Справа № 821/3465/15-а
Суддя: Кисильова О.Й.
Дата ухвалення: 2015-12-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ХЕРСОНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 грудня 2015 р.м. ХерсонСправа № 821/3465/15-а
15:00

Херсонський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді: Кисильової О.Й.,

при секретарі: Дудар Е.І.,

за участю: позивача - ОСОБА_1,

представника позивача - ОСОБА_2,

представника відповідача - ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Національного банку України про скасування наказу, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та витрат на правову допомогу,

встановив:

ОСОБА_1 (далі позивач) звернулася до суду із адміністративним позовом до Національного банку України (далі відповідач, НБУ), в якому, з урахуванням збільшення розміру позовних вимог, просить: визнати незаконним та скасувати наказ УНБУ в Херсонській області від 12.06.2015 р. № 80-к про звільнення ОСОБА_1 з посади провідного економіста відділу банківського нагляду; поновити ОСОБА_1 на вказаній посаді або на аналогічній посаді в Національному банку України; стягнути з відповідача середній заробіток з час вимушеного прогулу в розмірі 65391,48 грн. та допустити негайне виконання рішення суду в частині поновлення на роботі та стягнення заробітної плати; стягнути з відповідача на користь позивача понесені нею витрати на правову допомогу в сумі 2500,00 грн.

У судовому засіданні позивач та представник позивача підтримали позовні вимоги в повному обсязі. Суду пояснили, що, працюючи на посаді провідного економіста відділу банківського нагляду з 2001 року, позивач була звільнена із займаної посади на підставі пункту 1 статті 40 Кодексу законів про працю України у зв'язку із скорочення штатної чисельності працівників. Порушенням своїх трудових прав позивач вважає те, що відповідач одночасно із попередженням про наступне вивільнення не запропонував ОСОБА_1 іншу посаду в системі НБУ. Крім того, приймаючи рішення про звільнення, відповідачем не взято до уваги відмову профспілкового комітету УНБУ в Херсонській області у наданні згоди на звільнення позивача. Позивач зазначила, що посилання відповідача на той факт, що їй не пропонована інша посада у звязку з відсутністю вакансій є безпідставними, оскільки на момент її звільнення в НБУ існували вакантні посади. У звязку з наведеним просить скасувати наказ про звільнення, поновити її на посаді та допустити негайне виконання рішення в частині поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку.

Представник відповідача у судовому засіданні, заперечуючи проти позову відмітила, що на виконання наказу Національного банку України від 09.09.2014 р. № 1634-к та постанови Правління НБУ від 15.01.2015 р. № 14 Управлінням НБУ в Херсонській області (далі Управління) винесено наказ № 7-к, згідно з яким з 01.02.2015 р. відбулося скорочення штату та чисельності працівників Управління, зокрема, скорочені три відділи, в тому числі відділ банківського нагляду, посаду провідного економіста якого займала позивач. Також були скорочені всі вакантні посади, існуючі в Управлінні НБУ в Херсонській області на той час. Позивача попереджено про наступне вивільнення в звязку із скороченням чисельності працівників за два місяці до звільнення, як того вимагає трудове законодавство, проте іншої посади не запропоновано в звязку із відсутністю в Управлінні будь-яких вакансій. Посилаючись на наведені обставини, просила відмовити в задоволенні позову в повному обсязі.

Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, вивчивши матеріали справи та оцінивши надані сторонами докази, суд встановив наступне.

ОСОБА_1 з 20.07.1998 р. працювала у відділі банківського нагляду Управління НБУ в Херсонській області на посаді провідного економіста відділу.

08.02.2000 р. ОСОБА_1 складено присягу державного службовця.

Наказом начальника Управління НБУ в Херсонській області від 12.06.2015 р. № 80-к ОСОБА_1 звільнено із займаної посади з 14.06.2015 р. за пунктом 1 статті 40 КЗпП України у звязку із скороченням штатної чисельності працівників.

Позивач вважає звільнення незаконним, а тому звернулася до суду із даним позовом.

Надаючи оцінку правомірності прийняття відповідачем спірного наказу, суд вважає за необхідне врахувати наступні обставини та положення законодавства.

Постановою Правління Національного банку України від 15.01.2015 р. № 14 затверджено структуру Нацбанку України та зобовязано керівників структурних підрозділів НБУ в звязку зі скороченням штату працівників виключити з 01.02.2015 р. зі структури управлінь, в тому числі у Херсонській області, відділ валютного контролю та ліцензування, відділ банківського нагляду та відділ (сектор) захисту інформації та видати відповідний наказ.

