Справа № 2а-11951/11/2670
Суддя: Шипуліна Т.М.
Дата ухвалення: 2015-12-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 грудня 2015 року м. Київ К/9991/38804/12

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі:

Головуючого - Шипуліної Т.М.,

суддів: Бившевої Л.І., Лосєва А.М.

за участю: секретаря Латишевої Л.П.,

представника позивача Максименко О.В.,

представника відповідача Вершиніна К.В.,

розглянула у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Державної податкової інспекції у Шевченківському районі міста Києва Державної податкової служби на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 13.10.2011 та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 24.05.2012 по справі №2а-11951/11/2670 за позовом Приватного підприємства «Тріотекс» до Державної податкової інспекції у Шевченківському районі міста Києва про скасування податкового повідомлення-рішення.

Заслухавши доповідь судді Шипуліної Т.М., пояснення представників позивача та відповідача, перевіривши доводи касаційної скарги щодо дотримання правильності застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, колегія

В С Т А Н О В И Л А:

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 13.10.2011, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 24.05.2012, позовні вимоги Приватного підприємства «Тріотекс» до Державної податкової інспекції у Шевченківському районі міста Києва про скасування податкового повідомлення-рішення - задоволено. Визнано протиправним та скасоване податкове повідомлення-рішення від 23.03.2011 №.

Не погоджуючись із рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій, Державна податкова інспекція у Шевченківському районі міста Києва Державної податкової служби 08.06.2012 звернулась з касаційною скаргою до Вищого адміністративного суду України, який ухвалою від 10.07.2012 прийняв її до свого провадження.

В касаційній скарзі відповідач просить скасувати постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 13.10.2011 та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 24.05.2012, прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

В обґрунтування своїх вимог відповідач посилається на порушення судами норм матеріального та процесуального права, зокрема, підпункту 7.2.4 пункту 7.2, підпунктів 7.4.1, 7.4.5 пункту 7.4, підпункту 7.7.1 пункту 7.7 статті 7 Закону України «Про податок на додану вартість».

Перевіривши матеріалами справи наведені у скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга задоволенню не підлягає з огляду на наступне.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що Державною податковою інспекцією у Шевченківському районі міста Києва було проведено документальну невиїзну перевірку Приватного підприємства «Тріотекс» з питань дотримання вимог податкового законодавства при взаємовідносинах з платником податків Товариством з обмеженою відповідальністю «БІА «Укрбудкапітал» за період з 01.07.2007 по 30.06.2010.

Перевіркою встановлено порушення позивачем підпункту 7.2.4 пункту 7.2, підпунктів 7.4.1, 7.4.5 статті 7 Закону України «Про податок на додану вартість», в результаті чого занижено податок на додану вартість.

Висновок податкового органу ґрунтуються на відсутності реального здійснення фінансового господарських операцій між позивачем та Товариством з обмеженою відповідальністю «БІА «Укрбудкапітал», оскільки постановою Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 03.09.2010 у справі №1-406/2010 визнано винним генерального директора Товариства з обмеженою відповідальністю «Віант» ОСОБА_3 (контрагента Товариства з обмеженою відповідальністю «БІА «Укрбудкапітал») винним у вчиненні злочину, передбаченого частиною другою статті 212 Кримінального кодексу України, внаслідок складання ним завідомо неправдивих податкових декларацій з податку на додану вартість та податку на прибуток.

За результатами перевірки Державною податковою інспекцією у Шевченківському районі міста Києва складено акт від 03.03.2011 №439/23-12/35256396 та прийнято податкове повідомлення-рішення від 23.03.2011 №, яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість на суму 90316,00грн., в тому числі за основним платежем 72253,00грн. та за штрафними санкціями 18063,00грн.

