Справа № 152/1818/15-а
Суддя: Славінська Н. Л.
Дата ухвалення: 2015-12-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 152/1818/15-а
П О С Т А Н О В А
іменем України
14 грудня 2015 року Шаргородський районний суд Вінницької області
головуючого судді Славінської Н.Л.,
секретаря судового засідання Бабиної І.Д.,
позивача ОСОБА_1 ,
позивача адвоката Філатова А.В.,
відповідача ОСОБА_2 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Шаргороді Вінницької області в залі суду справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України у Шаргородському районі Вінницької області про визнання рішення протиправним та зобов`язання призначити пенсію зі зниженням пенсійного віку,
ОСОБА_1 звернувся до суду з вказаним адміністративним позовом, в якому просить визнати протиправними дії відповідача щодо відмови йому у призначенні пенсії зі зниженням пенсійного віку на підставі ст.55 ЗУ «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»; скасувати протоколи №12 від 30.10.2015 року комісії по розгляду спірних питань, пов`язаних з призначенням та виплатою пенсій та №1407 від 30.10.2015 року УПФУ у Шаргородському районі Вінницької області про відмову в призначенні йому пенсії зі зниженням пенсійного віку на підставі ст.55 ЗУ «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»; зобов`язати відповідача призначити йому пенсію зі зниженням пенсійного віку на підставі ЗУ «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».
В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 зазначив, що він є учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у 1987 році 2 категорії.
22.10.2015 року він звернувся до відповідача з заявою про призначення йому пенсії з 30.10.2015 року, так як йому виповнювалося 52 роки і він набув права на пільгову пенсію, відповідно до ст.55 ЗУ «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». Його страховий стаж складає 15 років 1 місяць 28 днів, загальний стаж складає 36 років 6 місяців 12 днів.
Відповідачем відмовлено йому у призначенні пенсії на підставі ст.55 ЗУ «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» зі зменшенням пенсійного віку на 8 років, про що винесено протокол №12 засідання комісії по розгляду спірних питань, пов`язаних із призначенням та виплатою пенсії, та протокол №1407 від 30.10.2015 року. При цьому, відповідач посилається на відсутність первинних документів про період роботи безпосередньо у зоні відчуження.
Відмову відповідача вважає незаконною.
Так, відповідно до ст.ст.9, 10, 14, 15 ЗУ «Про статус і соціальний статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» та відповідних первинних документів йому надано статус учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у 1987 році 2 категорії, який відповідачем не оспорюється, проте, у призначенні пенсії відмовлено.
Оскільки його права порушені відповідачем, він змушений звернутися з цим адміністративним позовом до суду.
В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та його представник адвокат Філатов А.В., що діє на підставі договору про надання правової допомоги від 08.12.2015 року (а.с.21) та свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю №3777/10 від 23.10.2008 року №176 (а.с.22), підтримали позовні вимоги, уточнивши предмет позову. Просили визнати протиправними дії відповідача щодо відмови позивачеві у призначенні пенсії із зменшенням пенсійного віку на підставі ст.55 ЗУ «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»; скасувати протоколи відповідача №12 від 30.10.2015 року та №1407 від 30.10.2015 року про відмову в призначенні позивачеві пенсії зі зниженням пенсійного віку на підставі ст.55 ЗУ «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»; зобов`язати відповідача призначити пенсію позивачеві із зменшенням пенсійного віку на 8 років на підставі ст.55 ЗУ «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». Суду пояснили, що підстави відмови позивачеві у призначенні пенсії за віком зі зменшенням пенсійного віку на 8 років є незаконними, тому рішення відповідача з цього приводу є протиправними і підлягають скасуванню, оскільки позивач набув права на означену пенсію, подав заяву про призначення йому даного виду пенсії та всі необхідні документи, а саме: трудову книжку, архівні довідки, військовий квиток, посвідчення ліквідатора наслідків аварії на ЧАЕС у 1987 році. Проте, відповідач не прийняв до уваги вказані первинні документи і відмовив у призначенні пенсії, посилаючись на те, що період роботи безпосередньо у зоні відчуження не підтверджується документально.
