Справа № 813/4152/15
Суддя: Ніколін Володимир Володимирович
Дата ухвалення: 2015-12-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 грудня 2015 р. Справа № 876/11223/15

Колегія суддів Львівського апеляційного адміністративного суду в складі:

головуючого судді Ніколіна В.В.,

суддів Гінди О.М., Качмара В.Я.,

участю секретаря Гользбергер А.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Львівського окружного адміністративного суду від 05.11.2015 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області, Начальника Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області Загарії Д.Д. за участю третьої особи, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідачів Львівського міського управління ГУМВС у Львівській області про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на роботі, -

ВСТАНОВИЛА :

ОСОБА_1 05.08.2015 року звернувся до Львівського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області, Начальника Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області Загарії Д.Д. за участю третьої особи, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідачів Львівського міського управління ГУМВС у Львівській області у якому просить: - визнати протиправним та скасувати наказ ГУМВС у Львівській області начальника ГУМВСУ у Львівській області № 480 о/с від 07.07.2015 року про звільнення зі служби в органах внутрішніх справ України за п. 64 "ж" "за власним бажанням " Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ України; - поновити на посаді старшого оперуповноваженого сектору розкриття злочинів проти особи та боротьби з груповою злочинності відділу карного розшуку Львівського міського управління Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області.

Позовні вимоги мотивовані тим, що оскаржуваний наказ є незаконним, виданим з порушенням вимог чинного законодавства, тому підлягає скасуванню. При цьому зазначає, що жодної поважної причини для звільнення зі служби "за власним бажанням " чи з інших підстав у позивача не було, рапорт позивача був викладений на ім'я відповідача вимушено, під тиском безпосереднього начальника позивача, який повідомив недостовірну інформацію про те, що позивач підлягає безальтернативному звільненню з надуманих підстав, через скорочення посади, а також через досягненням позивачем 35 - ти річного віку, яким встановлено обмеження при прийнятті до новоствореної Національної поліції. Позивач 08.07.2015 року прибувши до місця проходження служби, з метою письмового відкликання рапорту від 07.07.2015 року про звільнення, позивач дізнався від представника "третьої особи" про видачу відповідачем оскаржуваного наказу про звільнення позивача зі служби, який датований 07.07.2015 року. В подальшому позивач повторно звертався із заявою до відповідача з проханням не розглядати свій рапорт від 07.07.2015 року про "намір звільнення ", а також з проханням самостійного скасування відповідачем оскаржуваного наказу як незаконного, на що відповіді позивач не отримував. Крім того, позивач вказує на те що в тексті рапорту, який став підставою видачі наказу про звільнення, позивачем не зазначено жодної поважної причини негайного звільнення зі служби, а також дати із якою позивач пов'язує своє так зване "негайне " звільнення, окрім дати складання рапорту - 07.07.2015 року, яка також є датою видачі наказу про звільнення.

Оскаржуваною постановою Львівського окружного адміністративного суду від 05.11.2015 року в задоволенні позовної заяви - відмовлено.

У поданій апеляційній скарзі позивач просить зазначену постанову скасувати та прийняти нову, якою задоволити позовні вимоги в повному обсязі, покликаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права. Вимоги за апеляційною скаргою обґрунтовує, тим, що жодної поважної причини для звільнення зі служби "за власним бажанням " чи з інших підстав у позивача не було, рапорт позивача був викладений на ім'я відповідача вимушено, під тиском безпосереднього начальника позивача, який повідомив недостовірну інформацію про те, що позивач підлягає безальтернативному звільненню з надуманих підстав, через скорочення посади, а також через досягненням позивачем 35 - ти річного віку, яким встановлено обмеження при прийнятті до новоствореної Національної поліції. Позивач 08.07.2015 року прибувши до місця проходження служби, з метою письмового відкликання рапорту від 07.07.2015 року про звільнення, позивач дізнався від представника "третьої особи" про видачу відповідачем оскаржуваного наказу про звільнення позивача зі служби, який датований 07.07.2015 року. В подальшому позивач повторно звертався із заявою до відповідача з проханням не розглядати свій рапорт від 07.07.2015 року про "намір звільнення", а також з проханням самостійного скасування відповідачем оскаржуваного наказу як незаконного, на що відповіді позивач не отримував.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги у їх сукупності, колегія суддів приходить до переконання, що подана скарга не підлягає задоволенню з наступних мотивів.

