Справа № 381/4571/15-а
Суддя: Чернишова Є. Ю.
Дата ухвалення: 2015-11-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ФАСТІВСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД
________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 листопада 2015 року Провадження № 2-а/381/97/15

Справа № 381/4571/15-а

Приміщення суду за адресою: 08500, м. Фастів, вул. Радянська, 25

час прийняття постанови: 12:05 год.

Фастівський міськрайонний суд Київської області в складі:

головуючого судді Чернишової Є.Ю.

за участі: секретаря Соловей Ж.В.;

представника позивача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовною заявою Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області до відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві про визнання протиправною та скасування постанови державного виконавця,-

ВСТАНОВИВ:

Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області(далі за текстом ГУПФУ у Київській області) звернулось до суду із адміністративним позовом до відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві (далі за текстом - ВПВР УДВС ГТУЮ у м. Києві) про визнання протиправною та скасування постанови державного виконавця.

Позивач в обґрунтування позову зазначає, що постановою державного виконавця від 07.10.2015 року по ВП №42064324 за невиконання рішення суду накладено штраф в розмірі 680 грн., яку позивач вважає незаконною через те, що постановою Фастівського міськрайонного суду Київської області від 20.12.2006 року по справі 2а-4510/06 на УПФУ не покладений обовязок перераховувати та виплачувати підвищення до пенсії, як учаснику бойових дій, саме ОСОБА_2, який є стягувачем виконавчому провадженні, тому відсутні підстави і для виконання цього рішення суду саме стосовно ОСОБА_2

У судовому засіданні представник позивача вимоги підтримала, пояснивши, що на даний час відсутні відповідні кошти на рахунках головного управління для проведення виплат підвищення до пенсії, тобто відсутність відповідного бюджетного та іншого фінансування та коштів на виплату грошових сум на виконання судового рішення для позивача є поважною причиною, яка унеможливлює проведення відповідних виплат.

На підставі зазначеного позивач просив визнати незаконною та скасувати постанову відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві від 07.10.2015 року про накладання штрафу ВП № 42064324.

Представник відповідача до судового засідання не зявився, про час та місце його проведення повідомлявся у встановленому законом порядку. Заяв про відкладення розгляду справи від нього не надходило. За таких обставин, суд приходить до висновку, що відповідач був належним чином повідомлений про дату і місце судового засідання, в звязку з чим вважає за можливе розглянути справу за його відсутності на підставі наявних у справі доказів.

Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, визначає Закон України «Про виконавче провадження».

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження - це сукупність дій органів і посадових осіб, зазначених у цьому Законі, спрямованих на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які здійснюються на підставах, у спосіб та в межах повноважень, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, виданими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Оскарження рішень, дій або бездіяльності державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби має відбуватися згідно зі статтею 13 Закону України «Про державну виконавчу службу», частиною третьою статті 6, частиною першою статті 12, статтею 82 Закону України «Про виконавче провадження».

Відповідно до статті 13 Закону України «Про державну виконавчу службу» дії або бездіяльність державного виконавця можуть бути оскаржені до вищестоящої посадової особи або до суду у порядку, встановленому законом. Так, згідно з частиною третьою статті 6 Закону України «Про виконавче провадження» рішення, дії або бездіяльність державного виконавця можуть бути оскаржені в порядку, встановленому цим Законом, а відповідно до частини першої статті 12 цього Закону сторони виконавчого провадження мають право оскаржувати рішення, дії або бездіяльність державного виконавця з питань виконавчого провадження у порядку, встановленому цим Законом.

Відповідно до частини другої статті 82 Закону України «Про виконавче провадження» боржник має право оскаржувати рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби виключно в судовому порядку.

Рішення, дії чи бездіяльність державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби щодо виконання рішень інших органів (посадових осіб) можуть бути оскаржені до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом (частина п'ята статті 82 Закону України «Про виконавче провадження»).

