Справа № 807/609/14
Суддя: Пліш Михайло Антонович
Дата ухвалення: 2015-12-07 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 грудня 2015 року Справа № 876/5851/15
Львівський апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Пліша М.А.,

суддів Шинкар Т.І., Ільчишин Н.В.,

за участю секретаря судового засідання Федак С.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Будівельна компанія Комфортбуд-4» на постанову Закарпатського окружного адміністративного суду від 30 березня 2015 року по справі за позовом товариство з обмеженою відповідальністю «Будівельна компанія Комфортбуд-4» до управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції в Закарпатській області, третя особа управління Пенсійного фонду України в м.Ужгороді Закарпатської області про визнання протиправними дій та скасування постанови про відкриття виконавчого провадження,-

В С Т А Н О В И В :

товариство з обмеженою відповідальністю «Будівельна компанія Комфортбуд-4» звернулось в суд першої інстанції з адміністративним позовом до управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції в Закарпатській області, третьої особи управління Пенсійного фонду України в м.Ужгороді Закарпатської області в якому просило визнати протиправними дії відповідача щодо відкриття виконавчого провадження на підставі постанови від 07.02.2014 року №41936802 щодо примусового виконання вимоги про сплату боргу №Ю-1, виданої управлінням Пенсійного фонду України у м. Ужгороді про стягнення з позивача недоїмки із страхових внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування в сумі 8139094,36 грн. та скасувати таку постанову про відкриття виконавчого провадження.

Постановою Закарпатського окружного адміністративного суду від 30 березня 2015 року у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з таким рішенням суду першої інстанції товариство з обмеженою відповідальністю «Будівельна компанія «Комфортбуд-4» оскаржило його в апеляційному порядку, вважає, що постанова винесена з порушенням норм матеріального та процесуального права.

В апеляційній скарзі зазначає, що позов мотивовано тим, що постановою старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Закарпатській області прийнято постанову від 07.02.2014 року про відкриття виконавчого провадження № 41936802 щодо примусового виконання вимоги про сплату боргу №Ю-1, виданої 03.01.2014 року Управлінням Пенсійного фонду України у м.Ужгороді про стягнення з ТзОВ «Будівельна компанія «Комфортбуд-4» на користь управління Пенсійного фонду України у м.Ужгород недоїмку із страхових внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування в сумі 8139094,36 грн.

Проте процедура узгодження та судового оскарження Вимоги про сплату боргу №Ю-1, виданої 03.01.2014 року управлінням Пенсійного фонду України у м.Ужгороді станом на момент відкриття виконавчого провадження не була завершена, а сама вимога до подання її в ДВС на адресу позивача не надсилалася, як це передбачено вимогами Інструкції про порядок обчислення і сплати страхувальниками та застрахованими особами внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування до Пенсійного фонду України від 19.12.2003 № 21-1. Станом на день подання вказаного документа на виконання строк пред'явлення їх до виконання, передбачений законом України «Про виконавче провадження» ще не почав свій перебіг, а сама вимога не відповідала вимогам закону в частині зазначення реквізиту щодо набрання нею чинності, що є підставою для відмови у відкритті виконавчого провадження.

Розгляд справи зупинявся до розгляду пов'язаної справи щодо оскарження спірної вимоги про сплату боргу. Внаслідок завершення процедури судового оскарження, Вимога про сплату боргу №Ю-1, видана 03.01.2014 року, була визнана протиправною і скасована, а також визнані протиправними дії органу Пенсійного фонду України щодо направлення такої вимоги на адресу органу ДВС (постанова Закарпатського окружного адміністративного суду від 25.07.2014 року, ухвала Львівського апеляційного адміністративного суду від 06.11.2014 року).

