Справа № 821/2942/15-а
Суддя: Хом'якова В.В.
Дата ухвалення: 2015-11-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ХЕРСОНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 листопада 2015 р.м. ХерсонСправа № 821/2942/15-а
14 год. 07 хв.

Херсонський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді: Хом'якової В.В.,

при секретарі: Перебийніс Н.Ю., за участю представників позивача ОСОБА_1, ОСОБА_2, представника відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_4

до Державної податкової інспекції у м. Херсоні Головного управління Державної фіскальної служби у Херсонській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, податкової вимоги,

встановив:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_4 (позивач) звернулась до суду з адміністративним позовом до Державної податкової інспекції у м. Херсоні Головного управління Державної фіскальної служби у Херсонській області, в якому (з урахуванням заяв про уточнення та зменшення позовних вимог) просить визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення ДПІ у м. Херсоні ГУ ДФС у Херсонській області від 06 липня 2014 року: №, яким визначено суму податкового зобовязання за платежем податок на доходи з фізичних осіб 85252,51 грн. та застосовано фінансову санкцію в сумі 21313,13 грн.; №, яким визначено суму податкового зобовязання з податку на додану вартість 39113 грн. та застосовано фінансову санкцію в сумі 19556,5 грн.; №, яким зменшено суму бюджетного відшкодування (у тому числі заявленого в рахунок зменшення податкових зобовязань наступних періодів) з податку на додану вартість в сумі 295698 грн., а також застосовано фінансову санкцію в сумі 147849 грн.; №, яким збільшено суму бюджетного відшкодування з податку на додану вартість в сумі 33223 грн., №, яким зменшено розмір відємного значення суми податку на додану вартість на 45912 грн., рішення ДПІ у м. Херсоні від 08.09.15 №, яким застосовано штрафні санкції в сумі 13778,35 грн. за заниження розміру єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування; а також вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 08.09.15 №Ф- щодо сплати єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування в сумі 141078,59 грн.

Вказані рішення були прийняті за наслідками планової перевірки фізичної особи підприємця ОСОБА_4 щодо своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків та зборів за період з 01.01.2012 по 31.12.2014. Позивач вважає, що факти, викладені в акті перевірки не відповідають дійсності, так як ґрунтуються на перекручених і недоведених обставинах, припущеннях, без дослідження первинних документів обліку, на підставі норм Податкового кодексу України (далі - ПКУ), в редакції, що не діяла на момент вчинення правочинів, а винесені на підставі цього акту перевірки податкові повідомлення-рішення є протизаконними, та підлягають скасуванню. Акт перевірки складений з порушенням Порядку оформлення результатів документальних перевірок з питань дотримання податкового, валютного та іншого законодавства, факти виявлених порушень законодавства з питань податкового законодавства, викладені без посилань на первинні документи податкового та бухгалтерського обліку, фінансової та іншої звітності, інші документи, пов'язані з обчисленням і сплатою податків, зборів.

Представники позивача прибули в судове засідання, просять задовольнити позов.

Державна податкова інспекція у м. Херсоні Державної фіскальної служби у Херсонській області (відповідач) проти позову заперечує, посилаючись на те, що спірні податкові повідомлення-рішення, рішення та податкова вимога є законними та прийнятими відповідно до діючого податкового законодавства України.

Представник відповідача прибув в судове засідання, просить відмовити в задоволенні позову.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши представників сторін, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив, що фізична особа-підприємець ОСОБА_4 є платником податку з доходів фізичних осіб з підприємницької діяльності, податку на додану вартість, єдиного внеску самозайнятої особи, єдиного внеску самозайнятої особи як роботодавця.

В квітні-травні 2015 року фахівцями ДПІ у м. Херсоні була проведена документальна планова виїзна перевірка фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 щодо своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків та зборів за період 2012-2014 рр., висновки перевірки відображено в акті від 20.06.15 № 211/21-03-17-03/290403404.

Перевіркою виявлено порушення фізичною особою- підприємцем ОСОБА_4 :

- п. 14.1.27 п.14.1 ст.14, пп. 139.1.9 п. 139.1 ст. 139, п. 177.4 ст.177 Податкового кодексу України , яке призвело до заниження податку на доходи фізичних осіб всього у сумі 85252,51 грн., в т.ч. за 2012 рік на суму 25699,62 грн., за 2013 рік на 28133,55 грн., за 2014 рік на 31419,34 грн.,

- п. 2 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» від 08.07.2010 №2464-VI, занижено суму єдиного внеску з чистого оподаткованого доходу на загальну суму 141078,59 грн., в т.ч. за 2012 р. - на 42695,87 грн., за 2013р. - на 49096,61 грн., за 2014 р.- на 49286,11 грн.,

- п.200.1, 200.2, 200.3, 200.4 ст.200 Податкового кодексу України , завищено суму залишку відємного значення ПДВ, який після бюджетного відшкодування включається до складу податкового кредиту наступного податкового періоду (рядок 24) на 45918 грн.; занижено суму бюджетного відшкодування податку на додану вартість у зменшення податкових зобовязань з податку на додану вартість наступних звітних (податкових) періодів (рядок 23.2) на 33223 грн., в т.ч.: у квітні 2012 року на 24221 грн.; у червні 2012 року на 9002 грн., завищено суму бюджетного відшкодування податку на додану вартість у зменшення податкових зобовязань з податку на додану вартість наступних періодів (рядок 23.2) на 295698 грн., в т.ч.: у вересні 2012 року на 49707 грн.; у червні 2013 року на 3439 грн.; у липні 2013 року на 3472 грн.; у серпні 2013 року на 3489 грн.; у вересні 2013 року на 8368 грн.; у листопаді 2013 року на 12395 грн.; у лютому 2014 року на 3489 грн.; у березні 2014 року на 3500 грн.; у квітні 2014 року на 2730 грн.; у травні 2014 року на 3809 грн.; у червні 2014 року на 13926 грн.; у липні 2014 року на 78052 грн.; у серпні 2014 року на 49160 грн.; у вересні 2014 року на 29949 грн.; у жовтні 2014 року на 5910 грн.; у листопаді 2014 року на 4265 грн.;

- п. 188.1 ст.188 п. 187.1 ст.187п. 198.3, п. 198.6 ст.198 Податкового кодексу України , а саме: заниження податку на додану вартість за 2012-2014 рр. на загальну суму на загальну суму 39113 грн., в т.ч. у липні 2012 року на 5982 грн.; у вересні 2012 року на 671 грн.; у жовтні 2012 року на 5736 грн.; у листопаді 2012 року на 4322 грн.; у грудні 2012 року на 3489 грн.; у січні 2013 року на 3697 грн.; у лютому 2013 року на 3355 грн.; у березні 2013 року на 3505 грн.; у квітні 2013 року на 3572 грн.; у листопаді 2013 року на 1229 грн.; у грудні 2013 року на 3555 грн.

