Справа № 826/18018/15
Суддя: Кузьменко В.А.
Дата ухвалення: 2015-12-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

місто Київ

15 грудня 2015 року 11:23 справа №826/18018/15

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Кузьменка В.А., за участю секретаря Калужського Д.О., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу

за позовомОСОБА_1
доВідділу Держгеокадастру у Лисянському районі Черкаської області
провизнання дій протиправними, скасування висновку, зобов'язання вчинити дії

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

ОСОБА_1 (далі по тексту - позивач, ОСОБА_1.) звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з адміністративним позовом до Відділу Держгеокадастру у Лисянському районі Черкаської області (далі по тексту - відповідач), в якому просить: 1) визнати дії відповідача незаконними; 2) скасувати висновок відповідача від 06 серпня 2015 року №28-0.2-2396/2-15; 3) зобов'язати відповідача погодити проект землеустрою щодо відведення земельних ділянок позивачу в оренду площею 45,8726 га для ведення фермерського господарства на території Журжинецької сільської ради Лисянського району Черкаської області.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 14 вересня 2015 року відкрито провадження в адміністративній справі №826/18018/14, закінчено підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.

В судовому засіданні 16 листопада 2015 року позивач позовні вимоги підтримав, відповідач свого представника до суду не направив.

Відповідно до частини шостої статті 128 Кодексу адміністративного судочинства України якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але прибули не всі особи, які беруть участь у справі, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Враховуючи неприбуття представника відповідача, беручи до уваги відсутність потреби заслухати свідка чи експерта, в судовому засіданні 16 листопада 2015 року суд ухвалив перейти до розгляду справи в письмовому провадженні.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

В С Т А Н О В И В:

06 серпня 2015 року висновком про погодження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки гр. ОСОБА_1 площею 45,8726 га сільськогосподарського призначення (сінокіс) із земель державної власності в оренду, розташованої в адміністративних межах Журжинецької сільської ради за межами с. Журжинці Лисянського району Черкаської області №-28-0.2-2396/2-15 відділ Держгеокадастру у Лисянському районі (далі по тексту - проект землеустрою) не погодив проект землеустрою щодо відведення земельних ділянок позивачу.

Позивач вважає висновок відповідача безпідставним та незаконним з підстав невідповідності вимогам чинного законодавства.

Відповідач письмового заперечення проти адміністративного позову до суду не надав.

Окружний адміністративний суд міста Києва, виходячи зі змісту пред'явлених позовних вимог, звертає увагу на наступне.

Наказом Головного управління Держземагенства у Черкаській області від 19 березня 2015 року №23-1532/14-15-СГ позивачу надано дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки сільськогосподарського призначення із земель державної власності в оренду, розташованої в адмінмежах Журжинецької сільської ради Лисянського району Черкаської області. Орієнтовний розмір земельної ділянки 45,8726 га, за цільовим призначенням - для ведення фермерського господарства (далі по тексту - земельна ділянка).

20 липня 2015 року висновком про проекту землеустрою №384 Відділ містобудування та архітектури Лисянської райдержадміністрації схвалив та погодив відведення земельної ділянки позивачу.

Актом про перенесення в натуру проекту відведення земельної ділянки ОСОБА_1 від 23 липня 2015 року Лисянським РВВ ЧРФ "Центру ДЗК" перенесено в натуру межі проекту відведення земельної ділянки площею 45,8726 га в оренду ОСОБА_1 в адміністративних межах Журжинецької сільської ради за межами с. Журжинці Лисянського району Черкаської області для ведення фермерського господарства.

23 липня 2015 року підписано акт приймання-передачі межових знаків на зберігання.

Лисянським виробничим відділом Центру ДЗК на позивача відповідно до наказу головного управління Держземагенства у Черкаській області від 19 березня 2015 року №23-1532/14-15-СГ розроблено проект із землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 45,8726 га, в оренду для ведення фермерського господарства на території Журжинецької сільської ради Лисянського району Черкаської області.

30 липня 2015 року Лисянський виробничий відділ Центру ДЗК подав проект землеустрою до Відділу Держгеокадастру у Лисянському районі Черкаської області, для розгляду і погодження.

Відділом Держгеокадастру у Лисянському районі Черкаської області надано висновок від 06 серпня 2015 року №-28-0.2-2396/2-15, яким відповідач не погодив проект землеустрою.

