Справа № 815/3764/15
Суддя: Золотніков О.С.
Дата ухвалення: 2015-12-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 грудня 2015 р.м.ОдесаСправа № 815/3764/15

Категорія: 3.1.3 Головуючий в 1 інстанції: Токмілова Л. М.

Одеський апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого Золотнікова О.С.,

суддів Скрипченка В.О. та Шевчук О.А.,

при секретарі Мадюді В.В.,

за участю представника відповідача ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 Ніколоза на постанову Одеського окружного адміністративного суду від 16 жовтня 2015 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 Ніколоза до Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області про скасування рішення, -

В С Т А Н О В И В:

У липні 2015 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області (далі ГУДМС України в Одеській області) про скасування рішення відповідача від 18 травня 2015 року № 5/3-6948 про скасування дозволу на імміграцію в Україну.

В обґрунтування позову зазначалось, що 18 травня 2015 року ГУДМС України в Одеській області прийнято рішення № 5/3-6948 про скасування позивачу дозволу на імміграцію в Україну. На думку позивача, вказане рішення є незаконним та підлягає скасуванню.

Постановою Одеського окружного адміністративного суду від 16 жовтня 2015 року у задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Не погоджуючись з постановленим по справі судовим рішенням, позивач ОСОБА_2 в апеляційній скарзі зазначає, що судом першої інстанції неповно зясовано обставини, що мають значення для справи, а також порушено норми матеріального та процесуального права. Так, судом не прийнято до уваги, що після притягнення до адміністративної відповідальності позивач в повній мірі поніс відповідальність за скоєнні правопорушення, а саме, визнав себе винним, щиро покаявся та поніс покарання сплатив штрафи. Крім того, судом не прийнято до уваги, що позивач позитивно характеризується та має малолітнього сина ОСОБА_3, на права та інтереси якого безпосередньо впливає оскаржене по справі рішення відповідача. У звязку з викладеним в апеляційній скарзі ставиться питання про скасування постановленого по справі судового рішення з винесенням нової постанови про задоволення позовних вимог в повному обсязі.

Заслухавши суддю-доповідача, виступ представника відповідача про залишення оскарженого судового рішення без змін, розглянувши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку про відсутність підстав для її задоволення.

Судом встановлено, що 14 червня 2010 року позивач звернувся до ВСГІРФО ГУМВС України в Одеській області із заявою про надання дозволу на імміграцію в Україну.

1 вересня 2010 року ВСГІРФО ГУМВС України в Одеській області ОСОБА_2 надано дозвіл на імміграцію в Україну, а 3 вересня 2010 року позивач отримав посвідку на постійне проживання серії ОД № 12870.

Постановою судді Великомихайлівського районного суду Одеської області від 4 червня 2014 року ОСОБА_2 визнано винним у скоєні правопорушення, передбаченого ст. 185-10 ч. 1 КУпАП, з накладенням адміністративного стягнення у вигляді штрафу.

Постановою тво начальника відділу прикордонної служби «Павлівка» від 26 липня 2014 року ОСОБА_2 визнано винним у вчинені правопорушення, передбаченого ст. 202 КУпАП, з накладенням адміністративного стягнення у вигляді штрафу.

Постановою судді Великомихайлівського районного суду Одеської області від 17 листопада 2014 року ОСОБА_2 визнано винним у скоєні правопорушення, передбаченого ст. 185-10 ч. 1 КУпАП, з накладенням адміністративного стягнення у вигляді штрафу.

9 лютого 2015 року до ГУДМС України в Одеській області від Котовського прикордонного загону Південного регіонального управління Державної прикордонної служби України надійшло подання про скасування дозволу на імміграцію в Україну ОСОБА_2.

Рішенням відповідача від 18 травня 2015 року № 5/3-6948 про скасування дозволу на імміграцію в Україну на підставі п. 5 ч. 1 ст. 12 Закону України «Про імміграцію» скасовано ОСОБА_2 дозвіл на імміграцію в Україну.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2, суд першої інстанції обґрунтовано виходив з того, що приймаючи оскаржене рішення, відповідач діяв на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені законом.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 4 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» іноземці та особи без громадянства можуть відповідно до Закону України «Про імміграцію» іммігрувати в Україну на постійне проживання.

Згідно ч. 1 ст. 5 названого Закону іноземці та особи без громадянства, зазначені у частинах першій та шістнадцятій статті 4 цього Закону, отримують посвідку на постійне проживання.

Як встановлено матеріалами справи, 14 червня 2010 року позивач звернувся до ВГІРФО ГУМВС України в Одеській області з заявою щодо надання дозволу на імміграцію в Україну (а. с. 45-46).

1 вересня 2010 року ВГІРФО ГУМВС України в Одеській області надано Копалеїшвілі Ніколозу дозвіл на імміграцію в Україну та видано посвідку на постійне проживання серії ОД № 12870 (а. с. 68, 70).

Частиною 1 ст. 3 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» встановлено, що іноземці та особи без громадянства, які перебувають в Україні на законних підставах, користуються тими самими правами і свободами, а також несуть такі самі обовязки, як і громадяни України, за винятками, встановленими Конституцією, законами чи міжнародними договорами України

На підставі ч. 3 названої статті Закону іноземці та особи без громадянства зобовязані неухильно додержуватися Конституції та законів України, інших нормативно-правових актів, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей, інтереси суспільства та держави.

Статтею 23 Закону визначено, що нелегальні мігранти та інші іноземці та особи без громадянства, які вчинили злочин, адміністративні або інші правопорушення, несуть відповідальність відповідно до закону.

