Справа № 808/5375/13-а (ПР/808/28/14)
Суддя: Добродняк І.Ю.
Дата ухвалення: 2015-11-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

24 листопада 2015 рокусправа № 808/5375/13-а (ПР/808/28/14)

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Добродняк І.Ю

суддів: Бишевської Н.А. Семененка Я.В.

за участю секретаря судового засідання: Шелеповій Ю.О.

за участю представників:

позивача: - ОСОБА_1 дов від 16.01.2013

відповідача-1: - Нідзельська Т.Л. дов від 17.11.2015

відповідача-2: - Нідзельська Т.Л. дов від 06.02.2015

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпропетровську

апеляційну скаргу ОСОБА_3

на постанову Запорізького окружного адміністративного суду від 06 серпня 2015 року

у справі № 808/5375/13-а

за позовом ОСОБА_3

до Управління пенітенціарної служби України в Запорізькій області та до Софіївської виправної колонії Управління Державної пенітенціарної служби України в Запорізькій області

про визнання дій неправомірними та зобов'язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

06.06.2013 ОСОБА_3 звернувся до суду з адміністративним позовом до Управління Державної пенітенціарної служби України в Запорізькій області (відповідач-1), Софіївської виправної колонії Управління Державної пенітенціарної служби України в Запорізькій області (№ 55) (відповідач-2), в якому просив:

- визнати неправомірним наказ в. о. начальника УДПтС України в Запорізькій області № 2 о/с від 04.01.2013 «По особовому складу» в частині звільнення капітана внутрішньої служби ОСОБА_3 у запас Збройних сил України за п.64 «є» Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ України - за порушення дисципліни;

- поновити ОСОБА_3 на службі як капітана внутрішньої служби на посаді заступника начальника відділу соціально-виховної та психологічної роботи Софіївської ВК;

- зобов'язати відповідача сплатити заборгованість по заробітній платі та суму грошового й речового забезпечення за час вимушеного прогулу на користь ОСОБА_3 в розмірі 20026,17 грн., що складається із суми заборгованості по заробітній платі в розмірі 1540,47 грн. та 18485,70 грн. компенсації суми грошового й речового забезпечення за час вимушеного прогулу за шість місяців.

Позовні вимоги обґрунтовані безпідставністю наказу про звільнення ОСОБА_3 за порушення дисципліни через знаходження на чергуванні в стані алкогольного сп'яніння, оскільки медичний огляд ОСОБА_3 не проводився, а у зв'язку з тривалою хворобою останній міг мати нездоровий вигляд. Адміністрацією Софіївської ВК під загрозою звільнення примушено ОСОБА_3 написати пояснення про знаходження на роботі з ознаками алкогольного сп'яніння. Позивач оцінював загрози про звільнення як реальні, оскільки мав інформацію про аналогічні випадки у минулому, через які працівники УДПтС України в Запорізькій області безпідставно втратили роботу лише через свою незгоду із незаконними діями, а тому написав рапорт, в якому зазначив, що дійсно перебував в стані алкогольного сп'яніння. Тобто пояснення про вживання алкогольних напоїв написані ОСОБА_3 під загрозою звільнення та під примусом. При цьому, позивачу роз'яснено, що через написання таких пояснень Софіївська ВК виконає річний норматив щодо притягнення своїх співробітників до дисциплінарної відповідальності, а ОСОБА_3 отримає лише догану із подальшим достроковим зняттям цього стягнення.

Постановою Запорізького окружного адміністративного суду від 06.08.2015 в задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Постанову суду мотивовано відсутністю підстав для скасування наказу про звільнення позивача з огляду на надані документальні докази, пояснення свідків та з урахуванням неодноразового накладення на ОСОБА_3 дисциплінарних стягнень. Стосовно тверджень позивача про незадовільний стан здоров'я у зв'язку із захворюванням на туберкульоз легенів суд першої інстанції зазначив, що матеріали справи не містять належних і допустимих доказів на підтвердження зазначеного, а також того, що саме із вказаним захворюванням пов'язаний стан позивача під час перебування на добовому чергуванні 30-31.12.2012.

Не погодившись з постановою суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаюсь на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати постанову суду, прийняти нову постанову, якою задовольнити позовні вимоги.

