Справа № 1423/6429/2012
Суддя: Домусчі С.Д.
Дата ухвалення: 2015-11-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 листопада 2015 р.м.ОдесаСправа № 1423/6429/2012

Категорія: 12.2 Головуючий в 1 інстанції: Алєйніков В.О.
Одеський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого: судді Домусчі С.Д.

суддів: Вербицької Н.В., Кравця О.О.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Центрального районного суду м.Миколаєва від 15 травня 2013 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною відмови у виплаті грошової компенсації за не отримане речове майно, стягнення грошової компенсації за не отримане речове майно, -

ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу на постанову Центрального районного суду м. Миколаєва від 15 травня 2013 року, в якій просить скасувати оскаржену постанову та ухвалити нову, якою задовольнити поданий його адміністративний позов у повному обсязі.

Постановою від 15 травня 2013 року, ухваленою у відкритому судовому засіданні, Центральний районний суд м. Миколаєва відмовив у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною відмови у виплаті грошової компенсації за не отримане речове майно, про стягнення грошової компенсації за не отримане речове майно в сумі 7344,69 грн.

Вимоги апеляційної скарги апелянт обґрунтовує тим, що суд першої інстанції допустив порушення норм матеріального та процесуального права, що призвело до ухвалення незаконного судового рішення. Зокрема, апелянт зазначає, що на підставі ст. 9-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та п.27 Положення про порядок речового забезпечення військовослужбовців Збройних Сил та інших військових формувань у мирний час, затвердженого Постановою КМУ від 28.10.2004р. №1444, при звільненні з військової служби у вересні 2011 року він мав право на отримання грошової компенсації замість речового майна, яким його не забезпечив відповідач під час проходження військової служби.

Військова частина НОМЕР_1 надала письмові заперечення на апеляційну скаргу, в яких, з посиланням на дотримання судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржену постанову без змін.

Ухвалюючи постанову про відмову в задоволенні адміністративного позову, суд першої інстанції встановив, що ОСОБА_1 проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_1 та з 30 вересня 2011 року, на підставі наказу Командувача внутрішніх військ МВС України від 16.09.2011р. №104 о/с, наказу командира військової частини НОМЕР_1 №204 від 30.09.2011р., був звільнений у запас Збройних Сил України відповідно до ст.26 ч.6 п. «а» (у зв`язку із закінченням строку контракту) та Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу`й виключений із списків частини.

Під час проходження служби позивач не був забезпечений речовим майном відповідно до встановлених нормативів такого забезпечення, вартість невиданого йому речового майна на час звільнення становить 7344,69 грн., про що позивачу видано відповідачем відповідну довідку-розрахунок №16 від 17.10.2011р.

Також суд першої інстанції встановив, що 17.10.2011р. ОСОБА_1 звернувся до військової частини НОМЕР_1 із заявою про виплату грошової компенсації на належне йому речове майно, у відповідь на яку відповідач повідомив про відсутність правових підстав для проведення такої виплати.

Розглядаючи справу по суті, суд першої інстанції визнав законними дії військової частини НОМЕР_1 щодо відмови ОСОБА_1 у виплаті грошової компенсації за не отримане речове майно в сумі 7344,69 грн., зазначивши, що право військовослужбовців на отримання грошової компенсації за належне їм речове майно було закріплено частиною 2 статті 9 Закону України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», дія якої з 11 березня 2000 року, відповідно до статті 2 Закону України «Про деякі заходи щодо економії бюджетних коштів», була зупинена, а з 1 липня 2007 року фактично скасована відповідно до Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України з питань соціального захисту військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори і деяких інших осіб».

Також, суд першої інстанції виходив з того, що з 1 липня 2007 року набрали чинності положення пункту 2 статті 9-1 Закону України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», якими встановлено, що право на отримання грошової компенсації вартості предметів речового майна мають лише військовослужбовці, які проходять військову службу за контрактом або перебувають на кадровій військовій службі. Оскільки позивач з військової служби звільнився, то ця норма не розповсюджується на нього.