Однак постановою Закарпатського окружного адміністративного суду від 30.03.2015 року у справі № 807/609/14 у задоволенні позовних вимог відмовлено повністю.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, судом першої інстанції не було надано належної оцінки доводам позивача про те, що заявлені позивачем вимоги пов'язані з виконанням вимоги про сплату боргу №Ю-1, виданої 03.01.2014 року. Враховуючи те, що вказана вимога була оскаржена своєчасно у судовому порядку та була скасована, відкриття виконавчого провадження за умов, коли така вимога не була узгоджена і не набрала законної сили є безпідставним.

Оскільки суми заборгованості, що вказані у вимозі про сплату боргу №Ю-1, виданої 03.01.2014 року, є спірними, стягнення спірних сум заборгованості з позивача шляхом звернення до органів ДВС не можна вважати обґрунтованим і таким, що узгоджується з нормами Інструкції про порядок обчислення і сплати страхувальниками та застрахованими особами внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування до Пенсійного фонду України від 19.12.2003р. № 21-1, оскільки цією Інструкцією не передбачено право відповідача на звернення до органів ДВС до моменту закінчення процедури судового оскарження.

Так, п.8.8. Інструкції зазначено, що орган Пенсійного фонду України має право на звернення до органу ДВС у випадку, якщо страхувальник не оскаржив вимогу в судовому порядку, що в даному випадку спірних правовідносин не має місця. Більше того, у судовому порядку була не лише скасована вимога про сплату боргу як виконавчий документ, але і визнані протиправними дії органу Пенсійного фонду щодо направлення такої вимоги до органу ДВС.

Так, зі змісту вимоги про сплату боргу №10-1 від 03.01.2014 року вбачається, що вона винесена відповідно до ст. 106 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» та на підставі картки особового рахунку платника, рішень № 707, 708, 709 від 07.07.2010 року.

Вимога про сплату боргу від 03.01.2014 року № Ю-1 була сформована відповідачем повторно, замість вилученої за протоколом виїмки Вимоги № 477 від 07.07.2010 року та нова Вимога від 03 січня 2014 року винесена на підставі копій рішень № 707 від 07.07.2010 року, рішення № 708 від 07.07.2010 року, рішення № 709 від 07.07.2010 року, що є безпідставним.

Всі ці обставини були встановлені в судовому порядку, оскільки вказана вимога третьої особи №10-1 від 03.01.2014 року була предметом судового оскарження.

Постановою Закарпатського окружного адміністративного суду від 25 липня 2014 року у справі № 807/661/14 задоволено позов ТзОВ «Будівельна компанія Комфортбуд-4» до управління Пенсійного фонду України в м. Ужгороді Закарпатської області: визнано протиправними дії Управління Пенсійного фонду в м. Ужгороді щодо винесення та направлення до відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Закарпатській області вимоги про сплату боргу № Ю-1 від 03.01.2014 року про сплату ТзОВ «Будівельна компанія «Комфортбуд-4» недоїмки із страхових внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування в сумі 8139094, 36 грн.; визнано протиправною та скасовано вимогу Пенсійного фонду в м. Ужгороді № Ю-1 від 03.01.2014 року. Ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 06 листопада 2014 року у справі № 876/8613/14 постанову Закарпатського окружного адміністративного суду від 25 липня 2014 року залишено без змін.

Відтак порушені права позивача підлягають захисту саме у обраний позивачем спосіб - шляхом скасування постанови про відкриття виконавчого провадження, оскільки сам факт протиправності направлення вимоги на виконання до органу ДВС тягне за собою протиправність всіх інших наслідків, які такими діями були викликані.

Суд першої інстанції, обмежившись перевіркою правомірності дій держаного виконавця, не врахував всіх обставин справи у їх сукупності, залишив поза увагою преюдиційні факти, встановлені у справі № 807/661/14, та не сприяв поновленню порушених прав позивача, що призвело до безпідставної відмови у задоволенні позовних вимог.

