Справа № 804/20657/14
Суддя: Семененко Я.В.
Дата ухвалення: 2015-12-08 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А
і м е н е м У к р а ї н и
Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Семененка Я.В.
суддів: Добродняк І.Ю Бишевської Н.А.
за участю секретаря судового засідання: Шелепової Ю.О.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпропетровську апеляційну скаргу Державної податкової інспекції в Амур-Нижньодніпровському районі м.Дніпропетровська Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області
в с т а н о в и В:
ФОП ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просив визнати протиправними та скасувати:
рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування територіальним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску № від 11.12.2014 р., яким визначено суму штрафу в розмірі 36 139,19грн.
податкове повідомлення-рішення № від 11.12.2014 р., яким збільшено суму грошового зобов`язання з податку на додану вартість на загальну суму 392 922,26грн.;
податкове повідомлення-рішення № від 11.12.2014 р., яким збільшено суму грошового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб, що сплачуються фізичними особами за результатами річного декларування на загальну суму 330 661,70грн.;
податкове повідомлення-рішення № від 11.12.2014 р., яким до позивача застосовано штрафні санкції у розмірі 510грн.
В обґрунтування заявлених вимог позивач посилався на безпідставні висновки перевіряючих осіб щодо нереальності господарських взаємовідносин з ТОВ Торгівельний Дім Днепр Петроліум та вказував на реальність цих господарських операцій, за наслідками яких визначено податкові зобов`язання.
Постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 11 лютого 2015 року позовні вимоги задоволено. Постанова суду мотивована встановленими обставинами справи, які свідчать про реальність господарських операцій, які не визнаються відповідачем, а також наявністю належним чином оформленими первинними документами, які підтверджують здійснені позивачем господарські операції.
Не погоджуючись з постановою суду першої інстанції, Державна податкова інспекція в Амур-Нижньодніпровському районі м.Дніпропетровська Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального права, просила скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нову постанову про відмову у задоволенні позову у повному обсязі. Апеляційна скарга фактично обґрунтована висновками перевіряючих осіб, які зроблено в Акті перевірки та яким, на думку ДПІ, судом першої
інстанції не надано належної правової оцінки.
Перевіривши, в межах доводів апеляційної скарги, законність та обґрунтованість судового рішення, оцінивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи із наступного.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалам справи, що посадовими особами ДПІ в Амур-Нижньодніпровському районі м.Дніпропетровська ГУ Міндоходів у Дніпропетровській області у період з 11.11.2014 р. по 01.12.2014 р. проведено планову виїзну документальну перевірку ФОП ОСОБА_1 з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2013 р. по 31.12.2013 р., за результатами якої складено акт від 08.12.2014 р. № 3457/173/.
В Акті перевірки зроблено висновок про порушення ФОП ОСОБА_1 вимог:
- абзацу 5 п. 6 ст. 128 Господарського кодексу України в частині неналежного обліку доходу та витрат за 2013 р.;
- п. 198.3 ст. 198 ПК України, в результаті чого занижено податок на додану вартість всього на суму 261948, 17 грн., в тому числі, за лютий 2013 р. в сумі 16666, 67 грн., за березень 2013 р. в сумі 34089, 17 грн., за квітень 2013 р. в сумі 81832, 92 грн., за травень 2013 р. в сумі 16666, 67 грн., за червень 2013 р. в сумі 7833, 25 грн., за липень 2013 р. в сумі 47205, 67 грн., за серпень 2013 р. в сумі 25000, 00 грн., за вересень 2013 р. в сумі 7653, 83 грн., за жовтень 2013 р. в сумі 25000, 00 грн.;
- п.п. 177.2 ст. 177 ПК України, в результаті чого донараховано податок з доходів фізичних осіб від підприємницької діяльності в сумі 220441, 13 грн., а саме: за 2013 р. 220441, 13 грн.;
- п. 4 ч. 1 ст. 4, п. 2 ст. 6, п. 1ч. 2 ст. 7, п. 11 ст. 8 Закону № 2464-VI, в результаті чого занижено суму внеску на загальну суму 72278, 37 грн., в тому числі, по періодах: 2013 р. 72278, 37 грн.
