Справа № 815/6552/15
Суддя: Гусев О. Г.
Дата ухвалення: 2015-12-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 815/6552/15
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 грудня 2015 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд в складі колегії суддів:

головуючого судді: Гусева О.Г.,

суддів: Бойко О.Я., Тарасишина О.М.,

при секретарі судового засідання - Селімової О.В.,

за участю: позивач -не з'явився (надав заяву про розгляд справи за його відсутності),

представник відповідача - не з'явився,

розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Державної служби гірничого нагляду та промислової безпеки України про визнання протиправним та скасування наказу від 15.10.2015 року №254-К, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом у якому просив суд визнати протиправним та скасувати наказ першого заступника голови Державної служби гірничого нагляду та промислової безпеки України ОСОБА_2 від 15.10.2015 року № 254-к.

Свої вимоги позивач обґрунтував тим, що відповідачем було винесено Наказ № 254-к з порушенням вимог чинного законодавства і тому він підлягає визнанню неправомірним та скасуванню.

Позивач, посилаючись ст., ст. 17, 104-106, 162 КАС України, вважає, що його позов підлягає задоволенню.

Представник позивача у судове засідання не з'явився, надав до суду заяву з проханням слухати справу за його відсутності, у якій позовні вимоги підтримав у повному обсязі.

Представник відповідача у судове засідання не з'явився, надав до суду клопотання слухати справу у режимі відеоконференції, з приводу якого колегією суддів було винесена ухвала, відповідно до якої відповідачу було відмовлено в проведенні судового засідання у режимі відеоконференції.

Також, у своєму клопотанні представником відповідача було висловлена позиція стосовно того, щодо слід надсилати їм копії позовної заяви з додатками поштою, а не на їх електронну адресу, оскільки ними було отримано копію позовної заяви та ухвалу про відкриття засобами електронної пошти судді Гусева О.Г., що на їх думку суперечить вимогам чинного законодавства, а також звернули увагу, що їм не було надіслано разом з іншими документами додатки до позову, тим самим не були дотриманні гарантії кожної особи на право будь-якими не забороненими законодавством засобами захищати свої права і свободи, які передбачені ст. 55 Конституції України.

Разом з тим, згідно до ч.1 ст. 122 КАС України, справи щодо прийняття громадян на публічну службу, їх проходження, звільнення з публічної служби розглядаються та вирішуються протягом розумного строку, але не більше двадцяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку, що справа повинна бути розглянута за відсутності відповідача та в розумні строки, оскільки відповідач був повідомлений належним чином та завчасно, а підстави, які були зазначені відповідачем в клопотанні є не обґрунтованими, оскільки відповідач є органом центральної влади та суб'єктом владних повноважень, який наділений організаційно-розпорядчими повноваженнями та на думку колегії має змогу організувати належну особисту присутність представника органу для представництва своїх інтересів.

Протокольною ухвалою суду від 03.12.2015 року, розгляд справи призначений на 10.12.2015 року, в порядку письмового провадження, відповідно до положень ч. 4 ст. 122, ч. 6 ст. 128 КАС України.

У судовому засіданні встановлено слідуючи обставини та відповідні ним правовідносини -

Наказом від 24.07.2015 р. № 42 першого заступника голови Державної служби гірничого нагляду та промислової безпеки України було утворено комісію для проведення службового розслідування відносно позивача.

Наказом від 27.07.2015 р. № 44 першого заступника голови Державної служби гірничого нагляду та промислової безпеки України ОСОБА_1 було відсторонено від виконання повноважень начальника Територіального управління Держгірпромнагляду в Одеській області з 27.07.2015 року по 24.09.2015 року та на час відсторонення ОСОБА_1 27.07.2015 року по 24.09.2015 року виконання обов'язків начальника Територіального управління Держгіпромнагляду в Одеській області було покладено на першого заступника начальника Територіального управління Держгіпромнагляду в Одеській області Булгакова Ігоря Миколайовича.

Зазначені накази були оскаржені позивачем та зараз справа щодо визнання їх протиправними та скасування розглядається у Окружному адміністративному суді м. Києва.

Так, у період з 27 липня 2015 року по 31 серпня 2015 року, відповідачем було призначено та проведено службове розслідування відносно позивача.