Позивач зазначає, що наказ № 2 о/с від 04.01.2013 про звільнення позивача є безпідставним, таким, що не відповідає вимогам чинного законодавства України та істотно порушує законні права останнього, також відсутній факт розрахунку з позивачем під час звільнення відповідно до вимог ст.ст.47, 116, 117 КЗпП України.

Судом не надано оцінки тому факти, що в судовому засіданні представники відповідачів пояснювали, що зовнішніх ознак сп'яніння у позивача не виявлено, також судом не враховано, що жодним чином не доведено алкогольне сп'яніння, оскільки позивач не знаходився в такому стані. Крім того, згідно відомості про забезпечення нагляду за добу позивача знято з чергування саме за станом здоров'я, а не через алкогольне сп'яніння, інші записи вже вносилися адміністрацією після чергування.

Також суд першої інстанції не врахував обставини щодо захворювання ОСОБА_3 на туберкульоз, про що суду було надано вичерпні медичні відомості та документи, які суд безпідставно визнав недопустимими.

Крім того, навіть не беручи до уваги сам факт наявності чи відсутності правопорушення з боку ОСОБА_3, судом першої інстанції не проаналізовано, що призначене покарання у вигляді звільнення є занадто жорстоким та неспіврозмірним із самим порушенням.

Представник позивача в судовому засіданні підтримав доводи, викладені в апеляційній скарзі.

Представник відповідачів проти задоволення апеляційної скарги заперечує, просить залишити постанову суду першої інстанції без змін.

Перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги, внаслідок наступного.

Як встановлено судом, підтверджено матеріалами справи, з серпня 2001 року позивач - ОСОБА_3 проходив службу в органах Державної кримінальної виконавчої служби (т.1, а. с.88).

Наказом в. о. начальника УДПтС України в Запорізькій області від 04.01.2013 №2о/с капітана внутрішньої служби ОСОБА_3, заступника начальника відділу соціально-виховної та психологічної роботи Софійської виправної колонії управління ДПтС України в Запорізькій області (№55) звільнено з органів внутрішніх справ України в запас Збройних Сил України за п. 64 «є» (за порушення дисципліни) Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ України (т.1, а. с.9). Копія наказу видана позивачеві 12.02.2013 (а.с.22 т.1).

Як зазначено в наказі від 04.01.2013 №2о/с, підставою для звільнення визначено подання керівництва Софіївської виправної колонії управління ДПтС України в Запорізькій області (№55).

Суть виявленого порушення дисципліни полягає в тому, що 30.12.2012 під час виконання своїх службових обов'язків, перебуваючи в добовому чергуванні, позивачем було вжито спиртні напої.

Софіївською виправною колонією управління ДПтС України в Запорізькій області (№55) проведено службове розслідування.

Висновок службового розслідування за фактом порушення службової дисципліни капітаном внутрішньої служби ОСОБА_3, заступником начальника відділу соціально-виховної та спихологічної роботи Софіївської виправної колонії управління ДПтС України в Запорізькій області (№55) затверджений 02.01.2013 начальником Софіївської виправної колонії.

В ході службового розслідування встановлено, що 30.12.2012 позивач, перебуваючи на добовому чергуванні, вжив спиртні напої (за поясненнями позивача ним було вжито 100 г горілки під час обіднього вживання їжі).

Перебування ОСОБА_3 в стані алкогольного сп'яніння виявлено начальником установи підполковником внутрішньої служби ОСОБА_5, який вжив заходів щодо зняття ОСОБА_3 з добового чергування, про що у відомості забезпечення нагляду на добу зроблено відповідний запис.

З цього приводу позивачем надані пояснення в рапортах, написаних власноруч від 30.12.2012 та від 02.01.2013, в яких позивач визнав факт вживання ним 30.12.2012 під час обідньої перерви 100 г горілки.

Факт порушення порядку несення служби підтверджений також поясненнями відповідального від керівництва по установі ОСОБА_6

Від проходження медичного освідчення у спеціалізованому закладі 30.12.2012 позивач відмовився у категоричній формі.

За результатами службового розслідування прийняте рішення про подання на розгляд кадрової комісії управління ДПтС України в Запорізькій області матеріалів службового розслідування для вирішення питання щодо подальшого перебування ОСОБА_3 на службі в Державній кримінально-виконавчій службі України.