Крім того судом першої інстанції безпідставно відхилено доводи позивача про те, що нова Вимога №Ю-1 від 03 січня 2014 року, не є виконавчим документом, адже така вимога є новою вимогою, виданою замість попередніх вимог, а отже до неї слід застосовувати законодавство, чинне на момент видачі такої вимоги, а не на момент видачі попередніх вимог 2010 року.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню. Згідно зі ст. 17 вказаного Закону примусове виконання рішень здійснюється державною виконавчою службою на підставі виконавчих документів, визначених цим Законом.

Разом з тим, Закон не містить виключного переліку виконавчих документів, зокрема, п.8 ч.2 ст. 17 згаданого Закону передбачено, що рішення інших органів державної влади, якщо їх виконання за законом покладено на державну виконавчу службу підлягають виконанню державною виконавчою службою.

Таким чином, для можливості проведення відповідних процедур згідно із Законом статус документа як виконавчого має бути закріплено у відповідному законі.

Вимога Управління Пенсійного фонду України у м.Ужгороді, на підставі якої відкрито виконавче провадження, видана 03 січня 2014 року, однак законодавство України, чинне на час прийняття такої вимоги та на дату подання її до органу ДВС, не надавало вимогам органів Пенсійного фонду України статусу виконавчого документа і на органи ДВС не було покладено обов'язок щодо їх примусового виконання.

У зв'язку з проведенням адміністративної реформи, 04.07.2013 р. Верховною Радою України прийнято Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України у зв'язку з проведенням адміністративної реформи» (набрав чинності 11.08.2013 р.), яким внесено зміни до Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування», зокрема повноваження щодо надіслання вимог, нарахування пені та/або застосування штрафів за порушення вимог цього Закону віднесено до компетенції органів доходів і зборів. Так, відповідно до ч. 1 статті 25 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» ( зі змінами) рішення, прийняті органами доходів і зборів та органами Пенсійного фонду з питань, що належать до їх компетенції відповідно до цього Закону, є обов'язковими до виконання платниками єдиного внеску, посадовими особами і застрахованими особами. Частиною 4 ст. 25 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» передбачено, що орган доходів і зборів у порядку, за формою та у строки, встановлені центральним органом виконавчої владні, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, надсилає платникам єдиного внеску, які мають недоїмку, вимогу про її сплату. Вимога про сплату недоїмки є виконавчим документом.

Платник єдиного внеску зобов'язаний протягом десяти календарних днів з дня надходження вимоги про сплату недоїмки сплатити суми недоїмки та штрафів разом з нарахованою пенею. У разі, якщо платник єдиного внеску протягом десяти календарних днів з дня надходження вимоги не сплатив зазначені у вимозі суми недоїмки та штрафів разом з нарахованою пенею, не узгодив вимогу з органом доходів і зборів, не оскаржив вимогу в судовому порядку або не сплатив узгоджену суму недоїмки протягом десяти робочих днів з дня надходження узгодженої вимоги, орган доходів і зборів надсилає в порядку, встановленому законом, до підрозділу державної виконавчої служби вимогу про сплату недоїмки.

Вимога органу доходів і зборів про сплату недоїмки або рішення суду щодо стягнення суми недоїмки виконується державною виконавчою службою в порядку, встановленому законом.

Отже, право направляти до органів Державної виконавчої служби вимоги про сплату недоїмки з єдиного внеску належить органам доходів і зборів.

Відповідно до п. 8 ч. 1 ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець відмовляє у відкритті виконавчого провадження у разі наявності інших, передбачених законом обставин, що виключають здійснення виконавчого провадження.

Отже, вимога про сплату боргу №Ю-1, видана 03.01.2014 року управлінням Пенсійного фонду України у місті Ужгороді, не є виконавчим документом, а орган Пенсійного фонду - не є органом стягнення у розумінні Закону України «Про виконавче провадження», а отже оскаржувана постанова є незаконною.

Також, судом було невірно застосовано абз.5, 6 пункту 7 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування».