За наслідками проведеного службового розслідування 31.08.2015 року було складено акт перевірки, предметом дослідження якого було перевірка питань організації роботи з видачі дозволів, оформлення відпусток, реєстрація ліфтів начальником Територіального управління Держгіпромнагляду в Одеській області ОСОБА_1

Комісією з проведення службового розслідування у акті перевірки було зроблено висновок що існували факти системних порушень при видачі дозволів територіальним управлінням Держгірпромнагляду суб'єктам господарювання, порушення порядку реєстрації ліфтів та порушення порядку погодження надання відпусток начальнику територіального управління.

У зв'язку з чим комісією з проведення службового розслідування у відповідності до абзацу 5 пункту 8 Порядку проведення службового розслідування стосовно осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування було запропоновано застосувати до начальника теруправління держгірпромнагляду ОСОБА_1 дисциплінарне стягнення у вигляді догани.

Наказом від 15.10.2015 р. № 254-к першого заступника голови Державної служби гірничого нагляду та промислової безпеки України за результатами службової перевірки на підставі Службової записки Голови комісії зі службового розслідування ОСОБА_5 та Пояснювальної записки позивача ОСОБА_1, начальника Територіального управління Держгіпромнагляду в Одеській області було притягнуто до дисциплінарної відповідальності у вигляді догани та позбавлено преміювання, який на даний час є предметом спору.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідно до Наказу № 42, з метою перевірки фактів викладених в листі-зверненні Фірми у вигляді ТОВ «Краянліфт» № 69/07 від 22.07.2015 р. щодо неправомірних дій начальника територіального управління Держгірпромнагляду України в Одеській області ОСОБА_1 та у зв'язку з його самовільним відбуттям у відпустку без відповідного погодження, було утворено та затверджено комісію у наступному складі: ОСОБА_6 начальника управління організації державного нагляду Держгіпромнагляду України, голови комісії ОСОБА_7 начальника Головного управління Держпраці в Одеській області, заступник голови комісії, ОСОБА_8 головного спеціаліста з питань протидії корупції Держпраці, члена комісії, ОСОБА_9, головного спеціаліста сектору внутрішнього аудиту Держпраці, члена комісії ОСОБА_10 головного спеціаліста сектору внутрішнього аудиту Держпраці, секретаря комісії.

При цьому склад комісії для проведення службового розслідування відносно позивача був сформований з різних органів виконавчої влади виходячи з того, що Державна служба України з питань праці - центральний орган виконавчої влади України, утворений відповідно до вимог постановою Кабінету Міністрів від 10 вересня 2014 р. № 442 «Про оптимізацію системи центральних органів виконавчої влади», в результаті реорганізації шляхом злиття Державної служби гірничого нагляду та промислової безпеки та Державної інспекції з питань праці.

Позивач у своєму позові посилається на те, що заступником голови Держгірпромнагляду ОСОБА_2 неправомірно до складу комісії були залучені посадові особи Держпраці з аналогічних структурних підрозділів, і не були залучені спеціалісти власного органу підпорядкування, а заступником голови Держгірпромнагляду ОСОБА_2 було видано накази стосовно посадових осіб іншого центрального органу виконавчої влади та уповноважено останніх на проведення службового розслідування та подання ОСОБА_2 акту перевірки для прийняття рішення.

А тому, позивач у своєму позові вважає незаконним винесення Наказу № 254-к, посилаючись на наступне.

Так відповідно до п. З Постанови Кабінету Міністрів України від 13 червня 2000 р. № 950 «Про затвердження Порядку проведення службового розслідування стосовно осіб, уповноважених на виконання функцій держави або органів місцевого самоврядування» (надалі - Порядок) встановлено, що термін службового розслідування не може перевищувати двох місяців.

При цьому п. 8 Порядку передбачено, що за результатами службового розслідування члени комісії складають акт. П. 9 Порядку встановлено, що акт службового розслідування підписується членами комісії та подається на розгляд керівника органу державної влади (посадової особи), який прийняв рішення щодо проведення службового розслідування, в одному примірнику. П. 10 Порядку встановлено, що за результатами розгляду керівник органу державної влади (посадова особа), який прийняв рішення щодо проведення службового розслідування, приймає в десятиденний термін з дати надходження акта службового розслідування відповідне рішення, з яким ознайомлюється особа, стосовно якої проводилося службове розслідування.