20.01.2015 р. начальником Управління НБУ в Херсонській області винесено наказ № 7-к, яким скорочено з 01.02.2015 р. штат та чисельність працівників Управління, в тому числі відділ банківського нагляду. За вказаним наказом підлягали скороченню три відділи, які включали 13 посад. Всі 13 працівників ознайомлені із даним наказом під розпис.

Наказом начальника Управління НБУ в Херсонській області від 19.02.2015 р. № 14-к працівників, посади яких підлягали скороченню, в тому числі ОСОБА_1, попереджено про наступне вивільнення 21.04.2015 р. із займаної посади в звязку із скороченням штату та чисельності.

Штатним розписом Управлінням НБУ в Херсонській області на 2014 рік передбачено штат Управління в кількості 148 штатні одиниці, станом на 12.01.2015 р. 136, станом на 25.05.2015 р. 114, а станом на 01.07.2015 р. 109 штатних одиниць.

Отже, протягом періоду січня-липня 2015 року в Управлінні скорочено 39 штатних посад.

Підстави припинення трудового договору визначені статтею 36 Кодексу законів про працю України (далі КЗпП України), за приписами частини 4 якої припинення трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого органу можливе лише у разі скорочення чисельності або штату працівників.

Відповідно до пункту 1 статті 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк може бути розірваний власником або уповноваженим ним органом у випадку скорочення чисельності або штату працівників.

Статтею 49-2 КЗпП України передбачено, що про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. При скороченні чисельності та штату працівників у звязку із змінами в організації виробництва і праці переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці та з врахуванням інших критеріїв.

Одночасно з попередженням про звільнення у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації.

Відповідно до ст. 40 та ст. 42 КЗпП України допускається звільнення працівника у зв'язку зі змінами в організації виробництва і праці лише при неможливості переведення робітника з його згоди на іншу роботу, і за відсутності у звільненого переважного права перед іншими працівниками на залишення на роботі.

Тобто, трудовий договір, укладений на невизначений термін може бути розірваний роботодавцем лише з підстав, визначених законом, і з дотриманням визначеного в законі порядку. Отже, роботодавець має право за своєю ініціативою звільнити працівника лише за умови наявності певних підстав, з якими закон пов'язує виникнення у роботодавця права на розірвання трудового договору.

Постановою Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 1992 року № 9 "Про практику розгляду судами трудових спорів" роз'яснено застосування п. 1 ст. 40 КЗпП України при розгляді справ пов'язаних з звільнення працівника у зв'язку зі змінами в організації виробництва і праці. Зокрема, пунктом 19 вказаної постанови визначено, що розглядаючи трудові спори, пов'язані зі звільненням за п. 1 ст. 40 КЗпП, суди зобов'язані з'ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджувався він за 2 місяці про наступне вивільнення. При цьому, така можливість визначається не тільки наявністю іншої вільної посади, але й можливістю особи обіймати цю посаду за своєю освітою, спеціальністю та досвідом роботи.

Судом встановлено, що в посада, яку обіймала позивач скорочена.

Судом встановлено, що у період з січня по липень 2015 року в Управлінні НБУ в Херсонській області скорочено 39 посад, в тому числі посада, яку обіймала позивач.

Як вбачається із листа Управління НБУ в Херсонській області від 04.11.2015р., надісланого адвокату ОСОБА_2, у період з 01.04.2015 р. по 19.08.2015 р. в даному Управлінні існувала вакантна посада провідного економіста сектору організації роботи з готівкою відділу готівкового обігу і касових операцій.

Також, Національним банком України на вимогу суду надано список вакансій, які існували центральному апараті у період з 01.02.2015 р. по 14.06.2015 р., зі змісту якого слідує, що за наведений період у відповідача існували 28 вакантних посад провідних економістів, а також вакансії головних економістів, керівників та заступників департаментів.

У судовому засіданні позивач пояснила, що надавала усну згоду на переведення її на рівноцінну посаду до НБУ, проте відповідачем проігноровано її згоду та не запропоновано жодну з посад, незважаючи на двадцятирічний стаж в системі НБУ.