Такі висновки податкової служби, з огляду на акт перевірки, ґрунтуються на наступному.
Проведеною перевіркою встановлено, що ФОП ОСОБА_1 у перевіреному періоді мав господарські взаємовідносини з ТОВ Торгівельний Дім Днепр Петроліум.
Вказані господарські взаємовідносини ДПІ вважає нереальними, такими, що не створюють юридичних наслідків і відповідно позбавляють ФОП ОСОБА_1 права на визначення витрат та формування податкового кредиту по цим господарським операціям. Нереальність господарських операцій ДПІ пов`язує з наступним. До ДПІ в Амур-Нижньодніпровському районі м.Дніпропетровська надійшов акт ДПІ у Красногвардійському районі м.Дніпропетровська від 21.08.2014р. №2426/04-66-22-03/37732067 Про неможливість проведення зустрічної звірки ТОВ Торгівельний Дім Днепр Петроліум з питань дотримання вимог податкового законодавства в частині правильності формування податкового кредиту та податкових зобов`язань за період з 01.10.2012 р. по 28.02.2014 р., згідно якого встановлено відсутність у ТОВ Торгівельний Дім Днепр Петроліум необхідних умов для здійснення господарської діяльності через відсутність управлінського та технічного персоналу, основних засобів, складських приміщень та транспортних засобів. Підприємство здійснювало діяльність спрямовану на надання податкового вигоди для третіх осіб. Перевіркою встановлено, що правочини укладені ТОВ Торгівельний Дім Днепр Петроліум з контрагентами на поставку товарів здійснені без мети настання реальних наслідків.
З огляду на акт перевірки ТОВ Торгівельний Дім Днепр Петроліум, ДПІ в Амур-Нижньодніпровському районі м.Дніпропетровська зроблено висновок про нереальність господарських операцій між ФОП ОСОБА_1 та ТОВ Торгівельний Дім Днепр Петроліум, що свідчить про неправомірність формування ФОП витрат та податкового кредиту по цим операціям.
З цих підстав, ДПІ вказує на заниження ФОП ОСОБА_1 податкових зобов`язань з податку на додану вартість, з податку на доходи фізичних осіб та з огляду на завищення витрат, що призвело до заниження чистого оподатковуваного доходу, ДПІ також зроблено висновок про заниження ФОП ОСОБА_1 єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.
Будь-яких інших обставин, з якими б ДПІ пов`язувала порушення ФОП ОСОБА_1 вимог податкового законодавства, Акт перевірки від 08.12.2014 р. № 3457/173/ не містить.
На підставі акта перевірки ДПІ в Амур-Нижньодніпровському районі м.Дніпропетровська прийнято податкові повідомлення-рішення від 11.12.2014 року:
№, яким позивачу збільшено суму грошового зобов`язання з податку на додану вартість із вироблених в Україні товарів (робіт, послуг) на загальну суму 392 922,26 грн., з яких в т.ч. 261 948,17 грн. за основним платежем та 130 974,09 за штрафними (фінансовими) санкціями;
№, яким позивачу збільшено суму грошового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування на загальну суму 330 661, 70 грн., з яких в т.ч. 220 441,13 грн. за основним платежем та 110 220,57 за штрафними (фінансовими) санкціями;
Крім цього, на підставі акту перевірки ДПІ винесено вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 08.12.2014 р. № Ф-, якою визначено суму недоїмки зі сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування в сумі 72 278,37 грн. та прийнято рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування територіальним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску від 11.12.2014 р. №, яким визначено суму штрафу в розмірі 36 139,19 грн.?
Також за результатами перевірки ДПІ прийнято податкове повідомлення-рішення №, яким до ФОП ОСОБА_1 застосовані штрафні (фінансові) санкції в сумі 510грн. за ненадання документів на вимогу контролюючого органу
Правомірність та обґрунтованість вказаних рішень відповідача є предметом спору, який передано на вирішення суду.
Вирішуючи спірні правовідносини між сторонами та задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем не доведено тих обставин, які зазначені в акті перевірки та які, за позицією ДПІ, призвели до заниження позивачем податкових зобов`язань?.
З такими висновками суду першої інстанції суд апеляційної інстанції погоджується з наступних підстав.
