Справа № 813/5852/15
Суддя: Мартинюк Віталій Ярославович
Дата ухвалення: 2015-12-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 грудня 2015 року № 813/5852/15

Львівський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого-судді Мартинюка В.Я.

секретар судових засідань ОСОБА_1

з участю представників:

від позивача ОСОБА_2,

від відповідача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Львові адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю (надалі ТзОВ) «Аком Груп» до Державної податкової інспекції (надалі ДПІ) у м.Червонограді Головного управління ДФС у Львівській області про скасування податкових повідомлень-рішень, -

в с т а н о в и в :

ТзОВ «Аком Груп» звернулося в суд з позовом до ДПІ у м.Червонограді Головного управління ДФС у Львівській області про скасування податкових повідомлень-рішень від 12.10.2015 року за № та за №.

Підставами позовних вимог є те, що, надані контрагентами позивача податкові накладі відповідають встановленим законодавством вимогам. Акти про надання ТзОВ «Аком Груп» відповідних послуг, видаткові накладні, товарно-транспортні накладні та інші документи, надані перевіряючим, що укладені за наслідками фінансово-господарських зносин контрагентами, містять усю необхідну інформацію про відповідну господарську операцію і підтверджують її здійснення. Також, продовжує позивач, контролюючим органом при оформленні результатів перевірки не взято до уваги, що контрагенти ТзОВ «Аком Груп» - ТзОВ «Сайбері» та ТзОВ «Аліскар» на момент здійснення фінансово-господарських операцій були зареєстровані як платники податку на додану вартість, а відтак мали право виписувати податкові накладні, акти виконаних робіт, оскільки відсутні будь-які судові рішення про скасування установчих документів чи свідоцтв платника податку на додану вартість. Окрім того, в акті перевірки відсутні будь-які факти, що свідчать про ухилення від сплати податків посадовими особами вищевказаних контрагентів, оскільки не наведено жодного судового рішення щодо засудження останніх, відсутні відомості щодо не подачі податкової звітності чи несплати задекларованих сум податкових зобовязань такими контрагентами та не було на час здійснення господарських операцій анульовано свідоцтво платника податку на додану вартість.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав з викладених міркувань, просить позов задовольнити.

Відповідач у письмових запереченнях та поясненнях зазначає, що господарські операції не мали реального характеру, а документування таких операцій по регістрах бухгалтерського обліку лише бухгалтерськими проводками мали на меті уникнення від оподаткування.

Представники відповідача дали аналогічні пояснення, просять в задоволенні позову відмовити повністю.

Заслухавши пояснення представників сторін, розглянувши матеріали справи, дослідивши надані докази, суд встановив таке.

За результатами позапланової виїзної перевірки ТзОВ «Аком-Груп» з питань дотримання вимог податкового та іншого законодавства при проведенні операцій з придбання товарно-матеріальних цінностей та їх реалізації на ТзДВ «Узинський цукровий комбінат», ТзОВ «Тернопільбуд», ТзОВ «Відродження», ПАТ «Будівельні матеріали», ТзОВ «Регіон-юг-торг», ТзОВ «Русинія», ТзОВ «Цегла-Миролюбне» за період з 01.03.2015 року по 31.03.2015 року; з придбання товарно-матеріальних цінностей від ТзОВ «Сайбері» та ТзОВ «Аліскар» за період з 01.03.2015 року по 31.03.2015 року, ДПІ у м.Червонограді Головного управління ДФС у Львівській області складено акт від 23.09.2015 року за №63/2200/37796327.

В акті перевірки зазначено, що позивачем в порушення п.44.1, п.44.3, п.44.6 ст.44, п.85.2 ст.85, п.198.1, п.198.3, п.198.6, ст.198 ПК України встановлено завищення ТзОВ «Аком Груп» податкового кредиту з податку на додану вартість за березень 2015 року на суму 250382 грн. 97 коп.

Як наслідок контролюючим органом прийняті податкові повідомлення-рішення від 12.10.2015 року:

- за № НОМЕР_1, яким зменшено розмір відємного значення суми податку на додану вартість у розмірі 153786 грн. 00 коп.;

- за № НОМЕР_2, яким збільшено суму грошового зобовязання з податку на додану вартість у розмірі 120746 грн. 21 коп., в тому числі за основним платежем 96596 грн. 97 коп., за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) 24149 грн. 24 коп.

Даючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд врахував наступні обставини справи та норми чинного законодавства.

Висновки контролюючого органу з приводу завищення податкового кредиту з податку на додану вартість за березень 2015 року на суму 250382 грн. 97 коп. ґрунтуються на аналізі реальності господарських операцій між ТзОВ «Аком Груп» та його контрагентами - ТзОВ «Сайбері» та ТзОВ «Аліскар». Так, при проведенні перевірки контролюючий орган прийшов до висновку, що взаємовідносини між даними контрагентами не підтверджено та визнано такими, що не мали реального товарного характеру, лише зафіксовано документування операцій по регістрах бухгалтерського обліку.

Як передбачено п.198.1 ст.198 ПК України, право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з:

а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг;

б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв'язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності);

в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України;

г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.

Відповідно до п.198.3 цієї ж статті, податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з:

придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку;

придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Не відносяться до податкового кредиту, у відповідності до вимог абзац.1 п.198.6 ст.198 ПК України, суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Пунктом 185.1 статті 185 цього ж Кодексу передбачено, що об'єктом оподаткування є операції платників податку з, зокрема, постачання товарів, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу, у тому числі операції з передачі права власності на об'єкти застави позичальнику (кредитору), на товари, що передаються на умовах товарного кредиту, а також з передачі об'єкта фінансового лізингу в користування лізингоотримувачу/орендарю.

Водночас, статтею 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» від 16.07.1999 року №996-XIV, з наступними змінами та доповненнями визначено, що первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Отже, будь-які документи (у тому числі договори, накладні, рахунки тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції.

Якщо ж фактичного здійснення господарської операції не було,

відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені чинним законодавством.

З урахуванням викладеного для підтвердження даних податкового обліку можуть братися до уваги лише ті первинні документи, які складені в разі фактичного здійснення господарської операції.

Згідно зі статтею 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» господарською операцією є дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов'язань, власному капіталі підприємства.

Таким чином, визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

З врахуванням даної позиції судом досліджуються обставини правомірності формування позивачем податкового кредиту та валових витрат по господарських операціях, які стосуються спірних правовідносин.

Між ТзОВ «Сайбері» (постачальник) і ТзОВ «Аком Груп» (покупець) 03.03.2015 року було укладено договір поставки за №03/03 відповідно до якого постачальник зобовязується передати, а покупець прийняти та оплатити на умовах, передбачених цим договором, плитку керамічну (товар), у кількості, асортименті та за цінами, вказаними у видатковій накладні на продаж товару.

На підтвердження виконання даного договору позивачем надано видаткову накладну за №03008 від 03.03.2015 року, рахунок на оплату по замовленню №02/03 від 02.03.2015 року, податкову накладну від 03.03.2015 року за №8, виписки з банківського рахунку.

При цьому, контролюючий орган в акті перевірки зазначає, що операції по взаємовідносинах з ТзОВ «Аком Груп» із ТзОВ «Сайбері» не мали реального характеру, невідоме місцезнаходження субєкта господарської діяльності постачальника, не встановлено яка саме плитка придбавалась по ланцюгу постачання. Фактично перевіркою встановлено документування операцій по регістрах бухгалтерського обліку лише бухгалтерськими проводками без здійснення таких операцій.

Висновки контролюючого органу щодо нереальності господарських операцій між позивачем та зазначеним контрагентом ґрунтуються на інформації Індустріальної ОДПІ м.Харкова від 03.06.2015 року за №3639/7/13-13-22-2015.

Однак, суд не може брати до уваги зазначену інформацію в підтвердження нереальності господарських операцій, оскільки така містись лише загальну оцінку господарської діяльності контрагента позивача, без оцінки їх спільної діяльності, зокрема, щодо реальності здійснення досліджуваних господарських операцій.

Більше того, транспортування вищенаведеного товару здійснювалось згідно з договору перевезення вантажів від 06.03.2015 року за №0603/2015, укладеного між ТзОВ «Аком Груп» і фізичною особою підприємцем ОСОБА_4, що підтверджується наявними в матеріалах справи заявкою від 06.03.2015 року за №19, актом виконаних робіт від 07.03.2015 року за №20-1/15 та рахунком фактурою від 07.03.2015 року.