Пунктом 19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 1992 року № 9 "Про практику розгляду судами трудових спорів" розяснено, що при реорганізації підприємства звільнення за п. 1 ст. 40 КЗпП може мати місце, якщо це супроводжується скороченням чисельності або штату працівників, змінами у їх складі за посадами, спеціальністю, кваліфікацією, професіями. При цьому, судам слід мати на увазі, що при проведенні звільнення власник або уповноважений ним орган вправі в межах однорідних професій і посад провести перестановку (перегрупування) працівників і перевести більш кваліфікованого працівника, посада якого скорочується, з його згоди на іншу посаду, звільнивши з неї з цих підстав менш кваліфікованого працівника.

Отже, як зазначає Верховний Суд України у своїй постанові, при проведенні звільнення працівника у звязку із скороченням чисельності чи штату, орган уповноважений приймати таке рішення має право в межах однорідних професій і посад провести перестановку працівників і перевести більш кваліфікованого працівника, посада якого скорочується, з його згоди на іншу посаду, звільнивши з неї з цих підстав менш кваліфікованого працівника.

Однак така перестановка можлива тільки за умови, що скорочується посада працівника, який за оцінкою роботодавця є більш кваліфікованим та користується переважним правом на залишенні на роботі, передбаченим ст. 42 КЗпП України.

Таким чином, суд вважає, що звільнення позивача відповідач зобовязаний був проводити з дотриманням вимог ст. ст. 42 та 49-2 КЗпП України, встановивши наявність чи відсутність у ОСОБА_1 переважного права на залишення на роботі, з врахуванням рівня її кваліфікації, продуктивності праці та стажу роботи, а також щодо її переведення, як більш кваліфікованого працівника, на іншу посаду, звільнивши з неї з цих підстав менш кваліфікованого працівника.

Частинами третьою та четвертою статті 252 КЗпП передбачено, що звільнення членів виборного профспілкового органу підприємства (так само структурних підрозділів), його керівників, профспілкового представника (там, де не обирається виборний профспілковий орган), крім випадків додержання загального порядку, допускається, якщо є попередня згода виборного органу, членами якого вони є, а також вищого виборного органу цієї профспілки (об'єднання профспілок).

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України у пункті 15 постанови від 06.11.1992 року № 9 "Про практику розгляду судами трудових спорів", звільнення погоджується з органом профспілки, яка утворена і діє на підприємстві, і членом якої є працівник.

Матеріали справи містять протоколи засідання профспілкового комітету Управління НБУ в Херсонській області від 24.03.2015 р. № 7, від 17.04.2015 р. № 9 та від 28.05.2015 р. № 17, зі змісту яких вбачається, що профспілковий комітет відмовив у наданні згоди на звільнення працівників, в тому числі ОСОБА_1, зважаючи на недотримання роботодавцем вимог статей 42 та 49-2 КЗпП України.

Частиною 1 статті 11 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАСУ) визначено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, а частиною 1 статті 71 КАС України зазначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дій чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Суд відмічає, що матеріали справи не містять, а відповідачем на підтвердження дотримання ним ст.ст. 42 та 49-2 КЗпП України при звільненні позивача не надано суду доказів пропонування ОСОБА_1 посади в Управління та в НБУ та/або відмови позивача від запропонованих посад, а також доказів того, що позивач не мала переважного права на залишенні на роботі, а відповідач не мав можливості перевести за її згоди на іншу роботу в системі НБУ.

Таким чином суд вважає, що приймаючи рішення про звільнення позивача в звязку із скороченням штату, не запропонувавши ОСОБА_1 іншої посади та не врахувавши переважного права на залишенні на роботі в системі НБУ, зважаючи на тривалий безперервний стаж позивача в структурі Національного банку, постійне підвищення нею кваліфікації та відсутність будь-яких стягнень, не взявши до уваги відмову профспілкого комітету в наданні зголи на звільнення позивача, відповідач діяв необгрунтовано та без врахування всіх обставин, без дотримання принципу пропорційності, чим порушив норми трудового законодавства України.

За таких обставин суд дійшов висновку про незаконність звільнення позивача та скасування спірного наказу.

Позивач просить поновити її на посаді провідного економіста відділу банківського нагляду Управління Національного банку України в Херсонській області або на рівноцінній посаді в системі Національному банку України.

Скасовуючи накази про звільнення ОСОБА_1 та поновлюючи позивача на роботі, суд враховує, що відповідно до пункту 19 Пленуму Верховного Суду України працівник не вправі вимагати поновлення його на роботі на заново утвореному підприємстві, якщо він не був переведений туди в установленому порядку.

