Справа № 2-а-40/2010
Суддя: Лукінова К. С.
Дата ухвалення: 2010-03-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Покровський районний суд Дніпропетровської області
ПОСТАНОВА

Іменем України

02 березня 2010 року Покровський районний суд Дніпропетровської області

в складі головуючої судді Лукінової К.С.

при секретареві Приходько Н.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до управління Пенсійного фонду України в Покровському районі про стягнення недоплаченої щомісячної державної соціальної допомоги „Дітям війни, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до суду з адміністративним позовом до управління Пенсійного фонду України в Покровському районі про стягнення недоплаченої щомісячної державної соціальної допомоги „Дітям війни.

В обґрунтування свого адміністративного позову зіслалась на те, що вона народилася 08 липня 1943 року, відповідно до ст. 1 Закону України № 1295-ІV від 18.11.2004 року „Про соціальний захист дітей війни є дитиною війни.

Згідно ст. 6 зазначеного закону з першого січня 2006 року їй повинна виплачуватися щомісячна соціальна допомога у розмірі 30 % мінімальної пенсії за віком.

У 2006-2007 роках така допомога позивачці не виплачувалася. Верховна Рада України своїм законом України № 3235-ІV в 2005 році „Про Державний бюджет України на 2006 рік ст. 77 та ст. 110 та Закон України № 489-ІV від 19.12.2006 року „Про Державний бюджет України на 2007 рік, ст. 71 п.12 призупинила дію закону України „Про соціальний захист дітей війни. Однак Конституційний Суд України своїм рішенням №6рп/2007 від 09.07.2007 року по справі №1-29/2007, керуючись ст.ст. 147, 150 Конституції України та ст.ст. 45, 51, 61, 63, 65 Закону України „Про Конституційний Суд України, вирішив пункт визнати таким, що не відповідає Конституції України і є не неконституційним положенням Закону України „Про Державний бюджет України на 2007 рік, № 489-V від 19.12.2006 року визнано неконституційним, п.5 рішення Конституційного Суду в цій справі має преюдиціальне значення для суддів загальної юрисдикції при розгляді ними позовів у зв'язку з правовідносинами, які виникли внаслідок дій положень статей зазначених законів, що визнанні неконституційними п. рішення Конституційного Суду є обовязковим для виконання на території України, остаточним і не може бути оскарженим.

Відповідно до ч. 2 ст. 3 ЗУ „Про соціальний захист дітей війни державні соціальні гарантії дітям війни, не можуть бути обмежені, або скасовані іншими нормативно-правовими актами.

Згідно ч.2 ст.19 та ч.3 ст.22 Конституції України органи Державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязанні діяти на підставі та в межах повноважень та у спосіб передбачені Конституцією України та законами України. При прийнятті цих законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод. Таким чином, зважаючи на вищевикладене невиплата йому соціальної допомоги передбаченої ст. 3 ЗУ „Про соціальний захист дітей війни є протиправною і такою, що суперечить Конституції України та законам України.

Згідно із ЗУ „Про Державний бюджет України на 2007 рік прожитковий мінімум для осіб які втратили працездатність становить з 1 січня 380 грн., з 1 квітня 406 грн., з 1 жовтня 411 грн.

Згідно із ЗУ „Про Державний бюджет України на 2006 рік прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність становить з 1 січня 350, грн., з 1 квітня 359 грн., 1 жовтня 366 грн.

Просить суд зобовязати управління Пенсійного фонду України нарахувати на користь позивача недоплачену їй як дитині війни, щомісячну Державну соціальну допомогу за 2006-2007 роки в сумі 2733 грн. 30 коп.

Справу розглянуто відповідно до ч.3 ст.122 КАС України, у відсутності позивачки, яка надіслала до суду заяву з проханням справу розглядати за її відсутності. Позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Просить суд їх задовольнити.

Представник відповідача не зявилась, направивши заяву з проханням справу розглядати за її відсутності та просила відмовити в позові в зв'язку з пропуском строку позовної давності.

Розглянувши подані документи і матеріали, зясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що адміністративний позов задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Згідно наданих позивачем доказів ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1, має встановлений статус дитина війни.

Відповідно до ст. 6 Закону України „Про соціальний захист дітей війни дітям війни пенсії або щомісячне довічне утримання підвищується на 30 відсотків мінімальної пенсії за віком. При цьому частиною 12 ст. 71 Закону України „Про Державний бюджет на 2007 рік дію ст. 6 було призупинено та ст. 111 вказаного Закону встановлено, що виплата цього підвищення проводиться лише вказаного Закону встановлено, що виплата цього підвищення проводиться лише особами, які є інвалідами, у розмірі 50 відсотків від розміру надбавки, встановленої для учасників війни (50% х 40,60 грн. = 20,30 грн., де 40,60 грн. надбавка учаснику війни).

Рішенням Конституційного суду України від 09 липня 2007 року № 6-рп/2007 положення пункту 12 ст. 71 та ст. 111 Закону України „Про державний бюджет на 2007 рік визнано неконституційним. Відповідні статті Закону України „Про державний бюджет на 2007 рік скасовані.

