Справа № 357/13258/15-а
Суддя: Хрімлі О.Г.
Дата ухвалення: 2015-12-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 грудня 2015 року м. Київ

Колегія суддів Київського апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого Хрімлі О.Г.,

суддів Ганечко О.М.,

Літвіної Н.М.,

при секретарі Архіповій Л.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України у м. Білій Церкві Київської області на постанову Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 22 жовтня 2015 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_3 до Управління Пенсійного фонду України у м. Білій Церкві Київської області про визнання дій неправомірними та зобов'язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И Л А :

ОСОБА_3 звернувся до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області з адміністративним позовом до Управління Пенсійного фонду України у м. Білій Церкві Київської області про визнання відмови у перерахунку пенсії на підставі довідки № 22 від 26 січня 2006 року, яка видана на підставі рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 03 червня 2005 року, неправомірною; зобов'язання перерахувати та виплачувати пенсію згідно з довідкою № 22 від 26 січня 2006 року, виданою Комунальним підприємством «Київоблкомунтранс АТП 13254» на підставі рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 03 червня 2005 року, а також зобов'язання негайно виконати постанову суду згідно зі ст. 256 КАС України.

Постановою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 22 жовтня 2015 року адміністративний позов задоволено частково. Визнано відмову Управління Пенсійного фонду у м. Білій Церкві Київської області про перерахунок пенсії ОСОБА_3 на підставі довідки № 22 від 26 січня 2006 року, яка видана згідно з рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 03 червня 2005 року - неправомірною. Зобов'язано Управління Пенсійного фонду у м. Білій Церкві перерахувати та виплачувати ОСОБА_3 пенсію згідно з довідкою № 22 від 26 січня 2006 року, виданою Комунальним підприємством «Київоблкомунтранс АТП 13254» на підставі рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 03 червня 2005 року. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням в частині задоволення позовних вимог, відповідач звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій посилається на порушення судом норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, та просить скасувати постанову суду першої інстанції в цій частині та ухвалити нову, якою в задоволенні адміністративного позову відмовити.

Відповідно до ч. 1 ст. 195 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга необґрунтована та задоволенню не підлягає.

Як вбачається з матеріалів справи та вірно встановлено судом першої інстанції, 30 липня 2015 року позивач звернувся до Управління Пенсійного фонду України у м. Білій Церкві Київської області із заявою про перерахунок пенсії на підставі довідки № 22 від 26 січня 2006 року, яка видана на підставі рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 03 червня 2005 року.

03 вересня 2015 року відповідач листом № 542/М-01 повідомив про відсутність підстав для такого перерахунку у зв'язку з тим, що Постановою Кабінету Міністрів України № 1210 від 23 листопада 2011 року визначено новий механізм обчислення пенсій, та додав лист УПФУ у м. Білій Церкві № 112/М-01 від 22 лютого 2013 року.

Не погоджуючись з такими діями відповідача та вважаючи їх протиправними, позивач звернувся до суду з адміністративним позовом.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_3 перебуває на обліку в Управлінні Пенсійного фонду України у м. Білій Церкві Київської області та отримує пенсію по 2-й групі інвалідності, захворювання якого пов'язане з роботами по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, відповідно до ст. 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» з 18 січня 2006 року. Розмір пенсії з 18 січня 2006 року склав 2 181 грн.,65 коп.

Позивач є особою, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи 1-ї категорії, що підтверджується копією відповідного посвідчення, наявного в матеріалах справи.

Розмір пенсії позивача з дня призначення було визначено згідно з довідкою № 22 від 26 січня 2006 року, виданою Комунальним підприємством «Київоблкомунтранс АТП 13254» на підставі рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 03 червня 2005 року.

Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 03 червня 2005 року зобов'язано посадових осіб Комунального підприємства «Київоблкомунтранс АТП 13254» видати ОСОБА_3 довідку для пред'явлення до Пенсійного фонду про те, що він працював на ст. Прип'ять по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС з урахуванням діючого законодавства про оплату праці працівників, зайнятих на ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС з розрахунку 16-ти годинного робочого часу.

Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 03 червня 2005 року встановлено, що ОСОБА_3 дійсно в період часу з 11 вересня 1986 року по 25 вересня 1986 року працював в зоні відчудження по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС на ст. Прип'ять і працював щоденно по 16 годин, та отримував за пропрацьований час заробітну плату.

Згідно з ч. 1 ст. 72 КАС України, обставини, встановлені судовим рішенням в адміністративній, цивільній або господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Згідно з довідкою № 22 від 26 січня 2006 року, виданою Комунальним підприємством «Київоблкомунтранс АТП 13254», значиться фактично відпрацьований позивачем час роботи по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС з 11 вересня 1986 року по 25 вересня 1986 року, а також розмір нарахованої заробітної плати, премії.

Перевіряючи обґрунтованість позовних вимог та їх відповідність чинному законодавству, колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч. 1 ст. 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), пенсії по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання, і пенсії у зв'язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи можуть призначатися за бажанням громадянина із заробітку, одержаного за роботу в зоні відчуження в 1986-1990 роках, у розмірі відшкодування фактичних збитків, який визначається згідно з законодавством.

За змістом ст. 15 вказаного Закону, підставами для визначення статусу учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС є період роботи (служби) у зоні відчуження, що підтверджено відповідними документами.

Підставами для визначення статусу потерпілих від Чорнобильської катастрофи, які проживають або працюють на забруднених територіях, є довідка про період проживання, роботи на цих територіях.

Видача довідок про період роботи (служби) по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, а також на територіях радіоактивного забруднення, про заробітну плату за цей період здійснюється підприємствами, установами та організаціями (військкоматами), а про період проживання на територіях радіоактивного забруднення, евакуацію, відселення, самостійне переселення - місцевими Радами народних депутатів на цих територіях.

Згідно з п. 1 Порядку обчислення пенсій особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 1210 від 23 листопада 2011 року, цей Порядок визначає механізм обчислення пенсій по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання, і пенсій у зв'язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи відповідно до статей 54 і 57 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» (далі - пенсії). Пенсії за бажанням осіб можуть призначатися виходячи із заробітної плати, одержаної за роботу в зоні відчуження в 1986 - 1990 роках, у розмірі відшкодування фактичних збитків.

Відповідно до п. 2 вказаного Порядку, заробітна плата для обчислення пенсій враховується за будь-які 12 місяців підряд такої роботи.

Згідно з пп. 4 п. 3 вказаного Порядку, у разі коли особа пропрацювала у зоні відчуження: менше календарного місяця у 1986 - 1990 роках, за її бажанням пенсія може обчислюватися виходячи із заробітної плати, одержаної за роботу у зоні відчуження, за весь фактично відпрацьований час, в одному із неповних календарних місяців роботи протягом цих років, без додавання суми заробітної плати за період роботи за межами зони відчуження. У такому разі заробітна плата за весь фактично відпрацьований час ділиться на число відпрацьованих днів, а одержана сума множиться на 25,4. Якщо дні роботи припали на вихідні і святкові дні, розрахунок заробітної плати проводиться у такому ж порядку, як і за роботу у робочі дні, а доплата за вихідні і святкові дні, нарахована за фактично відпрацьований час, з урахуванням установленої кратності додається до суми обчисленої заробітної плати.

Крім того, колегія суддів виходить з того, що згідно зі ст. 22 Конституції України закріплені нею права і свободи не є вичерпними, гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законодавчих актів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Таким чином, зміст та обсяг досягнутих особою соціальних гарантій не може бути звужено шляхом внесення змін до законодавства.

Згідно з ч. 1 ст. 71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Колегія суддів вважає, що відповідачем не надано достатньо доказів правомірності відмови у проведенні перерахунку пенсії на підставі довідки № 22 від 26 січня 2006 року, яка видана на підставі рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 03 червня 2005 року, що підтверджується наявними в матеріалах справи документами та наведеними законодавчими нормами.