Свій висновок від 06 серпня 2015 року №-28-0.2-2396/2-15 відповідач обґрунтував наступним:

- згідно пункту 2 статті 2 Закону України "Про фермерське господарство" визначено, що цей Закон не поширюється на громадян, які ведуть особисте селянське господарство або які використовують земельні ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарській будівель і споруд (присадибні ділянки), садівництва, городництва, сінокосіння та випасання худоби, а тому надання земельних ділянок з видом угідь "сінокос" та "пасовище" громадянам не підпадає під дію даного Закону і є неможливим для ведення фермерського господарства;

- згідно розпорядження РМ УРСР від 14 жовтня 1975 року №780-р Журжинецька та Хижинська сільські ради відносяться до пам'яток природи загальнодержавного значення "Козацький Вал". У Відділі відсутні картографічні матеріали щодо пам'яток природи загальнодержавного значення, тому необхідно визначити межі даних пам'яток, або погодити даний проект відділом охорони культурної спадщини, Управління культури Черкаської облдержадміністрації;

- Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 26 липня 2001 року №878 "Про затвердження Списку історичних населених місць України" Лисянський район Черкаської області відноситься до даного списку, але науково-проектна документація з визначення меж історичних ареалів населених місць по Лисянському району не розроблялася;

- Гр. ОСОБА_1 створив фермерське господарство "Ніка Успіх" в адмінмежах Федюківської сільської ради 10 вересня 2012 року (довідка з єдиного державного реєстру 506543). Розпорядженням райдержадміністрації від 05 жовтня 2012 року №240 надано дозвіл на виготовлення проекту із землеустрою щодо відведення земельних ділянок членам ФГ "Ніка Успіх" для передачі у приватну власність , в розмірі земельної частки (паю) для ведення товарного сільськогосподарського виробництва за рахунок земель фермерського господарства "Ніка Успіх" на території Федюківської сільської ради. Головне управління Держземагентства у Черкаській області затвердило Наказом від 26 лютого 2014 року №ЧК/:02:001 :/00002319 документацію із землеустрою та надання земельної ділянки у власність позивачу площею 3,4342 га (кадастровий номер земельної ділянки :02:001:0759) в адмінмежах Федюківської сільської ради Лисянського району Черкаської області за межами населеного пункту;

- проект відведення не відповідає статті 50 Закону України "Про землеустрій", а саме відсутні в повному об'ємі матеріали геодезичних вишукувань та землевпорядного проектування.

Відповідач у висновку від 06 серпня 2015 року №-28-0.2-2396/2-15 зазначив, що проект відведення може бути погоджений лише після усунення зауважень та невідповідностей проекту землеустрою нормам Законів України.

Окружний адміністративний суд міста Києва частково погоджується з позовними вимогами ОСОБА_1, виходячи з наступних підстав.

Згідно частини першої статті 3 Земельного кодексу України земельні відносини регулюються Конституцією України, цим Кодексом, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами.

В силу положень статті 14 Конституції України право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

Порядок надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування встановлено статтею 123 Земельного кодексу України.

Відповідно до частини першої статті 123 Земельного кодексу України надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування здійснюється Верховною Радою Автономної Республіки Крим, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування.

Рішення зазначених органів приймається на підставі проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок у разі: надання земельної ділянки із зміною її цільового призначення; формування нової земельної ділянки (крім поділу та об'єднання).

Частиною другою статті 123 Земельного кодексу України встановлено, що особа, зацікавлена в одержанні у користування земельної ділянки із земель державної або комунальної власності за проектом землеустрою щодо її відведення, звертається з клопотанням про надання дозволу на його розробку до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, які відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, передають у власність або користування такі земельні ділянки.

Згідно частини четвертої статті 123 Земельного кодексу України проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки погоджується в порядку, встановленому статтею 1861 цього Кодексу.

Відповідно до абзацу шістнадцятого частини другої статті 134 Земельного кодексу України не підлягають продажу на конкурентних засадах (земельних торгах) земельні ділянки державної чи комунальної власності або права на них у разі передачі громадянам земельних ділянок для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів, для сінокосіння і випасання худоби, для городництва.

