Справа № 800/457/15
Суддя: Маринчак Н.Є.
Дата ухвалення: 2015-12-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

09 грудня 2015 року м. Київ справа № 800/457/15

Суддя Вищого адміністративного суду України Маринчак Н.Є., розглянувши матеріали позову ОСОБА_1 до Верховної Ради України про визнання дій протиправними, визнання незаконною постанови, скасування податкового зобов'язання, -

встановив:

Позивач звернувся до Вищого адміністративного суду України із вказаним позовом, в якому просить:

- визнати протиправними дії Верховної Ради України щодо прийняття поправок до Податкового кодексу України, які стосуються транспортного податку (стаття 267. Транспортний податок), 28.12.2014 року;

- визнати незаконною повністю постанову Верховної Ради України (законопроект №1578, згідно якого були внесені поправки до Податкового кодексу України стаття 267. Транспортний податок)

- визнати недійсним, протизаконним та таким, що не повинен бути сплаченим транспортний податок, зазначений у статі 267 Податкового кодексу України.

Вивчивши матеріали позову та зміст позовних вимог, суд дійшов висновку про відмову у відкритті провадження у справі, виходячи з наступного.

Кодекс адміністративного судочинства України визначає юрисдикцію, повноваження адміністративних судів щодо розгляду адміністративних справ, порядок звернення до адміністративних судів та порядок здійснення адміністративного судочинства (стаття 1 Кодексу адміністративного судочинства України).

Частиною 1 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Відповідно до частини 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

За правилами пункту 1 частини першої статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України справа адміністративної юрисдикції - це переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб'єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Частиною 2 статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України установлено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на всі публічно-правові спори, крім спорів, для яких законом встановлений інший порядок судового вирішення.

Відповідно до частини 1 статті 17 Кодексу адміністративного судочинства України юрисдикція адміністративних судів поширюється на правовідносини, що виникають у зв'язку із здійсненнями суб'єктом владних повноважень владних управлінських функцій, а також у зв'язку з публічним формуванням суб'єктами владних повноважень шляхом виборів або референдуму.

Отже, необхідною ознакою для розгляду справи за правилами адміністративного судочинства є здійснення суб'єктом владних повноважень владних управлінських функцій.

Пунктом 1 частини 3 статті 17 Кодексу адміністративного судочинства України конкретизовано, що юрисдикція адміністративних судів не поширюється на публічно-правові спори, що віднесені до юрисдикції Конституційного Суду України.

Глава 6 Кодексу адміністративного судочинства України виокремлює види адміністративних спорів, вирішення яких потребує спеціального, виключного врегулювання нормами процесуального права.

До таких, зокрема, віднесені публічно-правові спори до Верховної Ради України щодо оскарження на предмет законності (крім конституційності) її постанов, дій чи бездіяльності, які розглядаються Вищим адміністративним судом України як судом першої інстанції (стаття 171-1 Кодексу адміністративного судочинства України).

За змістом статті 75 Конституції України єдиним органом законодавчої влади в Україні є парламент - Верховна Рада України, яка, реалізовуючи повноваження по здійсненню законодавчої влади, розглядає і вирішує питання державного і суспільного життя, що потребують врегулювання законами України, тобто реалізує законодавчі повноваження, а також здійснює установчі та контрольні повноваження, передбачені Конституцією України.

У мотивувальній частині Рішення Конституційного Суду України від 27 березня 2002 року № 7-рп/2002 імперативно визначено, що за змістом положень статей 85, 91 Конституції України Верховна Рада України приймає закони, постанови та інші правові акти. Вони є юридичною формою реалізації повноважень єдиного органу законодавчої влади в Україні та, відповідно до частини другої статті 147, частини першої статті 150 Конституції України, є об'єктом судового конституційного контролю.

У Рішенні Конституційного Суду України № 17-рп/2002 від 17 жовтня 2002 року у справі за конституційним поданням 50 народних депутатів України щодо офіційного тлумачення положень статей 75, 82, 84, 91, 104 Конституції України (щодо повноважності Верховної Ради України) зазначено, що Верховна Рада України визначена в статті 75 Конституції України парламентом - єдиним органом законодавчої влади в Україні. Як орган державної влади Верховна Рада України є колегіальним органом, який складають чотириста п'ятдесят народних депутатів України. Повноваження Верховної Ради України реалізуються спільною діяльністю народних депутатів України на засіданнях Верховної Ради України під час її сесій.

Згідно з пунктом 1 частини 5 статті 89 Закону України «Про Регламент Верховної Ради України» право законодавчої ініціативи здійснюється шляхом внесення до Верховної Ради, зокрема, проектів законів, постанов.

Відповідно до пункту 1 частини 6 статті 89 Закону України «Про Регламент Верховної Ради України» законопроект - проекти законів, постанов Верховної Ради, які містять положення нормативного характеру.

З аналізу наведених норм вбачається, що процедура прийняття актів Верховною Радою України, зокрема законів (вияв законодавчої ініціативи, реєстрація законопроекту, розгляд законопроекту, прийняття закону, його підписання і оприлюднення), є здійсненням Верховною Радою України законотворчої функції, а не владних управлінських функцій.

Таким чином, оскільки вимоги, викладені у позовній заяві, відносяться до законодавчої діяльності, даний позов не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 109 Кодексу адміністративного судочинства України суддя відмовляє у відкритті провадження в адміністративній справі, якщо заяву не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

Враховуючи викладене, у відкритті провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Верховної Ради України про визнання дій протиправними, визнання незаконною постанови, скасування податкового зобов'язання слід відмовити

Керуючись статтями 3, 17, 109, 171-1 Кодексу адміністративного судочинства України, -

у х в а л и в :

Відмовити у відкритті провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Верховної Ради України про визнання дій протиправними, визнання незаконною постанови, скасування податкового зобов'язання.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Н.Є. Маринчак