Відповідно до ст. 12 Закону України «Про імміграцію» дозвіл на імміграцію може бути скасовано, якщо:

1) зясується, що його надано на підставі свідомо неправдивих відомостей, підроблених документів чи документів, що втратили чинність;

2) іммігранта засуджено в Україні до позбавлення волі на строк більше одного року і вирок суду набрав законної сили;

3) дії іммігранта становлять загрозу національній безпеці України, громадському порядку в Україні;

4) це є необхідним для охорони здоровя, захисту прав і законних інтересів громадян України;

5) іммігрант порушив законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства;

6) в інших випадках, передбачених законами України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 26 грудня 2002 року № 1983 затверджено Порядок провадження за заявами про надання дозволу на імміграцію і поданнями про його скасування та виконання прийнятих рішень.

Відповідно до п. 21 названого Порядку дозвіл на імміграцію скасовується органом за місцем його видачі. Питання щодо скасування дозволу вправі порушити орган внутрішніх справ, інший орган виконавчої влади, який у межах наданих йому повноважень забезпечує виконання законодавства про імміграцію, якщо стало відомо про існування підстав для скасування дозволу на імміграцію.

Згідно п. 22 Порядку для започаткування процедури розгляду питання про скасування дозволу на імміграцію відповідне подання надсилається до органу за місцем прийняття рішення про надання такого дозволу.

Як встановлено матеріалами справи, 6 лютого 2015 року Котовський прикордонний загін Південного регіонального управління Державної прикордонної служби України звернувся до ГУДМС України в Одеській області з поданням про скасування дозволу на імміграцію в Україну ОСОБА_4 (а. с. 79).

Матеріалами справи також встановлено, що на обґрунтування названого подання Державною прикордонною службою України надано:

- постанову судді Великомихайлівського районного суду Одеської області від 4 червня 2014 року, якою позивача визнано винним у скоєні правопорушення, передбаченого ст. 185-10 ч. 1 КУпАП, з накладенням адміністративного стягнення у вигляді штрафу;

- постанову відділу прикордонної служби «Павлівка» Котовського прикордонного загону від 26 липня 2014 року, якою ОСОБА_2 визнано винним у вчинені правопорушення, передбаченого ст. 202 КУпАП, з накладенням адміністративного стягнення у вигляді штрафу;

- постанову судді Великомихайлівського районного суду Одеської області від 17 листопада 2014 року, якою позивача визнано винним у скоєні правопорушення, передбаченого ст. 185-10 ч. 1 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу (а. с. 80-83);

- службову записку заступника начальника Котовського прикордонного загону від 17 грудня 2014 року, з якої вбачається, що громадянин ОСОБА_5 ОСОБА_2 протягом 2014 року тричі звертався до посадових осіб відділів прикордонної служби «Павлівка» та «Великокомарівка» з пропозиціями сприяння йому в здійсненні незаконного переміщення тютюнових виробів з Республіки Молдова в Україну за грошову винагороду. В одному випадку ОСОБА_2 погрожував посадовій особі у разі відмови від «співпраці» знищити шляхом підпалу особистий автомобіль начальника відділу прикордонної служби «Павлівка» (а. с. 76).

Таким чином, протягом 2014 року ОСОБА_2 тричі притягнуто до адміністративної відповідальності за злісну непокору законному розпорядженню чи вимозі працівника Державної прикордонної служби України під час виконання ним службових обовязків, повязаних з охороною державного кордону чи суверенних прав України в її виключній економічній зоні, та за порушення прикордонного режиму, режиму в пунктах пропуску через державний кордон України або режимних правил у контрольних пунктах вїзду виїзду.

Враховуючи викладене, апеляційний суд приходить до висновку, що позивач порушив законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства, зокрема встановлений ч. 3 ст. 3 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» обовязок неухильно додержуватися Конституції та законів України, інших нормативно-правових актів, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей, інтереси суспільства та держави, а тому ГУДМС України в Одеській області правомірно прийнято рішення від 18 травня 2015 року № 5/3-6948 про скасування ОСОБА_2 дозволу на імміграцію в Україну на підставі п. 5 ч. 1 ст. 12 Закону України «Про імміграцію».

Оскільки приймаючи оскаржене рішення відповідач діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Законом України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», Законом України «Про імміграцію» та Порядком провадження за заявами про надання дозволу на імміграцію і поданнями про його скасування та виконання прийнятих рішень, висновок суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення вимог позивача є правильним.

Апеляційний суд відхиляє посилання апелянта на те, що останній 28 листопада 2015 року зареєстрував шлюб з ОСОБА_6 та має сина ОСОБА_3, який народився 16 вересня 2015 року, оскільки оскаржене рішення відповідача від 18 травня 2015 року передувало вказаним подіям, що виключало можливість врахування цих обставин ГУДМС України в Одеській області.

При цьому апеляційний суд вважає за необхідне зазначити, що наявність наведених вище обставин не позбавляє позивача права повторно звернутися до ГУДМС України в Одеській області із заявою про надання дозволу на імміграцію в Україну із наданням відповідних документів про укладання шлюбу з ОСОБА_6 та народження сина ОСОБА_3.

Враховуючи, що судом першої інстанції повно встановлено обставини справи та ухвалено судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, суд апеляційної інстанції на підставі ст. 200 КАС України залишає апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржену постанову окружного адміністративного суду без змін.

Керуючись ст. ст. 195, 196, 198, 200, 205, 206, 254 КАС України, апеляційний суд,

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 Ніколоза залишити без задоволення, а постанову Одеського окружного адміністративного суду від 16 жовтня 2015 року без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили судовим рішенням суду апеляційної інстанції.

Повний текст ухвали складено 15 грудня 2015 року.

Головуючий: О.С. Золотніков

Судді: В.О. Скрипченко

ОСОБА_7