З огляду на вищезазначене, суд вважає, що порушене право позивача підлягає захисту шляхом поновлення її на посаді провідного економіста відділу банківського нагляду Управління Національного банку України в Херсонській області.

Щодо позовних вимог про стягнення з відповідача середнього заробітку за час вимушеного прогулу в розмірі 65391,48 грн. та негайного виконання рішення в цій частині слід зазначити наступне.

Відповідно до ст. 235 КЗпП України при винесенні рішення про поновлення на роботі, орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого працівника, прийняте органом, який розглядає трудовий спір, підлягає негайному виконанню.

Відповідно до п. 2, п. 3 ч. 1 ст. 256 КАС України негайно виконуються постанови суду про присудження виплати заробітної плати у відносинах публічної служби-у межах суми стягнення за один місяць та поновлення на посаді у відносинах публічної служби.

Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 р. № 100 "Про затвердження порядку обчислення середньої заробітної плати" (далі Порядок) цей Порядок застосовується у випадках вимушеного прогулу працівника (підпункт "з" пункту 1).

У відповідності до абзацу 3 пункту 2 Порядку, збереження заробітної плати "у всіх інших випадках", до яких відноситься й випадок вимушеного прогулу, середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата . Не приймаються до уваги календарні місяці, які не були повністю відпрацьовані. У зв'язку з цим, при розрахунку середньомісячної заробітної плати суд виходив із розміру заробітної плати, нарахованої позивачу за два останні відпрацьовані місяці квітень та травень 2015 року, оскільки у червні позивач відпрацювала тільки дванадцять днів.

Згідно довідки Управління НБУ в Херсонській області від 09.12.2015 р. № 92-04/12-045/97805 за останні два календарні місяці роботи позивачу нараховано 23630,64 грн. Як вбачається із даної довідки у травні 2015 року відпрацьовані дні відсутні в звязку з тимчасовою непрацездатністю позивача та перебуванням її у відпустці, що підтверджено наявними в матеріалах справи розпорядженнями про надання відпустки. Згідно довідки Управління від 17.11.2015 р. № 92-04/12-074/88567 у квітні 2015 року позивач відпрацювала 13 робочих днів.

Таким чином, при нормі робочого часу за квітень - 21 робочий день та травень 18 робочих днів, а всього 39 робочих днів, позивач за вказаний період відпрацювала 13 робочих днів.

За змістом пункту 4 Порядку при обчисленні середньої заробітної плати у всіх випадках її збереження згідно з чинним законодавством не враховуються, зокрема, одноразові виплати (компенсація за невикористану відпустку, матеріальна допомога, допомога працівникам, які виходять на пенсію, вихідна допомога тощо). При обчисленні середньої заробітної плати за останні два місяці, крім перелічених вище виплат, також не враховуються виплати за час, протягом якого зберігається середній заробіток працівника (за час виконання державних і громадських обов'язків, щорічної і додаткової відпусток, відрядження тощо) та допомога у зв'язку з тимчасовою непрацездатністю.

Зважаючи на положення пункту 4 Порядку, при обчисленні середньої заробітної плати ОСОБА_1 за квітень-травень 2015 року не враховуються виплати за час відпустки - 1769, 67 грн. (у квітні-195,27 грн. + у травні-1574,40 грн.), одноразова виплата - премія до свята у розмірі 5936,40 грн. (у квітні-3060,00 грн. + у травні-2876,40 грн.) та допомога по тимчасовій непрацездатності 9579,40 грн. (у квітні-3352,79 грн. + у травні-6226,61 грн.).

Також пунктом 3 Порядку передбачено, що премії, які виплачуються за квартал і більш тривалий проміжок часу, при обчисленні середньої заробітної плати за останні два календарні місяці, включаються в заробіток в частині, що відповідає кількості місяців у розрахунковому періоді. У разі коли число робочих днів у розрахунковому періоді відпрацьовано не повністю, премії, винагороди та інші заохочувальні виплати під час обчислення середньої заробітної плати за останні два календарні місяці враховуються пропорційно часу, відпрацьованому в розрахунковому періоді.

Отже, оскільки згідно пункту 3 Порядку виплата премії обраховується пропорційно відпрацьованому часу, то розрахунок щомісячної премії за квітень-травень 2015 року слід здійснювати пропорційно часу, відпрацьованому позивачем в розрахунковому періоді ( у квітні-2476,82 грн. + у травні-1642,52 грн.): 39 робочих днів за нормативом) х 13 робочих днів, відпрацьованих позивачем = 1390,49 грн.

