Справа № 815/4474/13-а
Суддя: Домусчі С.Д.
Дата ухвалення: 2015-11-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 листопада 2015 р.м.ОдесаСправа № 815/4474/13-а

Категорія: 5.3 Головуючий в 1 інстанції: Свида Л. І.
Одеський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого: судді Домусчі С.Д.

суддів: Вербицької Н.В., Кравця О.О.,

за участю секретаря судового засідання - Тутової Л.С.,

розглянувши в у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на постанову Одеського окружного адміністративного суду від 23 липня 2013 року по справі за адміністративним позовом Державної інспекції України з питань захисту прав споживачів до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, третя особа Інспекція з питань захисту прав споживачів в Одеській області, про стягнення штрафних санкцій за порушення законодавства про рекламу, -

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу на постанову Одеського окружного адміністративного суду від 23 липня 2013 року в якій просить скасувати оскаржену постанову та ухвалити нову, якою відмовити у задоволенні адміністративного позову.

Постановою від 23 липня 2013 року, ухваленою у відкритому судовому засіданні, Одеський окружний адміністративний суд задовольнив адміністративний позов Державної інспекції України з питань захисту прав споживачів до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, третя особа Інспекція з питань захисту прав споживачів в Одеській області про стягнення штрафних санкцій за порушення законодавства про рекламу в розмірі 46 230 грн.

Вимоги апеляційної скарги апелянт обґрунтовує тим, що суд першої інстанції неповно з'ясував обставини, які мають значення для справи, оскільки виявлені порушення законодавства про рекламу, а саме розміщення реклами російською мовою, відповідає приписам ст. 26 закону України «Про рекламу», відповідно до якої рекламна продукція виконується державною мовою або іншою мовою на вибір рекламодавця.

Також апелянт посилається на помилковість висновків суду першої інстанції щодо самовільного розповсюдження зовнішньої реклами та вартості розповсюдженої реклами.

Апелянт зазначає, що встановлена судом першої інстанції вартість виготовленої реклами в розмірі 6 100 грн. значно завищена та не відповідає дійсності, оскільки макет рекламної конструкції у вигляді стели був розроблений компанією «МИР» у 2004 році та її проектна вартість складала 6 100 грн., проте зазначена стела не була виготовлена рекламною компанією, оскільки її вартість виявилась занадто високою для замовника, а тому більшу частину робіт по виготовленню стели проведено власноруч апелянтом, згідно з макетом, розробленим компанією «МИР». Зазначає апелянт і про те, що стела не має рекламного характеру, оскільки не наділена персоніфікованими ознаками. Порушення, встановлені позивачем стосуються не рекламної конструкції, якою є стела, а новорічної поклейки, що є змінною та загалом вартість становить 200 грн.

Не погоджується апелянт і з висновками суду першої інстанції розміру штрафних санкцій, посилаючись при цьому на те, що вартість виготовленої рекламної продукції не є тотожним вартості її розповсюдження.

Не відповідає на думку апелянта дійсності висновки суду першої інстанції щодо розповсюдження реклами без дозволу на розміщення реклами, оскільки апелянт уклав з КП «Одесреклама» (уповноваженою особою) договір № 270 на право користування місцями розташування рекламних засобів, та сплачувала плату за тимчасове користування місцями, які перебувають у комунальній власності та використовуються для розміщення реклами.

Представник позивача та третьої особи надав письмові заперечення на апеляційну скаргу, в яких, з посиланням на дотримання судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржену постанову - без змін.

Ухвалюючи постанову про задоволення адміністративного позову суд першої інстанції встановив, що відповідно до ч. 1 ст. 26 Закону України «Про рекламу» контроль за дотриманням законодавства України про рекламу здійснює у межах своїх повноважень, зокрема, спеціально уповноважений центральний орган виконавчої влади у сфері захисту прав споживачів - щодо захисту прав споживачів реклами.

Відповідно до п. 3, 7 «Положення про Державну інспекцію України з питань захисту прав споживачів», затвердженого Указом Президента України № 645/2011 від 13 квітня 2011 року основним завданням Держспоживінспекції України, яка здійснює свої повноваження безпосередньо та через свої територіальні органи в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, є, зокрема, контроль за додержанням законодавства про рекламу.

