Справа № 2а-13530/11/2670
Суддя: Санін Б.В.
Дата ухвалення: 2011-11-08 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

08 листопада 2011 року 10:50 № 2а-13530/11/2670

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Саніна Б. В. при секретарі судового засідання Карпенко Я В. розглянувши у відкритому провадженні адміністративну справу

за позовомгромадянина ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3 Ахмада
доУправління міграційної служби в м. Києві
проскасування рішення субєктів владних повноважень та зобовязання вчинити дії
за участю представників:

від позивача ОСОБА_2 А. ОСОБА_4 (довіреність)
від відповідачаОСОБА_5 (довіреність),
перекладачОСОБА_6 Шаріф (паспорт)

ВСТАНОВИВ:

26.09.2011 року до судді Окружного адміністративного суду м. Києва Саніна Б.В. надійшов адміністративний позов громадянина ОСОБА_1 - ОСОБА_2 ОСОБА_3 Ахмада до Управління міграційної служби в місті Києві, в якому просить:

1. Рішення Управління міграційної служби в м. Києві про відмову в оформленні документів для вирішення щодо надання статусу біженця ОСОБА_2 ОСОБА_3 Ахмада скасувати.

2. Зобовязати Управління міграційної служби в м. Києві повторно провести розгляд заяви позивача про надання статусу біженця відповідно до вимог чинного законодавства.

Ухвалою Окружного адміністративного суду м. Києва від 26.09.2011 року було відкрито провадження по справі, закінчено підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду на 10.10.2011 року.

Розгляд справи відкладався на 24.10.2011 р. та 08.11.2011 р.

08.11.2011 р. в судовому засіданні представником позивач було подано заяву про зміну позовних вимог. Водночас, в цьому ж судовому засіданні представником позивача було подано клопотання про уточнення позовних вимог, в яких просять підтримати первинні позовні вимоги.

В судове засідання зявився позивач та представник позивача, який позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив позов задовольнити з підстав викладених в позовній заяві, зокрема в звязку із порушенням відповідачем положень чинного законодавства, а саме Закону України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту».

Відповідач в судове засідання зявився представник відповідача, щодо позовних вимог заперечує в повному обсязі, просить відмовити позивачу в задоволенні позову, зазначаючи що відповідач виніс спірне повідомлення в межах та у відповідності до положень чинного законодавства.

В судовому засіданні було оголошено вступну та резолютивні частини позовної заяви, повний текст постанови було виготовлено 09.11.2011 року.

Розглянувши наявні в матеріалах докази, заслухавши пояснення позивачів та представника відповідача, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини справи на яких ґрунтується позов, оцінивши докази які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову з огляду на наступне.

Відповідно до матеріалів особової справи №11.25.0112-01 гр. ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3 Ахмада позивач 01.09.2011 р. звернувся до Управління міграційної служби в м. Києві із заявою про надання позивачу статусу біженця.

20.09.2011 року Управлінням міграційної служби в м. Києві було надано позивачу ОСОБА_7 №105 про відмову в оформленні документів для вирішення питання щодо надання статусу біженця, в якій вказали, що відповідно до абз.6 ст.12 Закону України «Про біженців»відмовлено в оформленні документів для вирішення питання щодо надання статусу біженця.

Відповідно до положень ч.3 ст.2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Положеннями п.1 та п.2 Прикінцевих положень Закону України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту»передбачено, що цей ОСОБА_8 набирає чинності з дня, наступного за днем його опублікування та одночасно визнати таким, що втратив чинність, ОСОБА_8 України «Про біженців»(Відомості Верховної Ради України, 2001 р., №47, ст.250; 2003 р., №27, ст.209; 2005 р., №25, ст.336).

ОСОБА_8 був опублікований в друкованому виданні газеті «Голос України», 2011, 08, 03.08.2011 №142. Як наслідок, з 04.08.2011 року ОСОБА_8 України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту»набув чинності, а ОСОБА_8 України «Про біженців»втратив чинність.

Водночас, відповідно до п.4 Прикінцевих положень Закону України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту»заяви про надання статусу біженця, що були подані до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, встановленому ним для розгляду заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні.

Таким чином, відповідач мав застосовувати під час розгляду заяви позивача чинне законодавство, зокрема положення Закону України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту»а не ОСОБА_8 України «Про біженців».