Так, в акті перевірки вказано про заниження загального оподатковуваного доходу на 156722 грн. 10 коп. за 2012 рік, на 171588 грн. 90 коп. за 2013 рік, на 186434 грн. за 2014 рік внаслідок декількох порушень, а саме:

в порушення пп. 164.1.1 п. 164.1 статті 164 ПКУ підприємцем не включено до складу валового доходу суми виручки по касовим апаратам на загальну суму 11389.75 грн., в т.ч. у 2012 році по касовому апарату фіск. № НОМЕР_1 за березень занижена сума на 843 грн. 46 коп. (без ПДВ), за листопад по касовому апарату фіск. № НОМЕР_2 дохід занижено на 3428 грн. 08 коп. , за вересень 2013 року по касовому апарату фіс. № НОМЕР_3 занижено на суму 7118,21 грн. (без ПДВ) ;

в порушення пп.164.1.1 п.164.1 статті 164 ПКУ не включено до складу валового доходу суми повернення коштів на банківський рахунок на загальну суму 15146 грн. 03 коп. у 2013 році за наступними документами: №58534681 від 15.02.2013 на суму 2058 грн., від 12.03.2013 №34779391 на суму 1909 грн. 84 коп., від 03.06.13 № 226388 на суму 787 грн. 69 коп., від 14.06.13 № 104 на суму 923 грн. 22 коп., від 26.07.13 № 1765670 на суму 702 грн. 17 коп., від 05.08.13 № 6771439 на суму 702 грн. 17 коп., від 09.08.13 № 66 на суму 1509 грн. 60 коп., від 09.08.13 № 366 на суму 1726 грн. 68 коп., від13.08.13 № 5505 на суму 118 грн. 89 коп., від 17.09.13 № 810/573086 на суму 370 грн. 67 коп., від12.09.13 № 595 на суму 2420 грн. 43 коп., від 26.09.13 № 420 на суму 1916 грн. 67 коп. (без ПДВ),

порушення пп. 164.2.6 п. 164.2 ст. 164, п.188.1 ст.188 ПКУ, внаслідок чого занижена база оподаткування, а саме - вартості оренди приміщень, наданих у суборенду на загальну суму 488209,2 грн., в т.ч. у 2012 році на суму 152450,50 грн., у 2013 році на суму 149324 грн. 70 коп., у 2014 році на суму 186434 грн. , а саме: за адресою м. Нова Каховка, вул. Ентузіастів, буд. 1, договір оренди № 8 від 27.06.13, у 2014 році на суму 37109 грн. 65 коп. (без ПДВ); за адресою м. Гола Пристань, вул.. 1 Травня,9, договір оренди № 136 від 01.01.12 на суму 67329 грн. 90 коп., в т.ч. за 2012 році на 23860 грн. 50 коп., у 2013 році на суму 21734 грн. 70 коп., у 2014 році на 21734 грн. 70 коп.; за адресою м. Херсон, вул.. 49 Гвар.дивізії, 11а, договір оренди № 05/11 від 01.04.11 на суму 71666 грн.70 коп. (без ПДВ), в т.ч. у 2012 році на 31666 грн. 70 коп., у 2013 році на 20000 грн., у 2014 році на 20000 грн.; за адресою м. Миколаїв, пр. Жовтневий, 42-б/1 , договір оренди № 09/11 від 01.04.11 на загальну суму 105436 грн. 0 коп., в т.ч. у 2012 році на 36256 грн. 0 коп., у 2013 році на суму 34590 грн., у 2014 році а суму 34590 грн., за адресою м. Миколаїв, вул. Червоних Маєвщиків, буд. 13-г/1, договір оренди № 08/11 від 01.04.11 на загальну суму 136666 грн. 67 коп., в т.ч. у 2012 році на 46666 грн. 70 коп., у 2013 році на 45000 грн., у 2014 році на суму 45000грн., за адресою м. Херсон, вул. Кулика, 133, договір оренди № 2 від 05.03.12 на загальну суму 70000 грн., в т.ч. у 2012 році на 14000 грн., у 2013 році на 28000 грн., у 2014 році на 28000 грн.

Ці порушення призвели до заниження податкового зобовязання з податку на доходи фізичних осіб на 85252,51 грн., в т.ч. за 2012 рік на суму 25699,62 грн., за 2013 рік 28133,55 грн., за 2014 рік на 31419,34 грн.

Оскільки приватним підприємцем занижений загальний оподатковуваний дохід, це вплинуло на розмір єдиного внеску , який складає 34,7 % від суми доходу, загальна сума заниженого єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування склала 141078,59 грн., в т.ч. за 2012 - на 42695,87 грн., за 2013 - на 49096,61 грн., за 2014 - на 49286,11 грн.

При дослідженні повноти визначення податку на додану вартість (ПДВ) встановлено як заниження податкових зобовязань так і завищення податкового кредиту. Заниження податкових зобовязань встановлено на загальну суму 48435 грн. з 2012 рік, на 50077 грн. за 2013 рік, на 48948 грн. за 2014 рік (п. 2.6.1 акту перевірки). ДПІ встановлено заниження податкових зобовязань з ПДВ внаслідок порушення п. 187.1 ст. 187 ПКУ не оподатковано податком на додану вартість всю суму виручку по касовим апаратам, що призвело до заниження на загальну суму 2277 грн. 95 коп. за 2012-2013 рр.

В порушення п. 188.1 ст. 188 ПКУ підприємцем занижено базу оподаткування по вартості суборенди, що вплинуло на заниження податкового зобовязання з ПДВ на загальну суму 97641 грн. 84 коп., в т.ч. у 2012 році на суму 30490 грн. 11 коп., у 2013 році на 29864 грн. 94 коп., у 2014 році на суму 37286 грн. 79 коп.

Занижено податкові зобовязання по ПДВ внаслідок проведення реалізації товарів без оподаткування податком на додану вартість на загальну суму ПДВ 35244 грн. 19 коп., в т.ч. у 2012 році 11491 грн. 41 коп., у 2013 році 12091 грн. 52 коп., у 2014 році 11661 грн. 26 коп., не встановлено пільгової діяльності позивача.

ФОП ОСОБА_4 на порушення п. 187.1 ст. 187 ПКУ занижено податкові зобовязання з ПДВ внаслідок арифметичної помилки у податковій звітності на загальну суму 12296 грн. 01 коп. . в т.ч. в квітні 2012 року на суму 5599 грн. 53 коп., у жовтні 2013 року на суму 6696 грн. 48 коп.

