Справа № 804/7780/13-а
Суддя: Сірош М.В.
Дата ухвалення: 2015-12-08 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 грудня 2015 року м. Київ К/800/52668/14

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі:

головуючого судді: Сіроша М.В.,

суддів: Голубєвої Г.К.,

Юрченко В.П.

розглянувши у порядку попереднього розгляду касаційну скаргу Західно-Донбаської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області правонаступника Західно-Донбаської об'єднаної державної податкової інспекції Дніпропетровської області Державної податкової служби (далі - ДПІ) на постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 2 липня 2013 року та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 23 вересня 2014 року у справі № 804/7780/13-а за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Багатопрофільна фірма «Промснаб» (далі - Товариство) до ДПІ,

про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,-

В С Т А Н О В И Л А :

У червні 2013 року Товариство звернулося до суду з адміністративним позовом про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень ДПІ № , № від 16.04.2013 щодо збільшення грошового зобов'язання з податку на додану вартість та зменшення розміру від'ємного значення.

Зазначило, що оскаржувані податкові повідомлення-рішення спростовується наявними в матеріалах адміністративної справи первинними документами.

2 липня 2013 року постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду, залишеною без змін ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 23 вересня 2014 року, позов задоволено.

Податкові повідомлення-рішення ДПІ № , № від 16.04.2013 визнані протиправними та скасовані.

Задовольняючи позов, суди зазначили, що Товариством були належним чином оформлені господарські операції з ТОВ «Транс Сервіс Груп Плюс», ТОВ «Ник7», ПП «Ривал» та ПП «Апрель», фактичне здійснення даних операцій підтверджується належними первинними документами та документами податкової звітності у зв'язку з чим формування податкового кредиту є правомірним.

ДПІ звернулася із касаційною скаргою про скасування постанови Дніпропетровського окружного адміністративного суду та ухвали Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду і ухвалення нової постанови про відмову у задоволенні позову, посилаючись па порушення судами норм матеріального та процесуального права.

Перевіривши правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права, обговоривши доводи касаційної скарги, колегія суддів вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Як встановлено судами, з 19.03.2-13 до 25.03.2013 ДПІ була здійснена документальна позапланова невиїзна перевірка Товариства щодо правомірності нарахування ним від'ємного значення різниці між сумою податкового зобов'язання та сумою податкового кредиту з податку на додану вартість за травень 2012 року, за наслідками якої 29.03.2013 був складений акт перевірки.

У акті перевірки зазначено, що Товариством у порушення вимог п.,п. 198.1, 198.2, 198.3, 198.6 ст. 198 Податкового кодексу України завищений податковий кредит за травень 2012 року на 294 135,50 грн.

16 квітня 2013 року ДПІ прийняла податкові повідомлення-рішення: № щодо збільшення Товариству грошового зобов'язання з податку на додану вартість, у розмірі 44 642,00 грн., № щодо зменшення розміру від'ємного значення суми податку па додану вартість, у розмірі 264 374,00 грн.

Колегія суддів вважає висновки судів першої та апеляційної інстанцій про задоволення позову обґрунтованими з таких підстав.

Відповідно до п.,п. 198.3, 198.2 ст. 198 Податкового кодексу України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до ст. 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 ст. 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається: дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунку платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Згідно з ст. 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Якщо фактичного здійснення господарської операції не було, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені чинним законодавством. Господарською операцією є дія або подія, яка викликає зміни у структурі активів та зобов'язань, власному капіталі підприємства, тобто, господарська операція повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

Пунктом 2 статті 3 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в; Україні» бухгалтерський облік є обов'язковим видом обліку, який ведеться підприємством. Фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються наданих бухгалтерського обліку.

Правила податкового обліку визначаються відповідними нормативними документами, що регламентують порядок оподаткування в Україні.

Відповідно до ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій.

Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкуванням оброблених даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Такі первинні документи повинні мати обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Згідно з пп. 1.2 п. 1, пп. 2.1 п. 2 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України № 88 від 24.05.1995 і зареєстрованого Міністерстві юстиції України 5.06.1995 за № 168/704, первинні документи - це письмові свідоцтва, що фіксують та підтверджують господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації на їх проведення.

