзду у зв'язку з прийняттям їх (за попередньою домовленістю) на роботу в іншу місцевість, оскільки позивач переведена на роботу на посаду судді згідно Указу Президента України про переведення суддів, і постановлене в Указі Президентом України її переведення на роботу на посаду судді не передбачає будь якої попередньої домовленості.

Відповідно до п. 4 Постанови № 255 усі витрати на виплату сум компенсації несе те підприємство, установа або організація, до яких переводиться, направляється, або якими приймається працівник.

Частина 1 ст. 148 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 07.07.2010 № 2453-VI, з наступними змінами та доповненнями (далі - Закон № 2453-VI) вказує, що Державна судова адміністрація України є органом у системі судової влади, який здійснює організаційне та фінансове забезпечення діяльності органів судової влади у межах повноважень, установлених законом.

Згідно з ч. 1 ст. 151 Закону № 2453-VI, територіальними органами Державної судової адміністрації України є територіальні управління Державної судової адміністрації України.

Суд не бере до уваги доводи відповідача щодо відсутності бюджетних асигнувань на відшкодування одноразової грошової допомоги, як підстави для відмови у її виплаті, з огляду на таке.

Відповідно до преамбули Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», цей Закон регулює відносини, що виникають у зв'язку з обов'язком держави виконати рішення Європейського суду з прав людини у справах проти України; з необхідністю усунення причин порушення Україною Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод і протоколів до неї; з впровадженням в українське судочинство та адміністративну практику європейських стандартів прав людини; зі створенням передумов для зменшення числа заяв до Європейського суду з прав людини проти України.

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Так, Європейським судом з прав людини у справі «Кечко проти України» зазначено, що органи державної влади не можуть посилатись на відсутність коштів як причину невиконання своїх зобов'язань.

Відтак, відсутність коштів не може бути підставою для відмови у виплаті одноразової грошової допомоги при переїзді на роботу в іншу місцевість.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини третьої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з частиною першою статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Враховуючи вищенаведене, суд дійшов до висновку про обґрунтованість позовних вимог, а відтак позов слід задовольнити.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 5 Закону України "Про судовий збір" позивач звільнений від сплати судового збору.

У зв'язку з наведеним, керуючись ст.ст. 2, 7-14, 18, 19, 69-71, 94, 158-163, 167 КАС України, суд, -

п о с т а н о в и в :

1.Адміністративний позов задовольнити у повному обсязі.

2.Стягнути з Територіального управління державної судової адміністрації України у Львівській області на користь ОСОБА_2 одноразову допомогу при переїзді на роботу в іншу місцевість в розмірі 17 225,00 (сімнадцять тисяч двісті двадцять п'ять) грн.

Постанова суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга подається до Львівського апеляційного адміністративного суду через Львівський окружний адміністративний суд. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до Львівського апеляційного адміністративного суду.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 КАС України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 КАС України, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Повний текст постанови виготовлено 14.12.2015 року.

Суддя Сакалош В.М.