Що стосується правильності формування податкового кредиту, то перевіркою було виявлено завищення фізичною особою-підприємцем податкового кредиту у 2014 році на загальну суму 168909 грн., у тому числі у травні 2014року на 9930 грн., у червні на 66882 грн., у липні на 49042 грн., у серпні на 26777 грн., у вересні на 1594 грн., у листопаді на 14684 грн. У 2014 році ФОП ОСОБА_4 було придбано значну кількість будівельних матеріалів, до податкового кредиту включено суму ПДВ 119099 грн. 97 коп. Також ФОП ОСОБА_4 згідно договору купівлі-продажу від 23.05.14 № 14 було придбано у ТОВ «Тримікс» дитячу карусель (податкова накладна від 01.08.14 № 1), за що здійснено 01.08.14 перерахування у сумі 69375 грн. на поточний рахунок контрагента, до податкового кредиту включено суму ПДВ 11562 грн. 50 коп. Згідно договору купівлі-продажу від 23.05.14 № 14 було придбано у ТОВ «Тримікс» гімнастичний майданчик (податкова накладна № 3 від 19.06.14), за що 19.06.14 сплачено 141370 грн. 30 коп. контрагенту, податкового кредиту включено суму 23561 грн. 72 коп. В акті перевірки зазначено, що у ФОП ОСОБА_4 відсутні специфікація, передбачена договором, докази замовлення товару, докази повідомлення платника про його відвантаження, докази монтажу дитячої каруселі, гімнастичного майданчика, а також відсутні докази отримання доходу у поточному податковому періоді від використання зазначених обєктів у господарській діяльності. ДПІ у м. Херсоні зазначає, що фізичні особи - підприємці не ведуть бухгалтерський облік та не можуть обліковувати основні засоби на балансі, визначати їх первісну та залишкову вартість, а також частку їх використання саме у господарській діяльності, такі платники не можуть включати до складу податкового кредиту з ПДВ суми, сплачені у звязку з придбанням (спорудженням) та утриманням основних засобів. На момент перевірки у позивача не було документів, що підтверджують прийняття, оприбуткування, відвантаження ТМЦ та факт передачі зазначених ТМЦ підрядникам (відсутні акти приймання продукції, товарно-транспортні накладні з відмітками про передачу та отримання ТМЦ), довіреності, сертифікати якості, інші документи, що засвідчують транспортування, оприбуткування та використання у господарській діяльності придбаних будівельних матеріалів. Наявність лише податкових накладних та факту сплати за придбаний товар не може бути доказом проведення самої господарської операції.

В порушення п. 201.10 ст. 201 ПКУ ФОП ОСОБА_4 включено до складу податкового кредиту податкову накладну, не зареєстровану в ЄРПН : № 48 від 06.11.14 на суму ПДВ 14683 грн. 53 коп.

Порушення в частині формування податкового кредиту та податкових зобовязань призвели до завищення суми залишку відємного значення ПДВ, який після бюджетного відшкодування включається до складу податкового кредиту наступного податкового періоду (рядок 24) на 45918 грн.; заниження суми бюджетного відшкодування податку на додану вартість у зменшення податкових зобовязань з податку на додану вартість наступних звітних (податкових) періодів (рядок 23.2) на 33223 грн., в т.ч.: у квітні 2012 року на 24221 грн.; у червні 2012 року на 9002 грн., завищення суми бюджетного відшкодування податку зменшення податкових зобовязань з податку на додану вартість наступу періодів (рядок 23.2) на 295698 грн., в т.ч.: у вересні 2012 року на 49707 грн.; у червні 2013 року на 3439 грн.; у липні 2013 року на 3472 грн.; у серпні 2013 року на 3489 грн.; у вересні 2013 року на 8368 грн.; у листопаді 2013 року на 12395 грн.; у лютому 2014 року на 3489 грн.; у березні 2014 року на 3500 грн.; у квітні 2014 року на 2730 грн.; у травні 2014 року на 3809 грн.; у червні 2014 року на 13926 грн.; у липні 2014 року на 78052 грн.; у серпні 2014 року на 49160 грн.; у вересні 2014 року на 29949 грн.; у жовтні 2014 року на 5910 грн.; у листопаді 2014 року на 4265 грн.;

- заниження податку на додану вартість за 2012-2014 рр. на загальну суму на загальну суму 39113 грн., в т.ч. у липні 2012 року на 5982 грн.; у вересні 2012 року на 671 грн.; у жовтні 2012 року на 5736 грн.; у листопаді 2012 року на 4322 грн.; у грудні 2012 року на 3489 грн.; у січні 2013 року на 3697 грн.; у лютому 2013 року на 3355 грн.; у березні 2013 року на 3505 грн.; у квітні 2013 року на 3572 грн.; у листопаді 2013 року на 1229 грн.; у грудні 2013 року на 3555 грн.

За розглядом висновків перевірки. ДПІ у м. Херсоні прийняті податкові повідомлення-рішення від 06 липня 2014 року :

№ НОМЕР_4 про збільшення суми грошового зобовязання з податку на доходи фізичних осіб на суму 85252 грн. 51 коп. та застосування штрафних санкцій на суму 21313,13 грн.,

№ про збільшення суми бюджетного відшкодування, збільшено БВ на 33223 грн.

№ НОМЕР_5 про зменшення суми бюджетного відшкодування з ПДВ на 295698 грн. та застосування штрафних санкцій в сумі 147849 грн.,

№ НОМЕР_6 про зменшення розміру від'ємного значення суми податку на додану вартість на 45912 грн.,

№ НОМЕР_7 про збільшення суми грошового зобовязання по податку на додану вартість на 39113 грн. та застосування штрафних санкцій в сумі 19556 грн. 50 коп.,

Також ДПІ у м. Херсоні було прийнято рішення № НОМЕР_8 від 06.07.15 про застосування штрафу по єдиному внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування в сумі 16242,65 грн. , та вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 06 липня 2015 року №Ф- щодо сплати єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування в сумі 141078,59 грн. В подальшому за розглядом скарги платника рішенням від 18.08.15 Головне управління ДФС у Херсонській області дане рішення № НОМЕР_8 від 06.07.15 було скасоване, вимога відкликана. ДПІ у м. Херсоні прийнято нове рішення від 08.09.15 № НОМЕР_8 про застосування штрафу по єдиному внеску в сумі 13778,35 грн. та вимогу Ф- щодо сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування 141078, 59 грн.

Позивач з порушеннями, викладеними в акті перевірки, та прийнятими рішеннями не згоден, тому звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить із наступного.