У даному випадку позивач вважає, що при винесенні Наказу № 254-к були порушені зазначені норми Порядку, а саме: перевірка тривала і рішення за результатами перевірки приймалося з порушенням двомісячного та десятиденного строку відповідно та за результатами перевірки повинен був складатися Акт, але як вбачається з тексту Наказу № 254-к підставою для його винесення був не Акт, а службова записка Голови комісії та пояснювальна записка позивача, тобто Наказ № 254-к виносився в порушення вимог Порядку.

А тому, з урахуванням вищезазначеного, позивач зробив висновок про те, що є усі підстави для визнання Наказу № 254-к протиправними та його скасування, оскільки його було прийнято з порушенням норм чинного законодавства з питань проведення службових розслідувань.

Встановлені обставини підтверджуються доказами які містяться у матеріалах справи.

За даними обставинами колегія суддів приходить до висновку, що позовна заява підлягає задоволенню у повному обсязі, оскільки відповідно до ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ч.3 ст.2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації.

З аналізу вказаної правової норми випливає, що рішення, дії чи бездіяльність державного органу, органу місцевого самоврядування повинні бути прийняті чи здійснені в межах компетенції відповідного органу та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, не порушувати інтересів держави, прав та інтересів фізичних та юридичних осіб, обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії), відповідати вимогам діючого законодавства.

Згідно ч.1 ст. 11 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Під час вивчення матеріалів справи було встановлено, що клопотання представника відповідача про те, що ними не було отримано копії ухвали про відкриття провадження, копії позовної заяви з додатками надійшло на електронну адресу суду 02.12.2015 року, разом з тим як вбачається з матеріалів справи (арк.с.61) направлені судом поштою на адресу відповідача (01601, м. Київ, вул. Десятинна,14) копія ухвали, копія позовної заява та додатки до неї були вручені представнику відповідача за довіреністю 01.12.2015 року.

Одночасно з поштовим відправленням повного пакету документів для відповідача, як того вимагає ч. 6 ст.107 КАС України 25.11.2015 року відповідача було повідомлено засобами електронної пошти судді Гусева О.Г. з електронної адреси судді, яка міститься на сайті Одеського окружного адміністративного суду та є його робочою електронною адресою, яка була створена саме судом, а не суддею для полегшення роботи з метою вчасного обміну інформацією між суддею та сторонами у справі, іншими учасниками процесу.

А тому колегія суддів не приймає до уваги вищевказані твердження представника відповідача, що вони не отримали копію ухвали про відкриття провадження, копію позовної заяви з додатками поштою, оскільки з їх клопотання, яке надійшло на адресу суду засобами електронної пошти 02.12.2015 року вбачається, що саме 25.11.2015 року їм стало відомо про дату судового засідання, при цьому стосовно не надіслання на адресу відповідача додатків до позовної заяви електронною поштою слід зазначити наступне: під час надіслання позовної заяви електронної пошти судом не було надіслано додатки зазначені до позови лише з тих підстав, що до позовної заяви було додано копії наказів, які були винесені відповідачем та є у них в наявності в оригіналах.

Так відповідно ч.2 ст. 49 КАС України особи, які беруть участь у справі, зобов'язані добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами і неухильно виконувати процесуальні обов'язки.

З аналізу матеріалів акту службової перевірки від 31.08.2015 року вбачається, що ОСОБА_1 начальник Територіального управління Держгіпромнагляду в Одеській області у 2015 році відбував у відпустки загальною тривалістю 47 календарних днів та у 2014 році було встановлено один аналогічний випадок, а саме: відпустка тривалістю 3 календарні дні, які не були погоджені з керівництвом Держгіпромнагляду, чим останній порушив наказ Держгіпромнагляду №6 від 03.01.2012 року «Про порядок організації надання відпусток».

Разом з тим частиною 1 статті 75 КЗпП України передбачено: щорічна основна відпустка надається працівникам тривалістю не менш як 24 календарних дні за відпрацьований робочий рік, який відлічується з дня укладення трудового договору.