Суд першої інстанції встановив, що на виконання своїх повноважень з контролю за розповсюдженням та розміщенням реклами у м. Одесі, фахівцями Державної інспекції з питань захисту прав споживачів в Одеській області встановлені ознаки порушень ст. 6 Закону України «Про рекламу», а рекламному засобі, розташованому за адресою: м. Одеса, пр-т Ак. Глушко, 9, а саме: текст реклами виконано виключно російською мовою.

Враховуючи положення ч. 2 ст. 26 Закону України «Про рекламу» щодо обов'язкового надання документів на вимогу органів державної влади, на які покладено контроль за дотриманням законодавства про рекламу, Державною інспекцією з питань захисту прав споживачів в Одеській області 20 березня 2012 року надіслано керівнику Торгової компанії «Инокс» вимогу про надання до інспекції у термін до 28 березня 2012 року дозвільної документації на розміщення рекламоносія, свідоцтва про державну реєстрацію, свідоцтва платника податку, макету замовлення, письмових пояснень, документального підтвердження вартості розповсюдження реклами (договорів, актів виконаних робіт, рахунків, платіжних документів), яку вручено 27 березня 2012 року (а.с. 11).

Також суд першої інстанції встановив, що на виконання вимоги, фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 04 квітня 2012 року подано до інспекції свідоцтво про державну реєстрацію фізичної особи-підприємця, свідоцтво про сплату єдиного податку, макет рекламної конструкції, гарантійні зобов'язання рекламної компанії «МИР», квитанцію на передплату виготовлення рекламної конструкції від 09 вересня 2004 року, розписку ОСОБА_2 від 17 вересня 2004 року про отримання 6100 грн. на виготовлення рекламної конструкції, договір №918-п від 01 квітня 2009 року на право тимчасового користування місцями для розташування спеціальних конструкцій з додатком, дозвіл на розміщення зовнішньої реклами 2009 року, договір №270 від 01 червня 2011 року про право тимчасового користування місцями для розташування рекламних засобів з додатком (аркуші справи 12-26).

Також суд першої інстанції зазначив про надання відповідачем пояснень, про те, що рекламна конструкція виготовлена рекламною компанією «МИР» в 2004 році та за виготовлення рекламної конструкції відповідач сплатив кошти у сумі 6100 грн.

Суд першої інстанції встановив, що оскільки розміщення відповідачем реклами здійснено за відсутності дозволу, який видається виконавчими органами сільських, селищних, міських рад та текст реклами виготовлено російською мовою, Інспекцією з питань захисту прав споживачів в Одеській області складений протокол №44 від 17.04.2012 року про порушення вимог ст. ст. 6, 16 Закону України «Про рекламу» (а.с. 27).

На підставі зазначеного протоколу, Інспекцією з питань захисту прав споживачів в Одеській області розпочато розгляд справи про порушення ФОП ОСОБА_1 законодавства про рекламу, про що винесено рішення №44 від 03.05.2012 року (а.с. 28) та про розгляд справи про порушення законодавства про рекламу відповідача повідомлено телефонограмою (а.с. 29).

Суд першої інстанції встановив, що під час розгляду справи 17 травня 2012 року відповідач заявив клопотання про відкладення розгляду справи в зв'язку із недостатністю документів та наступне засідання відбулось 28 травня 2012 року, про що складені протоколи №44/1, №44/2, проте ФОП ОСОБА_1 не погодилась із розрахунком штрафних санкцій, про що зазначила в протоколах (а.с. 30, 32).

Оскільки відповідач не надав діючого, на час проведення перевірки, дозволу на розміщення реклами, Інспекцією з питань захисту прав споживачів в Одеській області направлено запит до Управління реклами Одеської міської ради про надання документів на розміщення рекламоносія, що знаходиться за адресою: м. Одеса, пр-т Ак. Глушко, 9, проте згідно відповіді №1572/8 від 28.05.2012 за ФОП ОСОБА_1 за №1400 закріплено пріоритет на розміщення стаціонарної рекламної конструкції - стели за адресою: м. Одеса, вул. Ак. Глушко, 9, а дозвіл на розміщення зазначеної рекламної конструкції ФОП ОСОБА_1 не надавався (а.с. 33).