Особливості оподаткування фізичної особи - підприємця, що перебуває на звичайній системі оподаткування, встановлено ст. 177 Податкового кодексу, згідно з п. 177.10 ст. 177 ПКУ підприємці повинні вести облік власних доходів і витрат у Книзі обліку доходів і витрат і мати підтверджуючі документи щодо походження товару. Фізичні особи - підприємці на загальній системі оподаткування подають в податкові органи податкову декларацію про майновий стан і доходи за результатами календарного року. Відповідно до п.177.2 ст. 177 ПКУ об'єктом оподаткування є чистий оподатковуваний дохід, тобто різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та не грошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов'язаними з господарською діяльністю такої фізичної особи підприємця». Загальний оподатковуваний дохід складається з доходів, які остаточно оподатковуються під час їх нарахування (виплати, надання), доходів, які оподатковуються у складі загального річного оподатковуваного доходу, та доходів, які оподатковуються за іншими правилами, визначеними цим Кодексом (пп. 164.1.1 п. 164.1 ст. 164 ПКУ).

Позивачу донараховано податок на доходи фізичних осіб, усього на суму 85252,51 грн. за рахунок, як зазначено у розділі 2.1.1 акту перевірки, встановленого ДПІ у м. Херсоні заниження валового доходу у загальній сумі 514745 грн., який включає декілька порушень податкового законодавства.

Так, податковою інспекцією зазначено, що підприємцем в порушення пп. 164.1.1 п. 164.1 ст. 164 ПКУ не включено до складу валового доходу 11389,75 грн. виручки по касовим апаратам (стор.16 акту, таблиця 20), що призвело до заниження валового доходу на суму 11389 грн. 75 коп. та заниження податкового зобовязання по податку на додану вартість на суму 2277 грн.95 коп. Податковою інспекцією надано суду копії звітів про використання реєстраторів розрахункових операцій та книг обліку розрахункових операцій (форма № 3ВР-1) за періоди березень, листопад 2012 року, вересень 2013 року, відомості яких позивач включає до Книги обліку доходів та витрат, а також витяги з книг обліку розрахункових операцій за той самий період за касовими апаратами фіск. № НОМЕР_1 (за березень 2012 року), фіск. № НОМЕР_2 (за листопад 2012 року) , фіск. № НОМЕР_3 (за вересень 2013 року), з яких вбачається, що відомості КОРО відображені у звітах про використання КОРО не в повному обсязі, що підтверджує висновки податкової інспекції. За таких обставин, незважаючи на стислий зміст акту перевірки, та відсутність в акті перевірки посилань на первинні документи бухгалтерського та податкового обліку, суд вважає, що висновки перевірки щодо заниження валового доходу на суму 11389 грн. 75 коп. знайшли своє підтвердження при розгляді справи.

Що стосується заниження складу валового доходу на суму 15146 грн. 03 коп. у 2013 році внаслідок того, що позивач не відобразив в Книзі обліку доходів та витрат суми коштів, які надходили на банківській рахунок позивача як помилково перераховані через невірне зазначення банківських реквізитів платіжного документа, або якщо рахунки одержувача були закриті (стор.16 акту, таблиця 21), то суд приймає до уваги надані позивачем платіжні документи про повторне перерахування повернутих платежів за виправленими реквізитами платіжних документів. Як стверджує позивач, вдруге ці суми не були включені до витрат підприємця, тому не відображення повернутих сум у складі доходу не призвело до заниження чистого оподатковуваного доходу. Ці доводи податковою інспекцією не спростовано. Крім того, суд приймає до уваги, що форма Книги обліку доходів і витрат та порядок її ведення в 2012-2013 роках були затверджені наказом Державної податкової адміністрації України від 24.12.2010 № 1025, і цей порядок та форма Книги не передбачали окремої графи для відображення суми повернутих коштів за товари (роботи та послуги) та/або повернутої передплати. Виходячи з положень п. 177.2 ст. 177 ПКУ до складу загального оподатковуваного доходу зараховується виручка, отримана особою-підприємцем як в грошовій, так і в натуральній формі від здійснення господарської діяльності, а саме: виручка у вигляді безготівкових грошових коштів, що поступили на банківський рахунок, або в готівковій формі безпосередньо підприємцеві, або його працівникам на місці здійснення розрахунків (у т. ч. відсотки банку); виручка в натуральній (не грошовою) формі; суми штрафів і пені, отримані від інших суб'єктів підприємництва за договорами цивільно-правового характеру за порушення умов договорів інші доходи, пов'язані із здійсненням підприємницької діяльності. Таким чином, власні грошові кошти, які повертаються особі-підприємцю як помилково перераховані, не включаються до складу доходу (виручки в грошовій і натуральній формі) і не відбиваються в Книзі обліку доходів і витрат. Суд вважає, що відповідачем помилково зроблено висновок, що не відображення вказаних платежів в Книзі обліку доходів та витрат призвело до заниження загального оподатковуваного доходу, оскільки ані призначення платежів, ані пояснення позивача стосовно причини виникнення такої ситуації, не досліджені ДПІ у відповідності до фактичних обставин, внаслідок чого зроблено хибний та неправомірний висновок щодо заниження позивачем валового доходу на суму 15146,03 грн.

Також суд вважає необгрунтованим висновок податкової інспекції про заниження доходу на загальну суму 488209,2 грн. ( стор.16-18 акту перевірки, додатки №№ 5-10 до акту перевірки), внаслідок надання в суборенду частини орендованих приміщень за цінами, що є нижчі середньозваженої ціни оренди 1 кв.м за укладеними позивачем договорами оренди таких приміщень.

Позивач пояснює підставу укладання таких договорів суборенди тим, що основною діяльністю позивача є діяльність ресторанів, надання послуг мобільного харчування. З метою здійснення підприємницької діяльності для зазначених цілей укладались договори оренди приміщень із іншими субєктами підприємництва, на все приміщення для цілей функціонування барів, оскільки орендодавці не бажали здавати приміщення частково, але частка площі в подальшому надавалась позивачем в суборенду з метою зменшення витрат на його утримання. Позивач вважає, що загалом підприємницька діяльність із використання орендованих приміщень була прибутковою, та не ставила на меті штучного створення відємного результату такої діяльності.