Відмовляючи в позові суд першої інстанції виходив з того, що рапорт про звільнення позивач написав та подав 07.07.2015 року. а заяву написав 03.08.2015 року у той же час коли його вже було звільнено на підставі його рапорту про звільнення за власним бажанням.

За змістом п.68 Положення, особи рядового і начальницького складу, які виявили бажання звільнитися зі служби за особистим проханням, попереджають прямого начальника органу внутрішніх справ про прийняте ними рішення не пізніш як за три місяці до дня звільнення, про що подають рапорт за командою. Як вбачається з рапорту від 07.07.2015 року, сторони домовились про звільнення у більш короткий строк. Відтак, оскаржуваний наказ не суперечить п.68 Положення, прийнятий обґрунтовано.

Такі висновки суду першої інстанції, на думку колегії суддів, відповідають нормам матеріального права.

Наказом Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області від 07.07.2015 року № 480 о/с майора міліції ОСОБА_1, старшого оперуповноваженого сектору розкриття злочинів проти особи та боротьби з груповою злочинністю відділу карного розшуку Львівського міського управління ГУМВС, звільнено з 8 липня 2015 року, за п. 64 "ж" (за власним бажанням) Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ. Вислуга років на день звільнення в календарному обчисленні та для виплати одноразової грошової допомоги при звільненні зі служби становить: 20 років 10 місяців 07 днів, у пільговому обчисленні: 27 років 10 місяців 14 днів.

Підставою для винесення оскаржуваного наказу був рапорт позивача від 07.07.2015 року на ім'я начальника ГУМВС у Львівській області полковника міліції Загарії Д.Д. Відповідно до вказаного рапорту від 07.07.2013 року, позивачем було зазначено точну дату, з якої він бажає звільнитися - а саме з 08.07.2015 року, із зазначенням поважності причин звільнення - не задовільним матеріальним забезпеченням. Рапорт просив розглядати без його присутності . Перед звільненням було проведено атестацію позивача, що підтверджується атестаційним листом, копія якого міститься в матеріалах справи. Зі змісту атестації позивач ознайомлений та з висновками атестації згоден, про що є підписи позивача на атестаційному листі.. Трудову книжку, військовий квиток та витяг з наказу про звільнення позивач отримав 08.07.2015 року, про що свідчить власноруч ним написана розписка .

Відповідно до ч.5 п.8 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженого Постановою КМ України від 29.07.1991 року №114 (із змінами і доповненнями, далі - Положення), Положення, дострокове звільнення зі служби осіб середнього, старшого і вищого начальницького складу, які не досягли граничного віку перебування на службі в органах внутрішніх справ, провадиться в тому числі за власним бажанням - при наявності причин, що перешкоджають виконанню службових обов'язків.

Згідно з пп. "ж" п.64 Положення, особи середнього, старшого і вищого начальницького складу звільняються зі служби в запас (з постановкою на військовий облік) за власним бажанням - при наявності поважних причин, що перешкоджають виконанню службових обов'язків.

Відповідно до п.68 Положення, особи рядового та начальницького складу, які виявили бажання звільнитися зі служби за особистим проханням, попереджають прямого начальника органу внутрішніх справ про прийняте ними рішення не пізніше, як за три місяці до дня звільнення, про що подають рапорт за командою.

У позовній заяві позивач вказує на те, що 03.08.2015 року звертався із заявою на ім'я відповідача з проханням не розглядати його рапорт від 07.07.2015 року, а також з проханням самостійного скасування відповідачем оскаржуваного наказу як незаконного.

Суд зазначає, що рапорт про звільнення позивач написав та подав 07.07.2015 року. а заяву написав 03.08.2015 року у той же час коли його вже було звільнено на підставі його рапорту про звільнення за власним бажанням.