Відповідно до частини першої статті 1 Закону України "Про фермерське господарство" фермерське господарство є формою підприємницької діяльності громадян із створенням юридичної особи, які виявили бажання виробляти товарну сільськогосподарську продукцію, займатися її переробкою та реалізацією з метою отримання прибутку на земельних ділянках, наданих їм для ведення фермерського господарства, відповідно до закону.

Частиною другою статті 2 Закону України "Про фермерське господарство" встановлено, що цей Закон не поширюється на громадян, які ведуть особисте селянське господарство або які використовують земельні ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибні ділянки), садівництва, городництва, сінокосіння та випасання худоби.

В проекті землеустрою позивача вказано, що він розроблений у відповідності до вимог чинного законодавства, в тому числі, але не обмежуючись, Земельного кодексу України.

Проектом землеустрою також встановлено, що земельна ділянка, яку позивач просить виділити, відповідно до класифікації видів цільового призначення земель віднесена до Секції А - землі сільськогосподарського призначення, підрозділ 01.02 - для ведення фермерського господарства.

Стаття 2 Закону України "Про фермерське господарство", на яку посилається відповідач, відмовляючи в погодженні проекту землеустрою, визначає, що цей Закон не поширюється на громадян, які ведуть особисте селянське господарство або які використовують земельні ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибні ділянки), садівництва, городництва, сінокосіння та випасання худоби, тобто на громадян, які діють без створення фермерського господарства.

Відповідно до частини першої статті 31 Земельного кодексу України землі фермерського господарства можуть складатися із: а) земельної ділянки, що належить на праві власності фермерському господарству як юридичній особі; б) земельних ділянок, що належать громадянам - членам фермерського господарства на праві приватної власності; в) земельної ділянки, що використовується фермерським господарством на умовах оренди.

Згідно частини першої статті 34 Земельного кодексу України громадяни можуть орендувати земельні ділянки для сінокосіння і випасання худоби.

Таким чином, Закон України "Про фермерське господарство" та Земельний кодекс України не містить заборони на використання земель сіножаті у фермерському господарстві.

Відповідно до частини шостої статті 1861 Земельного кодексу України підставою для відмови у погодженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки може бути лише невідповідність його положень вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, документації із землеустрою або містобудівній документації.

Невідповідність проекту землеустрою Закону України "Про фермерське господарство" матеріалами справи не підтверджується.

Таким чином, посилання відповідача на статтю 2 Закону України "Про фермерське господарство" у відмові погодити проект землеустрою є неправомірним.

Відповідно до частин першої-третьої статті 7 Закону України "Про фермерське господарство" для отримання (придбання) у власність або в оренду земельної ділянки державної власності з метою ведення фермерського господарства громадяни звертаються до відповідної районної державної адміністрації. Для отримання у власність або в оренду земельної ділянки із земель комунальної власності з метою ведення фермерського господарства громадяни звертаються до місцевої ради.

У заяві зазначаються: бажаний розмір і місце розташування ділянки, кількість членів фермерського господарства та наявність у них права на безоплатне одержання земельних ділянок у власність, обґрунтування розмірів земельної ділянки з урахуванням перспектив діяльності фермерського господарства. До заяви додаються документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі.

Перелік документів, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві, затверджується Кабінетом Міністрів України за поданням центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування державної аграрної політики.

Заяву громадянина про надання земельної ділянки у власність або в оренду районна або міська державні адміністрації або орган місцевого самоврядування розглядають у місячний строк і в разі її задоволення дають згоду на підготовку землевпорядною організацією проекту відведення земельної ділянки.

Проект відведення земельних ділянок розробляється за рахунок Українського державного фонду підтримки фермерських господарств.

Проект відведення земельної ділянки погоджується та затверджується відповідно до закону.

Земельні ділянки для ведення фермерського господарства передаються громадянам України у власність і надаються в оренду із земель державної або комунальної власності.

Матеріали справи підтверджують, що для розроблення проекту землеустрою позивачем надано усі необхідні документи, в тому числі, трудову книжку колгоспника №154, яка підтверджує наявність стажу у сфері агрономії.

Надання усіх необхідних для розроблення проекту землеустрою документів підтверджується наказом Головного управління Держземагенства у Черкаській області від 19 березня 2015 року №23-1532/14-15-СГ, яким надано дозвіл на розроблення проекту землеустрою та відведення земельної ділянки.