Доводи податкової інспекції ґрунтуються на тому, що у платника податків існує обовязок визначати дохід при здійсненні господарської операції по продажу послуг за ціною нижче собівартості, у розмірі не нижче ціни придбання таких послуг, тобто не нижче їх собівартості. Разом з тим норми ПКУ, на які посилається позивач в акті перевірки (в редакції 2012-2014 рр.), а це п. 164.2.6 ст. 164, п. 188.1 ст. 188 ПКУ, не встановлюють обовязку платника податків щодо збільшення суми валового доходу (бази оподаткування) внаслідок продажу товарів (надання послуг) за ціною, що є меншою за її собівартість, або ціною придбання. Орендна плата не регулюється будь якими розпорядчими документами органів влади, окрім зазначених у конкретних випадках тобто це не є регульовані ціни та регульовані державою відносини. При перевірці фахівцями ПКУ не було встановлено, що надані в суборенду приміщення не використовувалась для ведення діяльності, не повязаної із отриманням доходів, або благодійництва, або інших цілей, які не повязані із підприємницькою діяльністю, що могло б слугувати підставою для вирахування частини понесених витрат, але ніяк не збільшення валових доходів. Не можуть бути обєктом оподаткування суми, на думку ДПІ, недоотриманих доходів внаслідок надання в суборенду приміщень за договірними цінами, а не за середньозваженими цінами за 1 кв.м. орендованого приміщення.

Таким чином, суд погоджується з позовними вимогами про безпідставне донарахування позивач податку на доходи фізичних осіб в сумі 85252 грн. 51 коп. Податкове повідомлення-рішення від 06.07.15 № НОМЕР_4 про збільшення суми грошового зобовязання з податку на доходи фізичних осіб на суму 85252 грн. 51 коп. та застосування штрафних санкцій на суму 21313,13 грн. визнається нечинним та підлягає скасуванню в повному обсязі, незважаючи на правильність висновку ДПІ щодо заниження валового доходу на суму 11389 грн. 75 коп., оскільки суд не може підміняти податкову інспекцію у реалізації її контролюючих функцій та обчислювати правильний розмір заниженого податку на доходи фізичних осіб.

Що стосується донарахування єдиного внеску та застосування штрафних санкцій за заниження єдиного внеску, судом встановлено, що дані порушення Закону України від 08.07.2010 №2464-УІ „Про збір та облік єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування залежать від виявлених фактів заниження суми оподатковуваного доходу підприємця внаслідок викладених в акті порушень при визначенні валового доходу, які судом дослідженні при перевірці правильності донарахування ПДФО, тому суд дійшов до висновку про необґрунтоване визначення податковою інспекцією суми заниження єдиного внеску за перевіряємий період на 141078 грн. 59 коп. відповідно до п.2 ч.І ст.7 Закону України від 08.07.2010 року №2464-УІ . Тому рішення ДПІ від 08.09.15 № НОМЕР_8 про застосування штрафу по єдиному внеску в сумі 13778,35 грн. та вимога Ф- щодо сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування 141078, 59 грн. також є неправомірними та скасовуються.

У розділі 2.6 акту перевірки (стор.31-48 акту) фахівцями ДПІ зазначається про порушення ПКУ в частині заниження податкових зобовязань з ПДВ усього на суму 147460 грн., а також завищення сум податкового кредиту на 168909 грн., внаслідок чого завищено суму відємного значення (ряд.24 Декларації), завищено (занижено) суму бюджетного відшкодування, занижено суму ПДВ. Такі висновки здійснено на підставі викладених в акті порушень, які включають декілька складових, у т.ч.: в акті (стор.32-34 акту) зазначено про заниження податкових зобовязань з ПДВ з вартості оренди приміщень, наданих у суборенду, на суму 97641,84 грн. (488209,2 х 20% = 97641,84). Помилковість твердження фахівців ДПІ у м. Херсоні з цього питання суд обґрунтував при дослідження висновків перевірки про заниження доходу приватного підприємця, а оскільки дане порушення є похідним, то донарахування 97641 грн. 84 коп. податкового зобов'язання з ПДВ також є необгрунтованим. Крім того, суд приймає до уваги, що пункт 188.1 ст. 188 ПКУ, на який посилається ДПІ у м. Херсоні в акті перевірки, наведений в редакції, яка не діяла на 2012-2014 рр., тому суд керується цією ж нормою, яка передбачала на час здійснення господарських операцій, що база оподаткування за операціями постачання товарів/послуг в цілях нарахування ПДВ визначається виходячи з договірної вартості таких товарів, послуг. І тільки у тому випадку, якщо операції потрапляють під визначення контрольованих, застосовується звичайна ціна. ПКУ не містив вимоги про визначення бази обкладення ПДВ не нижче звичайної ціни або не нижче собівартості в ситуації, описаній в акті перевірки. Тому відсутні законодавчі підстави для визначення бази не нижче собівартості. Посилання в акті перевірки на порушення п. 187.1 , 187.6 ст. 187 ПКУ, які регулюють питання визначення дати виникнення податкових зобов'язань, є також недоведеним.

В акті (стор.35 ) зазначено про заниження податкових зобовязань з ПДВ на суму 2277,95 грн. (11389,75 х 20%) за березень, листопад 2012 року та вересень 2013 року внаслідок не включення всієї суми виручки (з урахуванням ПДВ) по касовим апаратам до складу доходу, а ПДВ - до податкового зобов'язання декларацій з ПДВ за березень, листопад 2012 року, вересень 2013 року. Це порушення також кореспондується з порушеннями при обчисленні ПДФО, тому суд вважає висновки податкової інспекції щодо заниження податкових зобовязань по ПДВ правомірними за аналогічних підстав.

В акті (стор.35-36 акту) зазначено про заниження податкових зобовязань з ПДВ на суму 35244,19 грн. внаслідок порушення п.187.1 ст.187 ПКУ, проведення реалізації товарів, послуг без оподаткування ПДВ. В акті фахівці ДПІ обґрунтовують донарахування податкових зобовязань тим, що позивачем не відображались суми отриманих пільг та не надавались звіти про такі суми, не формувались та не заповнювались податкові накладні на суми отриманих пільгових доходів, взагалі не зазначено перелік отриманих пільгових доходів.

Позивач посилається на те, що одним із видів діяльності є діяльність у сфері розваг, тобто це господарська діяльність, що полягає у розважальних ігор, участь в яких не передбачає одержання її учасниками грошових або майнових призів (виграшів). Позивач вказує на те, що норми ПКУ не передбачають, що діяльність у сфері розваг є постачанням товарів чи послуг, отже не є обєктом оподаткування ПДВ. Також посилається на п.196.1.4 п.196.1 ст.196 ПКУ, яким передбачено, що операції по проведенню лотерей не є обєктом оподаткування ПДВ, з чого вбачається що законодавці не вважають діяльність у сфері розваг постачанням товарів/послуг. Представник позивача в судовому засіданні зазначає, що перевірити розмір вказаної в акті перевірки (табл. 40, стор. 36 акту ) суми заниження податкового зобовязання по ПДВ 35244 грн. 19 коп. неможливо, оскільки не зазначено первинних документів бухгалтерського та податкового обліку, які підтверджують таке заниження.

ДПІ у свою чергу вказує на те, що позивачем не вівся ніякий облік суми податку на додану вартість, не сплачених до бюджету у зв'язку з отриманням податкових пільг, не подавалась відповідна звітність до податкового органу.