Відповідно до прикінцевих положень Закону України „Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування надбавки та підвищення, встановлені до пенсії, виплачуються за рахунок коштів Державного бюджету України. При цьому, Законом України „Про державний бюджет на 2007 рік відповідних коштів на виплату підвищення „Дітям війни не передбачено. Відповідно до ст.6 Закону України „Про соціальний захист дітей війни, в редакції цього Закону від 28.12.2007 року, дітям війни (крім тих, на яких поширюється дія Закону України „Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту) до пенсії або щомісячного довічного грошового утримання чи державної соціальної допомоги, що виплачується замість пенсії, виплачується підвищення у розмірі надбавки, встановленої для учасників війни.

При цьому, ст. 6 Закону України „Про соціальний захист дітей війни передбачено що дітям війни пенсії або щомісячне довічне грошове утримання підвищується на 30 відсотків мінімальної пенсії за віком. Але в Закону України „Про соціальний захист дітей війни не визначено величини мінімальної пенсії за віком для здійснення розрахунку відповідного підвищення особам, які мають статус „Діти війни.

Відповідно до ч.1 ст. 28 Закону України від 09.07.2003 року № 1058-ІV „Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування , мінімальний розмір пенсії за віком за наявності відповідного страхового стажу встановлюється у розмірі прожиткового мінімуму для осіб, що втратили працездатність, визначеного законом.

З 01.01.2008 року набув чинності Закон України «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України», яким внесено зміни до ст. 6 Закону України „Про статус дітей війни, відповідно до якої дітям війни (крім тих, на яких поширюється дія Закону України „Про статус ветеранів війни, гарантії соціального захисту) до пенсії або щомісячного довічного грошового утримання чи державної соціальної допомоги, що виплачується замість пенсії, виплачується підвищення у розмірі надбавки, встановленої для учасників війни, тобто у розмірі 10 % прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, який визначається Законом України „Про державний бюджет України на відповідний рік.

На виконання вказаного Закону, як вказує управління Пенсійного фонду України всім пенсіонерам на яких поширюється дія закону України „Про соціальний захист дітей війни проведено перерахунок пенсій. Такий перерахунок проведено позивачеві, з урахуванням щомісячного довічного грошового утримання, передбаченого ст.6 Закону України „Про соціальний захист дітей війни у розмірі 10 % прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, що складає з 01.01.2008р. 47,00 грн., з 01.04.2008 р. 48,10 грн. з 01.07.2008р. 48,20 грн., з 01.10.2008 р. 49,80 грн., а отже позивачці виплачувалася щомісячна державна соціальна допомога, як дитині війни.

Згідно ст. 100 КАС України, пропущення строку звернення до адміністративного суду є підставою для відмови у задоволенні адміністративного позову за умови, якщо на цьому наполягає одна із сторін. Якщо суд визнає причину пропущення строку звернення до суду поважною, адміністративна справа розглядається і вирішується в порядку, встановленому цим Кодексом. Позовні заяви приймаються до розгляду адміністративним судом незалежно від закінчення строку звернення до адміністративного суду.

Згідно ст. 101 КАС України, процесуальні строки - це встановлені законом або судом строки, у межах яких вчиняються процесуальні дії. Процесуальні строки визначаються днями, місяцями і роками, а також можуть визначатися вказівкою на подію, яка повинна неминуче настати.

Позивачкою не зазначено, коли саме вона дізналася про порушення свого права, а враховуючи те, що Рішення Конституційного суду України від 09.07.2007 року № 6-рп/2007 «У справі за конституційним поданням 46 народних депутатів України щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень статей 29, 36 частини 2 статті 56, частини 2 ст. 62, ч. 1 ст.66, п. п. 7, 9, 12, 13, 14, 23, 29, 30, 39, 41, 43, 44, 45, 46 ст. 71, ст. 98, 101, 103, 111 Закону України «Про Державний бюджет України на 2007 рік», було оприлюднене 29.07.2007 року, то суд вважає, що з цієї дати позивачка знала про порушення свого права.

Навіть якщо вважати, що позивачка не знала в 2007 році про існування Рішення Конституційного суду України від 09.07.2007 року № 6-рп/2007 «У справі за конституційним поданням 46 народних депутатів України щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень статей 29, 36 частини 2 статті 56, частини 2 ст. 62, ч. 1 ст.66, п. п. 7, 9, 12, 13, 14, 23, 29, 30, 39, 41, 43, 44, 45, 46 ст. 71, ст. 98, 101, 103, 111 Закону України «Про Державний бюджет України на 2007 рік», то слід зазначити, що з 01.01.2008р. позивачка почала отримувати соціальну допомогу як „Дитина війни, а таму з цієї дати знала про порушення свого права. Інших доказів поважності причин строку позовної давності позивачка суду не надала.

На підставі наведеного та керуючись ч.1 ст. 28 Закону України від 09.07.2003 року № 1058-ІV „Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування, ст. 6 Закону України „Про соціальний захист дітей війни, суд,

ПОСТАНОВИВ:

В позові ОСОБА_1 до управління Пенсійного фонду України в Покровському районі про стягнення недоплаченої щомісячної державної соціальної допомоги „Дітям війни відмовити за пропуском строку позовної давності.

Заяву про апеляційне оскарження постанови суду може бути подано протягом 10 днів з дня її складання в повному обсязі.

Апеляційна скарга на постанову суду подається протягом 20 днів після подання заяви про апеляційне оскарження до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду.

Постанова суду набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження та апеляційної скарги.

Суддя: К.С. Лукінова