Пунктом 2.4 зазначеного Положення передбачено, що первинні документи (на паперових і машинозчитувальних носіях інформації) для надання їм юридичної сили і доказовості повинні мати такі обов'язкові реквізити: назва підприємства, установи, від імені яких складений документ, назва документа (форми), код форми, дата і місце складання, зміст господарської операції та її вимірники (у натуральному і вартісному виразі), посади, прізвища і підписи осіб, відповідальних за дозвіл та здійснення господарської операції і складання первинного документа.

Суди встановили, що Товариство уклало з ТОВ «Транс Сервіс Груп Плюс» договори № 110512 від 11.05.2012, № 300512 від 30.05.2012, з ТОВ «Ник7» - договір поставки № 170512 від 17.05.2012, з ПП «Ривал» - договір поставки № 030512 від 3.06.2012, з ПП «Апрель» - усну домовленість на купівлю товару (оливи).

Для підтвердження виконання зазначених договорів Товариство надало специфікації до них; податкові та видаткові накладні; подорожні листи; товарно-транспортні накладні; довіреності на отримання товарно-матеріальних цінностей; акти приймання передачі; акти приймання виконаних робіт; виписки з рахунків.

Суди правильно зазначили, що Товариством були надані всі первинні документи, які складені у відповідності до вимог Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» для підтвердження здійснення господарських операцій з контрагентами.

Щодо зменшення Товариству розміру від'ємного значення з податку на додану вартість слід зазначити наступне.

Відповідно до наданої Товариством декларації за травень 2012 року, з урахуванням уточнюючого розрахунку від 19.07.2012, від'ємне значення різниці між сумою податкового зобов'язання та сумою податкового кредиту складає 264 374,00 грн. Від'ємне значення різниці між сумою податкового зобов'язання та сумою податкового кредиту у сумі 264 374,00 грн. зараховано Товариством у зменшення суми податкового боргу з податку на додану вартість.

Обґрунтовуючи відсутність підстав для зарахування від'ємного значення різниці поточного звітного (податкового) періоду у зменшення податкового боргу з податку на додану вартість, податковий орган зазначив, що податковий борг, у розмірі 230 084,61 грн., виник за податковим повідомленням-рішенням № 000042220 від 15.06.2012.

Суди обґрунтовано зазначили, що відповідно до п. 4.6.3 розділу V Порядку заповнення і подання податкової звітності з податку на додану вартість, затвердженого наказом Міністерства фінансів України № 1492 від 25.11.2011 і зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 20.12.2011 за № 1490/20228, від'ємне значення різниці між сумою податкового зобов'язання та сумою податкового кредиту повино бути враховано у зменшення суми податкового боргу за попередні звітні (податкові) періоди. Товариством воно зараховано у зменшення податкового боргу, який виник в наступному податковому періоді.

Дане порушення не призвело до зменшення податкових зобов'язань Товариства і йому не може бути зменшений розмір від'ємного значення суми податку на додану вартість.

Згідно з ч. 1 ст. 224 Кодексу адміністративного судочинства України, суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили порушень норм матеріального і процесуального права під час ухвалення судових рішень чи вчинення процесуальних дій.

Колегія суддів дійшла висновку, що судові рішення ухвалені з дотриманням норм матеріального та процесуального права, правова оцінка обставинам у справі дана правильно, підстав для їх скасування з мотивів, викладених в касаційній скарзі, немає.

Керуючись статтями 220, 220-1, 223, 224, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України,

У Х В А Л И Л А :

Касаційну скаргу Західно-Донбаської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області відхилити.

Постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 2 липня 2013 року та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 23 вересня 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі і оскарженню не підлягає, але може бути переглянута Верховним Судом України з підстав, визначених ст. 237 Кодексу адміністративного судочинства України.

Судді: Сірош М.В.

Голубєва Г.К.

Юрченко В.П.