Згідно частин п'ятої та шостої статті 7 Закону України "Про фермерське господарство" громадянам України - членам фермерських господарств передаються безоплатно у власність надані їм у користування земельні ділянки у розмірі земельної частки (паю) члена сільськогосподарського підприємства, розташованого на території відповідної ради. Це положення не поширюється на громадян, які раніше набули права на земельну частку (пай).

Земельні ділянки, розмір яких перевищує розмір, встановлений у частині 5 цієї статті, передаються громадянам у приватну власність для ведення фермерського господарства на підставі цивільно-правових угод.

В заяві від 30 січня 2015 року позивачем вказано, що він має намір створити фермерське господарство з 5 членів, ним та майбутніми членами фермерського господарства не використано право на безоплатну приватизацію земельної ділянки для ведення фермерського господарства.

Чинним законодавством не передбачена заборона отримувати земельні ділянки в оренду для ведення фермерського господарства громадянам, якими в минулому створено фермерське господарство.

З аналізу статті 7 Закону України "Про фермерське господарство" можна дійти висновку, що набуття громадянами в минулому земельної частки (паю) не є забороною на отримання нової земельної ділянки в оренду.

Окрім того, відповідачем не доведено та матеріали справи не містять доказів того, що позивач отримував у власність земельну ділянку. Рішення відповідного органу стосовно отримання у власність позивачем земельної ділянки в матеріалах справи відсутнє.

Відповідно до частини шостої статті 1861 Земельного кодексу України підставою для відмови у погодженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки може бути лише невідповідність його положень вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, документації із землеустрою або містобудівній документації.

Невідповідність проекту землеустрою Закону України "Про фермерське господарство" та Земельному кодексу України матеріалами справи не підтверджується.

Таким чином, відмова відповідача погодити проект землеустрою у зв'язку з тим, що позивач створив фермерське господарство "Ніка Успіх" в адмінмежах Федюківської сільської ради 10 вересня 2012 року (довідка з єдиного державного реєстру 506543). Розпорядженням райдержадміністрації від 05 жовтня 2012 року №240 надано дозвіл на виготовлення проекту із землеустрою щодо відведення земельних ділянок членам ФГ "Ніка Успіх" для передачі у приватну власність , в розмірі земельної частки (паю) для ведення товарного сільськогосподарського виробництва за рахунок земель фермерського господарства "Ніка Успіх" на території Федюківської сільської ради. Головне управління Держземагентства у Черкаській області затвердило Наказом від 26 лютого 2014 року №ЧК/:02:001 :/00002319 документацію із землеустрою та надання земельної ділянки у власність позивачу площею 3,4342 га (кадастровий номер земельної ділянки :02:001:0759) в адмінмежах Федюківської сільської ради Лисянського району Черкаської області за межами населеного пункту, є неправомірною.

Відповідно до абзацу другого частини третьої статті 1861 Земельного кодексу України проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки розташованої на території пам'яток культурної спадщини національного значення, їх охоронних зон та охоронюваних археологічних територіях, підлягає також погодженню з центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони культурної спадщини.

Окружний адміністративний суд міста Києва вважає за необхідне зазначити, що відповідачем не доведено та в матеріалах справи відсутні докази того, що земельна ділянка, проект землеустрою якої не погодив відповідач, розташована на території пам'яток культурної спадщини національного значення, їх охоронних зон та охоронюваних археологічних територіях.

Проектом землеустрою встановлено, що відведення земельної ділянки погоджено з відділом Держземагенства у Лисянському районі Черкаської області, з відділом містобудування та архітектури Лисянської держадміністрації та з відділом охорони культурної спадщини.

Відповідно до частини шостої статті 1861 Земельного кодексу України підставою для відмови у погодженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки може бути лише невідповідність його положень вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, документації із землеустрою або містобудівній документації.

Невідповідність проекту землеустрою чинному законодавству стосовно охорони культурної спадщини матеріалами справи не підтверджується.

Відповідно до пункту 2 частини сьомої статті 1861 Земельного кодексу України кожен орган здійснює розгляд та погодження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки самостійно та незалежно від погодження проекту іншими органами, зазначеними у частинах першій - третій цієї статті, у визначений законом строк.

