Справа № 815/6129/15
Суддя: Потоцька Н. В.
Дата ухвалення: 2015-12-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 815/6129/15
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 грудня 2015 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді Потоцької Н.В.,

судді Бойко О.Я.

судді Танцюри К.О.

розглянувши в порядку письмового провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Державної міграційної служби України про визнання протиправним та скасування рішення, зобовязання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИЛА:

До Одеського окружного адміністративного суду із позовом звернувся ОСОБА_1 до Державної міграційної служби України, в якому позивач просить:

- визнати неправомірним та скасувати рішення Державної міграційної служби України від 07.09.2015 року № 604-14, яким Позивачу було відмовлено у визнанні біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту;

- зобов'язати Державну міграційну службу України прийняти рішення про визнання ОСОБА_1 або особою, яка потребує додаткового захисту.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що у 2009 року він вперше звернувся до Управління у справах національностей та релігій Одеської області із заявою про надання захисту в Україні. Рішенням Державного комітету України у справах національностей та релігій Одеської області від 21.07.2010 р. № 23-10 позивачу було відмовлено у визнанні біженцем. Рішення було оскаржено в судовому порядку.

06 вересня 2012 року Одеський Окружний адміністративний суд розглянув адміністративний позов ОСОБА_1 до Державного комітету України у справах національностей та релігій, який задоволено частково. Скасував рішення Державного комітету України у справах національностей та релігій Одеської області від 21.07.2010 р. № 23-10, та зобов'язав Державну міграційну службу України повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про надання статусу біженця в Україні з врахуванням додатково отриманих під час судового розгляду справи доказів переслідування ОСОБА_1 в країні походження.

В подальшому, 29 січня 2013 року Одеській апеляційний адміністративний суд апеляційну скаргу ДМСУ залишив без задоволення, Постанову Одеського Окружного адміністративного суду від 06.09.2012 року - без змін, а відтак рішення набрало законної сили.

08.10.2015 р. Рішенням Державної міграційної служби від 07.09.2015 року №604-15 позивачу повторно було відмовлено у визнанні біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту.

Крім того, позивач зазначив, що він є громадянином Гвінеє. В січні 2007 року приймав участь у мітингу в м. Конакрі, який був насильницьке розігнаний військовими, а сам позивач зазнав жорстокого нанесення фізичного ушкодження. Пізніше, у серпні 2009 року Позивач разом іншими прибічниками опозиції вийшли на мітинг проти діючої військової хунти. Мітинг був жорстоко розігнаний представниками поліції із застосуванням вогнепальної зброї. Позивачу вдалось врятуватись втечею. Побоюючись за власне життя, Позивач змушений був покинути країну походження в пошуках притулку. Факти переслідування та залякування представників опозиції підтверджується інформацією по країні походження - Гвінея. Таким чином, рішення ДМС України про відмову у визнанні біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту є необґрунтованим ,незаконним та таким, що підлягає скасуванню.

Представник відповідача в судовому засіданні 07.12.2015 року позовні вимоги не визнав у повному обсязі, в задоволенні їх просив відмовити з підстав викладених у письмових запереченнях (а/с. 21-26).

Оскільки 07.12.2015 року в судовому засіданні позивач та представник відповідача не заявляли клопотань про витребування додаткових письмових доказів, допиту свідків чи експертів, суд, на підставі ст. ст. 122, 128 КАС України, вирішив розглянути справу в письмовому провадженні.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази в їх сукупності, проаналізувавши положення чинного законодавства, суд вважає за необхідне задовольнити позов повністю з наступних підстав.

Постановою Одеського окружного адміністративного суду від 06.09.2012 року (справа №2-а-8509/10/1570) адміністративний позов ОСОБА_1 до Державного комітету України у справах національностей та релігій, Державної міграційної служби України про визнання рішення нечинним та зобов'язання надати статус біженця задоволено частково. Скасувано рішення Державного комітету України у справах національностей та релігій від 21.07.2010 року № 23-10 про відмову в наданні статусу біженця ОСОБА_1 та зобов'язано Державну міграційну службу України повторно розглянути заяву ОСОБА_3 від 18.09.2009 року про надання статусу біженця в України з врахуванням додатково отриманих під час судового розгляду справи доказів переслідування ОСОБА_1 в країні походження.

Ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 29.01.2013 року апеляційну скаргу Державної міграційної служби України залишено без задоволення, а постанову Одеського окружного адміністративного суду від 06.09.2012 року без змін.

07.09.2015 року Державна міграційна служба України прийняла рішення підтримати висновок Головного управління ДМС в Одеській області та відповідно до абзацу п'ятого частини першої статті 6 Закону України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту», як особі, стосовно якої встановлено, що умови, передбачені пунктами 1,13 частини першої статті 1 цього Закону, відсутні, відмовити у визнані біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту громадянина Гвінеї ОСОБА_1.

Надаючи належну правову оцінку спірним правовідносинам суд виходив з наступного.

Відповідно до ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини п'ятої статті 124 Конституції України, судові рішення є обов'язковими до виконання на всій території України і тому вважаються законними, доки вони не скасовані в апеляційному чи касаційному порядку або не переглянуті компетентним судом в іншому порядку, визначеному процесуальним законом, в межах провадження справи, в якій вони ухвалені.

Відповідно до ч.1,2 ст.72 КАС України, обставини, встановлені судовим рішенням в адміністративній, цивільній або господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Обставини, визнані судом загальновідомими, не потрібно доказувати.

Постановою Одеського окружного адміністративного суду від 06.09.2012 року встановлені наступні обставини.

ОСОБА_1 15.09.2009 року прибув до м. Донецьк (Україна) 18.09.2009 року за №237 подав заяву про надання статусу біженця Управлінню міграційної служби в Одеській області.

Рішенням Державного комітету України у справах національностей та міграцій №23-10 від 21.07.2010 року (а.с.47) позивачеві було відмовлено у наданні статусу біженця на підставі абз.5 ст.10 Закону України "Про біженців", оскільки відсутні умови, передбачені абзацом другим ст. 1 цього Закону.

Згідно заяви позивача від 18.06.2009 року №237 він належав до молодіжної асоціації Рух за зміни в Гвінеї Конакрі (Mouvemtnt Pour Le Chaugtment en Guinee), до складу якої входили студенти, робітники та інші. Ця організація приймала участь у страйках, які тривали з 10.01.2007 року по 22.01.2007 року. Так, на мітингу 22 січня 2007 року, який був насильницьке розігнаний військовими, позивачу були на нанесені тяжкі тілесні ушкодження. У серпні 2009 року позивач знову виступив проти правлячої військової хунти. Поліція почала придушувати цей страйк, але позивачу вдалось втікти, учасників цього мітингу почали масово переслідувати. 20.08.2009 року заарештували батька позивача. Позивач залишив країну через побоювання за власні свободу та життя. Вказані обставини були підтверджені позивачем у реєстраційному листку, власній анкеті, поясненнями під час проведення співбесіди.

Таким чином, позивач підпадає під ознаки біженця, передбачені ст.1 Міжнародної конвенції про статус біженців від 28.07.1951 року, абз.2 ст.1 Закону України "Про біженців", оскільки перебуває за межами країни походження, має певні політичні переконання, зазнав певних переслідувань за цих мотивів на батьківщини, не має можливості скористатись захистом властей країни походження та має ґрунтовні підстави побоювань, що у разі його повернення на батьківщину може зазнати переслідувань з боку держави або підконтрольним йому особам за свої політичні переконання, що не є бажаним у цій країні.

Відмова у наданні особі яка шукає притулку статусу біженця є підставою для її повернення в країну її походження. Відповідно до положень ст.ст.32,33 Конвенції забороняється висилка (екстрадиція) особи до країни її походження, якщо це може привести до загрози життю, здоров`ю, честі, гідності цієї особи. Таким чином, приймаючи рішення про відмову в наданні статусу біженця відповідач повинен бути впевнений та обґрунтувати, що нічого із вищезазначеного позивачу не загрожує, у разі його повернення до Гвінеї.

Єдиним обґрунтуванням з цього питання може бути офіційна та така, що заслуговує на довіру інформація офіційних органів, правозахисних та інших неурядових установ про країні місця походження заявника і саме важливо, щоб ця інформація була найсвіжішою та давала змогу прийти до висновку про положення в країни походження з цього питання на майбутнє.