Суд погоджується з доводами відповідача про те, що суми податку та збору, не сплачені суб'єктом господарювання до бюджету у зв'язку з отриманням податкових пільг, повинні обліковуватись таким суб'єктом платником податків в порядку, визначеному ПКУ (ст. 30), та відповідно Порядок обліку сум податків та зборів, не сплачених суб'єктом господарювання до бюджету у зв'язку з отриманням податкових пільг, затверджено постановою КМУ від 27.12.2010 р. № 1233. Державна фіскальна служба здійснює контроль за правильністю надання та обліку податкових пільг, а також їх цільовим використанням за наявності законодавчого визначення напрямів використання (щодо умовних податкових пільг) та своєчасним поверненням коштів, не сплачених до бюджету внаслідок надання пільги, у разі її надання на поворотній основі. Податкова пільга надається шляхом, зокрема, звільнення від сплати податку та збору. Крім того, нормами ПКУ передбачено нульову ставку податку для операцій, які не підлягають оподаткуванню податком на додану вартість та звільнені від оподаткування. Затверджений постановою № 1233 Порядок обліку сум податків та зборів, не сплачених суб'єктом господарювання до бюджету у зв'язку з отриманням податкових пільг, є обов'язковим для виконання суб'єктами господарювання, які відповідно до ПКУ не сплачують податки та збори до бюджету у зв'язку з отриманням податкових пільг. Суб'єкт господарювання, що не сплачує податки та збори у зв'язку з отриманням податкових пільг, веде облік сум таких пільг та складає звіт про суми податкових пільг за формою згідно з додатком до Порядку № 1233. Позивач не спростував доводи відповідача про те, що належний облік податкової пільги або операцій, звільнених від оподаткування, ним не вівся, відповідна звітність не подавалась.

Разом з тим, неведення обліку не є беззаперечним доказом заниження обєкту оподаткування ПДВ. В акті перевірки зазначено тільки щомісячні суми занижених податкових зобовязань, при цьому у табл.40 зафіксовано розбіжності суми виручки за даними платника та за даними податкової інспекції. Посилань на найменування та реквізити первинних бухгалтерських та податкових документів, які підтверджують дані платника та ДПІ, в акті не зазначено. Цей недолік не був усунений і при розгляд справи.

Таким чином податковою інспекцією недотриманий Порядок оформлення результатів документальних перевірок з питань дотримання податкового, валютного та іншого законодавства, затверджений наказом Державної податкової адміністрації України від 22.12.2010 № 984, який діяв на час проведення перевірки та складання акту перевірки. Відповідно до п. 5.1- 5.3 Порядку № 984 в описовій частині акту документальної перевірки відображаються задекларовані платником податків у податковій та іншій звітності показники, результати перевірки цих показників та робиться відповідний запис щодо встановлення або не встановлення порушень. При цьому до акта (довідки) перевірки додаються відповідні аналітичні таблиці. У разі встановлення перевіркою порушень податкового законодавства за кожним відображеним в акті фактом порушення необхідно: чітко викласти зміст порушення з посиланням на конкретні пункти і статті законодавчих актів, що порушені платником податків, зазначити період (місяць, квартал, рік) фінансово-господарської діяльності платника податків та господарську операцію, в результаті якої здійснено це порушення, при цьому додати до акта письмові пояснення посадових осіб платника податків або його законних представників щодо встановлених порушень; зазначити первинні документи, на підставі яких вчинено записи у податковому та бухгалтерському обліку, навести регістри бухгалтерського обліку, кореспонденцію рахунків операцій та інші документи, пов'язані з обчисленням і сплатою податків і зборів, та докази, що підтверджують наявність факту порушення; у разі відсутності первинних документів або ненадання для перевірки первинних та інших документів, що підтверджують факт порушення, зазначити перелік цих документів; у разі відмови посадових осіб платника податків або його законних представників надати копії документів посадовій (службовій) особі органу державної податкової служби така особа складає акт у довільній формі, що засвідчує факт відмови, із зазначенням посади, прізвища, імені, по батькові платника податків (його законного представника) та переліку документів, які йому запропоновано подати, факт про складання такого акта відображається в акті документальної перевірки; у разі надання посадовими особами платника податків або його законними представниками посадовим (службовим) особам органу державної податкової служби письмових пояснень щодо встановлених порушень податкового законодавства та/або причин ненадання первинних та інших документів, що підтверджують встановлені порушення, або їх копій факти про надання таких пояснень необхідно відобразити в акті. Виявлені факти однотипних порушень та порушень, які повторюються, групуються у відомості або таблиці, що додаються до акта. Зазначені відомості або таблиці повинні містити повний перелік однотипних порушень податкового законодавства із зазначенням звітного періоду, до якого вони відносяться (назву, дату і номер документа, відповідно до якого здійснено операцію, суть операції, а також посилання на нормативно-правові акти, їх пункти і статті, положення яких порушені).

Враховуючи викладене, висновок відповідача про заниження податкового зобов'язання на суму 35244 грн. 19 коп. є таким, що не підтверджений належними доказами.

Аналогічна ситуація, на думку суду, виникла при дослідженні правомірності висновку ДПІ про заниження податкового зобов'язання ФОП ОСОБА_4 за квітень 2012 року та жовтень 2013 року внаслідок арифметичної помилки на загальну суму 12296 грн. 01 коп. (табл. 41, стор. 37 акту перевірки). В акті не зазначено яка саме арифметична помилка допущена, по якому рядку Декларацій чи будь-якого іншого документа. Позивачем надано суду декларації з ПДВ за 2012-2013 рр., які прийняті податковою інспекцією без будь-яких зауважень. В акті не зазначено жодного первинного первинного документа, на підставі якого вчинено записи у податковому та бухгалтерському обліку (назву, дату і номер документа, відповідно до якого здійснено помилку, суть операції, а також посилання на нормативно-правові акти, їх пункти і статті, положення яких порушені). Представником відповідача в судовому засіданні надані пояснення про те, що в реєстрах виданих податкових накладних було включено суму оподатковуваних операцій та суму ПДВ не в повному обсязі, а також, що відомості реєстрів виданих податкових накладних суперечать показникам звітів про використання реєстраторів розрахункових операцій та книг обліку розрахункових операцій (форма № 3ВР-1) за квітень 2012 року та жовтень 2013 року. Відповідно до роз'яснення Комітету Верховної Ради України з питань фінансів і банківської діяльності від 20.03.2001 р. N 06-10/167 стосовно визначення терміну "арифметична помилка або описка" під терміном "арифметична помилка" слід розуміти помилки або описки, допущені платником податку при заповненні декларацій (розрахунків) або додатків до них, зокрема при виконанні арифметичних дій, передбачених при обчисленні об'єкта оподаткування з метою визначення податкових зобов'язань з податку, збору, обов'язкового платежу (додавання або вирахування відповідних рядків), а також описки, допущені при перенесенні даних із додатків, на підставі яких заповнюються відповідні рядки декларації (неправильно поставлена кома при застосуванні одиниці виміру, неправильно перенесений підсумок з додатка та ін.). Аналогічні помилки можуть бути допущені і при веденні податкового обліку у відповідних регістрах, а також при перенесенні даних податкового обліку з регістрів у декларацію про прибуток підприємства або в додатки до неї... Але це порушення ніяким чином не охоплюється поняттям арифметичної помилки і повинно бути викладено в акті перевірки з дотриманням Порядку оформлення результатів документальних перевірок з питань дотримання податкового, валютного та іншого законодавства. Отже , суд вважає, що підстави для донарахування податкових зобовязань в сумі 12296,01 грн. відсутні.