Як наслідок, відмова відповідача погодити проект землеустрою у зв'язку з тим, що згідно розпорядження РМ УРСР від 14 жовтня 1975 року №780-р Журжинецька та Хижинська сільські ради відносяться до пам'яток природи загальнодержавного значення "Козацький Вал". У Відділі відсутні картографічні матеріали щодо пам'яток природи загальнодержавного значення, тому необхідно визначити межі даних пам'яток, або погодити даний проект відділом охорони культурної спадщини, Управління культури Черкаської облдержадміністрації та відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 26 липня 2001 року №878 "Про затвердження Списку історичних населених місць України" Лисянський район Черкаської області відноситься до даного списку, але науково-проектна документація з визначення меж історичних ареалів населених місць по Лисянському району не розроблялася, не містить посилання на порушення відповідної норми законодавства та є неправомірною.

Відповідно до частини п'ятої статті 1861 Земельного кодексу України органи, зазначені в частинах першій - третій цієї статті, зобов'язані протягом десяти робочих днів з дня одержання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або копії такого проекту безоплатно надати або надіслати рекомендованим листом з повідомленням розробнику свої висновки про його погодження або про відмову в такому погодженні з обов'язковим посиланням на закони та прийняті відповідно до них нормативно-правові акти, що регулюють відносини у відповідній сфері.

Згідно частини шостої статті 1861 Земельного кодексу України підставою для відмови у погодженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки може бути лише невідповідність його положень вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, документації із землеустрою або містобудівній документації.

Частиною сьомою статті 1861 Земельного кодексу України встановлено, що органам, зазначеним у частинах першій - третій цієї статті, при погодженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки забороняється вимагати: додаткові матеріали та документи, не включені до проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки відповідно до статті 50 Закону України "Про землеустрій"; надання погодження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки будь-якими іншими органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування, підприємствами, установами та організаціями; проведення будь-яких обстежень, експертиз та робіт.

Кожен орган здійснює розгляд та погодження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки самостійно та незалежно від погодження проекту іншими органами, зазначеними у частинах першій - третій цієї статті, у визначений законом строк.

Відповідно до частини восьмої статті 1861 Земельного кодексу України у висновку про відмову погодження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки органами, зазначеними в частинах першій - третій цієї статті, має бути надано вичерпний перелік недоліків проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та розумний строк для усунення таких недоліків (який за письмовим проханням розробника проекту може бути продовжений).

Органами, зазначеними в частинах першій - третій цієї статті, може бути відмовлено у погодженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки лише у разі, якщо не усунено недоліки, на яких було наголошено у попередньому висновку. Не можна відмовити у погодженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки з інших причин чи вказати інші недоліки.

Висновок відповідача від 06 серпня 2015 року №-28-0,2-2396/2-15 стосовно визначених вище підстав для відмови в погодженні проекту землеустрою не містить правомірних посилань на невідповідність його положень вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, документації із землеустрою або містобудівній документації.

Відповідно до абзацу п'ятого підстав для відмови в погодженні проекту землеустрою у висновку від 06 серпня 2015 року №-28-0,2-2396/2-15 визначено, що проект відведення не відповідає статті 50 Закону України "Про землеустрій", а саме відсутні в повному об'ємі матеріали геодезичних вишукувань та землевпорядного проектування.

Відповідно до статті 50 Закону України "Про землеустрій", проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок включають: завдання на розроблення проекту землеустрою; пояснювальну записку; копію клопотання (заяви) про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (у разі формування та/або зміни цільового призначення земельної ділянки за рахунок земель державної чи комунальної власності); рішення Верховної ради Автономної Республіки Крим, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (у випадках, передбачених законом); письмову згоду землевласника (землекористувача), засвідчену нотаріально (у разі викупу (вилучення) земельної ділянки в порядку, встановленому законодавством), або рішення суду; довідку з державної статистичної звітності про наявність земель та розподіл їх за власниками земель, землекористувачами, угіддями; матеріали геодезичних вишукувань та землевпорядного проектування (у разі формування земельної ділянки); відомості про обчислення площі земельної ділянки (у разі формування земельної ділянки); копії правовстановлюючих документів на об'єкти нерухомого майна, розташовані на земельній ділянці (за наявності таких об'єктів); розрахунок розміру втрат сільськогосподарського та лісогосподарського виробництва (у випадках, передбачених законом); розрахунок розміру збитків власників землі та землекористувачів (у випадках, передбачених законом); акт приймання-передачі межових знаків на зберігання (у разі формування земельної ділянки); акт перенесення в натуру (на місцевість) меж охоронних зон, зон санітарної охорони, санітарно-захисних зон і зон особливого режиму використання земель за їх наявності (у разі формування земельної ділянки); перелік обмежень у використанні земельних ділянок; викопіювання з кадастрової карти (плану) або інші графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки (у разі формування земельної ділянки); кадастровий план земельної ділянки; матеріали перенесення меж земельної ділянки в натуру (на місцевість) (у разі формування земельної ділянки); матеріали погодження проекту землеустрою.

