Справа № 803/470/13-а
Суддя: Цвіркун Ю.І.
Дата ухвалення: 2015-11-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 листопада 2015 року м. Київ К/800/50331/14

Вищий адміністративний суд України у складі суддів:

головуючого - Цвіркуна Ю.І. (суддя-доповідач),
Ланченко Л.В.,
Пилипчук Н.Г.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні адміністративну справу

за касаційною скаргою Луцької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Волинській області

на постанову Волинського окружного адміністративного суду від 28.03.2013 року

та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 10.09.2014 року

у справі № 803/470/13-а

за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_4

до Луцької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Волинській області

про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,

встановив:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_4 звернувся до суду з адміністративним позовом до Луцької об'єднаної державної податкової інспекції Волинської області Державної податкової служби про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення.

Постановою Волинського окружного адміністративного суду від 28.03.2013 року у справі № 803/470/13-а, залишеною без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 10.09.2014 року, позов задоволено повністю. Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення Луцької об'єднаної державної податкової інспекції Волинської області Державної податкової служби від 11.12.2012 року № .

Не погоджуючись із рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій, відповідач звернувся до Вищого адміністративного суду України з касаційною скаргою, в якій просить рішення судів попередніх інстанцій скасувати, прийняти нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити повністю, посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права.

Заперечення на касаційну скаргу не надходили, що не перешкоджає її розгляду по суті.

Ухвалою судді Вищого адміністративного суду України від 24.11.2015 року в силу положень ст. 55 Кодексу адміністративного судочинства України замінено Луцьку об'єднану державну податкову інспекцію Волинської області Державної податкової служби правонаступником - Луцькою об'єднаною державною податковою інспекцією Головного управління Міндоходів у Волинській області.

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що за результатами позапланової виїзної документальної перевірки Суб'єкта підприємницької діяльності ОСОБА_4 з питань підтвердження задекларованого податкового кредиту в деклараціях по податку на додану вартість за червень-вересень 2012 року, відповідачем складено акт від 28.11.2012 року № 6501/17-2/НОМЕР_1, яким встановлено порушення п. 198.3, п. 198.4 ст. 198 Податкового кодексу України, в результаті чого підлягає донарахуванню податок на додану вартість в сумі 60 503, 00 грн.

На підставі акта перевірки відповідачем прийнято податкове повідомлення-рішення від 11.12.2012 року № , яким збільшено суму грошового зобов'язання за платежем податок на додану вартість у загальному розмірі 90 754, 50 грн.

Підставою для прийняття податкового повідомлення-рішення став висновок податкового органу, що до податкового кредиту приватного підприємця можливе включення податку на додану вартість по транспортним засобам, зареєстрованих лише на суб'єкта господарювання (а не на приватну особу) за умови використання їх в оподатковуваних операціях.

Задовольняючи позов, суди попередніх інстанцій виходили з того, що прийняте податкове повідомлення-рішення є протиправним, у зв'язку із правомірним формуванням позивачем податкового кредиту.

Колегія суддів суду касаційної інстанції, з урахуванням норм податкового законодавства, чинних на час виникнення відповідних правовідносин, погоджується з висновками судів попередніх інстанцій.

Згідно із п. 198.1 ст. 198 Податкового кодексу України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з: придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг; придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв'язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.

Датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною (п. 198.2 ст. 198 Податкового кодексу України).

Відповідно до п. 198.3 ст. 198 Податкового кодексу України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Згідно із п. 198.4 ст. 198 Податкового кодексу України, якщо платник податку придбає (виготовляє) товари/послуги та необоротні активи, які призначаються для їх використання в операціях, що не є об'єктом оподаткування або звільняються від оподаткування, то суми податку, сплачені (нараховані) у зв'язку з таким придбанням (виготовленням), не відносяться до податкового кредиту зазначеного платника.

Відповідно до п. 198.6 ст. 198 Податкового кодексу України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог ст. 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими п. 201.11 статті 201 цього Кодексу).

Судами попередніх інстанцій встановлено, що між позивачем та ПП «ЮПІ» укладено договори комісії, за умовами яких ПП «ЮПІ», як комісіонер, зобов'язується від свого імені, але за рахунок та за дорученням комітента за комісійну винагороду поставити з-за меж України транспортні засоби.

Поставка товару та сплата податку на додану вартість підтверджується вантажно-митними деклараціями. Транспортні засоби передано комітенту. За отриманий товар та комісійну винагороду позивач сплатив комісіонеру 363 017, 98 грн., в тому числі податок на додану вартість 60 503, 00 грн.

ПП «ЮПІ» виписано податкові накладні на транспортні засоби.

Транспортні засоби зареєстровані Луцьким відділенням реєстраційно-екзаменаційної роботи Управління державної автомобільної інспекції Управління Міністерства внутрішніх справ України у Волинській області на ОСОБА_4, про що свідчать копії свідоцтв про реєстрацію транспортного засобу. Наказом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 автомобілі та причіпи, придбані у червні-серпні 2012 року закріплено за конкретними водіями.

У зв'язку із придбанням транспортних засобів, позивач включив до податкового кредиту суми податку на додану вартість, на підставі отриманих податкових накладних.

Таким чином, судами встановлено, що придбання позивачем транспортних засобів підтверджено відповідними первинними документами, що відповідають вимогам законодавства.

Матеріалами справи підтверджується факт використання позивачем придбаних транспортних засобів у власній господарській діяльності.

Таким чином, судами попередніх інстанцій, на підставі наявних в матеріалах справи доказів, оцінка яким дана з дотриманням ст. 86 Кодексу адміністративного судочинства України, зроблений правильний висновок про недоведеність відповідачем, на якого в силу норми частини 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України покладається обов'язок доказування, правомірності прийнятого податкового повідомлення-рішення. Так, судами встановлено, що позивачем дотримано вимоги податкового законодавства щодо включення сплаченої суми податку на додану вартість до податкового кредиту, за операціями з придбання транспортних засобів.

За таких обставин підстави для задоволення касаційної скарги відсутні.

Доводи, викладені в касаційній скарзі, не спростовують висновків судів попередніх інстанцій та встановлених обставин справи.

З урахуванням викладеного, є підстави вважати, що судами першої та апеляційної інстанцій ухвалено законні і обґрунтовані рішення, які постановлені з дотриманням норм матеріального і процесуального права, підстав для їх скасування не вбачається.

Стаття 220 Кодексу адміністративного судочинства України визначає межі перегляду судом касаційної інстанції.

Відповідно до частини третьої статті 220-1 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись ст.ст. 220, 220-1, 223, 230 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ухвалив:

Касаційну скаргу Луцької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Волинській області відхилити.

Постанову Волинського окружного адміністративного суду від 28.03.2013 року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 10.09.2014 року у справі № 803/470/13-а залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили у порядку та строки, передбачені статтею 254 Кодексу адміністративного судочинства України, та на неї може бути подана заява про перегляд судових рішень Верховним Судом України з підстав та в порядку, передбачених статтями 236-239-1 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий Ю.І.Цвіркун

Судді Л.В.Ланченко

Н.Г.Пилипчук