Положеннями абз. 2 ч. 3 ст. 106 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» було передбачено, що вимога про сплату недоїмки є виконавчим документом. Однак, після набуття чинності Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» з 01 січня 2011 року вищевказана норма права була виключена.

Проте, абз. 5 п. 7 розділу VIII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» передбачено, що стягнення заборгованості із сплати страхових внесків за діючими видами загальнообов'язкового державного соціального страхування та сум штрафних санкцій, нарахованих та/або не сплачених у період до 1 січня 2011 року, в тому числі страхових внесків, строк сплати яких на 1 січня 2011 року не настав, здійснюється фондами загальнообов'язкового державного соціального страхування відповідно до законодавства, що діяло на момент виникнення такої заборгованості або застосування штрафних санкцій.

Вказана норма надає право органам Пенсійного фонду України право звертатися до суду з позовом про стягнення заборгованості, що виникла до 01 січня 2011 року та не була погашена.

Положеннями частиною третьою ст. 106 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» було передбачено, що вимога про сплату боргу є як самостійним виконавчим документом, так і обов'язковою передумовою звернення органів Пенсійного фонду України з позовом про стягнення недоїмки.

Судом першої інстанції не враховано, що абз. 5 п. 7 розділу VIII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» передбачено саме збереження порядку звернення до суду з позовом про стягнення боргу, який існував раніше, а саме - позов може бути подано лише у разі якщо страхувальник, який одержав вимогу територіального органу Пенсійного фонду про сплату недоїмки і протягом десяти робочих днів після її отримання не сплатив зазначену у вимозі суму недоїмки разом з застосованою до нього фінансовою санкцією, включеної до вимоги, або не узгодив вимогу з відповідним органом Пенсійного фонду, або не оскаржив вимогу в судовому порядку, а також у разі якщо страхувальник узгодив вимогу, але не сплатив узгоджену суму недоїмки протягом десяти робочих днів після отримання узгодженої вимоги.

Натомість збереження за вимогою про сплату боргу статусу виконавчого документа вищевказаною нормою права - не передбачено.

У зв'язку з цим вимога Управління Пенсійного фонду України у м.Ужороді про сплату боргу № Ю-1 від 03 січня 2014 року не є виконавчим документом, а тому відповідачем було неправомірно відкрито виконавче провадження на її підставі.

Крім того, судом безпідставно відхилені доводи позивача про те, що державний виконавець зобов'язаний перевірити факт набрання чинності виконавчим документом під час відкриття виконавчого провадження.

Оскільки на адресу ТзОВ «БК «Комфортбуд-4» взагалі не надходила вимога про сплату боргу №Ю-1, видана 03.01.2014 року управлінням Пенсійного фонду України у м.Ужгороді, боржник про існування такої вимоги не знав і вперше дізнався лише з постанови про відкриття виконавчого провадження.

Судом першої інстанції не враховано, що в якості доказу одержання вимоги про сплату боргу №Ю-1, виданої 03.01.2014 року управлінням Пенсійного фонду України у м.Ужгороді надано копію рекомендованого поштового відправлення про одержання позивачем іншої вимоги, а не тієї, на підставі якої відкрито виконавче провадження, а саме - вимоги № 477 від 07.07.2010 року.

Відтак, оскільки право на пред'явлення такої вимоги до виконання не виникло, державний виконавець у будь-якому випадку не мав підстав стверджувати, що така вимога набрала чинності та відкривати виконавче провадження.

Також апелянт вважає, що висновок суду першої інстанції про відсутність порушених прав позивача у зв'язку з тим, що в ході здійснення виконавчого провадження стягувач відкликав виконавчий документ і такий було повернуто стягувачу відповідачем, оскільки цей факт жодним чином не спростовує доводів про протиправність самої вимоги, на підставі якої відкрито виконавче провадження, а також протиправність дій органу ПФУ щодо направлення такої вимоги на адресу органу ДВС.