Враховуючи вищевикладене, середньоденна заробітна плата позивача розраховується наступним чином: (947, 14 грн. (оклад) + 1226,26 грн. (доплати надбавки) + 1390,49 грн. (премія) = 3564,19 грн.) : 13 робочих днів = 274,17 грн.

Час вимушеного прогулу ОСОБА_1 з 15 червня 2015 року по 10 грудня 2015 року року склав 126 робочих днів, а тому стягненню на її користь підлягає середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 34545,42 грн. (274,17 грн. середньоденна заробітна плата х 126 робочих дні) з відрахуванням обовязкових платежів.

Зважаючи на положення статті 256 КЗпП України та ст. 256 КАС України, суд допускає негайне виконання постанови в частині поновлення позивача на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу в межах суми стягнення за один місяць у розмірі 5757,57 грн. з відрахуванням обовязкових платежів.

Крім того, позивач просить стягнути з відповідача судові витрати у розмірі 2500,00 грн. за надання правової допомоги, що підтверджує договором про надання правової допомоги від 30.10.2015 р., актом прийому-передачі виконаних робіт від 01.12.2015р. та квитанцією № 138807 від 01.12.2015 р.

Відповідно до статті 90 КАС України витрати, пов'язані з оплатою допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, які надають правову допомогу за договором, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги, передбачених законом.

До складу витрат, пов'язаних із оплатою правової допомоги, включаються витрати на оплату праці адвоката або іншого фахівця у галузі права (гонорар), а також відшкодування витрат, зумовлених наданням правової допомоги, зокрема, витрати, пов'язані із виконанням процесуальних дій по справі (наприклад, збір доказів, копіювання документів).

Відповідно до ч. 2 ст. 90 КАС України граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом.

Законом України "Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах" встановлено, що розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах - суб'єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні.

Згідно статті 8 Закону України "Про Державний бюджет України на 2015 рік" установлено у 2015 році мінімальну заробітну плату у місячному розмірі з 01 січня на рівні 1218,00 грн., відповідно розмір компенсації витрат на правову допомогу не повинен перевищувати 487, 20 грн. (1218 грн. х 40% = 487 грн. 20 коп.) за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді.

Судом встановлено, що адвокат ОСОБА_2 брав участь у судових засіданнях 17.11.2015 р., 01.12.2015 р. та 10.12.2015 р., складав позовну заяву та клопотання.

Враховуючи, що вартість однієї години участі адвоката у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, не перевищує 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину роботи особи, яка надавала правову допомогу, та наявність в матеріалах справи документального підтвердження здійснених позивачем витрат на правову допомогу, суд задовольняє вимогу позивача про відшкодування вказаних витрат у розмірі 2500,00 грн.

Частиною 1 статті 94 КАС України передбачено, що якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є субєктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань субєкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

За таких обставин, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову ОСОБА_1

Керуючись ст.ст. 11, 71, 72, 90, 94, 158-163, 167, 256 КАС України, суд, -

постановив:

Позов ОСОБА_1 до Національного банку України про скасування наказу, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та витрат на правову допомогу задовольнити частково.

Скасувати наказ Управління Національного банку України в Херсонській області від 12.06.2015 р. № 80-к "Про звільнення ОСОБА_1Р."

Поновити ОСОБА_1 на посаді провідного економіста відділу банківського нагляду Управління Національного банку України в Херсонській області з 15 червня 2015 року.

Стягнути з Національного банку України () на користь ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1) середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 34545,42 (тридцять чотири тисячі п'ятсот сорок п'ять) грн. 42 коп. з відрахуванням обов'язкових платежів.

Стягнути з Національного банку України () на користь ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1) понесені нею витрати на правову допомогу в сумі 2500,00 (дві тисячі п'ятсот) грн. за рахунок бюджетних асигнувань.

Допустити негайне виконання постанови в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді провідного економіста відділу банківського нагляду Управління Національного банку України в Херсонській області з 15 червня 2015 року та стягнення заробітної плати у межах суми стягнення за один місяць у розмірі 5757,57 грн.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Одеського апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня її проголошення, а в разі складення постанови у повному обсязі відповідно до ст. 160 КАС України чи прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо вона не була подана у встановлений строк. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Повний текст постанови виготовлений та підписаний 15 грудня 2015 р.

Головуюча: Кисильова О.Й.

Судді: Бездрабко О.І.

ОСОБА_4

кат. 12.3