Справа № 323/2791/15-а (2-а/323/47/15)
Суддя: Гімон М.М.
Дата ухвалення: 2015-12-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

02 грудня 2015 рокусправа № 323/2791/15-а (2-а/323/47/15)

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Гімона М.М.

суддів: Чумака С. Ю. Юрко І.В.

за участю секретаря судового засідання: Портненко М.В.

за участю представника відповідача Поляха І.Є., розглянув у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Оріхівського районного суду Запорізької області від 20 жовтня 2015 року по справі № 323/2791/15-а (2-а/323/47/15) за позовом ОСОБА_2 до Оріхівського районного центру зайнятості, Управління Пенсійного фонду України в Оріхівському районі Запорізької області, третя особа - ДП "Запорізький науково-дослідний та проектний інститут землеустрою" про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В:

У серпні 2015 року ОСОБА_2 звернувся із позовом до суду, в якому просив визнати протиправними дії відповідачів щодо відмови в зарахуванні періоду його роботи з червня 2014 року по лютий 2015 року на посаді провідного інженера на ДП «Запорізький науково дослідний та проектний інститут землеустрою» до страхового стажу; зобов'язати Оріхівський районний центр зайнятості, Управління Пенсійного фонду України в Оріхівському районі Запорізької області зарахувати цей період до страхового стажу; зобов'язати Оріхівський районний центр зайнятості здійснити, починаючи з 24 березня 2015 року позивачу перерахунок допомоги по безробіттю та провести її виплату, покласти на відповідачів судові витрати.

Постановою Оріхівського районного суду Запорізької області від 20 жовтня 2015 року у задоволені даного позову відмовлено.

Не погодившись з таким рішення суду, позивач звернувся з апеляційною скаргою, в якій зазначає, що висновки, викладені в оскаржуваному рішенні суду не відповідають фактичним обставинам справи та суперечать нормам матеріального права, що в свою чергу призвело до неправильного вирішення спору, а відтак підлягає скасуванню. Апелянт зазначає, що Оріхівській районний центр зайнятості неправомірно не зарахував позивачу страховий стаж за період його роботи в ДП «Запорізький науково дослідний та проектний інститут землеустрою» через несплату підприємством страхових внесків, які роботодавець утримував із заробітної плати позивача.

Представник відповідача 1 - центру зайнятості - в судовому засіданні просив апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Позивач та представник відповідача 2 в судове засідання суду апеляційної інстанції не з'явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, вивчивши доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення відповідача, перевіривши матеріали справи, колегія суддів, здійснюючи апеляційний перегляд справи в межах доводів апеляційної скарги, дійшла до висновку, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити, а постанову суду першої інстанції скасувати та частково задовольнити позовні вимоги з наступних підстав.

Судом першої та апеляційної інстанції встановлено, що ОСОБА_2 з лютого 2005 року працював у ДП "Запорізький науково-дослідний та проектний інститут землеустрою" та з 16 березня 2015 року звільнений з роботи за згодою сторін відповідно до ч.1 ст. 36 КЗпП України.

З 24 березня 2015 року Оріхівським районним центром зайнятості розпочато виплату позивачу допомоги по безробіттю відповідно до п.2 ст.22 та п.2 ст.23 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття». Розмір допомоги по безробіттю Оріхівський районний центр зайнятості обчислив без зарахування до страхового стажу позивача періодів його роботи у ДП "Запорізький науково-дослідний та проектний інститут землеустрою" з червня 2014 року по лютий 2015 року, за які підприємство не сплатило єдиний страховий внесок.

Приймаючи рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з їх необґрунтованості, оскільки за даними реєстру позивач не має достатнього страхового стажу для призначення допомоги у більшому ніж мінімальний розмірі. Крім того, суд вказав, що з боку Управління ПФУ не встановлено жодних дій та рішень, які б порушували права позивача у спірних правовідносинах.

Колегія суддів апеляційної інстанції, виходячи з фактичних обставин справи вважає такий висновок суду частково необґрунтованим з наступних підстав.

Так, правові, фінансові та організаційні засади загальнообов'язкового державного соціального страхування на випадок безробіття визначені Законом України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» (далі - Закон №1533-ІІІ), за умовами пункту 1 статті 1 якого загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття (далі - страхування на випадок безробіття) це система прав, обов'язків і гарантій, яка передбачає матеріальне забезпечення на випадок безробіття з незалежних від застрахованих осіб обставин та надання соціальних послуг за рахунок коштів Фонду загальнообов'язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття.

