Справа № 2а-9798/11
Суддя: Стародуб О.П.
Дата ухвалення: 2015-12-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 грудня 2015 року м. Київ К/800/41292/13

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України

в складі: головуючий - Стародуб О.П.,

судді - Ємельянова В.І., Рецебуринський Ю.Й.

розглянувши у попередньому судовому засіданні касаційну скаргу Коростенської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Житомирській області на постанову Житомирського апеляційного адміністративного суду від 18.07.2013р. у справі за позовом ОСОБА_2 до Коростенської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Житомирській області про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії, -

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2011 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом про визнання дій протиправними, зобов'язання відповідача утриматись від вчинення протиправних дій щодо збирання, зберігання, використання та поширення конфіденційної інформації про нього, виключення з інформативного фонду Державного реєстру фізичних осіб-платників податків і інших обов'язкових платежів відомостей про індивідуальний ідентифікаційний податковий номер і загальні відомості про нього, виключення індивідуального ідентифікаційного податкового номеру, всю інформацію про нього з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків і інших обов'язкових платежів, повідомлення у встановлені терміни про виключення всієї інформації та зобов'язання поставити в паспорті відмітку про право здійснювати будь-які платежі без ідентифікаційного номера і завірити підпис відповідальної особи гербовою печаткою.

Постановою Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 31.05.2013р. у задоволенні позову відмовлено.

Постановою Житомирського апеляційного адміністративного суду від 18.07.2013р. скасовано рішення суду першої інстанції, позовні вимоги задоволено частково.

Визнано протиправними дії відповідача щодо відмови позивачу у здійсненні податкового обліку відповідно до Закону України «Про Державний реєстр фізичних осіб-платників податків та інших обов'язкових платежів» за раніше встановленими формами обліку без застосування індивідуального ідентифікаційного номеру.

Зобов'язано відповідача виключити з інформаційного фонду Державного реєстру фізичних осіб-платників податків та Державного реєстру фізичних осіб-платників податків індивідуальний ідентифікаційний номер та всю інформацію про позивача.

Зобов'язано відповідача здійснити облік позивача як платника податків за раніше встановленими формами (за прізвищем, ім'ям, по батькові).

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

З таким рішенням суду апеляційної інстанції не погодився відповідач, подав касаційну скаргу, в якій посилається на порушення судом норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи. Просить скасувати ухвалене апеляційним судом рішення та прийняти нове про відмову у задоволенні позову.

Заслухавши доповідача по справі, перевіривши матеріали справи та касаційну скаргу в межах наведених у ній доводів, колегія суддів приходить до висновку, що касаційна скарга задоволенню не підлягає з наступних мотивів та передбачених законом підстав.

Так, відповідно до статті 35 Конституції України кожному гарантоване право на свободу світогляду і віросповідання.

Положеннями статті 67 Конституції України визначено обов'язок кожного сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Згідно частини 2 статті 1 Закону України «Про Державний реєстр фізичних осіб - платників податків та інших обов'язкових платежів» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) для осіб, які через свої релігійні або інші переконання відмовляються від прийняття ідентифікаційного номера та офіційно повідомляють про це відповідні державні органи, зберігаються раніше встановлені форми обліку платників податків та інших обов'язкових платежів. У паспортах зазначених осіб робиться відмітка про наявність у них права здійснювати будь-які платежі без ідентифікаційного номера.

Частиною 2 статті 5 вказаного Закону передбачено, що до Державного реєстру не вноситься інформація про осіб, які через свої релігійні або інші переконання відмовляються від прийняття ідентифікаційного номера та офіційно повідомляють про це відповідні державні органи.

Відповідно до положень статей 3, 5 вказаного Закону до інформаційного фонду Державного реєстру включаються такі дані: індивідуальні ідентифікаційні номери, що надаються фізичним особам - платникам податків та інших обов'язкових платежів і зберігаються за ними протягом усього їх життя; інформація про сплату фізичними особами податків та інших обов'язкових платежів; прізвище, ім'я та по батькові; дата народження; місце народження (країна, область, район, населений пункт); місце проживання; місце основної роботи; види сплачуваних податків та інших обов'язкових платежів; інформація про сплату фізичними особами податків та інших обов'язкових платежів.

Згідно частини 3 статті 9 Закону фізичні особи - платники податків та інших обов'язкових платежів, крім осіб, які через свої релігійні або інші переконання відмовилися від прийняття ідентифікаційного номера та офіційно повідомили про це відповідні державні органи, зобов'язані: зареєструватись у Державному реєстрі з моменту виникнення об'єкта оподаткування чи сплати податків та інших обов'язкових платежів; подавати до державних податкових інспекцій по районах, районах у містах і містах без районного поділу відомості про зміну даних відповідно до частини 3 статті 5 цього Закону протягом місяця з дня виникнення таких змін.