Враховуючи вище вказане просить скасувати постанову Закарпатського окружного адміністративного суду від 30.03.2015 року та прийняти нову, якою позовні вимоги задовольнити.

У відповідності до вимог ч.1 ст. 41 КАС України у разі неявки у судове засідання осіб, які беруть учать у справі, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Заслухавши суддю доповідача, вивчивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних міркувань.

Судом першої інстанції встановлено, що 07.11.2014 року управлінням Пенсійного фонду України в м.Ужгороді Закарпатської області було подано до управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Закарпатській області заяву про відкриття виконавчого провадження шляхом прийняття до виконання вимоги про сплату боргу ТзОВ «БК Комфортбуд» № 1 від 03.01.2014 року про стягнення на користь управління Пенсійного фонду України в м. Ужгороді заборгованості в розмірі 8139094,36 грн. Відповідно постановою старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Закарпатській області прийнято постанову від 07.02.2014 року про відкриття виконавчого провадження №41936802 щодо примусового виконання Вимоги про сплату боргу №Ю-1, виданої 03.01.2014 року управлінням Пенсійного фонду України у м. Ужгороді про стягнення з ТзОВ «Будівельна компанія «Комфортбуд-4» на користь управління Пенсійного фонду України у м. Ужгород недоїмки із страхових внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування в сумі 8139094, 36 грн.

Розгялдаючи спір судом правильно враховано, що умови і порядок вчинення виконавчих дій регулюються Законом України «Про виконавче провадження».

Статтею 25 вказаного Закону зобов'язано державного виконавця прийняти до виконання виконавчий документ і відкрити виконавче провадження, якщо не закінчився строк пред'явлення такого документа до виконання, він відповідає вимогам, передбаченим цим Законом, і пред'явлений до виконання до відповідного органу державної виконавчої служби.

При цьому суд першої інстанції правильно вважав, що твердження позивача з приводу того, що вимога територіального органу Пенсійного фонду на момент її пред'явлення згідно з норм діючого законодавства не мала статусу виконавчого документу, а управління Пенсійного фонду України у м. Ужгород не мало право направляти до органів Державної виконавчої служби вимоги про сплату недоїмки належить органам доходів і зборів, спростовується тим, що перелік виконавчих документів за рішеннями, що підлягають примусовому виконанню державною виконавчою службою, визначено частиною другою статті 17 Закону України «Про виконавче провадження». Цей перелік не є вичерпним. Згідно з пунктом 8 цієї норми (у чинній та попередній редакціях) виконавчими документами, що підлягають примусовому виконанню державною виконавчою службою, є, зокрема, рішення інших органів державної влади, якщо їх виконання за законом покладено на державну виконавчу службу. Тобто, норма містить умову, за якої примусовому виконанню підлягають рішення, ухвалені іншими органами державної влади, у разі, коли їх виконання законом покладено на державну виконавчу службу.

Згідно вимоги про сплату боргу за №Ю-1, від 03.01.2014 року вказана була виставлена на стягнення недоїмки з загальнообов'язкового державного пенсійного страхування на підставі рішень від 07.07.2010 р. за № 707, 708.

При цьому судом правильно вказано, що відповідно до ч. 3. ст. 106 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» (в редакції чинній до 01.01. 2011 р.) територіальні органи Пенсійного фонду за формою і у строки, визначені правлінням Пенсійного фонду, надсилають страхувальникам, які мають недоїмку, вимогу про її сплату. Вимога про сплату недоїмки є виконавчим документом. Згідно із Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування», що набрав чинності 1 січня 2011 року, а саме абзаців п'ятого, шостого пункту 7 Прикінцевих та перехідних положень цього Закону стягнення заборгованості із сплати страхових внесків за діючими видами загальнообов'язкового державного соціального страхування та сум штрафних санкцій, нарахованих та/або не сплачених у період до 1 січня 2011 року, в тому числі страхових внесків, строк сплати яких на 1 січня 2011 року не настав, здійснюється фондами загальнообов'язкового державного соціального страхування відповідно до законодавства, що діяло на момент виникнення такої заборгованості або застосування штрафних санкцій.