Після розгляду подання кадровою комісією управління ДПтС України в Запорізькій області прийнято рішенні звільнити ОСОБА_3 в Державної кримінально-виконавчої служби України.

ОСОБА_3 зазначаючи, що відповідні пояснення надані ним під примусом, фактично позивача було знято з чергування саме за станом здоров'я, у зв'язку з чим таким звільненням порушено його права та охоронювана законом інтересів, звернувся до суду з даним адміністративними позовом.

З огляду на фактичні обставини справи, норми законодавства, що регулюють спірні правовідносини, апеляційний суд погоджується з судом першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позову.

Згідно приписів ч.ч.1, 2 ст.14 Закону України «Про Державну кримінально-виконавчу службу України» від 23.06.2005 № 2713-IV до персоналу Державної кримінально-виконавчої служби України належать особи рядового і начальницького складу (далі - особи рядового і начальницького складу кримінально-виконавчої служби), спеціалісти, які не мають спеціальних звань, та інші працівники, які працюють за трудовими договорами в Державній кримінально-виконавчій службі України (далі - працівники кримінально-виконавчої служби).

Служба в Державній кримінально-виконавчій службі України є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров'я і віком громадян України.

Згідно ч.6 вказаної статті капітан внутрішньої служби відноситься до середнього начальницького складу кримінально-виконавчої служби.

У відповідності до ч.5 ст.23 Закону № 2713-IV на осіб рядового і начальницького складу кримінально-виконавчої служби поширюються дія статей 22 і 23 Закону України «Про міліцію», а також порядок і умови проходження служби та грошового забезпечення, передбачені для працівників органів внутрішніх справ.

Порядок проходження служби особами рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, їх права і обов'язки та сутність службової дисципліни, обов'язки осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ України стосовно її дотримання, види заохочень та дисциплінарних стягнень, порядок і права начальників щодо їх застосування, а також порядок оскарження дисциплінарних стягнень регулюються Положенням про проходження служби особовим складом органів внутрішніх справ, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів УРСР від 29.07.91 № 114, та Дисциплінарним статутом органів внутрішніх справ України, який затверджено Законом України від 22.02.2006 № 3460-IV.

Відповідно до п.10 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ особи рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ користуються всіма соціально-економічними, політичними та особистими правами і свободами, виконують усі обов'язки громадян, передбачені Конституцією та іншими законодавчими актами, а їх права, обов'язки і відповідальність, що випливають з умов служби, визначаються законодавством, Присягою, статутами органів внутрішніх справ і цим Положенням.

Згідно п.23 Положення про проходження служби особовим складом органів внутрішніх справ особи рядового і начальницького складу несуть дисциплінарну, адміністративну, матеріальну та кримінальну відповідальність згідно з законодавством.

Відповідно до ст.1 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України, затвердженого Законом України від 22.02.2006 №3460-ІV, службова дисципліна - дотримання особами рядового і начальницького складу Конституції і законів України, актів Президента України і Кабінету Міністрів України, наказів та інших нормативно-правових актів Міністерства внутрішніх справ України, підпорядкованих йому органів і підрозділів та Присяги працівника органів внутрішніх справ України.

Відповідно до ст.7 Дисциплінарного статуту службова дисципліна базується на високій свідомості та зобов'язує кожну особу рядового і начальницького складу: дотримуватися законодавства, неухильно виконувати вимоги Присяги працівника органів внутрішніх справ України, статутів і наказів начальників, дотримуватися норм професійної та службової етики, бути прикладом у дотриманні громадського порядку, припиняти протиправні дії осіб, які їх учиняють.

За вчинення дисциплінарного проступку особи рядового і начальницького складу несуть дисциплінарну відповідальність згідно з цим статутом (ст.5 вказаного Статуту).

Відповідно до ст.12 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України, затвердженого Законом України від 22.02.06 № 3460-IV, на осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ за порушення службової дисципліни можуть накладатися дисциплінарні стягнення, зокрема, у виді звільнення.

Відповідно до п.64 «є» Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ № 114 особи середнього, старшого і вищого начальницького складу звільняються зі служби в запас (з постановкою на військовий облік) за порушення дисципліни.

