Справа № 357/15753/14
Суддя: Іваненко Я.Л.
Дата ухвалення: 2015-12-08 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 грудня 2015 року м. Київ К/800/16210/15

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України в складі:

головуючого - судді суддів:Іваненко Я.Л., Мойсюка М.І., Тракало В.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_4 до Управління Пенсійного фонду України в м. Білій Церкві Київської області про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити дії за касаційною скаргою ОСОБА_4 на постанову Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 25 грудня 2014 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 19 березня 2015 року,

в с т а н о в и л а :

У жовтні 2014 року ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом до Управління Пенсійного фонду України в м. Білій Церкві Київської області, в якому просила: визнати протиправними дії Управління Пенсійного фонду України в м. Білій Церкві Київської області по невиплаті ОСОБА_4 індексації у зв'язку з інфляцією з травня 2014 року; зобов'язати Управління Пенсійного фонду України в м. Білій Церкві Київської області згідно статей 1, 2, 6-8, 10 Закону України від 3 липня 1991 року № 1282-ХІІ «Про індексацію грошових доходів населення» (далі - Закон № 1282-ХІІ) виплачувати ОСОБА_4 з 01 травня 2014 року індексацію за інфляцію із урахуванням індексів інфляції з 01 січня 2014 року, виходячи із розміру прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність.

Постановою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 25 грудня 2014 року, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 19 березня 2015 року, ОСОБА_4 відмовлено у задоволенні позову.

У касаційній скарзі ОСОБА_4, посилаючись на порушення судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, просить скасувати оскаржувані судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити її позовні вимоги.

Перевіривши за матеріалами справи доводи касаційної скарги та правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі у межах доводів касаційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що ОСОБА_4 перебуває на обліку в Управлінні Пенсійного фонду України у м. Біла Церква Київської області та з 01 травня 1995 року отримує пенсію за віком відповідно до абзацу 1 частини 1 статті 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Згідно розпорядження Управління Пенсійного фонду України в м. Білій Церкві Київської області від 01 грудня 2013 року про перерахунок пенсії загальний розмір пенсії позивача становить 1086 грн., який складається з розміру пенсії за віком - 913,33 грн., доплати до прожиткового мінімуму (949) - 35,67 грн., доплати за понаднормативний стаж (за 15 років) - 137 грн., надбавок та підвищень за проживання на території посиленого радіоекологічного контролю, підвищення дітям війни та додаткової пенсії, як особі потерпілій внаслідок Чорнобильської катастрофи 4 категорії. Станом на 01 грудня 2013 року пенсія позивача складала 1219 грн.

Розпорядженням Управління Пенсійного фонду України в м. Білій Церкві Київської області № 151699 від 18 листопада 2014 року ОСОБА_4 було проведено перерахунок пенсії за новою формулою і станом на 01 грудня 2013 року пенсія позивача склала 1234,48 грн., до складу якої увійшла доплата до прожиткового мінімуму в розмірі 35,67 грн.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції, з висновком якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив з того, що у складі пенсії позивача є виплата, яка не являється об'єктом індексації (доплата до прожиткового мінімуму), а тому підстави для індексації пенсії відсутні.

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України погоджується з такими висновками судів попередніх інстанцій.

Відповідно до статті 1 Закону № 1282-ХІІ індексація грошових доходів населення - це встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг.

За змістом статті 2 вказаного Закону індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру, в тому числі й пенсії.

За правилами статті 3 Закону № 1282-ХІІ індекс споживчих цін обчислюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері статистики, і не пізніше 10 числа місяця, що настає за звітним, публікується в офіційних періодичних виданнях.

Індексація грошових доходів населення проводиться в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 101 відсотка. Подальша індексація споживчих цін для індексації грошових доходів населення починається за місяцем, у якому індекс споживчих цін перевищив поріг індексації 101 відсоток. Підвищення грошових доходів населення у зв'язку з індексацією настає за місяцем, у якому опубліковано індекс споживчих цін (частини 1, 3, 4 статті 4 Закону № 1282-ХІІ).

Згідно зі статтею 6 Закону № 1282-ХІІ у разі виникнення обставин, передбачених статтею 4 цього Закону, грошові доходи населення визначаються як результат добутку розміру доходу, що підлягає індексації в межах прожиткового мінімуму для відповідних соціальних і демографічних груп населення, та величини індексу споживчих цін.

Порядок проведення індексації грошових доходів населення визначається Кабінетом Міністрів України.

На виконання зазначеної норми Закону Кабінет Міністрів України 17 липня 2003 року постановою № 1078 затвердив Порядок проведення індексації грошових доходів населення, яким визначено правила обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації та сум індексації грошових доходів населення.

При цьому в пункті 3 цього Порядку визначено перелік грошових доходів громадян, одержаних в гривнях на території України, які не мають разового характеру, проте не відносяться до об'єктів індексації. До них, зокрема, належать соціальні виплати, які визначаються залежно від прожиткового мінімуму (пенсії, обчислені з урахуванням абзацу 1 частини 1 статті 28 Закону України від 09 липня 2003 року № 1058-ІV «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», додаткова пенсія, підвищення, компенсаційні виплати, надбавки та інші доплати до пенсії, які визначаються залежно від прожиткового мінімуму).

Як було встановлено судами попередніх інстанцій, основний розмір пенсії ОСОБА_4 є нижчим від розміру прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом, у зв'язку з чим, на виконання вимог частини 1 статті 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», відповідачем до основного розміру пенсії позивача була проведена доплата до прожиткового мінімуму.

За таких обставин, оскільки у складі пенсії позивача є виплата, яка не являється об'єктом індексації (доплата до прожиткового мінімуму), суди першої та апеляційної інстанцій дійшли обґрунтованого висновку про відсутність підстав для здійснення позивачу індексації пенсії.

Висновки судів ґрунтуються на правильному застосуванні норм матеріального права та відповідають правовій позиції Верховного Суду України, висловленій у справах цієї категорії, зокрема, у постанові Верховного Суду України від 13 жовтня 2015 року у справі № 21-2389а15.

Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку, що судами при розгляді справи допущені порушення норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до вимог частини 1 статті 220 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції не може досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні, та вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

За правилами статті 224 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Тому колегія суддів, перевіривши у межах касаційної скарги правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі, приходить до висновку, що касаційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій - без змін.

Керуючись статтями 220, 222, 223, 224, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення, а постанову Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 25 грудня 2014 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 19 березня 2015 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі, оскарженню не підлягає.

Головуючий: Судді: Я.Л. Іваненко М.І. Мойсюк В.В. Тракало