Справа № 826/20048/15
Суддя: Карпушова О.В.
Дата ухвалення: 2015-12-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

Іменем України

09 грудня 2015 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Карпушової О.В., суддів: Епель О.В., Кобаля М.І., секретаря судового засідання Самсонової М.М., за участю представника позивача ОСОБА_2, розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_3 на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 05 жовтня 2015 р. у справі за адміністративним позовом ОСОБА_3 до Міністерства юстиції України, Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України про визнання незаконною та необгрунтованою бездіяльність та забов`язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И В :

01.09.2015 р. ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до Міністерства юстиції України, Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, в якому просила: визнати незаконною та необґрунтованою бездіяльність Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, державних виконавців Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Борейка М.В. та Бойка О.М. щодо неналежного розгляду її клопотань, які були заявлені 05.05.2015 р. та 19.05.2015 р. у виконавчому провадженню ВП № 4529908 з приводу виконання рішення Європейського Суду з прав людини від 15.02.2007 р. у справі № 25476/02 «ОСОБА_3 проти України»; зобов'язати відповідачів розглянути її клопотання належним чином, а саме перевірити факти та винести рішення за наслідкам розгляду вимог клопотань № 48 від 05.05.2015 та № 49 від 19.05.2015р., та забезпечити їх виконання.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що рішення Європейського Суду з прав людини від 15.02.2007 р. у справі № 25476/02 «ОСОБА_3 проти України» тривалий час знаходиться не виконаним. 05.05.2015 р. та 19.05.2015 р. ОСОБА_3 звернулась до державного виконавця Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України з клопотаннями № 48 та № 49, на які не отримала ні відповіді, ні результатів розгляду, ні рішень. 26.06.2015р. позивач звернулась до Міністерства юстиції України зі зверненням у порядку Закону України «Про доступ до публічної інформації» з приводу неналежного розгляду державним виконавцем вищезазначених її клопотань. На вказане звернення до Міністерства юстиції вона також не отримала відповіді.

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 05.10.2015 р. позовні вимоги задоволено частково: визнано протиправною бездіяльність Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, державного виконавця Департаменту ДВС Міністерства юстиції України Борейка Максима Валерійовича та державного виконавця Бойка Олександра Миколайовича, що проявилася у неналежному розгляді, а саме відсутності перевірки фактів та вирішення вимог клопотання ОСОБА_3 № 48 від 05.05.2015 та клопотання № 49 від 19.05.2015 по виконавчому провадженню ВП № 4529908 з виконання рішення Європейського Суду з прав людини від 15.02.2007 по заяві № 25476/02 у справі «ОСОБА_3 проти України»; зобов'язано Міністерство юстиції України та Департамент державної виконавчої служби Міністерства юстиції України розглянути клопотання ОСОБА_3 та ОСОБА_2 № 48 від 05.05.2015, № 49 від 19.05.2015 та прийняти за результатами їх розгляду відповідні рішення. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Суд першої інстанції зазначив, що Законом України «Про виконавче провадження» не врегульовано питання щодо порядку та строку вирішення клопотань, проте, до спірних правовідносин необхідно застосувати норми Закону України «Про звернення громадян». Отже, оскільки позивач не отримав відповіді на свої клопотання у строки встановлені вказаним законом, позовні вимоги про визнання протиправною бездіяльність Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України є обгрунтованими і такими, що підлягають задоволенню. Щодо задоволення решти позовних вимог суд першої інстанції виходив з того, що їх задоволення буде втручанням в дискреційні повноваження суб'єктів владних повноважень та суперечитиме вимогам статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України щодо завдань адміністративного судочинства.

Відповідачі не оскаржили в апеляційному порядку постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 05.10.2015 р.

Позивач, не погодившись з рішенням суду першої інстанції в частині відмовлених позовних вимог, подала апеляційну скаргу, в які просить через порушенням судом першої інстанції норм матеріального права її скасувати, та прийняти нове рішення про задоволення позовних вимог у повному обсязі.

Доводи апеляційної скарги аналогічні доводам позовної заяви.