Позивачем надана постанова про арешт Апеляційного суду Конакрі відповідно до якої ОСОБА_3 підозрюється в тому, що він перебував в перегонах, обвинувачується в безладді і серйозному замаху на державну безпеку в Конакрі протягом січня-лютого 2007 року, у зв'язку із чим було наказано прийняти та затримати ОСОБА_3 по зазначеній постанові про арешт до одержання подальших вказівок.

Крім того, в ході судового розгляду справи позивачем була надана копія посвідчення члена молодіжної асоціації Рух за зміни в Гвінеї Конакрі (Mouvemtnt Pour Le Chaugtment en Guinee), в якій ОСОБА_3 приймав участь у страйках проти правлячої військової хунти.

Виходячи з вищезазначеного суд не погодився із висновком посадової особи відповідача про неможливість переслідування позивача в Гвінеї лише з того мотиву, що на думку цієї особи, позивачем не надано доказів переслідування його у зв'язку із наявністю у ОСОБА_3 певних політичних переконань. Вказаний висновок не підтверджений жодним доказом, або посиланням на відповідну інформацію про країні походження позивача.

Таким чином, судовим рішенням від 06.09.2012 року встановлено, що ОСОБА_1 у разі повернення до країни походження може зазнати переслідувань через свої політичні переконання.

Відповідно до п. 1 ст. 1 Закону України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту», біженець - особа, яка не є громадянином України і внаслідок обґрунтованих побоювань стати жертвою переслідувань за ознаками раси, віросповідання, національності, громадянства (підданства), належності до певної соціальної групи або політичних переконань перебуває за межами країни своєї громадянської н&чежності та не може користуватися захистом цієї країни або не бажає користуватися цим захистом внаслідок таких побоювань, або, не маючи громадянства (підданства) і перебуваючи за межами країни свого попереднього постійного проживання, не може чи не бажає повернутися до неї внаслідок зазначених побоювань»

Відповідно до п.13 ст. 1 Закону України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту», особою, яка потребує додаткового захисту є особа, яка не є біженцем відповідно до Конвенції про статус біженців 1951 року і Протоколу щодо статусу біженців 1967 року та цього Закону, але потребує захисту, оскільки така особа змушена була прибути в Україну або залишитися в Україні внаслідок загрози її життю, безпеці чи свободі в країні походження через побоювання застосування щодо неї смертної кари або виконання вироку про смертну кару чи тортур, нелюдського або такого, що принижує гідність, поводження чи покарання.

В рішенні відповідача відсутні доводи, які б спростували можливість стати жертвою переслідувань в разі повернення позивача до Гвінеї, в зв'язку з чим порушена ст.3 Європейської конвенції про права людини, яка забороняє вислання осіб у країну, де вони можуть зазнати переслідувань, тортур, нелюдського або такого, що принижує гідність, поводження.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для відмови у визнанні позивача біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, оскільки підстави для визнання ОСОБА_1 встановлені рішенням суду, яке набрало законної сили.

Згідно ч. 2 ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Згідно зі ст. 159 КАС України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті вони на підставі, у межах та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення; з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення.

Таким чином, з урахуванням обставин встановлених судовим рішення від 06.09.2012 року (справа №2-а-8509/10/1570), яке набрало законної сили позовні вимоги ОСОБА_1 до відповідача підлягають задоволенню повністю.

Керуючись статтями 2, 7, 8, 9, 11, 71, 72, 86, 128, 159-164 КАС України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Державної міграційної служби України про визнання протиправним та скасування рішення, зобовязання вчинити певні дії - задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати рішення Державної міграційної служби України №604-14 від 07.09.2015 року про відмову ОСОБА_1 у визнанні біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту.

Зобов'язати Державну міграційну службу України прийняти рішення про визнання ОСОБА_1 або особою, яка потребує додаткового захисту.

Постанова набирає законної сили в порядку і строки, встановлені ст. 254 КАС України.

Постанова може бути оскаржена до Одеського апеляційного адміністративного суду через Одеський окружний адміністративний суд шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з моменту отримання копії постанови з одночасним поданням її копії до суду апеляційної інстанції.

Головуючий суддя Потоцька Н.В.

Суддя Бойко О.Я.

Суддя Танцюра К.О.