Так статтею 76 КЗпП України встановлено: щорічні додаткові відпустки надаються працівникам:

1) за роботу із шкідливими і важкими умовами праці;

2) за особливий характер праці;

3) в інших випадках, передбачених законодавством.

При цьому тривалість щорічних додаткових відпусток, умови та порядок їх надання встановлюються нормативно-правовими актами України.

Частинами 3-5 статті 79 КЗпП України щорічні відпустки за другий та наступні роки роботи можуть бути надані працівникові в будь-який час відповідного робочого року. При цьому черговість надання відпусток визначається графіками, які затверджуються власником або уповноваженим ним органом за погодженням з виборним органом первинної профспілкової організації (профспілковим представником), і доводиться до відома всіх працівників. При складанні графіків ураховуються інтереси виробництва, особисті інтереси працівників та можливості їх відпочинку. Конкретний період надання щорічних відпусток у межах, установлених графіком, узгоджується між працівником і власником або уповноваженим ним органом, який зобов'язаний письмово повідомити працівника про дату початку відпустки не пізніш як за два тижні до встановленого графіком терміну.

Відповідно до статті 84 КЗпП України у випадках, передбачених статтею 25 Закону України «Про відпустки», працівнику за його бажанням надається в обов'язковому порядку відпустка без збереження заробітної плати. За сімейними обставинами та з інших причин працівнику може надаватися відпустка без збереження заробітної плати на термін, обумовлений угодою між працівником та власником або уповноваженим ним органом, але не більше 15 календарних днів на рік.

Таким чином, діюче законодавство передбачає можливість отримання щорічних основних та додаткових оплачуваних відпусток, а також відпустку без збереження заробітної плати строком не більше 15 календарних днів на рік.

Спеціальним нормативним актом, який регулює питання надання щорічних основних та додаткових відпусток є Закон України «Про відпустки».

Частинами 10, 11 статті 10 Закону України «Про відпустки» встановлено, що черговість надання відпусток визначається графіками, які затверджуються власником або уповноваженим ним органом за погодженням з виборним органом первинної профспілкової організації (профспілковим представником) чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом, і доводиться до відома всіх працівників. При складанні графіків ураховуються інтереси виробництва, особисті інтереси працівників та можливості для їх відпочинку. Конкретний період надання щорічних відпусток у межах, установлених графіком, узгоджується між працівником і власником або уповноваженим ним органом, який зобов'язаний письмово повідомити працівника про дату початку відпустки не пізніш як за два тижні до встановленого графіком терміну.

Відповідно до пункту 6 частини 1 статті 25 Закону України «Про відпустки» відпустка без збереження заробітної плати за бажанням працівника надається в обов'язковому порядку пенсіонерам за віком та інвалідам III групи - тривалістю до 30 календарних днів щорічно.

Статтею 35 Закону України «Про державну службу» встановлено, що державним службовцям надається щорічна відпустка тривалістю 30 календарних днів, якщо законодавством не передбачено більш тривалої відпустки, з виплатою допомоги для оздоровлення у розмірі посадового окладу. Державним службовцям, які мають стаж роботи в державних органах понад 10 років, надається додаткова оплачувана відпустка тривалістю до 15 календарних днів. Порядок і умови надання додаткових оплачуваних відпусток встановлюються Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до пункту 1 Постанови Кабінету Міністрів України «Про порядок і умови надання державним службовцям, посадовим особам місцевого самоврядування додаткових оплачуваних відпусток» державним службовцям, які мають стаж державної служби понад 10 років, посадовим особам місцевого самоврядування, які мають стаж служби в цих органах понад 10 років, надається додаткова оплачувана відпустка тривалістю 5 календарних днів, а починаючи з 11-го року ця відпустка збільшується на 2 календарних дні за кожний наступний рік. Тривалість додаткової оплачуваної відпустки не може перевищувати 15 календарних днів.

Таким чином, оскільки територіальне управління Держгірпромнагляду є самостійною юридичною особою та працюючі там державні службовці користуються всіма правами, передбаченими чинним трудовим законодавством на них (в тому числі начальника управління) поширюються норми Кодексу законів про працю України. Всі працівники управління мають право на щорічні основні та додаткові відпустки, а також на інші передбачені законодавством відпустки в залежності від працівника та наявності у нього додаткових пільг.