Дані докази, спростовують недоліки товарно-транспортної накладної від 06.03.2015 року в частині найменування замовника, вантажовідправника та вантажоодержувача.

Також, між ТзОВ «Аліскар» (постачальник) і ТзОВ «Аком Груп» (покупець) було укладено договори поставки від 25.04.2012 року за №25/04-УФМ та від 02.02.2015 року за №4418-у відповідно до яких постачалась вугільна продукція.

В підтвердження обставин виконання позивачем надано специфікації, накладні, акти прийому-передачі вугільної продукції, листи ТзОВ «Аліскар» про передачу вугілля у власність ТзОВ «Аком Груп».

При цьому, судом встановлено, що придбаний у ТзОВ «Аліскар» товар позивач в подальшому реалізував своїм контрагентам філії «Цегельний завод м.Волочиськ» ТзОВ «Тернопільбуд», ТзДВ «Хмельницький завод будматеріалів», ТзОВ «Цегла-Миролюбне», ТзОВ «Відродження», ТзОВ «Кіровський завод будівельних конструкцій №1», ТзОВ «Русинія», ТзОВ «Узинський цукровий комбінат», ТзОВ «Снятинський цегельний завод», ПАТ «Будівельні матеріали» та ТзОВ «Регіон-Юг-Торг».

Дані обставини підтверджуються наявними в матеріалах справи договорами поставки, специфікаціями, свідоцтвами якості вугілля, видатковими накладними, актами прийому-передачі, залізно-дорожніми накладними.

Транспортування вищенаведеного товару здійснювалось згідно з договору від 19.08.2011 року за №Є-19/08, укладеного між ТзОВ «Аком Груп» і ТзОВ «Транспортно-експедиційна компанія «Енерготранс», що підтверджується наявними в матеріалах справи рахунком накладною, актом по наданню експедиторських послуг, звітом експедитора.

Що стосується тверджень контролюючого органу про нереальність господарських операцій між позивачем та ТзОВ «Аліскар», то такі ґрунтуються виключно на припущеннях перевіряючих та спростовуються наявними в матеріалах справи документами господарської діяльності та звітності.

Так, судом встановлено, що кожну партію придбаного у ТзОВ «Аліскар» вугілля, що було в подальшому реалізоване контрагентам позивача, належним чином досліджено на предмет відповідності технічним вимогам за наслідком чого складені відповідні ОСОБА_5 якості. ОСОБА_5 містять в собі відомості як про результати хімічного аналізу, так і про найменування вагонів у яких здійснювалося транспортування вугілля, номери залізничних накладних, вагу, а також відомості про безпосереднього кінцевого одержувача.

Також, в матеріалах справи наявні листи ТзОВ «Аліскар», якими повідомлялось контрагентів позивача, що відвантажене вугілля передається саме у власність ТзОВ «Аком Груп» для його подальшої реалізації саме цим контрагентам.

Окрім того, в акті перевірки згадується про доктрину «Ділова мета», однак не вказується яким чином досліджувані господарські операції порушують її суть, оскільки контролюючий орган прийшов лише до висновку про нереальність згаданих господарських операцій.

Отже, суд не може покласти в основу судового рішення документи та обґрунтування контролюючого органу обставини нереальності господарських операцій, оскільки такі ґрунтуються на припущеннях і у своїй сукупності не можуть беззаперечно підтверджувати такі обставини.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що прямими доказами, в підтвердження реальності здійснення вищенаведених господарських операцій є надані позивачем первинні бухгалтерські документи, які не містять недоліків, а не докази, на які посилається контролюючий орган в акті перевірки.

Крім того, не можна залишити поза увагою і те, що як передбачено п.198.2 ст.198 ПК України, датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше;

дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг;

дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

В матеріалах справи наявні копії податкових накладних, які не мають недоліків.

Таким чином, як випливає з вищенаведеного, сама по собі несплата податку продавцем (у тому числі у разі ухилення від сплати) при фактичному здійсненні господарської операції не впливає на податковий кредит покупця та суму бюджетного відшкодування.