Судом встановлено, що на виконанні у ВПВР УДВС ГТУЮ у м. Києві перебуває виконавче провадження № 42064324 по примусовому виконанню виконавчого листа Фастівського міськрайонного суду Київської області № 2а-4510/06, виданого 04.03.2011 року.

Постановою ВПВР УДВС ГТУЮ у м. Києві відкрито виконавче провадження по примусовому виконанню зазначеного вище виконавчого документу та встановлений строк для добровільного виконання боржником рішення суду, а саме для проведення перерахунку та виплати на користь ОСОБА_2 пенсії з урахуванням відповідних підвищень.

Листом від 17.12.2014 року за №5554/04 ГУПФУ у Київській області повідомило відповідача про відсутність підстав для виконання рішення суду, оскільки резолютивна частина рішення не містить вимог про зобовязання перерахувати та виплатити підвищення до призначеної пенсії саме ОСОБА_2, оскільки ця особа взагалі не фігурує у резолютивній частині судового рішення.

Разом з тим, постановою від 07.10.2015 року за невиконання у наданий для самостійного виконання строк рішення суду на боржника на ГУПФУ у Київській області накладено штраф у розмірі 680 грн. Правовою підставою прийняття такого рішення визначене положення ст.89 Закону України «Про виконавче провадження».

Суд вважає таке рішення відповідача необґрунтованим з огляду на наступне.

У відповідності до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку визначаються Законом України «Про виконавче провадження» № 606-XIV від 21.04.1999 (із змінами та доповненнями) (далі за текстом Закон № 606).

Так, у відповідності до Закону № 606 виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

У відповідності до ч. 1 ст. 11 Закону № 606, державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Відповідно до ч. 1 ст. 89 Закону України «Про виконавче провадження» у разі невиконання без поважних причин у встановлений державним виконавцем строк рішення, що зобов'язує боржника виконати певні дії, та рішення про поновлення на роботі державний виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника - фізичну особу від десяти до двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян; на посадових осіб - від двадцяти до сорока неоподатковуваних мінімумів доходів громадян; на боржника - юридичну особу - від сорока до шістдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та встановлює новий строк виконання.

Таким чином, для прийняття рішення щодо застосування санкцій, передбачених ч. 1 ст. 89 цього Закону державний виконавець повинен встановити два факти: по-перше, що судове рішення не виконано, по-друге, що рішення суду не виконано без поважних на те причин.

Судом витребовувались у відповідача матеріали виконавчого провадження для можливості дослідження їх у судовому засіданні, однак вимога суду відповідачем проігнорована, у звязку з чим суд обмежується дослідженням наданими позивачем документами.

Так, як вбачається з матеріалів справи, оскаржуваною постановою накладено штраф за невиконання рішення суду, яким у спірних правовідносинах є постанова Фастівського міськрайонного суду Київської області від 20.12.2006 року по справі 2а-4510/06, якою, зокрема, зобовязано перерахувати та виплачувати до призначеної пенсії підвищення, як учасникам бойових дій, відповідним громадянам.

Обов'язковість судових рішень безпосередньо закріплена в Конституції України та не потребує додаткового закріплення у судовому рішенні.

Так, у відповідності до частини 5 статті 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України.

Згідно статті 255 КАС України, постанова або ухвала яка набрала законної сили, є обов'язковою для осіб, які беруть участь у справі, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України.

Разом з тим, вивчення змісту резолютивної частини постанови Фастівського міськрайонного суду Київської області від 20.12.2006 року по справі 2а-4510/06 дає змогу встановити, що особа ОСОБА_2, який виступає стягувачем у спірних правовідносинах, взагалі не фігурує у резолютивній частині цього судового рішення.

Згідно роз'яснень пункту 20 постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України "Практику застосування адміністративними судами законодавства у справах із приводу оскарження рішень, дій чи бездіяльності державної виконавчої служби" державний виконавець зобов'язаний здійснювати необхідні заходи щодо своєчасного і повного виконання рішення, зазначеного у документі на примусове виконання рішення, у спосіб і порядок, визначені виконавчим документом.

