Справа № 803/1293/14
Суддя: Олексієнко М.М.
Дата ухвалення: 2015-11-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 листопада 2015 року м. Київ К/800/9101/15

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі:

Олексієнка М.М. (доповідач), Рецебуринського Ю.Й., Штульман І.В.,

здійснивши в касаційному порядку попередній розгляд справи за адміністративним позовом ОСОБА_4 до Управління Міністерства внутрішніх справ України у Волинській області (далі - УМВС), третя особа Управління Державтоінспекції Управління Міністерства внутрішніх справ України у Волинській області (далі - УДАІ) про визнання протиправними та скасування наказів про звільнення, поновлення на посаді, стягнення грошового утримання за час вимушеного прогулу за касаційною скаргою представника відповідача на постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 3 лютого 2015 року, -

в с т а н о в и л а :

У червні 2014 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом, у якому просив:

визнати протиправними та скасувати накази УМВС від 29.05.2014 року № 330/в, від 29.05.2014 року № 114 о/с в частині накладення на нього дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення з органів внутрішніх справ;

поновити на посаді інспектора дорожньо-патрульної служби взводу із забезпечення супроводження роти дорожньо-патрульної служби УДАІ, з виплатою середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Посилався на незаконність звільнення, оскільки не допускав порушень дисципліни, які б давали підстави до звільнення, окрім того, не міг вибути у відрядження по охороні громадського порядку у зв'язку із незадовільним станом здоров'я, про що повідомляв керівництво.

Постановою Волинського окружного адміністративного суду від 16 липня 2014 року в задоволенні позову відмовлено.

Львівський апеляційний адміністративний суд рішенням від 3 лютого 2015 року постанову окружного суду скасував та ухвалив нову про часткове задоволення позову. Визнано протиправними і скасовані накази УМВС від 29.05.2014 року №330/в, №114о/с в частині накладення на ОСОБА_4 дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення з органів внутрішніх справ. Поновлено позивача на посаді інспектора дорожньо-патрульної служби взводу із забезпечення супроводження роти дорожньо-патрульної служби УДАІ з 30 травня 2014 року. У решті в задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі представник відповідача, з посиланням на порушення норм матеріального та процесуального права, допущені апеляційним судом, просить рішення цього суду скасувати і залишити в силі постанову суду першої інстанції. Вказує на те, що позивач скоїв проступок, який несумісний із подальшим проходженням служби в органах внутрішніх справ.

З'ясувавши обставини справи в межах, передбачених статтею 220 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), колегія суддів приходить до висновку про відмову в задоволенні касаційної скарги з урахуванням наступного.

Як установлено судами попередніх інстанцій, наказом УМВС від 29.05.2014 року №114 о/с ОСОБА_4 звільнено з органів внутрішніх справ за пунктом 66 (скоєння вчинків, що дискредитують звання рядового і начальницького складу, звільняються з органів внутрішніх справ) Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженого постановою Кабінету Міністрів УРСР від 29 липня 1991 року № 114 (далі - Положення №114).

Підставою для прийняття зазначеного рішення став наказ УМВС від 29.05.2014 року №330/в та висновок службового розслідування, згідно якого ОСОБА_4 разом з іншими працівниками міліції відмовився виконувати вимоги наказів МВС України від 28.05.2014 року № 488 дск, УДАІ УМВС України у Волинській області від 28.05.2014 року № 157 щодо необхідності несення служби по охороні громадського порядку в районах проведення антитерористичної операції, чим скоїв вчинок, який дискредитує звання рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції прийшов до висновку, що ОСОБА_4 безпідставно відмовився вибути у відрядження для несення служби по охороні громадського порядку у зоні АТО, чим вчинив дисциплінарний проступок несумісний з проходженням служби в органах внутрішніх справ.

Апеляційний суд, задовольняючи позовні вимоги частково, виходив з того, що немає жодного наказу УМВС, яким зобов'язано позивача вибути у відрядження у зону АТО., а отже останній порушень розпоряджень не допускав.

Висновок апеляційного суду відповідає фактичним обставинам справи та є законним і обґрунтованим.

Сутність службової дисципліни, обов'язки осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ України стосовно її дотримання, види заохочень та дисциплінарних стягнень, порядок і права начальників щодо їх застосування, а також порядок оскарження дисциплінарних стягнень визначається Дисциплінарним статутом органів внутрішніх справ України, затвердженим Законом України від 22 лютого 2006 року №3460-IV (далі - Дисциплінарний статут), Інструкцією про порядок проведення службових розслідувань в органах внутрішніх справ України, затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України 12.03.2013 року N 230, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 02 квітня 2013 рку за N 541/23073 (далі - Інструкція).

Відповідно до статті 2 Дисциплінарного статуту під дисциплінарним проступком розуміється невиконання чи неналежне виконання особою рядового або начальницького складу службової дисципліни.

За наказом МВС від 28 травня 2014 року № 488-ДСК., зобов'язано начальників ГУМВС України, в тому числі Волинської області, у період з 01 по 30 червня 2014 року відрядити до ГУ МВС України в Харківській області по 10 досвідчених, патріотично налаштованих працівників ДПС ДАІ для виконання завдань, визначених Законом України «Про боротьбу з тероризмом» по несенню служби з охорони громадського порядку в районах проведення антитерористичної операції.

Згідно з наказом УДАІ від 20 травня 2014 року № 157 зобов'язано командирів взводів ДПС ДАІ роти ДПС підпорядкованої УМВС України у Волинській області, начальнику відділення ДАІ з обслуговування м. Луцька провести оперативні наради з підпорядкованим особовим складом щодо відрядження працівників ДАІ в розпорядження ГУ МВС України в Харківській області. Під час проведення наради визначити по двох досвідчених, патріотично налаштованих працівників ДАІ та подати списки бажаючих до виконання поставлених завдань.

Виходячи зі змісту зазначених розпоряджень, апеляційний суд прийшов до обґрунтованого висновку, що цими рішеннями не зобов'язано конкретно позивача відбути у відрядження для несення служби по охороні громадського порядку в районах проведення антитерористичної операції.

З урахуванням встановлених обставин, немає підстав вважати, що ОСОБА_4 не виконував чи не належним чином виконував покладені на нього службові обов'язки.

Доводи, викладені в касаційній скарзі, висновок суду апеляційної інстанції не спростовують і не дають підстав вважати рішення таким, що ухвалено з порушенням норм матеріального чи процесуального права.

Зокрема, добровільне не бажання позивача відбути у відрядження по охороні громадського порядку в районах проведення антитерористичної операції, не свідчить про не виконання ним розпоряджень керівництва УДАІ, оскільки останні не покладали на нього безпосередньо обов'язок по виїзду в зону АТО для охорони громадського порядку..

Не доведено суб'єктом владних повноважень і тієї обставини, що ОСОБА_4 допустив неетичну поведінку під час проходження служби чи порушення Присяги про не відданість народові України. З цього приводу слід зазначити, що судами не встановлено жодної обставини, яка б свідчила про не виконання ним законних вимог керівника.

На підставі наведеного, рішення суду апеляційної інстанції є законним і обґрунтованим.

Керуючись статтями 220, 220-1, 223, 224, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Управління Міністерства внутрішніх справ України у Волинській області відхилити, а постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 3 лютого 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі, оскарженню не підлягає, проте може бути переглянута Верховним Судом України з підстав, у строки та в порядку, встановленими статтями 237, 238, 239-1 Кодексу адміністративного судочинства України.

Судді: М.М. Олексієнко

Ю.Й. Рецебуринський

І.В. Штульман