У відповідності до п.66 вказаного Положення № 114 особи рядового і начальницького складу, які скоїли вчинки, що дискредитують звання рядового і начальницького складу, звільняються з органів внутрішніх справ.

Порядок накладення дисциплінарного стягнення встановлений ст.14 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України, який визначає, що з метою з'ясування всіх обставин дисциплінарного проступку, учиненого особою рядового або начальницького складу, начальник призначає службове розслідування.

Перед накладенням дисциплінарного стягнення начальник або особа, яка проводить службове розслідування, повинні зажадати від порушника надання письмового пояснення. Небажання порушника надавати пояснення не перешкоджає накладенню дисциплінарного стягнення.

Про накладення дисциплінарного стягнення видається наказ, зміст якого оголошується особовому складу органу внутрішніх справ.

При визначенні виду дисциплінарного стягнення мають враховуватися тяжкість проступку, обставини, за яких його скоєно, заподіяна шкода, попередня поведінка особи та визнання нею своєї вини, її ставлення до виконання службових обов'язків, рівень кваліфікації тощо.

У разі притягнення до дисциплінарної відповідальності осіб рядового і начальницького складу, які мають дисциплінарне стягнення і знову допустили порушення службової дисципліни, дисциплінарне стягнення, що накладається, має бути більш суворим, ніж попереднє.

Як вбачається з матеріалів справи, оскаржуючи наказ в. о. начальника УДПтС України в Запорізькій області № 2 о/с від 04.01.2013, позивач заперечує проти встановленого факту порушення ним службової дисципліни.

Положеннями Кодексу адміністративного судочинства України передбачається не лише обов'язок суб'єкта владних повноважень (відповідача у справі) щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності (ч.2 ст.71 КАС України), але й обов'язок кожної сторони довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення (ч.1 ст.71 КАС України).

При цьому, за визначенням ч.1 ст.69 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Згідно ч.ч.1, 4 ст.70 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмету доказування.

Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування, крім випадків, коли щодо таких обставин не виникає спору.

Як вбачається з матеріалів справи, висновки службового розслідування від 02.01.2013 за фактом порушення службової дисципліни капітаном внутрішньої служби ОСОБА_3 - вживання алкогольних напоїв під час перебування на добовому чергуванні зроблені з огляду на рапорт відповідального від керівництва, заступника начальника Софіївської ВК ОСОБА_6, від 30.12.2012 про необхідність заміни на місці несення служби ОСОБА_3 у зв'язку з наявними ознаками у нього алкогольного сп'яніння (т.2, а. с.27); доповідну записку чергового медичного працівника Софіївської ВК від 31.12.2012 про те, що 30.12.2012 у другій половині дня чергові ОСОБА_7 та капітан ОСОБА_3 мали ознаки алкогольного сп'яніння, запах алкоголю, низьку координацію рухів, через що медичним працівником було рекомендовано зняти вказаних осіб з чергування за станом здоров'я, оскільки вони явно знаходились в стані алкогольного сп'яніння (т.1, а. с.127; т.2, а. с.28).

Як встановлено вище, позивачем складений рапорт від 30.12.2012 на ім'я начальника Софіївської ВК про факт вживання позивачем 100 г горілки в обід (т.1, а. с.120; т.2, а. с.22).

При цьому від проходження медичного обстеження позивач відмовився, про що 30.12.2012 складений відповідний акт про відмову ОСОБА_3 від проходження медичного обстеження на виявлення ступеню алкогольного сп'яніння від, яким зафіксована відповідна відмова ОСОБА_3 від проходження медичного огляду на стан сп'яніння, яка пояснена тим, що позивачем вже визнано провину у вживанні горілки на добовому чергуванні.

Також акт містить відомості, що у ОСОБА_3 спостерігаються наступні ознаки алкогольного сп'яніння: запах алкоголю з рота, нестійкість пози, виражене тремтіння пальців рук, поведінка, що не відповідає обстановці. Означений акт складений черговим медичним працівником Софіївської виправної колонії № 55 ОСОБА_8, відповідальним від керівництва, заступником начальника ОСОБА_6 та в.о. чергового помічника начальника установи Софіївської виправної колонії № 55 ОСОБА_9 (т.1, а. с.125; т.2, а. с.26).