В ході розгляду справи судами встановлено, що 22.11.2010р. позивач, виходячи зі своїх релігійних переконань, звернувся із заявою до Коростенської ОДПІ про відмову від ідентифікаційного номера, виключення його ідентифікаційного номеру з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків та інших обов'язкових платежів та всю інформацію про нього, збереження за ним раніше встановлену форму обліку платника податків та інших обов'язкових платежів без застосування ідентифікаційного номера та зобов'язання поставити у паспорті відмітку про наявність у нього права здійснювати будь-які платежі без ідентифікаційного номера.

Листом Коростенської ОДПІ від 24.11.2010р. повідомлено позивача, що процедура відмови від індентифікаційного номера врегульована Порядком внесення відмітки до паспорта громадянина України щодо ідентифікаційного номера фізичної особи-платника податків та інших обов'язкових платежів (затвер. спільним наказом ДПА та Міністерства юстиції України від 19.10.2004р. №602/1226), за правилами якого фізична особа надає відповідний комплект документів та реєстраційних даних до органу державної податкової служби для забезпечення повноти обліку доходів, сплати податків, запобіганню виникненню помилок, пов'язаних з нестачею інформації, необхідної для обліку, необхідністю отримання інформації про доходи як для Пенсійного фонду, так і для інших випадків.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що позивачем не було дотримано Порядку, яким визначено механізм реалізації норм Закону України «Про Державний реєстр фізичних осіб-платників податків та інших обов'язкових платежів», доказів щодо неправомірного збирання, зберігання, використання та поширення відповідачем конфіденційної інформації щодо позивача не надано, а відповідач не наділений повноваженнями на внесення до паспорту позивача відмітки про право здійснювати будь-які платежі без ідентифікаційного номера.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та частково задовольняючи позовні вимоги, апеляційний суд виходив з того, що відповідачем протиправно відмовлено у виключенні індивідуального ідентифікаційного номеру та всієї інформації про позивача з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків та інших обов'язкових платежів та у здійсненні податкового обліку відповідно до Закону України «Про Державний реєстр фізичних осіб - платників податків та інших обов'язкових платежів» за раніше встановленими формами обліку без застосування індивідуального ідентифікаційного номеру.

Пункт 1.3 Порядку №602, яким передбачено, що громадяни України, які відмовилися від прийняття ідентифікаційного номера, обліковуються як платники податків та інших обов'язкових платежів за серією та номером паспорта, суперечить положенням Закону України «Про Державний реєстр фізичних осіб-платників податків та інших обов'язкових платежів», який має вищу юридичну силу та зазначає про необхідність видалення всієї інформації про таких осіб, та не передбачає обліку таких громадян за серією та номером паспорта.

Відмовляючи в задоволенні решти позовних вимог, апеляційний суд виходив з того, що доказів щодо неправомірного збирання, зберігання, використання та поширення відповідачем конфіденційної інформації щодо позивача не надано, а тому позовні вимоги в цій частині є необгрунтованими.

Крім того, чинним законодавством визначено державний орган, який наділений повноваженнями вносити відмітки до паспорта особи про право здійснювати будь-які платежі без ідентифікаційного номера - орган внутрішніх справ за місцем реєстрації останньої, а тому заявлені до податкового органу вимоги про внесення вказаних відміток є безпідставними.

З такими висновками апеляційного суду колегія суддів погоджується і вважає, що вони відповідають нормам матеріального та процесуального права та фактичним обставинам справи.

Мотиви та доводи, наведені у касаційній скарзі, висновки суду не спростовують і є безпідставними, оскільки у випадку, коли фізична особа через свої релігійні або інші переконання відмовилася від прийняття ідентифікаційного номера та офіційно повідомила про це орган державної податкової служби, з Державного реєстру підлягає виключенню вся інформація про таку особу, а не лише її ідентифікаційний номер, а тому апеляційний суд обґрунтовано дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду України від 28.03.2013р. (у справі №21-26а13), від 28.05.2013р. (у справі №21-135а13) та від 28.04.2015р. (у справі №21-92а15).

Відповідно до частини першої статті 224 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

За наведених обставин колегія суддів приходить до висновку, що апеляційним судом правильно встановлено обставини справи та ухвалено рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому касаційну скаргу слід залишити без задоволення, а судове рішення - без змін.

Керуючись статтями 210, 220, 220-1, 223, 224, 230, 231, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Коростенської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Житомирській області залишити без задоволення, а постанову Житомирського апеляційного адміністративного суду від 18.07.2013р. у даній справі - без змін.

Ухвала набирає законної сили в порядку статті 254 КАС України і може бути переглянута Верховним Судом України з підстав та в порядку передбаченому главою 3 розділу IV КАС України.

Головуючий: О.П. Стародуб

Судді: В.І. Ємельянова

Ю.Й. Рецебуринський