Натомість, як вбачається із змісту рішення Управління міграційної служби в м. Києві про відмову в оформленні документів для вирішення питання щодо надання статусу біженця відповідач 20.09.2011 року застосовував положення ст.12 та ст.16 Закону України «Про біженців».

Таким чином, суд дійшов висновку, що відповідач порушив положення чинного законодавства та виніс ОСОБА_7 №105 від 20.09.2011 р. на підставі положень законодавства, яке втратило чинність.

Крім того, до суду Управління міграційної служби у м. Києві Державного комітету України у справах національностей та релігії було подано лист №17-9-3120 від 28.10.2011 р., за підписом Голови ліквідаційної комісії в якому відповідач просить закрити провадження по справі в звязку із відсутністю належного відповідача по справі. Крім того, голова ліквідаційної комісії з ліквідації управління міграційної служби у м. Києві Державного комітету України у справах національностей та релігій в даному листі вказав, що листом №17-9-3017 від 05.10.2011 р. відповідач повідомив суд про припинення виконання вимог Закону України «Про біженців»в звязку із ліквідацією управління.

Однак, суд критично ставиться до вищевказаних листів голови ліквідаційної комісії з ліквідації управління міграційної служби у м. Києві Державного комітету України у справах національностей та релігій ОСОБА_9, з огляду на наступне.

Указом Президента №1085/2010 від 09.12.2010 р. «Про оптимізацію системи центральних органів виконавчої влади»було ліквідовано Державний комітет України у справах національностей та релігій.

Водночас, відповідно до п.7 ст.5 Закону України «Про центральні органи виконавчої влади»міністерства, інші центральні органи виконавчої влади, щодо яких набрав чинності акт Президента України про їх припинення, продовжують здійснювати повноваження та функції у визначених сферах компетенції до завершення здійснення заходів з утворення міністерства, іншого центрального органу виконавчої влади, до якого переходять повноваження та функції міністерства, іншого центрального органу виконавчої влади, що припиняється, та можливості забезпечення здійснення ним цих функцій і повноважень, про що видається відповідний акт Кабінету Міністрів України. Аналогічна позиція зафіксована в п.7 указу Президента №1085/2010 від 09.12.2010 р. «Про оптимізацію системи центральних органів виконавчої влади», відповідно до якого, Кабінету Міністрів України надано доручення до завершення реформування системи центральних органів виконавчої влади забезпечувати належне виконання функцій центральних органів виконавчої влади, що ліквідуються, реорганізуються.

Станом на дату слухання справи, жодного акту Кабінету Міністрів України про припинення виконання покладених функцій на Державний комітет України у справах національностей та релігій не видавалось. Більше того, відповідно до довідки з ЄДРПОУ, станом на дату судового засідання Державний комітет України у справах національностей та релігій не ліквідовано.

Водночас, судом приймається до уваги, що відповідно до п.5 ст.111 Цивільного кодексу України, юридична особа є ліквідованою з дня внесення до єдиного державного реєстру запису про її припинення.

Таким чином, станом на дату судового засідання, посилання відповідача на необхідності закриття провадження є безпідставним та не обґрунтованим.

Відповідно до ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 1 ст.9 КАС України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 1 ст.71 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст.72 цього Кодексу.

Статтею 159 КАС України встановлено, що судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яке ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

З огляду на вищевказане суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог позивача.

Відповідно до ч.1 ст.94 КАС України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати з Державного бюджету України (або відповідного місцевого бюджету, якщо іншою стороною був орган місцевого самоврядування, його посадова чи службова особа).

Керуючись положеннями ст. 2, ст.17, ст.71, ст.86, ст.158-163, ст.167, ст.171, ст.254 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Позовні вимоги громадянина ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3 Ахмада до Управління міграційної служби в м. Києві задовольнити в повному обсязі.

2. Визнати протиправним та скасувати рішення Управління міграційної служби в м. Києві про відмову в оформленні документів для вирішення питання щодо надання статусу біженця, викладене в ОСОБА_7 №105 від 20.09.2011 року.

3. Зобовязати Управління міграційної служби в м. Києві повторно розглянути питання щодо оформлення документів для вирішення питання щодо надання статусу біженця громадянину ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3 Ахмада відповідно до вимог чинного законодавства України та прийняти відповідне рішення

4. Присудити на користь громадянина ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3 Ахмада судові витрати в розмірі 3 (три) грн. 40 коп. із Державного бюджету України.

Постанова набирає законної сили відповідно до ст. 254 КАС України. Постанова може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими ст.185-187 КАС України.

Суддя Б. В. Санін