Чинне законодавство про працю не передбачає будь-якого особливого порядку отримання відпустки начальником територіального управління Держгірпромнагляду, в тому числі необхідного додаткового узгодження такої відпустки (відпусток) з посадовими особами центральних органів влади, в тому числі з начальником (або виконуючим обов'язки начальника) Держгірпромнагляду України.

Так, отримання основної відпустки начальником відбувається за встановленим графіком. Додаткові відпустки можуть бути отримані одночасно з основною відпусткою або в інший час в залежності від фактичних існуючих обставин.

Загальна тривалість щорічних відпусток у відповідності до вимог чинного законодавства безпосередньо у даному випадку становить: основна щорічна відпустка держслужбовця: 30 календарних днів, додаткова відпустка держслужбовця: не більше 15 календарних днів (в залежності від стажу на держслужбі), відпустка без збереження заробітної плати інваліду III групи - до 30 календарних днів.

Аналізуючи матеріали справи колегія суддів встановила наступне:

- на підставі наказу начальника Територіального управління Держгірпромнагляду в Одеській області від 12.03.2015 р. № 17-0 начальник Теруправління ОСОБА_1 вибув у щорічну основну відпусток) тривалістю 15 календарних днів: з 23.03.2015 р. по 06.04.2015 р.

- на підставі наказу начальника Територіального управління Держгірпромнагляду в Одеській області від 17.04.2015 р. № 24-0 начальник Теруправління ОСОБА_1 вибув у відпустку без збереження заробітної плати тривалістю 5 календарних днів: з 20.04.2015 р. по 24.04.2015 р.

- на підставі наказу начальника Територіального управління Держгірпромнагляду в Одеській області від 29.04.2015 р. № 30-0 начальник Теруправління ОСОБА_1 вибув у відпустку без збереження заробітної плати тривалістю 25 календарних днів: з 30.04.2015 р. по 27.05.2015 р. у зв'язку з лікуванням.

- на підставі наказу начальника Територіального управління Держгірпромнагляду в Одеській області від 22.05.2015 р. № 34-0 начальник Теруправління ОСОБА_1 вибув у відпустку без збереження заробітної плати тривалістю 12 календарних днів: з 28.05.2015 р. по 09.06.2015 р.

- на підставі наказу начальника Територіального управління Держгірпромнагляду в Одеській області від 12.06.2015 р. № 38-0 начальник Теруправління ОСОБА_1 вибув у відпустку без збереження заробітної плати тривалістю 10 календарних днів: з 17.06.2015 р. по 26.06.2015 р.

- на підставі наказу начальника Територіального управління Держгірпромнагляду в Одеській області від 16.07.2015 р. № 49-0 начальник Теруправління ОСОБА_1 вибув у відпустку без збереження заробітної плати тривалістю 30 календарних днів, як інвалід III групи, (копії вищевказаних наказів додаються).

Таким чином, з вищенаведеного можна зробити висновок, що начальником Територіального управління Держгірпромнагляду в Одеській області ОСОБА_1 було використано 15 календарних днів (половина) з основної оплачуваної відпустки та на підставі наказу від 16.07.2015 р. використано додаткову відпустку без збереження заробітної плати інваліду III групи.

Разом з тим, як вбачається з матеріалів справи, позивачем було використано відпустки без збереження заробітної плати більшим строком ніж передбачено чинним законодавством, що не відповідає вимогам КЗпП України та Закону України «Про відпустки», але пунктом 9 Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України» було встановлено, що керівникам органів виконавчої влади та інших державних органів (крім органів, які беруть участь в антитерористичних операціях, здійсненні заходів із забезпечення правопорядку на державному кордоні, відбитті збройного нападу на об'єкти, що охороняються військовослужбовцями, звільненні цих об'єктів у разі захоплення або спроби насильного заволодіння зброєю, бойовою та іншою технікою) з метою забезпечення раціонального використання бюджетних коштів вжити заходів щодо скорочення чисельності працівників цих органів на 20 відсотків, надання працівникам відпусток без збереження заробітної плати, встановлення для працівників режиму роботи на умовах неповного робочого часу, зменшення або скасування стимулюючих виплат, зменшення надбавок і доплат, які встановлені у граничних розмірах, переглянути укладені договори на придбання товарів, робіт, послуг. Надати право керівникам зазначених органів у межах бюджетних призначень без згоди та попередження працівників встановлювати для них режим роботи на умовах неповного робочого часу та надавати відпустки без збереження заробітної плати на визначений цими керівниками термін.