Таким чином, відмова відповідача погодити проект землеустрою у зв'язку із відсутністю в повному об'ємі матеріалів геодезичних вишукувань та землевпорядного проектування на підставі вищевикладеного відповідає вимогам чинного законодавства.

Враховуючи вищевикладене, Окружний адміністративний суд міста Києва приходить до висновку, що рішення відповідача викладене в висновку від 06 серпня 2015 року №-28-0,2-2396/2-15 є частково протиправним та підлягає скасуванню в частині абзаців 1-4 підстав для відмови в погодженні проекту землеустрою.

При цьому, суд вважає, що вимоги позивача в частині визнання дій відповідача незаконними задоволенню не підлягають з огляду на те, що вчинення дій суб'єктом владних повноважень є способом реалізації наданої суб'єкту владних повноважень компетенції. Здійснення дії являє собою процес реалізації наданих законом функцій суб'єкту владних повноважень. Самі по собі дії не тягнуть за собою будь-яких правових наслідків для особи.

Правові наслідки для позивача несе рішення викладене в висновку від 06 серпня 2015 року №-28-0,2-2396/2-15. Саме воно має вплив на його права та інтереси та підлягає частковому скасуванню.

Виходячи із завдань Кодексу адміністративного судочинства України, як то захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, судовий захист права може бути здійснений лише за умови наявності порушення для юридичної особи прав (чи інтересів).

Стосовно позовної вимоги про зобов'язання відповідача погодити проект землеустрою необхідно зазначити наступне.

Матеріали справи підтверджують, що листом від 14 серпня 2015 року №21-018/147 Державне підприємство "Центр державного земельного кадастру" при Державному агентстві земельних ресурсів Черкаської регіональної філії Лисянського районного виробничого відділу повідомило позивача про те, що зауваження відповідача стосовно відсутності в проекті землеустрою в повному об'ємі матеріалів геодезичних вишукувань та землевпорядного проектування виправлене і доповнене необхідними матеріалами, які входять до складу проекту землеустрою.

Відповідачем не доведено, що вищезазначене зауваження не виправлене позивачем або Державним підприємством "Центр державного земельного кадастру" при Державному агентстві земельних ресурсів Черкаської регіональної філії Лисянського районного виробничого відділу.

Відповідно до частин восьмої статті 1861 Земельного кодексу України у висновку про відмову погодження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки органами, зазначеними в частинах першій - третій цієї статті, має бути надано вичерпний перелік недоліків проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та розумний строк для усунення таких недоліків (який за письмовим проханням розробника проекту може бути продовжений).

Дослідивши вищевказані матеріали проекту землеустрою суд приходить до висновку, що останні за своїм переліком та змістом, з урахуванням виправлення правомірних недоліків, визначених у висновку від 06 серпня 2015 року №-28-0,2-2396/2-15, відповідають вимогам статті 50 Закону України "Про землеустрій" та Земельному кодексу України.

У зв'язку з вищевикладеним, враховуючи часткове скасування висновку відповідача від 06 серпня 2015 року №-28-0,2-2396/2-15, виправлення визначеного відповідачем недоліку в проекті землеустрою, Окружний адміністративний суд міста Києва приходить до висновку, що у відповідача відсутні підстави для відмови позивачу погодити проект землеустрою.

Проте позовні вимоги ОСОБА_1 про зобов'язання відповідача погодити проект землеустрою не підлягають задоволенню, з огляду на наступне.

За своєю правовою природою, відповідно до норм чинного законодавства, повноваження відповідача щодо визнавання затвердження проектів землеустрою земельних ділянок для ведення фермерського господарства є дискреційним повноваженням та виключною компетенцією уповноваженого органу.