Відповідно до ст. 195 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

В судовому засіданні представник позивача підтримав доводи апеляційної скарги. Інші сторони в судове засідання не з'явилися, про час, дату та місце слухання справи повідомлялися належним чином.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника позивача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що у провадженні державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України з 17.08.2007р. на виконанні перебуває виконавчий документ - рішення Європейського Суду з прав людини № 25476/02 від 15.02.2007 про зобов'язання виплатити ОСОБА_3 1700 євро, як компенсацію за моральну шкоду та судові витрати, а також виконати рішення Васильківського міського суду від 31 січня 2002 року, в частині, якою Васильківське міське управління МВС зобов'язано повернути майно, конфісковане у заявниці в квітні 1999 року під час обшуку її помешкання; ця сума має бути конвертована у національну валюту держави-відповідача на день здійснення платежу. Вказане підтверджено постановою про відкриття виконавчого провадження ВП № 4529908 (а.с.13).

15.05.2015 р. ОСОБА_3 та її представник ОСОБА_2 звернулися до Департаменту ДВС Мін'юсту України з клопотанням № 48 від 05.05.2015, в якому просили: 1) провести перевірку невиконання боржником рішення Європейського Суду з прав людини від 15.02.2007 заява № 25476/02 по справі «ОСОБА_2 проти України», про що скласти Акт державного виконавця про невиконання рішення суду; 2) викликати Міністра юстиції України для надання письмових пояснень з приводу невиконання виконавчого документу - рішення Європейського Суду з прав людини від 15.02.2007 заява № 25476/02 по справі «ОСОБА_2 проти України», а в разі неявки боржника без поважних причин винести постанову про його привід через органи внутрішніх справ; 3) залучати у встановленому порядку до провадження виконавчих дій працівників прокуратури та органів внутрішніх справ для притягнення винних осіб до відповідальності за втрату і знищення документів виконавчого провадження № 4529908 з виконання рішення Європейського Суду з прав людини від 15.02.2007 заява № 25476/02 по справі «ОСОБА_2 проти України»; 4) надіслати вимогу до Міністра юстиції України про надання пояснень по факту невиконання Мін'юстом України та директором Департаменту планово-фінансової діяльності, бухгалтерського обліку та звітності Міністерства юстиції України Бірюковою Оленою Олександрівною законних вимог державного виконавця Державної виконавчої служби України від 26.02.2014 № П-2589/5.-245/8 та від 14.05.2014 № П-5918/5-8 про здійснення повторного розрахунку/конвертації грошових коштів (1 700 євро), які мають бути перераховані (сплачені) ОСОБА_3 згідно з рішенням Європейського Суду з прав людини № 25476/02 від 15.02.2007; 5) надіслати вимогу до Міністра юстиції України про надання пояснень по факту порушення директором Департаменту - начальником відділу Бірюковою Оленою Олександрівною вимог ч. 5 ст. 124 Конституції України, ч. 6, ч. 7 ст. 12 Закону України «Про виконавче провадження» при невиконанні рішення Європейського Суду з прав людини від 15.02.2007 заява № 25476/02 по справі «ОСОБА_3 проти України» і законних вимог державного виконавця Державної виконавчої служби України від 26.02.2014 № П-2589/5.-245/8 та від 14.05.2014 № П-5918/5-8; 6) з метою профілактичного впливу, повідомити Кабінет Міністрів України, Генеральну прокуратуру України про факти порушення Мін'юстом України вимог ч. 5 ст. 124 Конституції України, ч. 6, ч. 7 ст. 12 Закону України «Про виконавче провадження» та умисне невиконання законних вимог державного виконавця Державної виконавчої служби України від 26.02.2014 № П-2589/5.-245/8 та від 14.05.2014 № П-5918/5-8; 7) в зв'язку з ухиленням боржником від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням суду, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду Прем'єр-міністра України, Міністра юстиції України, - за межі України - до виконання зобов'язань за рішенням суду (а.с.14).