При цьому судом вірно враховано, що аналогічна правова позиція щодо застосування абзацу п'ятого, шостого пункту 7 Прикінцевих та перехідних положень Закону № 2464-УІ була висловлена колегією суддів Судової палати в адміністративних справах Верховного Суду України, зокрема, у постановах від 3 липня 2012 року , 19 лютого, 26 березня та 15 жовтня 2013 року, 7 жовтня 2014 року (справи №№ 21-157а12, 21-432а12, 21-71а13, 21-318а13, 21-269а14).

З огляду на це суд першої інстанції підставно вважав, що вимога про сплату боргу з загальнообов'язкового державного пенсійного страхування у даній спірній ситуації є виконавчим документам, що підлягає виконанню державною виконавчою службою.

Суд підставно відхилив доводи позивача про порушення Інструкції про порядок обчислення і сплати страхувальниками та застрахованими особами внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування до Пенсійного фонду України, затвердженої постановою Правління Пенсійного фонду України від 19.12.2003 № 21-1 (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 16 січня 2004 року за № 64/8663), допущенні управлінням Пенсійного фонду України у м. Ужгород при складанні та направленні вимог боржнику та до виконавчої служби, в якості обґрунтування протиправності дій відповідача, бо вказаним діям управлінням Пенсійного фонду України у м. Ужгород, надано відповідну правову оцінку судами, а саме постанова Закарпатського окружного суду від 25.07.2014, ухвала Львівського апеляційного адміністративного суду від 06.11.2014 р., та зазначеними судовими рішеннями встановлено порушення допущені саме управлінням Пенсійного фонду України у м. Ужгород, а не відповідачем. При цьому подальше скасування вказаної вимоги (постанова Закарпатського окружного суду від 25.07.2014, ухвала Львівського апеляційного адміністративного суду від 06.11.2014) з підстав порушень допущених управлінням Пенсійного фонду України в м. Ужгороді при складенні та направленні її боржнику, як саме по собі не може бути підтвердженням та доказом неправомірності дій державного виконавця, оскільки вказані обставини (рішення судів) були відсутні на момент відкриття виконавчого провадження, а крім того в обов'язки державного виконавця, входить виключно перевірка виконавчого документа на відповідність вимогам Закону України «Про виконавче провадження», і надання правової оцінки дотримання процедури складення та формування вимоги виходить за межі компетенції державного виконавця.

З огляду на це, суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку про правомірність дій старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Закарпатській області при прийняті постанови від 07.02.2014 року про відкриття виконавчого провадження №41936802 щодо примусового виконання Вимоги про сплату боргу №Ю-1, виданої 03.01.2014 року управлінням Пенсійного фонду України у м. Ужгороді про стягнення з ТОВ «Будівельна компанія «Комфортбуд-4» на користь управління Пенсійного фонду України у м. Ужгород недоїмку із страхових внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування в сумі 8139094, 36 грн.

На підставі викладеного суд апеляційної інстанції вважає, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, а постава відповідає нормам матеріального та процесуального права.

Керуючись ч.3 ст. 160, ч. 4 ст. 196, п. 1 ч. 1 ст. 198, ст. 200, ст.205, ст.206, ст. 254 КАС України, суд, -

У Х В А Л И В :

апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Будівельна компанія Комфортбуд-4» - залишити без задоволення, а постанову Закарпатського окружного адміністративного суду від 30 березня 2015 року по справі № 807/609/14 - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя М.А. Пліш

Судді Т.І. Шинкар

Н.В. Ільчишин

Повний текст ухвали виготовлений 11.12.2015 року