Відповідно до ст. 170 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо судове рішення є незрозумілим, суд, який його ухвалив, за заявою осіб, які беруть участь у справі, або державного виконавця ухвалою розяснює своє рішення, не змінюючи при цьому його змісту. Аналіз наведеної норми доводить, що необхідність роз'яснення судового рішення зумовлена його нечіткістю за змістом, коли воно є неясним та незрозумілим як для осіб, стосовно яких воно ухвалене, так і для тих, що будуть здійснювати його виконання.

В даному випадку існують всі підстави вважати, що постанова Фастівського міськрайонного суду Київської області від 20.12.2006 року по справі 2а-4510/06 є незрозумілою для особи, яка буде здійснювати її виконання, однак відповідачем проігноровані наведені вище положення законодавства, внаслідок чого він не звернувся до суду з відповідною заявою про розяснення судового рішення, обмежившись при цьому накладанням штрафу за невиконання рішення суду.

Крім того, в мотивувальній частині оскаржуваної постанови про накладення штрафу не наведені доводи прийнятого державним виконавцем рішення щодо невиконання боржником судового рішення, - як зазначено в мотивувальній частині постанови: «у наданий строк для самостійного виконання та на вимогу державного виконавця боржником рішення суду не виконано». Також, в постанові не наведені доводи на підставі яких, державний виконавець прийшов до висновку про відсутність поважності причин, які обумовили не виконання боржником судового рішення.

Крім того, представник позивача у судовому засіданні посилалась на те, що виплати пенсій та інших платежів управління здійснює виключно у межах фінансових ресурсів, виділених Пенсійним фондом України, однак управлінню такі кошти не перераховані.

Суд вважає, що невиконання судового рішення в частині виплати грошових коштів при відсутності відповідного фінансового забезпечення та фактичної відсутності таких коштів у боржника, не може вважатися невиконанням судового рішення без поважних причин.

Накладення штрафу у такому випадку жодним чином не захищає право особи на отримання бюджетних коштів.

Аналогічна правова позиція відображена в постанові Судової палати у адміністративних справах Верховного Суду України від 24.03.2014 року у справі № 21-66а15 яка в силу ч.4 ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», яка в силу положень ст. 244-2 КАС України є обовязковою для всіх субєктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права.

Враховуючи наведене, суд вважає, що державним виконавцем постанова від 07.10.2015 року про накладання штрафу на ГУПФУ у Київській області, винесена передчасно, з порушенням наведених судом норм Закону України «Про виконавче провадження» та Кодексу адміністративного судочинства України, а тому вказана постанова підлягає визнанню незаконною та скасуванню.

З наведеного виходить, що позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі.

Враховуючи вищенаведене, та керуючись ст.ст.2-15, 17-18, 33-35, 41-42, 47-51, 56-59, 69-71, 79, 86, 87, 94, 99, 104-107, 110-111, 121, 122-143, 151-154, 158, 162, 163, 167, 185-186, 254, пунктами 2-1, 6 розділу 7 Прикінцеві та перехідні положення Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Позов Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області до відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві про визнання протиправною та скасування постанови державного виконавця задовольнити повністю.

Визнати незаконною постанову відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві від 07.10.2015 року про накладання штрафу ВП № 42064324.

Скасувати постанову відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві від 07.10.2015 року про накладання штрафу ВП № 42064324.

Повний текст постанови виготовлений 16 листопада 2015 року.

Апеляційна скарга подається до Київського апеляційного адміністративного суду через Фастівський міськрайонний суд Київської області з одночасним надісланням апеляційної скарги особою, яка її подає, до Київського апеляційного адміністративного суду. Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі складання постанови в повному обсязі відповідно до статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя Є.Ю.Чернишова