19.05.2015 р. ОСОБА_3 та її представник ОСОБА_2 звернулися до Відділу примусового виконання рішень Департаменту ДВС Мін'юсту України з клопотанням № 49 від 19.05.2015, в якому просили: 1) розглянути дане клопотання протягом п'яти днів для належного та повного виконання рішення Суду; 2) винести постанову про накладення арешту на майно боржника в зв'язку з невиплатою стягувачу 1 700 євро, які мають бути перераховані (сплачені) ОСОБА_3 згідно з рішенням Європейського Суду з прав людини від 15.02.2007 № 25476/02; 3) винести постанову про накладення арешту на кошти та інші цінності боржника, зокрема на кошти, які перебувають на рахунках і вкладах у банках, інших фінансових установах, на рахунки в цінних паперах в Національному банку України та Державній казначейській службі України в зв'язку з невиплатою боржником стягувачу 1 700 євро, які мають бути перераховані (сплачені) ОСОБА_3 згідно з рішенням Європейського Суду з прав людини від 15.02.2007 № 25476/02; 4) опечатати каси в Національному банку України та Державній казначейській службі України в зв'язку з невиплатою боржником стягувачу 1 700 євро, які мають бути перераховані (сплачені) ОСОБА_3 згідно з рішенням Європейського Суду з прав людини від 15.02.2007 № 25476/02; 5) приєднати дане клопотання та результат його розгляду до матеріалів виконавчого провадження ВП № 4529908 (а.с.21).

26.06.2015р. ОСОБА_3 звернулась до Міністерства юстиції України зі зверненням у порядку Закону України «Про доступ до публічної інформації» з приводу неналежного розгляду державним виконавцем Департамент державної виконавчої служби Міністерства юстиції України її клопотань № 48 від 05.05.2015р. та № 49 від 19.05.2015р., які були заявлені в межах виконавчого провадження ВП № 4529908 (а.с.25).

Вищенаведені обставини, встановлені судом першої інстанції, перевірені і знайшли своє підтвердження при апеляційному розгляді справи, і не є спірними.

Як вже зазначалось вище, колегія суддів відповідно до ст. 195 Кодексу адміністративного судочинства України переглядає судове рішення суду першої інстанції в даній справі в межах доводів апеляційної скарги позивача.

Стаття 19 Конституції України передбачає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Закон України «Про виконавче провадження» визначає умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку.

Закон України «Про звернення громадян» регулює питання практичної реалізації громадянами України наданого їм Конституцією України права вносити в органи державної влади, об'єднання громадян відповідно до їх статуту пропозиції про поліпшення їх діяльності, викривати недоліки в роботі, оскаржувати дії посадових осіб, державних і громадських органів. Закон забезпечує громадянам України можливості для участі в управлінні державними і громадськими справами, для впливу на поліпшення роботи органів державної влади і місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, для відстоювання своїх прав і законних інтересів та відновлення їх у разі порушення.

Закон України «Про доступ до публічної інформації» визначає порядок здійснення та забезпечення права кожного на доступ до інформації, що знаходиться у володінні суб'єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом, та інформації, що становить суспільний інтерес.

Частиною третьою статті 2 КАС України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого: суд вирішує справи відповідно до Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України; суд застосовує інші нормативно-правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, у межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією та законами України.

З матеріалів справи вбачається, що позивач в апеляційному порядку оскаржує рішення суду першої інстанції в частині відмовлених позовних вимог.

Проте, колегія суддів приймаючи до уваги встановлені обставини, вищенаведені норми закону, погоджується з висновками суду першої інстанції , що задоволення решти позовних вимог буде буде втручанням в дискреційні повноваження суб'єктів владних повноважень та суперечитиме вимогам статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України щодо завдань адміністративного судочинства.

Стаття 71 КАС України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Доводи апелянта не спростовують правильних висновків суду першої інстанції.

На підставі вищезазначеного, судова колегія вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив постанову з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому підстав для скасування постанови не вбачається.

Повний текст ухвали виготовлено 14.12.2015 року.

Керуючись статтями 195, 196, 198, 200, 205, 211, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд, -

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 05 жовтня 2015 р., залишити без задоволення.

Постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 05 жовтня 2015 р. у справі за адміністративним позовом ОСОБА_3 до Міністерства юстиції України, Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України про визнання незаконною та необгрунтованою бездіяльність та забов`язання вчинити дії, залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції за наслідками перегляду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів з дня її складення в повному обсязі.

Колегія суддів: О.В. Карпушова

О.В. Епель

М.І. Кобаль

.

Головуючий суддя Карпушова О.В.

Судді: Епель О.В.

Кобаль М.І.