Крім того, вищевказаними Прикінцевими положеннями Закону України «Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України» було передбачено, що під час здійснення органами виконавчої влади та іншими державними органами цих заходів:положення статті 26 Закону України "Про відпустки" та статей 32, 56 та 84 Кодексу законів про працю України (у частині обмеження терміну відпустки без збереження заробітної плати, необхідності повідомлення не пізніше ніж за два місяці та погодження з працівником встановлення режиму роботи на умовах неповного робочого часу) не застосовуються; до працівників, які перебувають у відпустках без збереження заробітної плати відповідно до цього Закону, обмеження щодо сумісництва та суміщення з іншими видами діяльності, встановлені статтею 7 Закону України "Про засади запобігання і протидії корупції", не застосовуються.

Таким чином, перебування у відпустках ОСОБА_1 без збереження заробітної плати фактично відповідало вимогам чинного на цей час законодавства, оскільки відповідні обмеження щодо строків перебування у таких відпустках - не застосовуються. При цьому данні положення стосуються всіх працівників, в тому числі керівників відповідних органів.

Щодо твердження відповідача про те, що позивачем було порушено вимоги наказу Державної служби гірничого нагляду та промислової безпеки України від 03.01.2012 р. № 6-к (на який зроблено посилання у акті службової перевірки) в частині обов'язкового погодження відпусток начальниками та заступниками начальників Територіальних управлінь Держгірпромнагляду з Державної служби гірничого нагляду промислової безпеки України колегія суддів дійшла наступного висновку.

Так, відповідно до п. 1 Указу Президента «Про державну реєстрацію нормативно-правових актів міністерств та інших органів виконавчої влади», з 1 січня 1993 року нормативно-правові акти, які видаються міністерствами, іншими органами виконавчої влади, органами господарського управління та контролю і які зачіпають права, свободи й законні інтереси громадян або мають міжвідомчий характер, підлягають державній реєстрації.

Пунктом 3 вказаного Указу Президента передбачено, що нормативно-правові акти, зазначені в статті 1 цього Указу, набувають чинності через 10 днів після їх реєстрації, якщо в них не встановлено пізнішого строку надання їм чинності.

Як вбачається з матеріалів акту службової перевірки, зазначений наказ стосується прав та законних інтересів працівників, які займають посади начальників та заступників начальників Територіальних управлінь Держгірпромнагляду.

Відповідно до статті 45 Конституції України кожен, хто працює, має право на відпочинок. Це право забезпечується наданням днів щотижневого відпочинку, а також оплачуваної щорічної відпустки, встановленням скороченого робочого дня щодо окремих професій і виробництв, скороченої тривалості роботи у нічний час. Максимальна тривалість робочого часу, мінімальна тривалість відпочинку та оплачуваної щорічної відпустки, вихідні та святкові дні, а також інші умови здійснення цього права визначаються законом.

Таким чином будь-яке обмеження права на відпустку, а у даному випадку таке право обмежується необхідним погодженням з керівництвом Держгірпромнагляду, яке фактично має право не надавати згоду на відпустку - суперечить нормам Конституції України.

При цьому, матеріали службової перевірки містять інформацію, що у кожному випадку ОСОБА_1 повідомляв відповідача про намір відбути у відпустку маючи на те законні підстави (арк.с.48-49).

Враховуючи вищевикладене та з огляду на Наказ Державної служби гірничого нагляду та промислової безпеки України від 03.01.2012 р. № 6-к останній не подавався на реєстрацію до Мінюсту, оскільки фактично суперечить нормам чинного законодавства.

А тому на думку колегії суддів вказаний наказ не має юридичної сили та будь-які обмеження в цих правах є неприпустимими навіть якщо вони прийняті локальними нормативно-правовими актами цих органів.

