Справа № 631/1900/14-а
Суддя: Катунов В.В.
Дата ухвалення: 2015-12-08 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 грудня 2015 р. Справа № 631/1900/14-а
Колегія суддів Харківського апеляційного адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Катунова В.В.

Суддів: Бершова Г.Є. , Ральченка І.М.

за участю секретаря судового засідання Кудіної Я.Г.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Управління Пенсійного фонду України в Нововодолазькому районі Харківської області на постанову Нововодолазького районного суду Харківської області від 21.10.2015р. по справі № 631/1900/14-а

за позовом ОСОБА_1

до Управління Пенсійного фонду України в Нововодолазькому районі Харківської області , Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області

про дострокове призначення пенсії із зниженням пенсійного віку,

ВСТАНОВИЛА:

Позивач, ОСОБА_1, звернувся до суду з адміністративним позовом до Управління Пенсійного фонду України в Нововодолазькому районі Харківської області, Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області, в якому з урахуванням позовних вимог (а.с. 62) просила визнати дії неправомірними та зобов'язати Управління Пенсійного фонду України в Нововодолазькому районі Харківської області здійснити нарахування та виплату пенсії, як дружині військовослужбовця, який помер від захворювання, повязаного з виконанням обовязків військової служби по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, яка не вступила у повторний шлюб з 20.11.2013 року.

Постановою Нововодолазького районного суду Харківської області від 21.10.15 року позов ОСОБА_1 задоволено.

Не погодившись з постановою суду першої інстанції, відповідачем- Управлінням Пенсійного фонду України в Нововодолазькому районі Харківської області подано апеляційну скаргу, в якій він просить скасувати оскаржувану постанову та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі.

Апеляційна скарга відповідача мотивована тим, що оскаржуване рішення ухвалено судом першої інстанції з ненаданням належної оцінки нормам чинного законодавства, що призвело до прийняття невірного рішення, судом порушено правильність застосування норм матеріального та процесуального права та правової оцінки обставин у справі. Вказує на те, що померлий чоловік позивачки був військовозобов'язаним, призваним на військові збори, а не військовослужбовцем у розумінні Закону України від 25 березня 1992 року № 2232-XII «Про військовий обов'язок і військову службу», тому відсутні підстави для призначення пенсії на пільгових умовах.

Відповідно до ч. 6 ст. 12 та ч. 1 ст. 41 Кодексу адміністративного судочинства України фіксування судового засідання 08.12.2015 року за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалось.

Перевіривши правову оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, проаналізувавши правильність застосування судом норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на таке.

Як встановлено матеріалами справи, позивачка є дружиною ОСОБА_2, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 внаслідок захворювання, пов'язаного з виконанням обов'язків військової служби з ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС. На час звернення до суду вона не досягла 50 річного віку та має страховий стаж не менше 20 років, після смерті чоловіка повторний шлюб не брала.

30.01.2015 року ОСОБА_1 звернулася до Управління Пенсійного фонду України в Нововодолазькому районі Харківської області зі зверненням щодо визначення права на призначення пенсії зі зниженням пенсійного віку.

На зазначене звернення, в межах Закону України «Про звернення громадян» позивачу надана письмова відповідь від 04.02.2015 року (а.с. 73-74).

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що вони є обґрунтованими та підтвердженими матеріалами справи.

Між тим, такі висновки суду першої інстанції, на думку колегії суддів, не відповідають нормам матеріального права та фактичним обставинам справи.

Згідно з ч. 1 ст. 44 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» №1058-IV, заява про призначення (перерахунок) пенсії та необхідні документи подаються до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженій особі в порядку, визначеному правлінням Пенсійного фонду за погодженням із центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально.

Згідно п. 37 Порядку, орган, що призначає пенсію, розглядає питання про призначення пенсії, відстрочку часу її призначення, перерахунок та відновлення виплати раніше призначеної пенсії, а також про переведення з одного виду пенсії на інший при зверненні особи з відповідною заявою (додаток 4).

Додатком 4 Порядку затверджено форму заяви, з якою необхідно звертатися за призначенням (перерахунком), яка також містить положення щодо поновлення виплати пенсії.

