Справа № 813/3857/15
Суддя: Запотічний Ігор Ігорович
Дата ухвалення: 2015-12-07 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 грудня 2015 р. Справа № 876/10016/15

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів :

головуючого судді: Запотічного І.І.,

суддів: Довгої О.І., Ліщинського А.М.,

при секретарі судового засідання: Дутці І.С.,

з участю позивача: ОСОБА_1,

представника позивача: ОСОБА_2,

представника відповідача: Буряка Я.Я.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Львівського окружного адміністративного суду від 15.09.2015р. по справі № 813/3857/15 за позовом ОСОБА_1 до Львівської обласної державної адміністрації, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Голова Львівської обласної державної адміністрації Синютка Олег Михайлович про визнання протиправним та скасування розпорядження, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до Львівської обласної державної адміністрації, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Голова Львівської обласної державної адміністрації Синютка Олег Михайлович про визнання протиправним та скасування розпорядження Голови Львівської обласної державної адміністрації від 28.04.2015 року № 284/0/8-15 «Про надання відпустки та звільнення з роботи ОСОБА_1.» в частині звільнення ОСОБА_1 з посади начальника організаційного відділу апарату Львівської обласної державної адміністрації, поновлення ОСОБА_1 на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу в розмірі 10 545 грн. 48 коп.

Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 15.09.2015р. по справі № 813/3857/15 в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.

Не погоджуючись з постановою суду першої інстанції, ОСОБА_1 оскаржила її, подавши до Львівського апеляційного адміністративного суду апеляційну скаргу, та з наведених в ній підстав, з посиланням на порушення судом першої інстанції, при прийнятті оскаржуваного рішення, норм матеріального права та неповне з'ясування всіх обставин справи, просить скасувати постанову Львівського окружного адміністративного суду від 15.09.2015р. по справі № 813/3857/15 та прийняти нову постанову, якою задовольнити її позовні вимоги.

Позивач та представник позивача в судовому засіданні підтримали вимоги апеляційної скарги.

Представник відповідача в судовому засіданні заперечив проти вимог апеляційної скарги, просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Третя особа - Голова Львівської ОДА - Синютка Олег Михайлович повідомлявся судом про час та місце розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, представників позивача та відповідача, дослідивши матеріали справи, вивчивши доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції не знаходить підстав для її задоволення виходячи з наступного.

Як вірно встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, розпорядженням Голови Львівської обласної державної адміністрації від 05.05.2014 року №241/0/8-14 «Про призначення ОСОБА_1 на посаду начальника організаційного відділу» ОСОБА_1 призначено на посаду начальника організаційного відділу апарату Львівської обласної державної адміністрації.

27 квітня 2015 ОСОБА_1 подала заяву про надання їй невикористаних основних та додаткової відпустки та звільнення з роботи за власним бажанням.

На підставі заяви позивача розпорядженням Голови Львівської обласної державної адміністрації від 28.04.2015 №284/0/8-15 «Про надання відпустки та звільнення з роботи ОСОБА_1.» ОСОБА_1 було надано всі належні їй відпустки, виплачено допомогу на оздоровлення, повністю проведено виплату належних їй сум та вказано, що останній день відпустки 11.06.2015 вважати днем звільнення позивача за власним бажанням.

Згодом, 25 травня 2015 року ОСОБА_1 звернулася з заявою на ім'я Голови Львівської обласної державної адміністрації Синютки О.М. про відкликання заяви від 27.04.2015 року в частині звільнення з роботи за власним бажанням.

В подальшому, 03.06.2015 листом заступника керівника апарату - начальника відділу кадрової роботи та нагород І.Гарматія позивача повідомлено про те, що її заява не може бути задоволена, оскільки на посаду начальника організаційного відділу апарату облдержадміністрації призначено ОСОБА_6, яка належить до категорії працівників, яким не може бути відмовлено в укладенні трудового договору згідно з частиною 5 статті 24 Кодексу законів про працю України.

Щодо твердження ОСОБА_1 щодо наданого трудовим законодавством права в порядку ст. 38 КЗпП відмовитися від звільнення та відкликати власну заяву, колегія суддів апеляційного суду зазначає наступне.

Частиною першою ст. 38 КЗпП України передбачено, що працівник має право розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк, попередивши про це власника або уповноважений ним орган письмово за два тижні.

Однак, як вбачається із заяви ОСОБА_1 про звільнення, позивач не попереджає про звільнення, а просить звільнити її за власним бажанням, при цьому останній день відпустки просить вважати днем звільнення за власним бажанням. Дану заяву було подано безпосередньо Голові Львівської обласної державної адміністрації, котрий і прийняв рішення про її задоволення, що не суперечить вимогам КзпП.

28 квітня 2015 року, Головою Львівської обласної державної адміністрації видане розпорядження №284/0/8-15 про надання відпустки та звільнення ОСОБА_1 із займаної посади за власним бажанням.