Представник відповідача Титаренко О.В., що діє за довіреністю від 19.10.2015 року № 1222/06-31/09 (а.с.23), позов не визнав. Вважає, що позов ОСОБА_1 задоволенню не підлягає, оскільки позивач не має права на призначення йому пенсії за віком на підставі ст.55 ЗУ «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», так як період його роботи безпосередньо у зоні відчуження не підтверджується документально, зокрема, відсутні дані про період роботи по ліквідації наслідків на ЧАЕС та населений пункт чи об`єкт, де перебував позивач. Так, відповідно до ст.26 ЗУ «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення 60 років та наявності страхового стажу не менше 15 років, а згідно із ст.55 ЗУ «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» особам, що працювали на територіях радіоактивного забруднення, пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку, в тому числі учасникам ліквідації аварії на Чорнобильській АЕС, які працювали в 1987 році в зоні відчуження не менше 14 календарних днів. Згідно з Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій, затвердженого постановою правління ПФУ від 25.11.2005 року, до заяви про призначення пенсії за віком додаються посвідчення учасника ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС та довідка про період участі в ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС за формою, затвердженою постановою Державного комітету СРСР по праці та соціальних питаннях від 09.03.88 №122 або довідка військової частини, архівної установи, чи інші первинні документи, в яких обов`язковим є зазначення періоду роботи, населеного пункту чи об`єкта, де особою проводились роботи по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС. 22.10.2015 року позивач звернувся з заявою про призначення пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку на 8 років, як ліквідатору наслідків аварії на ЧАЕС. 30.10.2015 року управлінням винесено протоколи №12 та №1407 про відмову в призначенні пенсії, як ліквідатору 2 категорії наслідків аварії на ЧАЕС. З наведених підстав просить в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити.
Вирішуючи спір суд встановив, що позивач ОСОБА_1 народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у с. Шостаківка Шаргородського району Вінницької області (а.с.3).
22.10.2015 року позивач звернувся в Управління Пенсійного фонду України у Шаргородському районі з заявою про призначення йому пенсії за віком як ліквідатору наслідків аварії на ЧАЕС, категорії 2 (а.с.65, аркуш оглянутої в судовому засіданні пенсійної справи 11).
Відповідно до протоколу №12 від 30.10.2015 року засідання комісії УПФУ у Шаргородському районі по розгляду спірних питань, пов`язаних з призначенням та виплатою пенсій, в призначенні пенсії ОСОБА_1 із зменшенням пенсійного віку, як ліквідатору наслідків аварії на ЧАЕС 2 категорії, відповідно до ст.55 ЗУ «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» відмовлено за відсутності первинних документів про період роботи безпосередньо в зоні відчуження (а.с.6-7, аркуші пенсійної справи 43-44).
Крім того, на свою заяву про призначення пенсії із зменшенням пенсійного віку, позивач отримав протокол від 30.10.2015 року за №1407 про відмову в призначенні пенсії за віком за ст.55 ЗУ «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» (а.с.8, аркуш пенсійної справи 1).
Судом встановлено, що ОСОБА_1 розпочав свою трудову діяльність з 30.07.1980 року і продовжує працювати на теперішній час, що підтверджується записами в трудових книжках позивача серії НОМЕР_1 та НОМЕР_2 (а.с.28-29, 27).
В цілому позивач ОСОБА_1 має загальний трудовий стаж 36 років 6 місяців 12 днів станом на 31.08.2015 року, а страховий стаж з 01.07.2000 року 15 років 1 місяць 28 днів, що визнається відповідачем, оскільки не заперечується представником відповідача в судовому засіданні та зазначено в розрахунку стажу, проведеному відповідачем (а.с.63-64, аркуші пенсійної справи 2-3).
З 20.05.1987 року ОСОБА_1 прийнятий на роботу бригадиром тракторної бригади колгоспу ім. Шевченка с. Голубіївка Калинівського району Вінницької області, що підтверджується записами в трудовій книжці позивача серії НОМЕР_2 (а.с.27).
11.06.1991 року позивачеві Шаргородський районним військовим комісаріатом було видано посвідчення учасника ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС у 1987 році серії НОМЕР_5 , відповідно до якого він має право на пільги і переваги, встановлені законодавством Союзу РСР і союзних республік для осіб, що приймали участь в роботах по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС (а.с.60).
30.12.1992 року позивачу було видано посвідчення учасника ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС у 1987 році (категорія 2) серії НОМЕР_6 , яке було перереєстроване 25.08.1998 року у передбаченому законодавством України порядку (а.с.13).
Зазначені вище документи були надані позивачем відповідачеві для призначення пенсії за віком, згідно із ст.55 ЗУ «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», а також інші документи, на вимогу УПФУ у Шаргородському районі, що містяться в оглянутій в судовому засіданні пенсійній справі позивача №1407.
Проте, відповідачем вказані вище документи до уваги взяті не були і позивачеві відмовлено у призначенні пенсії за віком із зменшенням пенсійного віку на 8 років, на підставі ст.55 ЗУ «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».