Статтею 177 Податкового кодексу України від 2 грудня 2010 року №2755-УІ із змінами та доповненнями (далі ПКУ) визначено, що об`єктом оподаткування є чистий оподаткований дохід, тобто різниця між загальним оподаткованим доходом (виручка у грошовій та не грошовій формі і документально підтвердженими витратами, пов`язаними з господарською діяльністю такої фізичної особи-підприємця.
До переліку витрат фізичної особи-підприємця, безпосередньо пов`язаних з отриманням доходів, належать документально підтверджені витрати, що включаються до витрат операційної діяльності згідно з розділом ІІІ ПКУ.
Статтею 138 Податкового кодексу України встановлено, що витрати, що враховуються при обчисленні об`єкта оподаткування, складаються із: витрат операційної діяльності, які визначаються згідно з пунктами 138.4, 138.6-138.9, підпунктами 138.10.2-138.10.4 пункту 138.10, пунктом 138.11 цієї статті, та інших витрат.
В свою чергу витрати операційної діяльності включають: собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг та інші витрати беруться для визначення об`єкта оподаткування з урахуванням пунктів 138.2, 138.11 цієї статті, пунктів 140.2-140.5 статті 140, статей 142 і 143 та інших статей цього Кодексу, які прямо визначають особливості формування витрат платника податку.
Нормами п.138.6. ст.138 Податкового кодексу України встановлено, що собівартість придбаних та реалізованих товарів формується відповідно до ціни їх придбання з урахуванням ввізного мита і витрат на доставку та доведення до стану, придатного для продажу.
Також п. 138.2 ст.138 Податкового кодексу України встановлено, що витрати, які враховуються для визначення об`єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов`язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.
Згідно із п. 198.1. ст.198 Податкового кодексу України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з: а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг; б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв`язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; г) в необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного фінансового лізингу.
Відповідно до пп. 14.1.181 Податкового кодексу України, податковий кредит - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов`язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.
Відповідно до п. 198.3 ст.198 Податкового кодексу України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з:
придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку;
придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.
Відповідно до п. 198.6 ст.198 Податкового кодексу України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.
Таким чином, вказаними нормами права визначено підстави за яких платник податків має право на віднесення понесених витрат, у зв`язку з придбавання товарів (робіт, послуг), до складу витрат, безпосередньо пов`язаних з отриманням доходу та сплачених сум ПДВ, у вартості товарів (робіт, послуг), до складу податкового кредиту. До таких підстав віднесено: наявність господарської операції, наслідком якої є поставка товару (робіт, послуг), понесення витрат, у зв`язку з господарською діяльністю платника (пов`язаність цих витрат з одержанням доходу), документальне підтвердження цих витрат, сплата (нарахування) податку на додану вартість у вартості товарів (робіт, послуг), факт сплати податку на додану вартість має підтверджуватися відповідними податковими накладними.
З огляду на позицію ДПІ щодо нереальності укладених правочинів, враховуючи приписи ст.138 КАС України, у межах цієї справи має бути доведеним (спростованим) факт (реальність) здійснення господарських операцій між позивачем та ТОВ Торгівельний Дім Днепр Петроліум. Тобто, предметом доказування у цій справі є обставини, що підтверджують або спростовують реальність здійснення самої господарської операції (поставки товару).
Встановлені судом першої інстанції обставини справи, які не спростовуються доводами апеляційної скарги, свідчать про те, що 16.01.2013р. між ФОП ОСОБА_1 (Покупець) та ТОВ Торгівельний Дім Днепр Петроліум (Постачальник) укладено договір поставки нафтопродуктів № НТД-000086 (Т.1 а.с.115-118).
Згідно п. 1.1 Договору Постачальник зобов`язується передати в погоджені строки, а покупець прийняти та оплатити на умовах, викладених в договорі, нафтопродукти, найменування, кількість, ціна яких вказується в накладних документах на товар, які оформлюються на кожну окрему партію товару.
На виконання умов договору ТОВ Торгівельний Дім Днепр Петроліум було поставлено до ФОП ОСОБА_1 дизельне паливо на суму 1571690, 16 грн., в тому числі ПДВ 261948, 36 грн.