Згідно з підпунктом 7.4.1 пункту 7.4 статті 7 Закону України «Про податок на додану вартість» податковий кредит звітного періоду визначається виходячи із договірної (контрактної) вартості товарів (послуг), але не вище рівня звичайних цін, у разі якщо договірна ціна на такі товари (послуги) відрізняється більше ніж на 20 відсотків від звичайної ціни на такі товари (послуги), та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 6.1 статті 6 та статтею 8-1 цього Закону, протягом такого звітного періоду у зв'язку з придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Відповідно до підпункту 7.4.5 пункту 7.4 статті 7 зазначеного Закону не підлягають включенню до складу податкового кредиту суми сплаченого (нарахованого) податку у зв'язку з придбанням товарів (послуг), не підтверджені податковими накладними чи митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з підпунктом 7.2.6 цього пункту).

З наведених законодавчих положень випливає, що умовами реалізації права платника на податковий кредит є фактичне придбання товарів (робіт, послуг) із метою їх використання в господарській діяльності та наявність первинних документів (зокрема, податкових накладних), оформлених у відповідності з вимогами чинного законодавства, на підтвердження факту понесення витрат на їх придбання.

Доводи податкового органу про отримання платником необґрунтованої податкової вигоди мають ґрунтуватись на сукупності доказів, що безспірно підтверджують існування обставин, які виключають право платника, зокрема, на формування податкового кредиту.

Разом з тим, реальність спірних господарських операцій позивача з Товариством з обмеженою відповідальністю «БІА «Укрбудкапітал» підтверджується належними первинними документами, які за своєю формою та змістом відповідають вимогам податкового законодавства, зокрема, наданими позивачем податковими накладними та видатковими накладними щодо поставки текстильних виробів та килимового покриття, банківськими виписками.

Також судами встановлено, що придбані у контрагента товари були використані у власній господарській діяльності позивача, а саме в подальшому реалізовані покупцям, зокрема, Відкритому акціонерному товариству «Укренергопром», Товариству з обмеженою відповідальністю «Юка», Товариству з обмеженою відповідальністю «Миндальна роща», Середній загальноосвітній школі №1 Шевченківського району міста Києва, Відкритому акціонерному товариству «Тернопіль-готель», Товариству з обмеженою відповідальністю «СВІТ ЛТД», Товариству з обмеженою відповідальністю «Галицька цитадель».

Таким чином, досліджені в процесі розгляду справи первинні документи розкривають зміст господарської операції, підтверджують рух активів позивача, зміни у власному капіталі підприємства та отримання ним реального результату в процесі господарської діяльності з контрагентом.

Судами попередніх інстанцій обґрунтовано не взято до уваги посилання відповідача на постанову Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 03.09.2010 у справі №1-406/2010, оскільки Приватне підприємство «Тріотекс» не мало взаємовідносин з Товариством з обмеженою відповідальністю «Віант», а позивач не може нести відповідальність за порушення законодавства іншими особами, які перебувають поза межами його впливу.

За таких обставин, слід погодитися з висновками судів попередніх інстанцій, що позивач підтвердив факт реальності господарських операцій з Товариством з обмеженою відповідальністю «БІА «Укрбудкапітал».

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що висновки судів першої та апеляційної інстанцій про неправомірність податкового повідомлення-рішення від 23.03.2011 № є правильними.

Доводи касаційної скарги зазначених висновків суду не спростовують і не дають підстав вважати, що судами першої та апеляційної інстанцій при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.

Відповідно до частини першої статті 224 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Керуючись статтями 160, 210, 220, 221, 223, 224, 230, 231, та частиною п'ятою статті 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів -

У Х В А Л И Л А:

Касаційну скаргу Державної податкової інспекції у Шевченківському районі міста Києва Державної податкової служби залишити без задоволення.

Постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 13.10.2011 та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 24.05.2012 по справі №2а-11951/11/2670 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути переглянута Верховним Судом України в порядку, на підставі та у строки, передбачені статтями 235 - 2391 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий: __________________ Т.М. Шипуліна

Судді: __________________ Л.І. Бившева

__________________ А.М. Лосєв