Пунктами 39 та 43 Порядку передбачено, що не пізніше 10 днів після надходження заяви з необхідними для призначення, перерахунку, переведення з одного виду пенсії на інший та поновлення раніше призначеної пенсії документами орган, що призначає пенсію, розглядає подані документи та приймає рішення щодо призначення, перерахунку, переведення з одного виду пенсії на інший та поновлення раніше призначеної пенсії без урахування періоду, за який відсутня інформація про сплату страхових внесків до Пенсійного фонду України.

Орган, що призначає пенсію, не пізніше 10 днів після винесення рішення видає або направляє адміністрації або особі повідомлення про призначення, відмову в призначенні, перерахунку, переведенні з одного виду пенсії на інший із зазначенням причин відмови та порядку його оскарження.

Аналіз наведених норм дає підстави зробити висновок про те, що заява про перерахунок пенсії подається особою особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально, до Пенсійного органу у затвердженій Додатком 4 Порядку формі, та за результатами розгляду якої Пенсійним органом приймається відповідне рішення.

Колегією суддів вставлено, що позивач відповідно до вимог Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 р. N 22-1 з заявою про перерахунок пенсії не звертався та рішення Пенсійним органом за результатами розгляду заяви не приймалося.

Враховуючи наведене, колегія суддів не погоджується з висновками судів про задоволення позовних вимог, оскільки позивач із заявою встановлено зразка та необхідними для призначення пенсії до управління пенсії не зверталась, рішення по зверненню позивачки від 30.01.2015 року не приймалося, листом від 04.02.2015 року № 251/20-02 ОСОБА_1 про порядок призначення пенсії не повідомлено.

При цьому, колегія суддів вважає помилковими доводи апеляційної скарги а про те, що нині покійний ОСОБА_2 (чоловік позивачки) не підпадає під статус осіб, на які розповсюджуються правила пункту 3 розділу ХV Прикінцевих положень Закону № 1058-ІV, оскільки він не відносився до військовослужбовців, з огляду на наступне.

Відповідно примітки до статті 10 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» до військовослужбовців належать: особи офіцерського складу, прапорщики, мічмани, військовослужбовці надстрокової служби, військовозобов'язані, призвані на військові збори, військовослужбовці-жінки, а також сержанти (старшини), солдати (матроси), які перебувають (перебували) на дійсній строковій службі у збройних силах, керівний і оперативний склад органів Комітету державної безпеки, і особи начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, а також інших військових формувань.

Пунктом 3 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» встановлено, що, тимчасово, до прийняття відповідного закону: військовослужбовці, особи начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, які брали участь у бойових діях, а також ті, що стали інвалідами внаслідок поранення, контузії, каліцтва, отриманих при захисті Батьківщини або при виконанні інших обов'язків військової служби (службових обов'язків), або внаслідок захворювання, пов'язаного з перебуванням на фронті чи виконанням інтернаціонального обов'язку, дружини (чоловіки), якщо вони не взяли повторний шлюб, і батьки військовослужбовців, осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, які померли (загинули) у період проходження військової служби (виконання службових обов'язків) чи після звільнення із служби, але внаслідок поранення, контузії, каліцтва, отриманих при виконанні обов'язків військової служби (службових обов'язків), захворювання, пов'язаного з перебуванням на фронті, ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи чи виконанням інтернаціонального обов'язку, мають право на призначення дострокової пенсії за віком після досягнення чоловіками 55 років, жінками - 50 років та за наявності страхового стажу не менше 25 років для чоловіків і не менше 20 років для жінок.

У цих випадках розміри пенсій визначаються відповідно до статті 27 та з урахуванням норм статті 28 цього закону і фінансуються за рахунок коштів Державного бюджету України.

Пунктом «в» ст. 30 Закону «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб» передбачено, що право на пенсію по втраті годувальника, мають зокрема дружини (якщо вони не взяли повторний шлюб) військовослужбовців, особи, які мають право на пенсію за цим Законом, які загинули, померли чи пропали безвісти в період проходження служби або померли після звільнення зі служби, але внаслідок поранення, контузії, каліцтва, одержаних при виконанні обов'язків військової служби (службових обов'язків), захворювання, пов'язаного з перебуванням на фронті, ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи чи виконанням інтернаціонального обов'язку, мають право на пенсію не раніш як за 5 років до досягнення пенсійного віку, встановленого ст. 26 Закону «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», або якщо вони є інвалідами.

