Справа № 815/6442/15
Суддя: Стеценко О. О.
Дата ухвалення: 2015-12-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 815/6442/15
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 грудня 2015 року Одеський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Стеценко О.О.

за участю секретаря - Вінського О.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Одеського окружного адміністративного суду справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Державної податкової інспекції у м. Іллічівську Головного управління ДФС в Одеській області про скасування податкового-повідомлення рішення, -

В С Т А Н О В И В:

До Одеського окружного адміністративного суду звернулась ОСОБА_1 (далі Позивач, або ОСОБА_1І.) з адміністративним позовом до Державної податкової інспекції у м. Іллічівську Головного управління ДФС в Одеській області (далі Відповідач, або ДПІ у м. Іллічівську ГУ ДФС в Одеській області) про скасування податкового-повідомлення рішення ДПІ у м. Іллічівську ГУ ДФС в Одеській області №5569-17 від 11.06.2015 року, яким ОСОБА_1 визначено суму податкового зобовязання за платежем транспортний податок з фізичних осіб в розмірі 25000,00 грн.

Свої вимоги Позивач обґрунтував наступними доводами.

Так, Позивач зазначив, що є власником автотранспортного засобу, а саме: MITSUBISHI, модель PAJERO WAGON, тип універсал, 2014 року випуску, об'єм двигуна - 3200 куб. см, колір білий, номерний знак ВН7888НВ, дата реєстрації в Україні 25.02.2014 року. Грошові кошти на придбання автотранспортного засобу отримано Позивачем в кредит від ПАТ «Кредобанк», крім того, з метою забезпечення виконання зобовязання за кредитним договором, вказаний автотранспортний засіб переданий Позивачем ПАТ «Кредобанк» у заставу. В липні 2015 року Позивачем отримано спірне податкове-повідомлення рішення, яким Позивачу визначено суму податкового зобовязання за платежем транспортний податок з фізичних осіб в розмірі 25000,00 грн., проте Позивач вважає, що не може бути платником транспортного податку, оскільки право користування належного йому автотранспортного засобу є обмеженим. Крім того, Позивач зауважив про неможливість поширення дії норм ст. 267 Податкового кодексу України на правовідносини, які виникли внаслідок придбання ним автомобіля до дати введення нового податку. З урахуванням зазначеного, Позивач вважає, що спірне податкове повідомлення-рішення є протиправним і підлягає скасуванню.

В судовому засіданні представник Позивача заявлені позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив суд задовольнити адміністративний позов з аналогічних підстав, викладених в позовній заяві (а.с.4-7). В судовому засіданні, представник Позивача додатково зазначив, що Відповідачем, крім іншого, було порушено порядок надсилання (вручення) оскаржуваного податкового повідомлення-рішення, що є порушенням приписів ст. 267 Податкового кодексу України.

В судовому засіданні представник Відповідача заперечував проти задоволення позову в повному обсязі з підстав, вказаних у письмових запереченнях на адміністративний позов (а.с.36-38). В судовому засіданні, представник Відповідача зазначив, що оскаржуване податкове повідомлення-рішення прийнято на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені законами України, є правомірним та обґрунтованим. Крім того, не заперечуючи факту порушення строків надсилання (вручення) оскаржуваного податкового-повідомлення рішення та наявності технічної помилки в ньому, Представник Відповідача зазначив, що таке порушення в жодному разі не позбавляє Позивача обов'язку сплачувати транспортний податок, а відтак не може слугувати підставою для його скасування.

Вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши та проаналізувавши надані сторонами докази у їх сукупності, судом встановлено наступне.

Відповідно до даних свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу Центру ДАІ 5103 САТ939109, Позивач є власником автотранспортного засобу, а саме: MITSUBISHI, модель PAJERO WAGON, тип універсал, 2014 року випуску, об'єм двигуна - 3200 куб. см, колір білий, номерний знак ВН7888НВ, дата реєстрації в Україні 25.02.2014 року (а.с.65-67).

Грошові кошти на придбання автотранспортного засобу отримано Позивачем в кредит від ПАТ «Кредобанк» на підставі Кредитного договору №3033.15.00.2293 від 27.02.2014 року. З метою забезпечення виконання зобовязання за кредитним договором, вказаний автотранспортний засіб переданий Позивачем ПАТ «Кредобанк» у заставу (а.с.11-22).

З 01.01.2015 року набрав чинності Закон України №71-VIII від 28.12.2014 року «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи», яким введено новий податок з громадян України транспортний податок.

На виконання приписів ст. 267 Податкового кодексу України, 11.06.2015 року ДПІ у м. Іллічівську ГУ ДФС в Одеській області винесено податкове повідомлення-рішення №5569-17, яким Позивачу визначено суму податкового зобовязання за платежем: транспортний податок з фізичних осіб в розмірі 25000 грн., встановлено граничний строк сплати 60 днів з дня отримання (а.с.10, 39).

