Справа № 813/1825/15
Суддя: Пліш Михайло Антонович
Дата ухвалення: 2015-12-07 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 грудня 2015 року Справа № 876/7179/15

Львівський апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Пліша М.А.,

суддів Шинкар Т.І., Ільчишин Н.В.,

за участю секретаря судового засідання Федак С.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу головного управління Держземагентства у Львівській області на постанову Львівського окружного адміністративного суду від 15 червня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_1 до головного управління Держземагентства у Львівській області про визнання протиправними дій і зобов'язання вчинити дії,-

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся в суд першої інстанції з адміністративним позовом до головного управління Держземагентства у Львівській області в якому просив з врахуванням заяви про уточнення позовних вимог (а.с.53) визнати протиправним та скасувати рішення №31-13-0.5-6298/2-15 від 27.03.2015 року, зобов'язати надати дозвіл на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 2,0 га для ведення особистого селянського господарства на території Двірцівської сільської ради Сокальського району Львівської області.

Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 15 червня 2015 року адміністративний позов задоволено частково, визнано протиправним та скасовано рішення головного управління Держземагентства у Львівській області, викладене в листі №31-13-0.5-6298/2-15 від 27.03.2015 року про відмову в наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства площею 2,0 га, на території Двірцівської сільської ради Сокальського району Львівської області, зобов'язано головне управління Держземагентства у Львівській області повторно розглянути клопотання ОСОБА_1 від 25.02.2015 року про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства площею 2,0 га на території Двірцівської сільської ради Сокальського району Львівської області. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з таким рішенням суду першої інстанції головне управління Держземагентства у Львівській області оскаржило його в апеляційному порядку, вважає, що постанова прийнята з порушенням норм матеріального та процесуального права.

В апеляційній скарзі зазначає, що відповідно до ст. 122 Земельного кодексу України повноваження щодо надання земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності, крім випадків, визначених ч.8 цієї статті, у власність або у користування для всіх потреб відноситься до компетенції центрального органу виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальних органів.

Наказом Мінагрополітики України від 25.01.2013 року № 40, внесено зміни до Положення про головне управління Держземагентства, згідно з яким головні управління Держземагентства у областях наділено повноваженнями щодо передачі земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності у власність або користування для всіх потреб.

25.02.2015 року позивач звернувся до Головного управління Держземагентства у Львівській області з клопотанням про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 2,0 га для ведення особистого селянського господарства на території Двірцівської сільської ради Сокальського району Львівської області за межами населеного пункту. В результаті розгляду цього клопотання, керуючись ч. 7 ст. 118 Земельного кодексу України, Головним управлінням надано відмову у наданні дозволу на розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок.

Згідно ч. 6 ст. 118 Кодексу до клопотання про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки.

На долученому позивачем до клопотання графічному матеріалі, земельна ділянка, яка пропонується до відведення, зазначена на землях, які відповідно до проекту роздержавлення і приватизації СС «Двірцівська» на території Двірцівської сільської ради, затверджена рішенням IX сесії XXII скликання Сокальської районної ради, передбачені для ведення фермерського господарства.

Рішенням IX сесії XXII скликання Сокальської районної ради від 26.02.1997 року затверджено проект роздержавлення і приватизації земель селянських спілок. Дані проекту слід вважати основою для видачі громадянам сертифікатів на земельну частку (пай) та проведення реформування сільських спілок і колективних сільськогосподарських підприємств.

Крім того, реформування сільських спілок і колективних сільськогосподарських підприємств передбачає також створення фермерських господарств. Місце розташування фермерських господарств відображено на графічному матеріалі, який є викопіюванням з проекту роздержавлення та приватизації землі СС «Двірцівська» на території Двірцівської сільської ради.

Таким чином задоволення клопотання на видачу дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність не відповідатиме проекту роздержавлення та приватизації земель селянських спілок затверджених рішенням Сокальської районної ради народних депутатів.

Відповідно до ч. 1 ст. 31 Земельного кодексу України землі фермерського господарства можуть складатися з земельної ділянки, що належить на праві власності фермерському господарству, як юридичній особі; земельні ділянки, що належать громадянам - членам фермерського господарства на праві приватної власності; земельної ділянки, що використовується фермерським господарством на умовах оренди;

В ч.2 цієї статті чітко вказано, що громадяни - члени фермерського господарства мають право на одержання безоплатно у власність із земель державної і комунальної власності земельних ділянок у розмірі земельної частки (паю).

На підставі наведеного просить скасувати постанову суду першої інстанції та відмовити в позові.

Заслухавши суддю доповідача, вивчивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія судів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних міркувань.

Судом першої інстанції встановлено, що 25.02.2015 року ОСОБА_1 звернувся до ГУ Держземагентства у Львівській області із клопотанням про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства орієнтовною площею 2,0 га, на території Двірцівської сільської ради за межами населеного пункту. Вказане клопотання було отримано відповідачем 03.03.2015 року. ГУ Держземагентства у Львівській області клопотання позивача було розглянуто та надано на нього відповідь №31-13-0.5-6298/2-15 від 27.03.2015 року. Зазначеною відповіддю ОСОБА_1 було відмовлено в наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність. Згідно листа №31-13-0.5-6298/2-15 від 27.03.2015 року ГУ Держземагентства у Львівській області свою відмову мотивує тим та вказує на те, що запропонована до відведення земельна ділянка знаходиться на землях, які відповідно до проекту роздержавлення і приватизації території Двірцівської сільської ради, котрі передбачені для ведення фермерського господарства. Відмовляючи в наданні дозволу на розроблення проекту відведення, відповідач у рішенні-відмові посилається на норму п.7 ст.118 Земельного кодексу України, як на правову підставу такої відмови.