З огляду на викладене, колегія суддів апеляційного суду погоджується із висновком суду першої інстанції, що подання ОСОБА_1 повторної заяви від 25.05.2015 жодним чином не було перепоною для видання оспорюваного розпорядження №284/0/8-15, оскільки на час подання повторної заяви, розпорядження вже було видане та ОСОБА_1 була звільнена відповідно до її власноручної заяви.

Колегія суддів апеляційного суду погоджується з судом першої інстанції, що у справах про звільнення за статтею 38 Кодексу законів про працю України суди повинні перевіряти доводи працівника про те, що власник або уповноважений ним орган примусили його подати заяву про розірвання трудового договору, однак у матеріалах справи відсутні докази того, що на ОСОБА_1 чинився тиск з сторони в.о. керівника апарату облдержадміністрації ОСОБА_7., а отже, твердження позивача про те, що ОСОБА_7 за час своєї роботи в облдержадміністрації (з 2011 року) здійснював постійний тиск на позивачку та неодноразово погрожував звільненням є необґрунтованим.

Як вірно встановлено судом першої інстанції, працівник, який попередив власника або уповноважений ним орган про розірвання трудового договору, укладеного на невизначений строк, вправі до закінчення строку попередження відкликати свою заяву.

Однак, в даному випадку ОСОБА_1 25.05.2015 року відкликала свою заяву про звільнення від 27.04.2015 року, тобто після закінчення двотижневого строку попередження про майбутнє звільнення.

Колегія суддів зазначає, що відповідно до ст. 3 Закону України "Про відпустки" на прохання працівника у разі його звільнення йому може бути надана невикористана відпустка із звільненням в останній день відпустки. Таким чином, працівник може одночасно з заявою про звільнення за власним бажанням подати заяву про надання йому невикористаної відпустки або її частини. Причому, в цьому випадку днем звільнення буде вважатися останній день відпустки, навіть у разі, якщо цей день буде за межами встановленого в цій статті двотижневого строку попередження про майбутнє звільнення. Як вірно зазначено судом першої інстанції, право повернутися на роботу і відкликати заяву про звільнення по ст. 38 КЗпП такий працівник може тільки протягом строку попередження. Якщо цей строк закінчився і працівник не скасував подану ним заяву про звільнення, то він може вважатися таким, що залишив роботу і втратив право на повернення до роботи після закінчення відпустки.

Судом встановлено, що 12 червня 2015 року позивачу видано трудову книжку і проведено з ним розрахунок.

В п. 12 Постанови Пленуму ВСУ №9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» вказано, що працівник вправі до закінчення строку попередження відкликати свою заяву, і звільнення в цьому випадку не проводиться, якщо на його місце не запрошена особа в порядку переведення з іншого підприємства, установи, організації.

Також у постанові від 01.10.2013 року Верховний Суду України зазначив, що «як вбачається з ухвали цього ж суду від 12 травня 2010 року, в якій суд дійшов висновку про те, що відповідно до статті 38 КЗпП працівникові дається безумовне право на відкликання поданої ним заяви про звільнення за власним бажанням протягом двотижневого строку і що працедавець не вправі звільняти особу до закінчення строку попередження, суд не зробив висновку, що порушення цього правила є безумовною підставою для поновлення на роботі. Крім того, в розглядуваній справі, позивач протягом встановленого строку попередження заяву про звільнення не відкликав.».

Колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, що позивачем неправильно обраховується строк, протягом якого йому надається право на відкликання заяви на звільнення, так як позивач помилково починає відлік двотижневого строку не від дати написання заяви на звільнення, а від самої дати звільнення.

З матеріалів справи вбачається, що Розпорядженням Голови Львівської обласної державної адміністрації від 19.05.2015 року №330/0/8-15 «Про призначення ОСОБА_6 на посаду начальника організаційного відділу апарату обласної державної адміністрації» з 12.06.2015 року на посаду начальника організаційного відділу апарату облдержадміністрації призначено ОСОБА_6, та отримання ОСОБА_1 повного розрахунку при звільненні - 12.06.2015 року, колегія суддів вважає правильним висновок суду першої інстанції щодо законності оспорюваного розпорядження.

Враховуючи наведене, колегія суддів апеляційного суду погоджується із висновком суду першої інстанції про безпідставність позовних вимог ОСОБА_1, а відтак судом першої інстанції у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено правильно.

Відповідно до ст.200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Колегія суддів апеляційного суду вважає, що доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 суттєвими не являються і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, які призвели до неправильного вирішення справи, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржувану постанову суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст.160 ч.3, ст.ст. 167, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову Львівського окружного адміністративного суду від 15.09.2015р. по справі № 813/3857/15 - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя І.І. Запотічний

Судді О.І.Довга

А.М.Ліщинський

Повний текст ухвали складений 11.12.2015 року.