Частиною 1 статті 4 цього Закону встановлено, що страхуванню на випадок безробіття підлягають особи, які працюють на умовах трудового договору (контракту), цивільно-правового договору, включаючи тих, які проходять альтернативну (невійськову) службу, а також тих, які працюють неповний робочий день або неповний робочий тиждень, та на інших підставах, передбачених законодавством про працю, військовослужбовці (крім військовослужбовців строкової служби), особи, які забезпечують себе роботою самостійно, та фізичні особи - підприємці.

Частиною 1 статті 21 Закону №1533-ІІІ встановлено, що страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягала страхуванню на випадок безробіття та за який щомісяця сплачено нею та роботодавцем страхові внески в сумі не менш як мінімальний страховий внесок, крім випадків, передбачених абзацом другим цієї частини.

Право на матеріальне забезпечення на випадок безробіття (далі - забезпечення) та соціальні послуги мають застраховані особи - це, зокрема, наймані працівники та особи, які виконують роботи (надають послуги) згідно з цивільно-правовими договорами тощо (пункт 1 статті 6 Закону №1533-ІІІ).

Одним із видів такого забезпечення є допомога по безробіттю, на отримання якої, за умовами частини 1 статті 22 Закону №1533-ІІІ, мають право залежно від страхового стажу застраховані особи, визнані у встановленому порядку безробітними, які протягом 12 місяців, що передували початку безробіття, працювали на умовах повного або неповного робочого дня (тижня) не менше 26 календарних тижнів та сплачували страхові внески.

За змістом пункту 14 частини 1 статті 1 Закону № 1533-III страхові внески це кошти відрахувань на страхування на випадок безробіття, сплачені згідно із законодавством, що діяло до набрання чинності Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування», кошти єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, спрямовані на загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття відповідно до пропорцій, визначених законом.

Аналізуючи наведене колегія суддів зазначає, що страховий стаж обчислюється як сума періодів, протягом яких особа підлягала страхуванню на випадок безробіття та сплачувала страхові внески особисто або через рахунки роботодавця та роботодавцем.

Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку визначені Законом України 08 липня 2010 року № 2464-VI «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» (далі - Закон № 2464-VI).

Статтею 4 цього Закону встановлено перелік осіб, які є платниками єдиного внеску це, зокрема, роботодавці: підприємства, установи та організації, інші юридичні особи, утворені відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, які використовують працю фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, чи за цивільно-правовими договорами (крім цивільно-правового договору, укладеного з фізичною особою - підприємцем, якщо виконувані роботи (надавані послуги) відповідають видам діяльності, зазначеним у витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), у тому числі філії, представництва, відділення та інші відокремлені підрозділи зазначених підприємств, установ і організацій, інших юридичних осіб, які мають окремий баланс і самостійно ведуть розрахунки із застрахованими особами.

Відповідно до пункту 6 частини 2 статті 6 Закону № 2464-VI платник єдиного внеску зобов'язаний пред'являти на вимогу застрахованої особи, на користь якої він сплачує єдиний внесок, повідомлення про взяття на облік як платника єдиного внеску та надавати інформацію про сплату єдиного внеску, в тому числі у письмовій формі.

З цим правом кореспондується обов'язок такого платника своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок (пункт 1 частини 2 статті 6 Закону № 2464-VI), який підлягає сплаті незалежно від фінансового стану платника (частина 12 статті 9 Закону № 2464-V).

Виходячи зі змісту наведених норм, страхові внески є складовою умовою існування солідарної системи, підлягають обов'язковій сплаті і є гарантією матеріального забезпечення особи на випадок її безробіття з незалежних від застрахованих осіб обставин.

При цьому, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що особи, які сплачують такі внески через роботодавця, без сприяння державних органів позбавлені можливості безпосередньо і оперативно впливати на повноту і своєчасність такої сплати, що, фактично, у випадку неповної чи несвоєчасної сплати, означатиме порушення їх прав на отримання соціальних гарантій.

Наявними в матеріалах справи письмовими доказами встановлено, що під час роботи позивача у ДП "Запорізький науково-дослідний та проектний інститут землеустрою" з січня 2014 по березень 2015 рік, з його заробітної плати роботодавцем відраховувались страхові внески в повному обсязі, що підтверджується відповідними доказами (а.с.16). Проте, з червня 2014 року по лютий 2015 року підприємство через фінансові проблеми та накладений арешт на грошові кошти до бюджету ці внески не перерахував (а.с.15).

Колегія суддів зауважує, що механізм державного соціального страхування передбачає відповідні державні гарантії реалізації застрахованими особами своїх прав.