Суму витрат по придбанню дизельного паливу у розмірі 1309740,85 грн. (без ПДВ) позивачем включено до складу витрат декларації про майновий стан та доходи за 2013 рік, а суму податку на додану вартість у розмірі 261948,36 грн. включено до податкових декларацій з податку на додану вартість за відповідні звітні періоди.
Фактичне виконання сторонами умов договору підтверджується наступними документами:
видатковими накладними №НТД-28018 від 28.01.2013р. (Т.1 а.с.19), №НТД-120211 від 12.02.2013р. (Т.1 а.с.20), №НТД-220212 від 22.02.2013р. (Т.1 а.с.30), №НТД-050321 від 05.03.2013р. (Т.1 а.с.37), №НТД-050412 від 05.04.2013р. (Т.1 а.с.45), №НТД-120415 від 12.04.2013р. (Т.1 а.с.54), №НТД-210517 від 21.05.2013р. (Т.1 а.с.60), №НТД-130930 від 13.09.2013р. (Т.1 а.с.66);
товарно-транспортними накладними на відпуск нафтопродуктів №НТД-000756 від 12.02.2013р. (Т.1 а.с.21), №НТД-000585 від 28.01.2013р. (Т.1 а.с.22), №НТД-000862 від 22.02.2013р. (Т.1 а.с.31), №НТД-000970 від 05.03.2013р. (Т.1 а.с.38), №НТД-001321 від 05.04.2013р.(Т.1 а.с.46), №НТД-001410 від 12.04.2013р. (Т.1 а.с.55), №НТД-001916 від 21.05.2013р. (Т.1 а.с.61), №НТД-003729 від 01.09.2013р. (Т.1 а.с.67);
податковими накладними №170115 від 17.01.2013р. (Т.1 а.с.25), №180115 від 18.01.2013р. (Т.1 а.с.26), №280115 від 28.01.2013р. (Т.1 а.с.27), №150224 від 15.02.2013р. (Т.1 а.с.33), №22027 від 22.02.2013р. (Т.1 а.с.34), №40322 від 04.03.2013р. (Т.1 а.с.40), №50314 від 05.03.2013р. (Т.1 а.с.41), №10418 від 01.04.2013р. (Т.1 а.с.48), №40415 від 04.05.2013р. (Т.1 а.с.49), №50411 від 05.04.2013р. (Т.1 а.с.50), №100421 від 10.04.2013р. (Т.1 а.с.57), №120414 від 12.04.2013р. (Т.1 а.с.58), №210516 від 21.05.2013р. (Т.1 а.с.63), №110922 від 11.09.2013р. (Т.1 а.с.69), №130929 від 13.09.2013р. (Т.1 а.с.70).
Розрахунки між сторонами проводились у безготівковій формі, що підтверджується платіжними дорученнями №1517 від 15.02.2013р. (Т.1 а.с.28), №1581 від 27.02.2013р. (Т.1 а.с.29), №1593 від 04.03.2013р. (Т.1 а.с.35), №1605 від 06.03.2013р. (Т.1 а.с.36), №1715 від 01.04.2013р.(Т.1 а.с.42), №1729 від 04.04.2013р. (Т.1 а.с.43), №1742 від 08.04.2013р. (Т.1 а.с.44), №1762 від 10.04.2013р. (Т.1 а.с.51), №1769 від 12.04.2013р. (Т.1 а.с.52), №1790 від 17.04.2013р. (Т.1 а.с.53), №1903 від 27.05.2013р. (Т.1 а.с.59), №2268 від 11.09.2013р. (Т.1 а.с.64), №2297 від 24.09.2013р. (Т.1 а.с.65).
Крім цього, позивачем надано до перевірки та до суду копії паспортів на паливо дизельне, сертифікатів відповідності на паливо дизельне, виданих Міністерством економічного розвитку і торгівлі України. (Т.1 а.с.23, 24, 32, 38, 39, 47, 56, 67, 68).
З наданих позивачем первинних документів можливо встановити зміст та обсяг господарських операцій, в них зазначено найменування, кількість та вартість поставленого товару, сторони господарських операцій, осіб відповідальних за здійснення господарських операцій. Тобто, вказані документи, у розумінні Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», підтверджують факт здійснення між сторонами господарських операцій.