Рапортом від 02.01.2013 на ім'я начальника Софіївської ВК позивач підтвердив про вжиття ним 100 г горілки в обід 30.12.2012, після чого ОСОБА_3 прийшов на добове чергування (т.1, а. с.121; т.2, а. с.23).

Крім того, факт визнання ОСОБА_3 своєї вини засвідчений протоколом засідання Ради зборів середнього та старшого начальницького складу Софіївської ВК від 03.01.2013 № 1 (т.1, а. с.122, 123; т.2, а. с.24).

Рішенням засідання Ради зборів середнього та старшого начальницького складу Софіївської ВК від 03.01.2013 ухвалено клопотати перед керівництвом про притягнення до дисциплінарної відповідальності ОСОБА_3 (т.1, а. с.124; т.2, а. с.25).

Виходячи з означених документів в їх сукупності, апеляційний суд погоджується з судом першої інстанції, що вони в повній мірі підтверджують факт перебування ОСОБА_3 у стані алкогольного сп'яніння під час несення служби на добовому чергуванні 30.12.2012.

Жодних доказів, які б свідчили, що рапорти від 30.12.2012 та від 02.01.2013 ОСОБА_3 складені під будь-яким примусом, на позивач чинився тиск з боку керівництва, матеріали справи не містять.

Також вищевказані обставини щодо знаходження ОСОБА_3 у стані сп'яніння на добовому чергуванні 30.12.2012 підтверджені в ході судового розгляду справи в суді першої інстанції особами, які були допитані судом в якості свідків, - ОСОБА_6 та ОСОБА_9, - які приймали участь у складені акту від 30.12.2012 про відмову ОСОБА_3 від проходження медичного обстеження.

Стосовно показань інших осіб, допитаних як свідків, зокрема, ОСОБА_7, ОСОБА_10 апеляційний суд погоджується з судом першої інстанції, що такі показання не спростовують факту перебування позивача в стані алкогольного сп'яніння 30.12.2012 і не свідчать, що в даному випадку відносно позивача з боку керівництва установи чинився будь-який тиск.

З приводу виписки з медичної картки амбулаторного хворого, з якої вбачається, що у 2006-2007 р.р. ОСОБА_3 лікувався від туберкульозу, а у період 2007-2009 років був під наглядом (т.1, а. с.91), апеляційний суд погоджується з судом першої інстанції, що така виписка не може бути належним та достатнім доказом у справі, оскільки з її змісту не вбачається, що причиною нездорового вигляду позивача на добовому чергуванні 30.12.2012 було тривале захворювання на туберкульоз у 2006-2007 роках і перебування його на обліку в 2007-2009 роках.

З огляду на викладене, колегія судів вважає, що вчинені позивачем 30.12.2012 дії, які були предметом службового розслідування, доведені наявними в матеріалах справи доказами, правомірно визнанні відповідачем як порушення службової дисципліни, внаслідок чого є обґрунтованим прийняття в. о. начальника УДПтС України в Запорізькій області наказу № 2 о/с від 04.01.2013 «По особовому складу» про звільнення капітана внутрішньої служби ОСОБА_3 у запас Збройних сил України за п.64 «є» Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ України - за порушення дисципліни.

Приймаючи оскаржуваний наказ № 2 о/с від 04.01.2013, відповідач діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені законодавством. Порушень вимог Дисциплінарного статуту, які би давали підстави вважати звільнення позивача незаконним, відповідачем при звільненні позивача з органів кримінально - виконавчої служби не допущено.

За викладених вище обставин колегія суддів вважає, що правові підстави для поновлення позивача на посаді, задоволення позовних вимог відсутні.

Суд першої інстанції під час розгляду даної справи всебічно дослідив обставини, які мають значення для справи, ухвалив законне та обґрунтоване рішення про відмову в задоволенні позову.

Передбачені статтею 202 Кодексу адміністративного судочинства України підстави для скасування постанови суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення відсутні, у зв'язку з чим колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, а постанову суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст.ст.198, 200, 205, 206 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Постанову Запорізького окружного адміністративного суду від 06 серпня 2015 року у справі № 808/5375/13-а залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України в порядку, встановленому ст.212 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий: І.Ю. Добродняк

Суддя: Н.А. Бишевська

Суддя: Я.В. Семененко