Поняття податковий кредит, а також порядок та правила його визначення, або обмеження регулюються статтею 198 ПКУ, у т.ч.: згідно п. 198.1 право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів та послуг; придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв'язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності).

Згідно з п.198.3 ст.198 Податкового кодексу України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг (у разі здійснення контрольованих операцій - не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу) та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку. Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Згідно з п.198.6 ст.198 Податкового кодексу України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у звязку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу. Податкова накладна видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту (п.201.10).

Позивач не заперечує факту порушення п. 201.10 ст. 201 ПКУ ФОП ОСОБА_5 внаслідок включення до складу податкового кредиту податкової накладної, не зареєстрованої в ЄРПН : № 48 від 06.11.14 на суму ПДВ 14683 грн. 53 коп., тому в цій частині висновки перевірки є правомірними.

В акті перевірки зазначено про завищення податкового кредиту протягом травня вересня 2014 року на суму ПДВ 119099,97 грн. (стор.39 акту ) на підставі отриманих та зареєстрованих відповідно до вимог ПКУ податкових накладних, які підтверджують сплату позивачем ПДВ при придбанні будівельних матеріалів, обладнання, та завищення податкового кредиту з ПДВ на суму 35124,22 грн. (стор.39-42 акту перевірки) внаслідок придбання каруселі та гімнастичного майданчика. Позивач зазначає, що придбані будматеріали та обладнання призначалось для здійснення господарської діяльності, оскільки позивач орендує приміщення для торговельно-розважального центру, де збудований дитячий спортивно-розважальний комплекс.

Відповідач, в свою чергу стверджує, що підставою для висновку про завищення податкового кредиту, є відсутність у ФОП ОСОБА_4 специфікації, доказів замовлення товару, доказів повідомлення платника про його відвантаження, доказів монтажу дитячої каруселі, гімнастичного майданчика, а також відсутність доказів отримання доходу у поточному податковому періоді від використання зазначених обєктів у господарській діяльності. ДПІ у м. Херсоні зазначає, що на момент перевірки у позивача не було документів, що підтверджують прийняття, оприбуткування, відвантаження ТМЦ та факт передачі зазначених ТМЦ підрядникам (відсутні акти приймання продукції, товарно-транспортні накладні з відмітками про передачу та отримання ТМЦ), довіреності, сертифікати якості, інші документи, що засвідчують транспортування, оприбуткування та використання у господарській діяльності придбаних будівельних матеріалів. Таким чином, відповідач ставить під сумнів реальність придбання таких ТМЦ.

Позивачем надано суду первинні документи, які підтверджують придбання товарів: податкові накладні, платіжні документи, рахунки фактури, видаткові накладні, та документи, які підтверджують використання товарів для реконструкції частини орендованих приміщень під облаштування дитячого спортивно-розважального комплексу: довідка про вартість виконаних будівельних робіт, відомість ресурсів, акти виконаних робіт, дефектні відомості, кошториси, накази про проведення облаштування орендованого приміщення, а також договори на виконання ремонтних (оздоблювальних) робіт. Позивач надав суду договір про монтаж гімнастичного майданчика та каруселі , акт виконаних робіт.

Суд приймає вказані документи до уваги, надає їм належну правову оцінку та відхиляє посилання податкового органу на ненадання представлених документів на перевірку, як на підставу для відмови в задоволенні позову. Адже, положення статей 11, 71, 86 Кодексу адміністративного судочинства України зобов'язують суд вжити заходів, необхідних для з'ясування всіх обставин у справі, запропонувати сторонам подати докази на підтвердження своєї правової позиції, у разі необхідності витребувати докази з власної ініціативи, всебічно, повно та обєктивно оцінити наявні у справі докази тощо. При цьому суд не може обмежити право платника довести у судовому процесі обставини, на яких ґрунтуються його вимоги, поданням виключно тих доказів, що надавались ним під час проведення податкової перевірки. Право надавати заперечення щодо висновків податкового органу та долучати до матеріалів справи докази на підтвердження таких заперечень надається платнику як на усіх стадіях податкового контролю, так і на стадіях судового процесу, на яких допускається подання учасником процесу нових доказів.

Сукупність первинних, платіжних, звітних та інших документів, які зазвичай супроводжують господарські операції придбання товарів, робіт, підтверджує фактичне їх здійснення і не дає підстав для сумніву у їх реальності та безтоварності. Характер спірних операцій відповідає господарській діяльності позивача та її основним видам. Натомість відповідачем не надано належних і допустимих доказів, які б об'єктивно ставили під сумнів фактичне здійснення цих операцій. Також, відповідачем не наведено обставин та доказів, які б свідчили про невідповідність господарських операцій цілям та видам діяльності позивача, збитковості здійснених операцій або інших обставин, які б окремо або в сукупності могли свідчити про їх не реальність чи про те, що дії позивача по придбанню ТМЦ були спрямовані на отримання незаконної податкової вигоди. Викладені в акті перевірки висновки щодо безтоварності операцій суперечать первинним бухгалтерським документам підприємця та під час розгляду справи не підтвердилися. Відповідачем не перевірялись постачальники ТМЦ, а також наявність у позивача придбаних ТМЦ. Суми податку на додану вартість, зазначені у податкових накладних, які відповідно до вимог ПКУ зареєстровані в Єдиному реєстрі податкових накладних, відображені у деклараціях позивача та постачальників (що підтверджується відсутністю розбіжностей за автоматизованою системою співставлення податкових зобовязань та податкового кредиту). Позивач стверджує, що під час проведення перевірки фахівцями ДПІ здійснено обстеження зазначеного та іншого обладнання, а також орендованих приміщень та комплексу.