Крім цього, як свідчать матеріали справи, основним видом діяльності позивача є «Діяльність автомобільного вантажного транспорту». Для здійснення господарської діяльності ФОП ОСОБА_1 орендує земельну ділянку загальною площею 0, 1453 га, яка розміщена на території Ювілейної селищної ради, на підставі договору від 06.07.2007 р., укладеного з Ювілейною селищною радою.
Згідно штатного розкладу на 2013 р. у ФОП ОСОБА_1 працювало 18 найманих робітників (в тому числі, 11 водіїв автотранспортних засобів).
ФОП ОСОБА_1 має у власності 28 одиниць транспортних засобів, які використовуються у власній господарській діяльності.
Придбаний у ТОВ Торгівельний Дім Днепр Петроліум товар використаний ФОП ОСОБА_1 у власній господарській діяльності при виконанні послуг з вантажних перевезень у 2013 р. за договорами з ПАТ Лінде Газ Україна, Військовою частиною НОМЕР_1 , Військовою частиною НОМЕР_2 , ТОВ Інформтрест-Консалтинг, ТОВ Профешнл Сервіс, ПАТ БМФ Укргазпромбуд, що підтверджується долученими до матеріалів справи копіями договорів про надання транспортних послуг, актами виконаних робіт, реєстрами подорожніх листів та товарно-транспортних накладних.
Встановивши такі обставини справи, суд першої інстанції обґрунтовано вказав на безпідставність висновків ДПІ щодо нереальності господарських операцій, і як наслідок, на безпідставність висновків щодо завищення позивачем витрат та податкового кредиту у перевіреному періоді, та з цих підстав вказав на неправомірність податкових повідомлень-рішень відповідача, якими збільшено суми грошових зобов`язань з податку на додану вартість, з податку з доходів фізичних осіб від здійснення підприємницької діяльності.
При цьому, колегія суддів вважає необґрунтованими посилання ДПІ в акті перевірки на акти про неможливість проведення зустрічної звірки контрагента позивача, оскільки такий акт може свідчити лише про не можливість проведення звірки платника податків, а не про нереальність господарських операцій, які здійснювались від імені такого платника податків. В акті про неможливість проведення зустрічної звірки фіксується саме причина неможливості проведення зустрічної звірки та зазначаються заходи, які були вжиті податковою інспекцією для проведення зустрічної звірки. Отже, акт про неможливість проведення зустрічної звірки не може містити у собі відомості про результати дослідження господарської діяльності платника податків, оскільки фактично зустрічна звірка у такому випадку проведена не була. Таким чином, акт про неможливість проведення зустрічної звірки постачальника позивача, на який посилається ДПІ, неможливо визнати належним та допустимим доказом, який би свідчив про нереальність господарських операцій між позивачем та ТОВ «Торгівельний Дім «Днепр Петроліум».
Згідно із ч.11 ст.8 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин, єдиний внесок для платників, зазначених у пунктах 4 та 5 частини першої статті 4 цього Закону встановлюється у розмірі 34,7 відсотка визначеної пунктами 2 та 3 частини першої статті 7 цього Закону бази нарахування єдиного внеску.
Відповідно до п.2 ч.1 ст.7 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» єдиний внесок нараховується для платників, зазначених у пункті 4 (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування) та 5 частини першої статті 4 цього Закону, - на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб, та на суму доходу, що розподіляється між членами сім`ї фізичних осіб - підприємців, які беруть участь у провадженні ними підприємницької діяльності. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску за кожну особу за місяць, у якому отримано дохід (прибуток).
Таким чином, розмір єдиного внеску, який має бути сплачений фізичною особою підприємцем (крім тих, які обрали спрощену систему оподаткування), залежить від суми доходу (прибутку), отриманого від діяльності, що підлягає обкладанню податком на доходи фізичних осіб.
Встановивши обставини справи, які свідчать про правомірність визначення позивачем витрат по операціям з ТОВ Торгівельний Дім Днепр Петроліум, суд першої інстанції правильно вказав і на необґрунтованість висновків ДПІ щодо заниження позивачем суми єдиного внеску, з огляду на не підтвердження факту заниження позивачем оподатковуваного доходу, з розміру якого обчислюються суми єдиного внеску.
