Справа № 2а/2470/3239/11
Суддя: Ватаманюк Руслан Васильович
Дата ухвалення: 2011-12-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 грудня 2011 р. м. Чернівці Справа №2а/2470/3239/11

Чернівецький окружний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Ватаманюка Р.В.;

секретаря судового засідання Антонюка О.В.;

за участю:

позивача Тацюка Р.П.;

розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання суб`єкта владних повноважень вчинити дії, -

ВСТАНОВИВ :

В поданому до суду адміністративному позові ОСОБА_1 (далі - позивач) просить суд визнати неправомірною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо виплати позивачу грошової компенсації взамін неотриманого речового майна та зобов`язати військову частину НОМЕР_1 виплатити позивачу грошову компенсацію взамін неотриманого речового майна, у розмірах, зазначених, в довідці-розрахунку належного до видачі речового майна.

В обґрунтування позовної вимоги зазначив, що, позивач, майор запасу, проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_1 (далі - відповідач). Відповідно до наказу Командувача Сухопутних військ Збройних Сил України від 23.11.2010 року № 584 його було звільнено з лав Збройних Сил України та наказом командира військової частини НОМЕР_1 № 280 від 29.12.2010 року виключено зі списків особового складу військової частини НОМЕР_1 .

За час проходження військової служби у Збройних Силах України, з 22.08.1994 року по 29.12.2010 року позивач мав би забезпечуватись речовим майном. Проте у зв`язку із неналежним постачанням частини майном, забезпечення здійснювалось з порушенням строків. В зв`язку із чим він змушений купувати майно за власні кошти. На момент виключення його із списків військової частини НОМЕР_1 командування замість коштів або майна позивачу надало довідку-розрахунок належного до видачі речового майна на загальну суму 6 606, 17 грн.

Після звільнення, позивач звернувся із заявою до відповідача, щодо виплати йому грошової компенсації взамін неотриманого речового майна, проте командування військової частини позивачу відмовило в задоволення заяви вмотивувавши це відсутністю необхідних коштів. (а.с. 2-3).

В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав посилаючись на обставини викладені в позові та просив суд розглянути справу в порядку письмового провадження.

Відповідач, належним чином повідомлений за адресою, внесеною до Єдиного державного реєстру юридичних та фізичних осіб підприємців, представника в судове засідання повторно не направив, заяви про відкладення розгляду справи не надходило. Відповідно до ст. 18 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб підприємців`відомості внесені до Єдиного державного реєстру вважаються достовірними і можуть бути використані в спорі з третьою особою, доки до них не внесено відповідних змін. Згідно до ч. 8 ст. 35 КАС України вважається, що повістку вручено особі, якщо вона доставлена за адресою внесеною до відповідного реєстру.

Таким чином відповідач про час і місце судового засідання був повідомлений належним чином.

Суд вважає за можливе та доцільне розглянути справу без представника відповідача, на підставі наявних у ній доказів, в порядку письмового провадження, що відповідає ст. 128 Кодексу адміністративного судочинства України.

Вислухавши пояснення позивача, суд вважає, що адміністративний позов підлягає задоволенню повністю з таких підстав.

Судом встановлені такі обставини та відповідні їм правовідносини.

Згідно наказу Командувача Сухопутних військ Збройних Сил України від 23.11.2010 року № 584 позивач був звільнений з лав Збройних Сил України та наказом командира військової частини НОМЕР_1 № 280 від 29.12.2010 року виключено зі списків особового складу військової частини НОМЕР_1 . (а.с. 10).

На момент виключення позивача із списків військової частини НОМЕР_1 командування надало позивачу довідку-розрахунок належного до видачі речового майна на загальну суму 6 606, 17 грн. (а.с.4).

11.05.2011 року позивач звернувся із заявою до відповідача, щодо виплати йому грошової компенсації взамін неотриманого речового майна. (а.с. 5).

13.05.2011 року командування військової частини позивачу відмовило в задоволення заяви вмотивувавши це відсутністю необхідних коштів. (а.с. 6.)