03.08.2015 року вказане податкове повідомлення-рішення отримано Позивачем особисто.

Не погодившись з отриманим рішенням, Позивач звернувся до Головного управління ДФС в Одеській області із первинною скаргою, за результатом розгляду якої, скаргу Позивача залишено без задоволення, а податкове повідомлення-рішення ДПІ у м. Іллічівську ГУ ДФС в Одеській області №5569-17 від 11.06.2015 року без змін (а.с. 23-25). Надалі, Позивач звернувся до ДФС України із повторною скаргою, за результатом розгляду якої, скаргу Позивача залишено без задоволення, а податкове повідомлення-рішення ДПІ у м.Іллічівську ГУ ДФС в Одеській області №5569-17від 11.06.2015 року та рішення Головного управління ДФС в Одеській області №832/П/15-32-10-02-08 від 02.09.2015 року без змін (а.с. 26-27).

Не погодившись із вказаним податковим повідомленням-рішенням, Позивач звернувся до суду з вказаним позовом.

Проаналізувавши матеріали справи, доводи викладені в позовній заяві та запереченнях проти позову, оцінивши докази по справі у їх сукупності, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Спірні правовідносини виникли між сторонами з приводу неправомірного, на думку Позивача, винесення податкового повідомлення-рішення, відповідно до якого Позивачу визначено суму податкового зобовязання за платежем транспортний податок з фізичних осіб в розмірі 25000,00 грн.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначають вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов'язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов'язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулюються Податковим кодексом України (далі ПК України).

З 01.01.2015 року набрав чинності Закон України №71-VIII від 28.12.2014 року «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи», яким введено новий податок з громадян України транспортний податок.

Так, відповідно до ст.267 ПК України платниками транспортного податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які мають зареєстровані в Україні згідно з чинним законодавством власні легкові автомобілі, що відповідно до підпункту 267.2.1 пункту 267.2 цієї статті є об'єктами оподаткування (п.267.1.1). Об'єктом оподаткування є легкові автомобілі, які використовувалися до 5 років і мають об'єм циліндрів двигуна понад 3000 куб. см. (п.267.2.1). Базою оподаткування є легковий автомобіль, що є об'єктом оподаткування відповідно до підпункту 267.2.1 пункту 267.2 цієї статті (п.267.3.1). Ставка податку встановлюється з розрахунку на календарний рік у розмірі 25000 гривень за кожен легковий автомобіль, що є об'єктом оподаткування відповідно до підпункту 267.2.1 пункту 267.2 цієї статті (п.267.4). Базовий податковий (звітний) період дорівнює календарному року (п.267.5.1). Обчислення суми податку з об'єкта/об'єктів оподаткування фізичних осіб здійснюється контролюючим органом за місцем реєстрації платника податку (п.267.6.1).

Податкове/податкові повідомлення-рішення про сплату суми/сум податку та відповідні платіжні реквізити надсилаються (вручаються) платнику податку контролюючим органом за місцем його реєстрації до 1 липня року базового податкового (звітного) періоду (року). Органи внутрішніх справ зобов'язані до 1 квітня 2015 року подати контролюючим органам за місцем реєстрації об'єкта оподаткування відомості, необхідні для розрахунку податку. З 1 квітня 2015 року органи внутрішніх справ зобов'язані щомісячно, у 10-денний строк після закінчення календарного місяця подавати контролюючим органам відомості, необхідні для розрахунку податку, за місцем реєстрації об'єкта оподаткування станом на перше число відповідного місяця. Форма подачі інформації встановлюється центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної податкової політики (п.267.6.3). Податок сплачується за місцем реєстрації об'єктів оподаткування і зараховується до відповідного бюджету згідно з положеннями Бюджетного кодексу України (п.267.7.1). Транспортний податок сплачується фізичними особами - протягом 60 днів з дня вручення податкового повідомлення-рішення (п.267.8.1).

Судом встановлено, що визначений у спірному податковому повідомленні-рішенні обєкт оподаткування, а саме: автомобіль марки MITSUBISHI, модель PAJERO WAGON, тип універсал, 2014 року випуску, об'єм двигуна - 3200 куб. см, колір білий, номерний знак ВН7888НВ, дата реєстрації в Україні 25.02.2014 року, належить Позивачу на праві приватної власності.

У звязку із вказаним, враховуючи приписи ст. 267 ПК України, суд приходить до висновку, що автомобіль Позивача є об'єктом оподаткування за транспортним податком, а Позивач є належним платником транспортного податку. При цьому суд зазначає, що та обставина, що зазначений автомобіль придбаний ним в кредит, або те, що право розпорядження належним йому майном обмежене, не визначені ПК України в якості підстав для звільнення Позивача від сплати транспортного податку. Так, існування певних грошових зобовязань платника податків за отриманими кредитами чи факт застави автомобіля не може впливати на порядок оподаткування транспортним податком.