Цим же Законом встановлено, що відповідне зниження пенсійного віку жінкам, установлене абзацом першим цього пункту, застосовується також до завершення періоду збільшення віку виходу на пенсію до 1 січня 2022 року.

Згідно з пунктом «г» частини 1 ст. 3 Закону «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб», умови, норми і порядок пенсійного забезпечення, встановлені цим Законом для військовослужбовців строкової служби та членів їх сімей, поширюються також (якщо не передбачено інше) на військовозобов'язаних, призваних на навчальні, спеціальні або перевірочні збори, які стали інвалідами внаслідок поранення, контузії або каліцтва, що їх вони дістали при виконанні службових обов'язків у період проходження цих зборів, та членів їх сімей.

Таким чином, померлий ОСОБА_2 дійсно не відноситься до категорії військовослужбовців, визначених Законом України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб», однак, норма ст. 10 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» є спеціальною нормою стосовно спірних правовідносин, а тому померлий чоловік позивача прирівняний до категорії військовослужбовців згідно вищезазначеної примітки до ст. 10 даного Закону, оскільки виконував службові обов'язки у період проходження військових зборів, будучи військовозобов'язаним.

Щодо вимоги про зобов'язання вчинити дії, колегія суддів зазначає таке.

Частиною 2 ст. 162 КАС України встановлено, що у разі задоволення адміністративного позову суд може прийняти постанову про: 1) визнання протиправними рішення суб'єкта владних повноважень чи окремих його положень, дій чи бездіяльності і про скасування або визнання нечинним рішення чи окремих його положень, про поворот виконання цього рішення чи окремих його положень із зазначенням способу його здійснення; 2) зобов'язання відповідача вчинити певні дії; 3) зобов'язання відповідача утриматися від вчинення певних дій; 4) стягнення з відповідача коштів; 5) тимчасову заборону (зупинення) окремих видів або всієї діяльності об'єднання громадян; 6) примусовий розпуск (ліквідацію) об'єднання громадян; 7) примусове видворення іноземця чи особи без громадянства за межі України; 8) визнання наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб'єкта владних повноважень.

Суд може прийняти іншу постанову, яка б гарантувала дотримання і захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб'єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб'єктів владних повноважень. При цьому, перевіряючи рішення, дію чи бездіяльність суб'єкта владних повноважень на відповідність закріпленим ч. 3 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України критеріям, суд не втручається у дискрецію (вільний розсуд) владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями. Таке втручання не можуть бути виправдані з підстав доцільності та необхідності врегулювання спірних відносин.

Аналіз наведених норм дає підстави стверджувати, що завдання правосуддя полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання вимог права, інакше порушується принцип розподілу влади. Принцип розподілу влади не допускає надання адміністративному суду адміністративно-дискреційних повноважень - єдиним критерієм здійснення правосуддя є право. Тому завданням адміністративного суду є контроль за легітимністю прийняття рішень.

Разом з тим, для повного захисту прав позивача, колегія суддів вважає за необхідне зобов'язати відповідача повторно розглянути звернення ОСОБА_1 від 30.01.2015 року щодо визначення права на призначення пенсії зі зниженням пенсійного віку та прийняти відповідне рішення з урахуванням висновків суду та вимог діючого законодавства України.

За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а постанова суду скасуванню з прийняттям нової постанови.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, п. 3 ст. 198, п. 4 ч.1 ст. 202, 205, 207, 209, 254 Кодексу адміністративного судочинства, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в Нововодолазькому районі Харківської області задовольнити частково.

Постанову Нововодолазького районного суду Харківської області від 21.10.2015р. по справі № 631/1900/14-а скасувати.

Прийняти нову постанову, якою адміністративний позов ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в Нововодолазькому районі Харківської області, Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області про дострокове призначення пенсії із зниженням пенсійного віку - задовольнити частково.

Зобов'язати Управління Пенсійного фонду України в Нововодолазькому районі Харківської області повторно розглянути звернення ОСОБА_1 щодо визначення права на призначення пенсії зі зниженням пенсійного віку від 30.01.2015 року та прийняти відповідне рішення з урахуванням висновків суду та вимог діючого законодавства України.

В іншій частині позовних вимог - відмовити.

Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання постанови у повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя Катунов В.В.
Судді Бершов Г.Є. Ральченко І.М.
Повний текст постанови виготовлений 14.12.2015 р.