До вказаних правовідносин суд застосовує такі положення закону та робить висновки по суті спору.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з вимогами ч. 3 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення; безсторонньо (неупереджено);добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ч. 1 ст. 9-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей`від 20.12.199 р. № 2011-XII (далі Закон № 2011-XII) речове забезпечення військовослужбовців здійснюється за нормами і в термін, що встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Згідно ст. 9 Закону № 2011-XII держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

Постановою Кабінету Міністрів України від 28 жовтня 2004 року №1444 затверджено «Положення про порядок речового забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України та інших військових формувань у мирний час». (далі Положення).

Відповідно до п. 27 Положення військовослужбовці, звільнені у запас або відставку з правом носіння військової форми одягу, за бажанням можуть отримувати речове майно, яке вони не отримали під час звільнення, або грошову компенсацію за нього за цінами на день підписання наказу про звільнення.

Отже, на день підписання наказу про звільнення зі служби позивач мав і має на даний час передбачене Положенням право на отримання при звільненні зі служби грошової компенсації замість неотриманого речового майна.

Видавши вказані довідки відповідач фактично визнав право позивача на отримання речового майна, та на одержання зазначеної у ній суми грошової компенсації при звільненні, оскільки сам визначив її розмір.

Згідно з ч. 1 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків встановлених ст. 72 цього Кодексу.

У відповідності до п. 2 ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дій чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

З врахуванням встановлених обставин, аналізу вимог законів та підзаконних актів, що регулюють спірні правовідносини суд вважає за доведенні обставини на які посилається позивач, в той час як відповідач не надав достатніх та належних доказів правомірності прийнятого рішення, тому суд вважає, що допускаючи таку бездіяльність, він діяв в порушення вимог ст. 19 Конституції України, ч. 3 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, а тому адміністративний позов як обґрунтований підлягає задоволенню повністю.

Відповідно до ч. 1 ст. 267 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, має право зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

Статтею 163 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що постанова суду складається, в тому числі, з встановленого судом строку для подання суб`єктом владних повноважень - відповідачем до суду звіту про виконання постанови, якщо вона вимагає вчинення певних дій (перебіг цього строку починається з дня набрання постановою законної сили або після одержання її копії, якщо постанова виконується негайно).

Оскільки постанова суду вимагає вчинення певний дій, рішення суду ухвалене не на користь суб`єкта владних повноважень - відповідача у справі, суд вважає за необхідне встановити відповідачу строк для подання звіту про виконання постанови - один місяць з дня набрання законної сили рішенням суду.

При цьому суд роз`яснює, що відповідно до ч. 2 ст. 267 КАС України за наслідками розгляду звіту суб`єкта владних повноважень про виконання постанови суду або у разі неподання такого звіту суддя своєю ухвалою може встановити новий строк подання звіту та накласти на винну посадову особу, відповідальну за виконання постанови, штраф у розмірі від ста до трьохсот мінімальних заробітних плат.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» вiд 08.07.2011 № 3674-VI позивач звільнений від спалити державного мита. Тому судові витрати не присуджуються з державного бюджету на користь позивача.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 128, 159-163, 167, 267 КАС України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

1. Адміністративний позов задовольнити повністю.

2. Визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо виплати позивачу грошової компенсації взамін неотриманого речового майна

3. Зобов`язати військову частину НОМЕР_1 виплатити позивачу грошову компенсацію взамін неотриманого речового майна, у розмірі 6 606, 17 грн. (шість тисяч шістсот шість гривень сімнадцять копійок).

4. Встановити військовій частині НОМЕР_1 строк для надання звіту про виконання рішення суду - один місяць з дня набрання чинності судовим рішенням у даній справі.

Порядок і строки оскарження постанови визначаються ст.ст. 185, 186 Кодексу адміністративного судочинства України.

Постанова може бути оскаржена в Вінницький апеляційний адміністративний суд через Чернівецький окружний адміністративний суд шляхом подачі апеляційної скарги в десятиденний строк з дня її проголошення, копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції. У разі застосування судом частини третьої статті 160 Кодексу адміністративного судочинства України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Якщо суб`єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 КАС України, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п`ятиденного строку з моменту отримання суб`єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Суддя Р.В. Ватаманюк