Проаналізувавши наведені законодавчі норми, повно та всебічно дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що відповідач, відмовляючи позивачу у здійсненні перерахунку пенсії на підставі довідки № 22 від 26 січня 2006 року, яка видана на підставі рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 03 червня 2005 року, діяв з порушенням наведених норм Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», з урахуванням також обставин, встановлених у рішенні Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 03 червня 2005 року.

З приводу посилань відповідача в апеляційній скарзі на пропущення позивачем строку звернення до суду, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 99 КАС України, адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

За змістом ст. 100 КАС України визначено, що адміністративний позов, поданий після закінчення строків, установлених законом, залишається без розгляду, якщо суд на підставі позовної заяви та доданих до неї матеріалів не знайде підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, про що постановляється ухвала.

Позовна заява може бути залишена без розгляду як на стадії вирішення питання про відкриття провадження в адміністративній справі без проведення судового засідання, так і в ході підготовчого провадження чи судового розгляду справи.

Таким чином, дотримання строку звернення з адміністративним позовом до суду є однією з умов для реалізації права на позов у публічно-правових відносинах, яка дисциплінує учасників цих відносин у випадку, якщо вони стали спірними, запобігає зловживанням і можливості регулярного звернення до суду, сприяє стабільності діяльності суб'єктів владних повноважень щодо виконання своїх функцій. При цьому, відсутність цієї умови призводила б до постійного збереження стану невизначеності у публічно-правових відносинах та можливості зловживання правом.

Отже, чинне законодавство встановленими строками обмежує звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів. Це, насамперед, обумовлено специфікою спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах. Такі строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними.

Посилання відповідача на те, що позивач був обізнаний про існування спірних правовідносин з моменту надання йому відповіді листом від 22 лютого 2013 року, колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки у матеріалах справи відсутні докази отримання позивачем такого листа.

Отже, саме з моменту отримання відповіді від 03 вересня 2015 року на заяву від 30 липня 2015 року позивач дізнався про порушення своїх прав, свобод чи інтересів та зміг реалізувати своє право на оскарження дій відповідача у судовому порядку.

Згідно зі ст. 8 Конституції України, звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.

Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод у статті 6 гарантує право на справедливий судовий розгляд. Згідно з її положеннями, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Як визначено у статті 55 Конституції України, кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Так, у рішенні по справі «Мірагаль Есколано та інші проти Іспанії» від 13 січня 2000 року та у рішенні по справі «Перес де Рада Каваніллес проти Іспанії» від 28 жовтня 1998 року, Європейський Суд з прав людини вказав, що надто суворе тлумачення внутрішніми судами процесуальної норми позбавило заявників права доступу до суду і завадило розгляду їхніх позовних вимог. Це визнане порушенням пункту 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

З огляду на вищевикладене та з урахуванням меж перегляду судом апеляційної інстанції, колегія суддів дійшла висновку про те, що позовні вимоги ОСОБА_3 до Управління Пенсійного фонду України у м. Білій Церкві Київської області про визнання дій неправомірними та зобов'язання вчинити певні дії є частково обґрунтованими та засновані на нормах права.

Доводи апелянта спростовуються вищенаведеним, матеріалами справи та не відповідають вимогам чинного законодавства.

Згідно зі ст.ст. 198 ч. 1 п. 1, 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі вищевикладеного, колегія суддів дійшла висновку про те, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 160, 196, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України у м. Білій Церкві Київської області залишити без задоволення, постанову Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 22 жовтня 2015 року - без змін.

Повний текст ухвали виготовлений 11 грудня 2015 року.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня складання у повному обсязі шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя О.Г. Хрімлі

Судді О.М. Ганечко

Н.М. Літвіна

.

Головуючий суддя Хрімлі О.Г.

Судді: Ганечко О.М.

Літвіна Н. М.