Суд також зазначає про необґрунтованість тверджень Позивача в частині не набуття ним права власності на автомобіль, оскільки зазначене спростовується встановленими обставинами справи.

Щодо окремих доводів Позивача про наявність дефектів і недоліків спірного податкового повідомлення-рішення викладених в якості підстав для скасування спірного податкового-повідомлення рішення, суд зазначає, що окремі дефекти форми рішення контролюючого органу не повинні сприйматися як безумовні підстави для висновку щодо протиправності спірного рішення і, як наслідок, про його скасування. Для цього такі дефекти не повинні змінювати суті спірного рішення, а з його змісту, навіть за наявності окремих недоліків, повинна існувати можливість чітко встановити зміст цього рішення. Таким чином, при розгляді спору щодо правомірності податкового повідомлення-рішення перевага повинна надаватися змісту документа порівняно з його зовнішньою формою. З урахуванням викладеного, судом не встановлено будь-яких підстав для скасування спірного податкового повідомлення-рішення.

Щодо встановленого під час розгляду адміністративної справи порушення Відповідачем строку надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення, суд зазначає, що порушення платника податків сплачувати транспортний податок. При цьому, суд зазначає, що строк направлення платнику податків податковим органом податкового повідомлення-рішення не змінює обсягу законних прав та обов'язків такого платника податків, адже перебіг строку як для сплати податку, так і для оскарження такого рішення, починається з дня, наступного за днем отримання податкового повідомлення-рішення. А відтак суд приходить до висновку, що порушення Відповідачем строку направлення податкового повідомлення-рішення, не може слугувати підставою для його скасування.

Крім того, суд зазначає, що норми Закону України №71-VIII від 28.12.2014 року «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи», яким введено новий податок з громадян України транспортний податок з 01.01.2015 року, спрямовані на регулювання правовідносин із справляння нового виду податку з 01.01.2015 року, що в цілому відповідає вимогам ст. 58 Конституції України, а відтак, суд зазначає про безпідставність доводів Позивача про зворотну дію в часі норм ПК України.

Усі інші доводи Позивача та його представника суд вважає безпідставними та необґрунтованими. Так, субєктивні бажання окремих платників податків або їх оцінка того чи іншого податкового зобовязання як зайвого чи надмірного, не може впливати на дію норм податкового законодавства чи їх реалізацію, оскільки не відповідає принципам оподаткування та рівності усіх платників перед законом.

При цьому, слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі «Серявін та інші проти України2 від 10.02.2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч.3 ст.2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, зокрема, чи прийняті вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо.

Згідно з ч.1 ст.69 та ч.1 ст.70 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Відповідно до ст.86 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Статтею 71 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. Згідно ч.2 ст.71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на Відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

На підставі викладеного, з урахуванням встановлених в судовому засіданні фактів, суд приходить до висновку, що Відповідачем під час розгляду справи доведено правомірність прийнятого ним оскаржуваного рішення, тому суд прийшов до висновку про те, що позовні вимоги є не обґрунтованими і такими, що не підлягають задоволенню в повному обсязі.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 2, 7, 8, 9, 11, 86, 159-163 КАС України, суд,-

П О С Т А Н О В И В :

В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Державної податкової інспекції у м. Іллічівську Головного управління ДФС в Одеській області про скасування податкового-повідомлення рішення Державної податкової інспекції у м. Іллічівську Головного управління ДФС в Одеській області № 5569-17 від 11.06.2015 року, яким ОСОБА_1 визначено суму податкового зобовязання з транспортного податку з фізичних осіб в розмірі 25000,00 гривень - відмовити.

Постанову може бути оскаржено в апеляційному порядку до Одеського апеляційного адміністративного суду через Одеський окружний адміністративний суд шляхом подання в десятиденний строк з дня її проголошення апеляційної скарги. У разі застосування судом частини третьої ст. 160 КАС України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Якщо субєкта владних повноважень було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення пятиденного строку з моменту отримання субєктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Суддя Стеценко О.О.

В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Державної податкової інспекції у м. Іллічівську Головного управління ДФС в Одеській області про скасування податкового-повідомлення рішення Державної податкової інспекції у м. Іллічівську Головного управління ДФС в Одеській області № 5569-17 від 11.06.2015 року, яким ОСОБА_1 визначено суму податкового зобовязання з транспортного податку з фізичних осіб в розмірі 25000,00 гривень - відмовити.

Постанову може бути оскаржено в апеляційному порядку до Одеського апеляційного адміністративного суду через Одеський окружний адміністративний суд шляхом подання в десятиденний строк з дня її проголошення апеляційної скарги. У разі застосування судом частини третьої ст. 160 КАС України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Якщо субєкта владних повноважень було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення пятиденного строку з моменту отримання субєктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

14 грудня 2015 року.