Розглядаючи спір суд першої інстанції вірно зазначив, що відповідно до ст. 33 Земельного кодексу України громадяни України можуть мати на праві власності та орендувати земельні ділянки для ведення особистого селянського господарства.

Згідно п.«б» ч.1 ст. 81 Земельного кодексу України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності.

Відповідно до п.«в» ч.3 ст.116 Земельного кодексу України безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом. Згідно п.«б» ч.1 ст.121 Земельного кодексу України громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності для ведення особистого селянського господарства - не більше 2,0 гектара. Згідно з ч. 4 цієї статті центральний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальні органи передають земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, крім випадків, визначених частиною восьмою цієї статті, у власність або у користування для всіх потреб.

Відповідно до ч.ч. 1, 7 ст. 5 Закону України «Про особисте селянське господарство» від 15.05.2003 року №742-IV, для ведення особистого селянського господарства використовують земельні ділянки розміром не більше 2,0 гектара, передані фізичним особам у власність або оренду в порядку, встановленому законом. Громадяни України, які реалізували своє право на безоплатну приватизацію земельної ділянки для ведення особистого підсобного господарства в розмірі менше 2,0 гектара, мають право на збільшення земельної ділянки в межах норм, установлених статтею 121 Земельного кодексу України для ведення особистого селянського господарства.

Частиною 6 ст. 118 ЗК України передбачено, що громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення особистого селянського господарства у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених ст.122 Земельного кодексу України. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим. Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених ст.122 Земельного кодексу України, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею. Згідно абз.1 ч. 7 цієї статті відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених ст.122 Земельного кодексу України, у місячний строк розглядає клопотання громадян, зацікавлених в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення особистого селянського господарства в межах норм безоплатної приватизації, та дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об'єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Пунктом 4.32 Положення про Головне управління Держземагентства в області, затвердженого Наказом Міністерства аграрної політики та продовольства України №258 від 10.05.2012 року, Головне управління Держземагентства в області передає відповідно до закону земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності у власність або в користування для всіх потреб в межах області.

Суд першої інстанції вірно зазначив, що відмовляючи позивачеві у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у розмірі 2,00 га для ведення особистого селянського господарства, відповідач не з'ясував кількості вільних земель запасу (резерву) на території Двірцівської сільської ради Сокальського району Львівської області та безпідставно не взяв до уваги висновку Двірцівської сільської ради Сокальського району Львівської області №44/02-21 від 24.02.2015 року щодо відсутності заперечень проти надання ОСОБА_1 дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 2,0 га для ведення особистого селянського господарства на території Двірцівської сільської ради.

Колегія суддів погоджується з висновком суду про безпідставність посилання відповідача, як на підставу його відмови у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою, на проект роздержавлення і приватизації території Двірцівської сільської ради щодо того, що саме ця земельна ділянка, передбачена для ведення фермерського господарства, оскільки відповідач, помилково ототожнюючи поняття «нормативно-правовий документ» та «проект роздержавлення і приватизації», відносить останнє до нормативно-правового акту (який визначений ч.6 ст.118 Земельного кодексу України), що встановлює невідповідність місця розташування об'єкта, а також правильно вважав, що законодавець не розмежовує землі для ведення особистого селянського господарства та землі для ведення фермерського господарств, а навпаки, на законодавчому рівні закріплено (ст.19 Земельного кодексу України), що ці землі відносяться до єдиної категорії - земель сільськогосподарського призначення.

Вірним є висновок суду першої інстанції, що відповідач, вирішуючи питання про надання позивачеві дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, діяв у порушення приписів чинного законодавства України, необґрунтовано відмовив йому в наданні такого дозволу та прийняв рішення, яке є протиправним і підлягає скасуванню.

Також суд вірно вважав, що вимоги позивача про зобов'язання ГУ Держземагентства у Львівській області надати йому дозвіл на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства, не підлягає задоволенню, оскільки вирішення питань щодо надання дозволу на розробку проекту землеустрою належить до виключної компетенції відповідача та не належить до компетенції адміністративного суду, а відтак суд не повноважний перебирати на себе функції іншого суб'єкта владних повноважень в реалізації відповідних управлінських функцій і вирішенні питань, віднесених до виключної компетенції такого суб'єкта та зобов'язувати його приймати рішення, які входять до його компетенції чи до компетенції іншого органу.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що належним захистом порушеного права позивача є зобов'язання відповідача повторно розглянути заяву позивача від 25.02.2015 року, оскільки саме по собі судове рішення про визнання відмови у наданні дозволу протиправною не відновлює порушеного права позивача на прийняття останнім вмотивованого рішення щодо надання дозволу на розробку проекту землеустрою.

З огляду на викладене суд апеляційної інстанції вважає, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, а постанова відповідає нормам матеріального та процесуального права.

Керуючись ч.3 ст. 160, ч. 4 ст. 196, п. 1 ч. 1 ст. 198, ст. 200, ст.205, ст.206, ст. 254 КАС України, суд, -

У Х В А Л И В :

апеляційну скаргу головного управління Держземагентства у Львівській області - залишити без задоволення, а постанову Львівського окружного адміністративного суду від 15 червня 2015 року по справі № 813/1825/15 - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя М.А. Пліш

Судді Т.І. Шинкар

Н.В. Ільчишин

Повний текст ухвали виготовлений 11.12.2015 року