За таких обставин Державною інспекцією з питань захисту прав споживачів України (враховуючи вимоги ч. 8 ст. 27 Закону України «Про рекламу») винесено рішення №0021 від 10 вересня 2012 року про накладення на ФОП ОСОБА_1 штрафу у розмірі 46230,00 грн. за порушення ст. 16 закону України «Про рекламу», а саме за розміщення реклами без відповідного дозволу (а.с. 34), яке направлено на адресу відповідача та отримано позивачем (а.с. 36).

Суд першої інстанції встановив, що на час звернення позивача до суду, відповідач у добровільному порядку штраф не сплатив.

З посиланням на приписи ст. 1, ч. 1 ст. 16, ч. 2, ч. 4 ст. 27 Закону України «Про рекламу, суд першої інстанції встановив, що відповідач є рекламодавцем і розповсюджувачем реклами, який надав до Інспекції з питань захисту прав споживачів в Одеській області документи щодо вартості виготовлення реклами (6100 грн.) та вартості розміщення реклами за договором на право тимчасового користування місцями для розміщення рекламних засобів (286 грн. на місяць за період з 01.06.2011 року по 01.05.2012 року), а тому до нього правомірно застосовані штрафні санкції у п'ятикратному розмірі від вартості виготовлення реклами (6100Х5=30500 грн.) та п'ятикратному розмірі від вартості розповсюдження реклами за 11 місяців без наявності дозволу (286Х11Х5=15730 грн.).

Оскільки ФОП ОСОБА_1 є рекламодавцем та розповсюджувачем реклами у розумінні ст. 1 Закону України «Про рекламу», який здійснює розповсюдження реклами за відсутності дозволу на розміщення реклами, що підтверджено матеріалами справи, та надала документи, які підтверджують вартість виготовлення та розміщення реклами, а правомірність застосування до неї штрафних санкцій у розмірі 46230,00 грн. згідно із рішення №0021 від 10.09.2012 року встановлена при розгляді справи, суд першої інстанції дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення адміністративного позову та стягнення несплаченого відповідачем розміру штрафних санкцій, що відповідає приписам п. 20 Порядку накладення штрафів за порушення законодавства про рекламу», затвердженого 26.05.2004 року Постановою Кабінету Міністрів України №693.

Заслухавши суддю доповідача, пояснення апелянта та його представника, розглянувши та обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не може бути задоволена.

Апеляційний суд встановив, що суд першої інстанції повно та всебічно дослідив та оцінив обставини справи, надані сторонами докази, правильно визначив правову природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

Предметом спору є стягнення з ФОП ОСОБА_1 штрафний санкції за порушення законодавства про рекламу в розмірі 46 230 грн., застосованих до неї рішенням Державної інспекції України з питань захисту прав споживачів № 0021 від 10 вересня 2012 року (а.с. 34).

Відповідно до абз. 6, 14 та 15 ст. 1 Закону України «Про рекламу», в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин:

зовнішня реклама - реклама, що розміщується на спеціальних тимчасових і стаціонарних конструкціях, розташованих на відкритій місцевості, а також на зовнішніх поверхнях будинків, споруд, на елементах вуличного обладнання, над проїжджою частиною вулиць і доріг;

рекламодавець - особа, яка є замовником реклами для її виробництва та/або розповсюдження;

розповсюджувач реклами - особа, яка здійснює розповсюдження реклами.