З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції, що рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування територіальним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску від 11.12.2014р. № та вимога про сплату боргу (недоїмки) від 08.12.2014 р. № Ф- не можливо визнати правомірними та обґрунтованими, у зв`язку з чим вказані рішення підлягають скасуванню.
Погоджується суд апеляційної інстанції і з висновками суду першої інстанції щодо неправомірності застосування до позивача штрафних санкцій, передбачених п.121.1 ст.121 ПК України, яким встановлена відповідальність за незабезпечення платником податків зберіганні первинних документів, облікових та інших регістрів, бухгалтерської та статистичної звітності, інших документів з питань обчислення і сплати податків та зборів протягом установлених статтею 44 цього Кодексу строків їх зберігання та/або ненадання платником податків контролюючим органам оригіналів документів чи їх копій при здійсненні податкового контролю у випадках, передбачених цим Кодексом (податкове повідомлення-рішення № від 11.12.2014р.)
Відповідно до пункту 44.5 статі 44 Податкового кодексу України у разі втрати, пошкодження або дострокового знищення документів, зазначених в пунктах 44.1 і 44.3 цієї статті, платник податків зобов`язаний у п`ятиденний строк з дня такої події письмово повідомити контролюючий орган за місцем обліку в порядку, встановленому цим Кодексом для подання податкової звітності, та контролюючий орган, яким було здійснено митне оформлення відповідної митної декларації.
Платник податків зобов`язаний відновити втрачені документи протягом 90 календарних днів з дня, що настає за днем надходження повідомлення до контролюючого органу.
У разі неможливості проведення перевірки платника податків у випадках, передбачених цим підпунктом, терміни проведення таких перевірок переносяться до дати відновлення та надання документів до перевірки в межах визначених цим підпунктом строків.
Встановлені судом першої інстанції обставини справи, які з огляду на доводи апеляційної скарги не спростовуються відповідачем, свідчать про те, що про проведення документальної планової виїзної перевірки ФОП ОСОБА_1 проінформовано письмовим повідомленням від 30.07.2014 р. № 16366/6/04-61-173, яке вручене позивачу під підпис 04.08.2014 р.
ФОП ОСОБА_1 , у визначений в повідомленні термін, повідомив контролюючий орган про неможливість надання витребуваних документів та надав до ДПІ в АНД районі довідку міліції від 13.08.2014 р. по факту крадіжки належних йому документів, а саме бухгалтерської документації ФОП ОСОБА_1
13.08.2014 р. ДПІ в АНД районі складено акт № 19/173/ про причини неможливості проведення документальної планової виїзної перевірки з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства ФОП ОСОБА_1 у терміни, визначені в наказі ДПІ в АНД районі.
Наказом № 770 від 14.08.2014 р. термін проведення документальної планової виїзної перевірки ФОП ОСОБА_1 перенесено на 90 календарних днів.
В подальшому, у встановлений законодавством термін, позивач відновив всі втрачені документи та надав їх до перевірки, яка була розпочата 11.11.2014 р.
Встановивши такі обставини справи, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що ФОП ОСОБА_1 виконано вимоги статті 44 Податкового кодексу України, а тому нарахування позивачу штрафної санкції за ненадання у визначені терміни документів до перевірки є безпідставним.
З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що судом першої інстанції в достатньому обсязі з`ясовано обставини справи та ухвалено законне і обґрунтоване рішення, у зв`язку з чим підстав для його скасування, в межах доводів апеляційної скарги, не існує.
На підставі викладеного, керуючись п.1 ч.1 ст. 198, ст. 200, 206 КАС України, суд,-

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Державної податкової інспекції в Амур-Нижньодніпровському районі м.Дніпропетровська Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області залишити без задоволення, а постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 11 лютого 2015 року по справі №804/20657/14 - без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України в порядку, передбаченому статтею 212 Кодексу адміністративного судочинства України.
(Повний текст ухвали виготовлено 09.12.2015р.)

Головуючий: Я.В. Семененко

Суддя: І.Ю. Добродняк

Суддя: Н.А. Бишевська