Також, матеріалами справи спростовується посилання відповідача на дефекти податкової правосубєктності контрагентів, як на обставину, що вказує на нереальність згаданих господарських операцій з врахуванням наступного.

В матеріалах справи наявні Виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб підприємців та витяг з реєстру платників ПДВ (ТзОВ «Аліскар), з яких вбачається, що на час вчинення досліджуваних господарських операцій контрагенти позивача були зареєстровані у встановленому законом порядку та являвся платником податку на додану вартість.

Наявність зазначених документів у позивача підтверджує його добросовісність та обачність, оскільки ним була зібрана оприлюднена інформація, яка б вказувала на добросовісність його контрагента.

Не можна залишити поза увагою і обставини за наявності яких рішення субєкта владних управлінських функцій вважається правомірним - таке має бути прийнято пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (п.8 ч.2 ст.2 КАС України).

При цьому, поняття справедливого балансу розкрито у рішенні Європейського Суду з прав людини від 22 січня 2009 року у справі БУЛВЕС АД проти Болгарії (заява № 3991/03).

Так, Європейський Суд з прав людини, вважає, що порушенням справедливого балансу, який повинен підтримуватися між вимогами загальних інтересів і вимогами захисту права власності, буде коли національна влада за відсутності будь-яких вказівок на пряму участь фізичної або юридичної особи у зловживаннях, повязаних зі сплатою податку на додану вартість, що нараховується при низці операцій з поставок, або будь-яких вказівок на обізнаність про таке порушення, все таки карає одержувача оподаткованої податком на додану вартість поставки, який повністю виконав свої зобовязання за дії чи бездіяльність постачальника, який знаходився поза контролем одержувача і по відношенню до якого не було засобів відстеження і забезпечення його старанності.

В матеріалах справи відсутні беззаперечні докази в підтвердження наведених обставин справедливого втручання контролюючого органу у право власності позивача, а тому рішення не відповідає наведеному критерію.

За таких обставин, суд вважає, що контролюючим органом не доведено протиправності формування позивачем податкового кредиту за результатами господарських операцій ТзОВ «Аком Груп» із ТзОВ «Сайбері», а тому висновки про його завищення є необґрунтованими, і як наслідок протиправними є податкові повідомлення рішення в частині донарахування грошового зобовязання з податку на додану вартість та в частині зменшення розміру відємного значення суми податку на додану вартість.

Оскільки правомірність нарахування основного платежу по згаданому податку не знайшло свого підтвердження під час розгляду справи контролюючим органом безпідставно застосовано штрафні (фінансові) санкції (штрафи).

З огляду на викладене, суд вважає, що позовні вимоги про скасування податкових повідомлень рішень, якими позивачу збільшено суму грошового зобовязання з податку на додану вартість та зменшено розмір відємного значення суми податку на додану вартість, а тому адміністративний позов підлягає задоволенню.

Крім того, суд, у відповідності до ч.2 ст.162 КАС України, у резолютивній частині постанови зазначити також і про протиправність оскаржуваних актів індивідуальної дії.

Щодо судових витрат, то, у відповідності до вимог ст.94 КАС України, такі належить присудити на користь позивача.

Керуючись ст.ст. 21, 69, 70, 160-163 КАС України, суд,

П О С Т А Н О В И В :

1. Адміністративний позов задовольнити повністю.

2. Визнати протиправними та скасувати, прийняті Державною податковою інспекцією у м.Червонограді Головного управління ДФС у Львівській області, податкові повідомлення-рішення від 12.10.2015 року за № та за №.

3. Стягнути на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Аком Груп» (), що знаходиться за адресою Львівська область, м.Червоноград, вул.Кристинопільська, 28, за рахунок бюджетних асигнувань Державної податкової інспекції у м.Червонограді Головного управління ДФС у Львівській області 4117 грн. 98 коп. (чотири тисячі сто сімнадцять гривень девяносто вісім копійок) сплаченого судового збору.

4.Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження. Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, то вважається, що постанова суду не набрала законної сили.

5.Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня отримання копії повного тексту постанови.

Повний текст постанови виготовлений та підписаний 16 грудня 2015 року.

Суддя В.Я.Мартинюк