Крім того, актом службової перевірки також було встановлено, що існували факти системних порушень при видачі дозволів територіальним управлінням Держгірпромнагляду суб'єктам господарювання, порушення порядку реєстрації ліфтів, однак з вищевказаним висновком комісії колегія суддів також погодитись не може, оскільки зі змісту матеріалів справи підставою для проведення службового розслідування (в частині надання дозволів та реєстрації ліфтів) були листи фірми у вигляді ТОВ «Краянліфт».

Так з листа від 22.07.2015 р. № 69/07, який був адресований першому заступнику Держгірпромнагляду ОСОБА_2 фірма у вигляді ТОВ «Краянліфт» просить Держгірпромнагляд розібратися зі свавіллям чиновників Територіального управління в Одеській області, однак у цьому листі не зазначається, що саме ОСОБА_1 були порушені права фірми у вигляді ТОВ «Краянліфт».

Також до вказаного листа фірмою у вигляді ТОВ «Краянліфт» було приєднано лист від 02.07.2015 р. № 02/07 на ім'я губернатора Одеської області у якому було зроблено посилання на нібито вимагання хабарів за отримання дозволів, при цьому не приводиться жодного факту безпосередньої участі ОСОБА_1 у будь-яких діях щодо відмові у видачі дозволів фірмі у вигляді ТОВ «Краянліфт», а лише вказано, що начальником Територіального управління Держгірпромнагляду Одеській області є ОСОБА_1, у зв'язку з чим на думку колегії суддів комісія з проведення службового розслідування лише з цих підстав дійшла висновку щодо протиправності дій позивача.

Так на думку колегії суддів комісія, яка проводила службове розслідування повинна була з'ясувати чи дійсно факти, викладені у листах фірми у вигляді ТОВ «Краянліфт» відповідають дійсності, і у випадку наявності порушення прав останніх встановити чиї саме дії призвели до такого порушення.

При цьому вищевикладене зокрема підтверджується тим, що у висновку Акта службового розслідування відсутнє жодне посилання на дії конкретних співробітників Територіального управління, які були визначені в листі фірми у вигляді ТОВ «Краянліфт», як такі, що відмовили у видачі дозволів.

При цьому факт надання або ненадання дозволів відповідач пов'язує виключно з діями начальника управління - ОСОБА_1 та не приймає до уваги те, що до моменту підписання таких дозволів є спеціально встановлені відповідачем порядки (технологічні карти) видачі таких дозволів.

Крім того у акті перевірки відсутні посилання на конкретні норми чинного законодавства, які були порушені ОСОБА_1 як начальником Територіального управління та свідчать про системні факти ним порушення при видачі дозволів, а навпаки у висновку зазначеному у акті службового розслідування міститься узагальнююче твердження комісії, що встановлено факти системних порушень при видачі дозволів територіальним управлінням Держгірпромнагляду суб'єктам господарювання, порушення порядку реєстрації ліфтів та при цьому відсутнє жодне посилання, що факти системних порушень виникли з вини саме ОСОБА_1, а тому колегія суддів вважає, що вищевказані обставини також повинні були досліджені службовою перевіркою, однак цього зроблено не було.

Так відповідно до п.6 Постанови Кабінету Міністрів України від 13 червня 2000 р. № 950 «Про затвердження Порядку проведення службового розслідування стосовно осіб, уповноважених на виконання функцій держави або органів місцевого самоврядування» члени комісії з проведення службового розслідування несуть персональну відповідальність згідно із законодавством за повноту, всебічність і об'єктивність висновків службового розслідування та нерозголошення інформації, що стосується цього розслідування.

Також п. 8 вищевказаного Порядку передбачено, що за результатами службового розслідування члени комісії складають акт, у якому зазначаються: обґрунтовані пропозиції щодо усунення виявлених порушень та притягнення у разі необхідності винних осіб до відповідальності згідно із законодавством, що не було зроблено членами комісії, оскільки у акті перевірки відсутні будь-які обґрунтовані пропозиції щодо усунення виявлених порушень у разі встановлення порушень.

З огляду на матеріали акту перевірки колегія суддів дійшла висновку, про необґрунтоване твердження відповідача стосовно реєстрації ліфтів, а саме, що позивачем було розроблене «неправильне положення» щодо порядку реєстрації ліфтів, при цьому відсутні будь-які посилання відповідача на положення норм права які позивачем було порушено під час процедури реєстрації ліфтів, яка здійснювалася Територіальним управлінням Держгірпромнагляду в Одеській області.