За таких обставин, позивач не може бути позбавлений права на отримання соціальних гарантій через несплату підприємством страхових внесків, які роботодавець попередньо відрахував із заробітної плати працівника.

А відтак, суд апеляційної інстанцій дійшов висновку, що право позивача на належну соціальну допомогу підлягає захисту і не може бути обмежено через винні дії роботодавця, а тому позовні вимоги про зобов'язання зарахувати спірний період до страхового стажу при розрахунку розміру допомоги підлягають задоволенню.

В той же час, надаючи оцінку правомірності дій Оріхівського районного центру зайнятості щодо відмови в зарахуванні спірного періоду до страхового стажу позивача, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно ст.. 22 Закону № 1533, застрахованим особам, визначеним в установленому порядку безробітними, страховий стаж, який протягом 12 місяців, що передували реєстрації особи як безробітної, становить не менше ніж шість місяців за даними Державного реєстру загальнообов'язкового державного соціального страхування, розмір допомоги по безробіттю визначається у відсотках до їх середньої заробітної плати (доходу), визначеної відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати (доходу) для розрахунку виплат за загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26.09.2001 № 1266 (в редакції, що діяла на час призначення допомоги) (далі Порядок), залежно від страхового стажу.

Для обчислення та призначення страхових виплат за загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням використовуються відомості про страховий стаж та заробітну плату (дохід, грошове забезпечення), розмір сплаченого єдиного внеску и інші дані, що містяться в реєстрі застрахованих осіб, як це передбачено згідно з частиною 6 статті 20 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове соціальне страхування».

Отже, виходячи з інформації із Державного реєстру загальнообов'язкового державного соціального страхування, в якому, через несплату страхових внесків роботодавцем позивача, були відсутні данні, що свідчили б про наявність у спірний період підстав для його зарахування до страхового стажу, колегія суддів не вбачає підстав для визнання дій Оріхівського районного центру зайнятості протиправними, оскільки вони формально відповідали положенням законодавчих норм.

Крім того, колегія суддів не вбачає підстав і для задоволення вимог про визнання протиправними дії Управління Пенсійного фонду України в Оріхівському районі Запорізької області щодо відмови в зарахуванні спірного періоду роботи позивача до страхового стажу, оскільки спірні правовідносини виникли щодо призначення та виплати допомоги по безробіттю, а Пенсійний фонд в цих правовідносинах не є органом, що вчиняє дії або приймає рішення.

Отже, суд першої інстанції обґрунтовано зазначив, що з боку цього відповідача відсутнє порушення прав позивача, а тому позов в цій частині задоволенню не підлягає.

При зверненні до суду та поданні апеляційної скарги позивачем сплачено судовий збір в сумі 512 грн. (268,4 + 243,6 грн.). Оскільки позовні вимоги позивача задоволено частково, то на його користь підлягає відшкодуванню їх 1/2 частина пропорційно задоволеним вимогам, що складає 256 грн.

З урахуванням викладеного, суд апеляційної інстанції вважає, що висновки суду першої інстанції не в повній мірі відповідають встановленим у справі обставинам, а рішення прийняте із порушенням норм матеріального права, у зв'язку з чим підлягає скасуванню із ухваленням нового рішення про часткове задоволення позовних вимог.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 24, 195, 198, 202, 205, 207, 211, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити частково.

Постанову Оріхівського районного суду Запорізької області від 20 жовтня 2015 року по справі № 323/2791/15-а (2-а/323/47/15) - скасувати та прийняти нове рішення.

Адміністративний позов ОСОБА_2 до Оріхівського районного центру зайнятості, Управління Пенсійного фонду України в Оріхівському районі Запорізької області, третя особа - ДП "Запорізький науково-дослідний та проектний інститут землеустрою" про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити частково.

Зобов'язати Оріхівський районний центр зайнятості зарахувати до страхового стажу ОСОБА_2 період його роботи з червня 2014 по лютий 2015 року на посаді провідного інженера на ДП «Запорізький науково дослідний та проектний інститут землеустрою» та здійснити ОСОБА_2 перерахунок допомоги по безробіттю і її виплату з 24 березня 2015 року з урахуванням проведених виплат.

В задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_2 судові витрати в сумі 256 грн. за рахунок бюджетних асигнувань Оріхівського районного центру зайнятості.

Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками перегляду набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом 20 днів з дня її складення в повному обсязі.

Повний текст постанови виготовлено 07 грудня 2015 року.

Головуючий: М.М.Гімон

Суддя: С.Ю. Чумак

Суддя: І.В. Юрко