За змістом п.68 Положення, особи рядового і начальницького складу, які виявили бажання звільнитися зі служби за особистим проханням, попереджають прямого начальника органу внутрішніх справ про прийняте ними рішення не пізніш як за три місяці до дня звільнення, про що подають рапорт за командою.

Як вбачається з рапорту від 07.07.2015 року, сторони домовились про звільнення у більш короткий строк. Відтак, оскаржуваний наказ не суперечить п.68 Положення, прийнятий обгрунтовано.

Аналогічна правова позиція викладена в ухвалі Вищого адміністративного суду України від 09.04.2015 року №К/800/57586/14, а також Постанові Верховного Суду України від 14.10.2014 № 21-299а14, де вказано:"Ураховуючи викладене, колегія суддів Судової палати в адміністративних справах Верховного Суду України дійшла висновку, що за змістом пункту 68 Положення звільнення особи середнього, старшого і вищого начальницького складу на підставі підпункту "ж" пункту 64 цього ж Положення зі служби до спливу тримісячного строку у разі зазначення особою у рапорті дати звільнення, що свідчить про домовленість сторін про звільнення у більш короткий строк, є обґрунтованим."

Відповідно до ч.1 ст.71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Відповідно до ст.69 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів. Докази суду надають особи, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст.70 КАС України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмету доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Докази, одержані з порушенням закону, судом при вирішенні справи не беруться до уваги. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування, крім випадків, коли щодо таких обставин не виникає спору.

Судом не беруться до уваги пояснення позивача про те, що згідно листа (а.с.75) за підписом заступника начальника ГУМВС України у Львівській області С.В. Зюбаненко повідомлено, що 07 та 08 липня 2015 року в ГУМВС України у Львівській області розширеного засідання колегії та планового атестування особового складу не проводилось, оскільки такий не оформлений належним чином (без підпису, реєстраційного номеру, адресований ОСОБА_5) та такий документ не спростовує того факту, що атестаційний лист складений 07.07.2015 року, оскільки також містить підпис самого позивача та підписи інших уповноважених осіб.

Стосовно тверджень позивача про те, що на його рапорті від 07.07.2015 року відсутня резолюція Загарії Д.Д., суд не бере такі до уваги, оскільки дана обставина не спростовує факту винесення оскаржуваного наказу, що підписаний Загарією Д.Д. 07.07.2015 року та не свідчить про протиправність оскаржуваного рішення.

Позивачем не представлено належних та допустимих доказів про наявність обставин, про які він вказує в позові, зокрема щодо тиску на нього з боку безпосереднього керівника для написання рапорту на звільнення, а матеріалами справи підтверджено, що позивач був згоден з атестаційним листом власноруч написав та подав рапорт про звільнення та отримав трудову книжку.

Судом не встановлено підстав неправомірності звільнення позивача та недотримання відповідачами процедури звільнення, навпаки, відповідачами доведено правомірність прийнятого наказу та наявність підстав для звільнення позивача.

Перевіривши обставини, визначені ч.3 ст.2 КАС України, суд приходить до висновку, що немає правових підстав для визнання незаконним та скасування наказу від 07.07.2015 року № 480-о/с "Про особовому складу", а відтак підстав для задоволення вимог позивача щодо поновлення його на посаді теж немає. Враховуючи вищенаведене, суд дійшов до висновку про безпідставність та необґрунтованість позовних вимог, а відтак у задоволенні позову слід відмовити.

А тому висновки суду першої інстанції відповідають нормам матеріального та процесуального права.

На підставі наведеного колегія судів прийшла до висновку, що судом першої інстанції, при винесені оскаржуваної постанови вірно дано правову оцінку обставинам справі та ухвалено судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, що згідно ст. 200 КАС України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а постанови суду першої інстанції без змін.

Керуючись ч. 3 ст. 160, ст.ст. 195, 196, 198, 200, 205, 206, 254 КАС України суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

постанову Львівського окружного адміністративного суду від 05.11.2015 року у справі № 813/4152/15 - залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду у порядку адміністративного судочинства протягом двадцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий В.В. Ніколін

Судді О.М. Гінда

В.Я. Качмар