Відповідно до ч. 1 ст. 16 Закону України «Про рекламу» розміщення зовнішньої реклами у населених пунктах проводиться на підставі дозволів, що надаються виконавчими органами сільських, селищних, міських рад, в порядку, встановленому цими органами на підставі типових правил, що затверджуються Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до п. 3 ч. 2, ч. 4, ч. 5 ст. 27 Закону України «Про рекламу» відповідальність за порушення законодавства про рекламу несуть розповсюджувачі реклами, винні в порушенні встановленого законодавством порядку розповсюдження та розміщення реклами. Спеціально уповноважений центральний орган виконавчої влади у сфері захисту прав споживачів та його територіальні органи в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі за поданням органів державної влади, зазначених у статті 26 цього Закону, або самостійно у випадках, передбачених цією статтею, крім тих, які віднесено виключно до компетенції Антимонопольного комітету України та які регулюються законодавством з питань авторського права та суміжних прав, накладають штрафи у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, зокрема, на розповсюджувачів реклами за вчинення дій, передбачених пунктом 3 частини другої цієї статті, - у розмірі п'ятикратної вартості розповсюдження реклами. Вартість розповсюдженої реклами визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості без урахування суми внесених (нарахованих) податків, зборів (обов'язкових платежів), які встановлені Податковим кодексом України.

Апеляційний суд встановив та доводами апеляційної скарги не спростовано, що постанова про накладення штрафу відповідає вимогам Порядку накладення штрафів за порушення законодавства за рекламу, затвердженому Постановою КМУ № 693 від 26.05.2004 р.

При цьому апеляційний суд зазначає, що ФОП ОСОБА_1 отримавши у жовтні 2012 року (а.с. 36-зворот) копію рішенням Державної інспекції України з питань захисту прав споживачів № 0021 від 10 вересня 2012 року, не скористалась, встановленим ч. 11 ст. 27 Закону України «Про рекламу», правом на оскарження цього рішення в судовому порядку.

Апеляційний суд відхиляє доводи апеляційної скарги щодо неправильного розрахунку штрафних санкцій, оскільки вони ґрунтуються на помилковому розумінні апелянтом норм матеріального права.

Не відповідає дійсності посилання апелянта на наявність дозволу на розміщення зовнішньої реклами, оскільки до суду надана копія дозволу, яка перебуває у стані оформлення (а.с. 23), та не затверджена рішенням виконавчого комітету Одеської міської ради, як то передбачено п. 9.2 Правил розміщення зовнішньої реклами у місті Одеси, затверджених рішенням виконавчого комітету Одеської міської ради № 434 від 22.04.2008 року, чинного на час виникнення спірних правовідносин.

Апеляційний суд зазначає, що договір на право тимчасового користування місцями для розміщення зовнішньої реклами (а.с. 1923, 22) не є Дозволом на розміщення зовнішньої реклами, а є лише одним з етапів отримання такого Дозволу, відповідно до Правил розміщення зовнішньої реклами у місті Одеси, затверджених рішенням виконавчого комітету Одеської міської ради № 434 від 22.04.2008 року.

Таким чином, апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції щодо правомірності застосування до відповідача штрафних санкцій саме за порушення встановленого законодавством порядку розповсюдження та розміщення реклами (без відповідного Дозволу).

Оскільки відповідач, отримавши рішення про застосування штрафних санкцій, у встановлений строк добровільно не сплатив штраф та не оскаржив це рішення до суду, апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції щодо наявності правових піддав для задоволення адміністративного позову та стягнення з відповідача штрафних санкцій, застосованих рішенням Державної інспекції України з питань захисту прав споживачів № 0021 від 10 вересня 2012 року

Інші доводи апеляційної скарги не стосуються предмету спору та не спростовують висновків суду першої інстанції.

Апеляційний суд дійшов висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права, у зв'язку з чим, відповідно до ст. 200 КАС України, апеляційна скарга має бути залишена без задоволення, а оскаржене судове рішення - без змін.

Керуючись ст. 19 Конституції України, ст. ст. 2, 11, 69-72, 195, 196, п. 1 ч. 1 ст. 198, ст. ст. 200, 211, 212, ч. 5 ст. 254 КАС України, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову Одеського окружного адміністративного суду від 23 липня 2013 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів з дня складання судового рішення в повному обсязі.

Повний текст судового рішення складений 09.12.2015 р.

Головуючий: суддя С.Д.Домусчі

суддя Н.В.Вербицька

суддя О.О.Кравець