Суд першої інстанції відхилив посилання позивача на Постанову КМУ від 28 жовтня 2004 року №1444, зазначивши, що вказаною постановою визначені порядок та розміри грошового та матеріального забезпечення військовослужбовців, але не осіб, звільнених з військової служби, і ця постанова не може застосовуватись самостійно, без врахування відповідних норм законів, виходячи з загальних засад пріоритетності законів на підзаконними нормативно-правовими актами.

Справа розглянута апеляційним судом в порядку письмового провадження на підставі п.1 ч.1 ст.197 КАС України.

Заслухавши суддю доповідача, розглянувши та обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Апеляційний суд встановив, що суд першої інстанції повно та всебічно дослідив та оцінив обставини справи, надані сторонами докази, правильно визначив правову природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

Предметом спору є право ОСОБА_1 після звільнення у вересні 2011 року з військової служби на отримання грошової компенсації за не отримане речове майно в сумі 7344,69 грн. належне йому за нормами забезпечення під час проходження дійсної військової служби.

Частиною 2 статті 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей»№2011-ХІІ (в редакції, яка діяла до 11 березня 2000 року) передбачалося, що військовослужбовці одержують за рахунок держави грошове забезпечення, а також речове майно і продовольчі пайки або за бажанням військовослужбовця грошову компенсацію замість них.

Відповідно до статті 2 Закону України від 17 лютого 2000 року №1459-ІІІ «Про деякі заходи щодо економії бюджетних коштів» дію частини 2 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» зупинено у частині одержання військовослужбовцями за їх бажанням грошової компенсації за неодержане речове майно.

Законом України від 3 листопада 2006 року №328-V «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України з питань соціального захисту військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, і деяких інших осіб» статтю 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» викладено в новій редакції, а також цей Закон доповнено статтею 9-1 (у редакції, чинній до 1 січня 2008 року), якою передбачено, зокрема, що продовольче та речове забезпечення військовослужбовців здійснюється за нормами і в терміни, що встановлюються Кабінетом Міністрів України. Військовослужбовці, які проходять військову службу за контрактом або перебувають на кадровій військовій службі, мають право на отримання замість належних їм за нормами забезпечення предметів речового майна грошової компенсації в розмірі вартості зазначених предметів.

При цьому, положення частини 2 статті 9-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» регулюють порядок виплати компенсації замість речового майна військовослужбовцям, які проходять військову службу за контрактом або перебувають на кадровій військовій службі, і не поширюються на військовослужбовців, звільнених з військової служби.

З огляду на викладене, апеляційний суд доходить висновку, що на момент звернення ОСОБА_1 в жовтні 2011 року до військової частини НОМЕР_1 щодо отримання грошової компенсації замість речового майна Закон України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» не передбачав такого права для військовослужбовців, звільнених у запас або відставку, а пункт 27 Положення про порядок речового забезпечення військовослужбовців Збройних Сил та інших військових формувань у мирний час, затвердженого Постановою КМУ від 28.10.2004р. №1444, не підлягає застосуванню, оскільки суперечить нормам Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

Аналогічний висновок щодо застосування вказаних норм матеріального права міститься, зокрема, у постановах Верховного Суду України від 19 березня 2013 року по справі №21-38а13 та від 22 жовтня 2013 року по справі №21-286а13.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції.

Апеляційний суд дійшов висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим, відповідно до ст. 200 КАС України, апеляційна скарга має бути залишена без задоволення, а оскаржене судове рішення без змін.

Керуючись ст. 19 Конституції України, ст. ст. 2, 11, 69-71, 195, п. 1 ч. 1 ст. 197, п. 1 ч. 1 ст. 198, ст. ст. 200, 206, 211, 212, 244-2, ч. 5 ст. 254 КАС України,-

УХВАЛИВ:
Апеляційну ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову Центрального районного суду м.Миколаєва від 15 травня 2013 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили через п`ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів після набрання законної сили судовим рішенням суду апеляційної інстанції.

Головуючий: суддя С.Д Домусчі

суддя Н.В. Вербицька

суддя О.О.Кравець