Також про поверхневе ставлення відповідачем до виконання своїх повноважень свідчить й той факт, що у супереч наказу від 27.07.2015 р. № 44, яким ОСОБА_1 було відсторонено від виконання повноважень начальника Територіального управління Держгірпромнагляду в Одеській області з 27.07.2015 року по 24.09.2015 року на ОСОБА_1 Наказом від 15.10.2015 р. № 254-к, як першого заступника Територіального управління Держгірпромнагляду в Одеській області за результатами службової перевірки на підставі саме Службової записки Голови комісії зі службового розслідування ОСОБА_5 та Пояснювальної записки позивача як начальника Територіального управління Держгіпромнагляду в Одеській області, а не акту перевірки, як того вимагає чинний Порядок було притягнуто до дисциплінарної відповідальності у вигляді догани та позбавлено преміювання.

Крім того, відповідно до положень п.9 Постанови Кабінету Міністрів України від 13 червня 2000 р. № 950 «Про затвердження Порядку проведення службового розслідування стосовно осіб, уповноважених на виконання функцій держави або органів місцевого самоврядування», встановлено, що акт службового розслідування підписується членами комісії та подається на розгляд керівника органу державної влади (посадової особи), який прийняв рішення щодо проведення службового розслідування, в одному примірнику, при цьому п. 10 даного Порядку встановлено, що за результатами розгляду керівник органу державної влади (посадова особа), який прийняв рішення щодо проведення службового розслідування, приймає в десятиденний термін з дати надходження акта службового розслідування відповідне рішення, з яким ознайомлюється особа, стосовно якої проводилося службове розслідування.

Однак, всупереч вищевказаним положенням, відповідач Наказом від 15.10.2015 р. № 254-к на підставі Службової записки Голови комісії зі службового розслідування ОСОБА_5 та Пояснювальної записки позивача як начальника Територіального управління Держгіпромнагляду в Одеській області ОСОБА_1 як першого заступника начальника Територіального управління Держгіпромнагляду в Одеській області за результатами службової перевірки було притягнуто до дисциплінарної відповідальності у вигляді догани та позбавлено преміювання із пропуском десятиденного терміну.

Таким чином, колегія суддів вважає, що відповідач не мав будь-яких законних підстав для притягнення до дисциплінарної відповідальності ОСОБА_1, а тому на підставі вищевикладеного, а тому дійшла висновку, що дії Відповідача по винесенню Наказу від 15.10.2015 р. № 254-к відносно Позивача є протиправними, у зв'язку з чим даний Наказ підлягає скасуванню.

Відповідно до положень ст.94 КАС України судом при вирішенні спору розподіляються судові витрати пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до ч.2 ст. 94 КАС України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яке не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені витрати з державного бюджету України..

Згідно з ч.1 ст. 87 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи.

При подачі адміністративного позову позивачем сплачено судовий збір на загальну суму 487, 20 грн., згідно квитанції № 0086107/15 від 10.11.2015р.

Оскільки судовим рішенням позивачу було повністю задоволено заявлені позовні вимоги, то з Державного бюджету повинно бути присуджено на користь позивача всю суму судового збору, який було сплачено при поданні вказаного адміністративного позову.

Керуючись: ст.ст. 2, 7, 8, 9, 11, 71-72, 86-87, 94, 128, 159 - 164, 167, 186 КАС України суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Державної служби гірничого нагляду та промислової безпеки України про визнання протиправним та скасування наказу від 15.10.2015 року №254-К - задовольнити у повному обсязі.

Визнати протиправним та скасувати Наказ від 15.10.2015 р. № 254-к першого заступника голови Державної служби гірничого нагляду та промислової безпеки України ОСОБА_2 про притягнення до дисциплінарної відповідальності ОСОБА_1.

Стягнути з Державної служби гірничого нагляду та промислової безпеки України на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі - 487 грн. 20 коп.

Постанову може бути оскаржено до Одеського апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги через суд першої інстанції протягом десяти днів з дня отримання її копії.

Головуючий суддя: О.Г.Гусев

Суддя: О.М. Тарасишина

Суддя: О.Я. Бойко