Що стосується доводів відповідача про те, що позивач як фізична особа-підприємець не має права нараховувати податковий кредит при придбанні основних засобів, оскільки приватні підприємці взагалі не можуть обліковувати основні засоби, тому що таке право належить лише або фізичній особі, або юридичній особі відповідно до приписів Цивільного кодексу України, суд зазначає наступне. Загальний порядок формування податкового кредиту з ПДВ як для юридичних осіб, так і для фізичних осіб, зареєстрованих платниками ПДВ, регламентовано ст. 198 Податкового кодексу, особливих умов для формування податкового кредиту для фізичних осіб суб'єктів господарювання, зареєстрованих платниками ПДВ, Податковим кодексом не передбачено. До податкового кредиту фізичних осіб - суб'єктів господарювання, зареєстрованих платниками ПДВ, можна включати суми ПДВ, нараховані (сплачені) у зв'язку з придбанням основних засобів, за умови: взяття на облік такого майна в якості основних засобів, використання таких засобів в оподатковуваних операціях у межах їх господарської діяльності, наявності належного документального оформлення, підтвердження відповідних витрат, відображення їх у бухгалтерському та податковому обліках. При цьому платник податку самостійно обчислює суму податкового зобов'язання, яку зазначає в податковій звітності. Згідно зі ст. 51 Цивільного кодексу до підприємницької діяльності фізичних осіб застосовуються нормативно-правові акти, що регулюють підприємницьку діяльність юридичних осіб, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин.

Таким чином, Податковий кодекс передбачає можливість бути платником ПДВ фізичним особам-підприємцям та не містить обмежень у відображенні податкового кредиту, крім конкретних пунктів та випадків, що перелічені у відповідних статтях ПКУ, а посилання ДПІ на норми ЦК України щодо відсутності такого субєкта права власності як фізична особа-підприємець є такими, що не впливають на право позивача сформувати податковий кредит.

Позивачем надано суду докази обліку основних засобів - каруселі та гімнастичного майданчику. Суд приймає до уваги, що зазначені в акті перевірки активи (каруселі та гімнастичний майданчик) придбані позивачем в рамках ведення підприємницької діяльності у постачальника ТОВ Тримікс. Документально факт постачання оформлено первинними документами, складеними у відповідності до вимог Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", а також ПКУ. Під час придбання вищезазначених активів договори та всі первинні документи укладались як ФОП ОСОБА_4, тобто як субєкт підприємництва. Податкові накладні, складені постачальниками, видані саме платнику ПДВ - ФОП ОСОБА_4, а не фізичній особі в якості кінцевого споживача. Позивачем будівельні матеріали, каруселі, гімнастичний майданчик придбано для ведення господарської діяльності, з метою отримання доходу. В подальшому, в разі якщо позивачем такі матеріальні цінності будуть використані поза підприємницькою діяльністю і не здійснені коригування у податковому обліку внаслідок таких операцій, або ДПІ буде встановлено такі факти, тільки в такому випадку до позивача можуть бути застосовані норми законодавства щодо зменшення суми податкового кредиту, або нарахування податкових зобовязань. Зокрема, відповідно до п. 198.5 ПКУ в разі початку використання товарів/послуг, необоротних активів, за якими під час придбання або виготовлення суми податку були включені до складу податкового кредиту, в негосподарській діяльності, платник податків зобовязаний нарахувати податкові зобовязання виходячи з бази оподаткування, яка передбачена п. 189.1 ПКУ.

Ведення бухгалтерського обліку фізичними особами-підприємцями, передбаченого Закону України №996 Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні не є обовязковим для фізичної особи-підприємця, але ПКУ не забороняє його здійснювати для управлінського обліку та інших цілей.

Суд при вирішенні даної справи виходить із презумпції сумлінності платників податків та інших учасників правовідносин у економічній сфері. У зв'язку із цим презюмується, що дії платника податків, пов'язані з веденням господарської діяльності, економічно виправдані, а відомості, що містяться в його податковій та бухгалтерській та кадровій звітності, - є достовірними, якщо податковий орган не доведе, що такі відомості не відповідають дійсності. При цьому, обов'язок доведення таких фактів покладається на податковий орган у спосіб проведення перевірки та оформлення її результатів шляхом складення акту, який є носієм доказової інформації та повинен містити усі відомості про виявлені порушення законодавства.

Відповідно до ч.1 ст.71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. У ч. 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. На думку суду, відповідачем не доведено правомірність своїх дій у відповідності до вимог, встановлених частиною другою статті 19 Конституції України та частиною третьою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України.

Оскільки суд не наділений повноваженнями щодо визначення платнику податків правильної суми занижених грошових зобов'язань або бюджетного відшкодування, це є компетенцією фіскальної служби, при тому, що деякі податкові порушення при формуванні податкового зобов'язання та податкового кредиту по ПДВ знайшли своє підтвердження при розгляді справи, суд визнає протиправними та скасовує податкові повідомлення-рішення №, №, № , № в повному обсязі.

Позов задовольняється. Позивачу відшкодовуються за рахунок відповідача судові витрати.

Керуючись ст.ст. 94, 158-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

постановив:

Задовольнити позов фізичної особи-підприємця ОСОБА_4.

Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у м. Херсоні Головного управління ДФС у Херсонській області від 06 липня 2014 року:

№ про збільшення суми грошового податкового зобовязання за платежем податок на доходи з фізичних осіб на 85252,51 грн. та застосування фінансової санкції в сумі 21313,13 грн.;

№ про збільшення суми грошового зобовязання з податку на додану вартість 39113 грн. та застосування фінансової санкції в сумі 19556,5 грн.;

№ про зменшення суми бюджетного відшкодування з податку на додану вартість в сумі 295698 грн., та застосування фінансової санкції в сумі 147849 грн.;

№ про збільшення суми бюджетного відшкодування з податку на додану вартість в сумі 33223 грн.,

№ про зменшення суми відємного значення суми податку на додану вартість на 45912 грн.

Визнати протиправними та скасувати рішення Державної податкової інспекції у м. Херсоні Головного управління ДФС у Херсонській області 08.09.15 №, яким застосовано штрафні санкції в сумі 13778,35 грн. за заниження розміру єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування; та вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 08.09.15 №Ф- щодо сплати єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування в сумі 141078,59 грн.

Стягнути з Державної податкової інспекції у м. Херсоні Головного управління ДФС у Херсонській області за рахунок її бюджетних асигнувань на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 (ідн. код НОМЕР_9) 487 грн. 20 коп. витрат по сплаті судового збору.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Одеського апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня її проголошення, а в разі складення постанови у повному обсязі відповідно до ст. 160 КАС України чи прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо вона не була подана у встановлений строк. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Повний текст постанови виготовлений та підписаний 27 листопада 2015 р.

Суддя Хом'якова В.В.

кат. 8.3.3