Дискреційні повноваження - це сукупність прав та обов'язків органів державної влади та місцевого самоврядування, осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, що надають можливість на власний розсуд визначити повністю або частково вид і зміст управлінського рішення, яке приймається, або можливість вибору на власний розсуд одного з декількох варіантів управлінських рішень, передбачених проектом нормативно-правового акта.

Отже, дискреційне право органу виконавчої влади та місцевого самоврядування, осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування обумовлене певною свободою (тобто вільним, або адміністративним, розсудом) в оцінюванні та діях, у виборі одного з варіантів рішень та правових наслідків.

Наділивши державні органи та осіб, уповноважених на виконання функцій держави дискреційними повноваженнями, законодавець надав відповідному органу держави та особам уповноважених на виконання функцій держави певну свободу розсуду при прийнятті управлінського рішення.

Згідно Рекомендацій Комітету ради Європи № R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом ради Європи 11 березня 1980 року на 316-й нараді, під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Також Постановою Вищого адміністративного суду України від 21 жовтня 2010 року №П-278/10 встановлено, що з огляду на положення Кодексу адміністративного судочинства України щодо компетенції адміністративного суду, останній не може підміняти інший орган державної влади та перебирати на себе повноваження щодо вирішення питань, які законодавством віднесені до компетенції цього органу державної влади.

Аналіз норм Кодексу адміністративного судочинства України свідчить про те, що завдання адміністративного судочинства полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання прав та вимог законодавства, інакше було б порушено принцип розподілу влади. Принцип розподілу влади заперечує надання адміністративному суду адміністративно-дискреційних повноважень, оскільки ключовим його завданням є здійснення правосуддя.

Таким чином, враховуючи вищевикладене, позовні вимоги щодо зобов'язання відповідача погодити проект землеустрою, з огляду на втручання в дискреційні повноваження відповідача та виходить за межі завдань адміністративного судочинства, а тому задоволенню не підлягають.

Однак, враховуючи те, що в ході розгляду справи судом встановлено, що рішення відповідача є частково протиправним, а законні підстави для не погодження проекту землеустрою позивачем виправлено, суд з метою повного та належного захисту прав позивача, вважає за необхідне скасувати висновок частково та зобов'язати відповідача повторно розглянути проекти землеустрою позивача.

Зазначене узгоджується з положеннями пункту 2 частини другої статті 162 Кодексу адміністративного судочинства України, згідно якої у разі задоволення адміністративного позову суд може прийняти постанову про зобов'язання відповідача вчинити певні дії. В цьому випадку суд повинен зазначити, яку саме дію повинен вчинити відповідач.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною третьою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з частиною першою статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

На думку Окружного адміністративного суду міста Києва, відповідачем не доведено правомірність своїх дій з урахуванням вимог, встановлених частиною другою статті 19 Конституції України та частиною третьою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, а тому, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень законодавства України та доказів, наявних у матеріалах справи, адміністративний позов ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню.

Згідно з частиною третьою статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, якщо адміністративний позов задоволено частково, судові витрати, здійснені позивачем, присуджуються йому відповідно до задоволених вимог, а відповідачу - відповідно до тієї частини вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 69, 70, 71, 158 - 163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

1. Адміністративний позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

2. Визнати протиправним та скасувати висновок Відділу Держгеокадастру у Лисянському районі Черкаської області від 06 серпня 2015 року №28-0.2-2396/2-15 в частині абзаців 1-4 підстав для відмови в погодженні проекту землеустрою.

3. Зобов'язати Відділ Держгеокадастру у Лисянському районі Черкаської області повторно розглянути проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки ОСОБА_1 площею 45,8726 га сільськогосподарського призначення (сінокіс) із земель державної власності в оренду, розташованої в адміністративних межах Журжинецької сільської ради за межами с. Журжинці Лисянського району Черкаської області.

4. В іншій частині адміністративного позову відмовити.

5. Присудити з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 понесені ним витрати по сплаті судового збору у розмірі 73,08 грн. (сімдесят три гривні 08 копійок) за рахунок бюджетних асигнувань Відділ Держгеокадастру у Лисянському районі Черкаської області.

Постанова набирає законної сили відповідно до статті 254 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя В.А. Кузьменко