Також, відповідачем не взято до уваги довідку Шаргородського районного військового комісаріату від 23.12.1992 року за №16, форма якої затверджена постановою Державного комітету СРСР по праці і соціальних питаннях від 9 березня 1988 року №122 і яка видана на підставі журналу обліку військовозобов`язаних, котрі приймали участь в ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, інвентарний №102, тоді як необхідність такої довідки встановлена п.7 Порядку подання та оформлення документів про призначення (перерахунку) пенсій відповідно до ЗУ «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 року за №22-1 (а.с.32, аркуш пенсійної справи 21). При цьому представник відповідача зазначив, що ця довідка не приймається до уваги, оскільки в ній не вказаний період участі в ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС та місце роботи по ліквідації наслідків.
Суд вважає, що вказане ствердження є хибним, а не прийняття цієї довідки до уваги при вирішенні питання про призначення пенсії позивачеві безпідставним, оскільки в означеній довідці вказаний період безпосереднього виконання позивачем робіт по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС з 11.09.1987 року по 01.10.1987 року.
Також, відповідачем при вирішенні питання про призначення позивачеві пенсії безпідставно не взято до уваги довідку Колективного сільськогосподарського підприємства ім. Шевченка с. Голубіївка Калинівського району Вінницької області про те, що позивач працював бригадиром тракторної бригади, був призваний на військові збори на 21 день з 11.09.1987 року по 01.10.1987 року і при поверненні на підставі довідки в/ч НОМЕР_4 йому за весь період була нарахована середньомісячна заробітна плата, яка склала 148 крб. 895 коп., а за 16 днів вересня йому нараховано тарифну ставку (посадовий оклад) в трикратному розмірі, що складає 392 крб. 64 коп., загальна виплата за весь період військових зборів складає 541 крб. 53 коп. та виплачена за особовим рахунком по відомості №27 від 08.10.1987 року (а.с.31, аркуш пенсійної справи 22).
Проте, з метою перевірки достовірності означеної довідки відповідачем доручено УПФУ у Калинівському районі Вінницької області проведення зустрічної перевірки факту перебування ОСОБА_1 та його роботи в зоні ЧАЕС для обчислення пенсії, яку проведено 23.11.2015 року, і на підставі якої складено акт за №128, з якого вбачається, що перевірено первинні документи, зокрема, Книгу по нарахуванню заробітної плати працівникам колгоспу ім. Шевченка за період з 01.09.1987 року по 31.12.1987 року. З акта перевірки вбачається, що не встановлено документів, які засвідчують заробітну плату за дні роботи в зоні та кратність обчислення зарплати, а нарахування заробітної плати за вересень, жовтень, листопад, грудень 1987 року не розшифровано (а.с.67-68).
Суд вважає, що вказаний акт не може бути взятий за основу при відмові відповідачем позивачеві у призначенні пенсії за віком зі зменшенням пенсійного віку, оскільки наявна довідка КСП ім. Шевченка, що видавалася позивачеві при встановленні статусу ліквідатора аварії на ЧАЕС, про періоди його роботи в зоні відчуження та про нарахування заробітку, яка є первинним документом при вирішенні питання про призначення позивачеві пенсії.
Крім того, вказані обставини підтверджуються показаннями в судовому засіданні позивача, який підтвердив, що отримував заробітну плату за 16 днів роботи по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС безпосередньо поблизу атомного реактора в трикратному розмірі в сумі 392,64 крб., а також показаннями свідків ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 .
Так, свідки ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 суду показали, що у 1987 році були призвані, як і позивач, на військові збори і через військкомат направлені для проходження служби в військовій частині НОМЕР_4 . В складі цієї військової частини вони приймали участь у ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, знаходилися в 30-ти кілометровій зоні сектору №2 Чорнобильської АЕС, в безпосередній близькості від сектору №1, тобто атомного реактора, за 200-300 метрів. Кожен із них виконував певну роботу, зокрема, вони приймали участь у дезактивації приміщень, запчастин, виносили та вантажили на автомобілі брухт, відвозили брухт. Вони після закінчення несення служби отримали у військовій частині довідки про кількість днів перебування у зоні відчуження, а також у їх військових квитках зроблено відповідний запис про час перебування у зоні відчуження. Ці довідки вони стали підставою для видачі посвідчення учасників ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС.
Свідок ОСОБА_3 також показав суду, що служив із позивачем безпосередньо протягом двох тижнів, після чого повернувся додому, а позивач ще залишався на роботах по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС. Він є постраждалим внаслідок аварії на ЧАЕС категорії І, отримує пенсію, як інвалід внаслідок аварії на ЧАЕС.
Свідок ОСОБА_5 також показав суду, що служив із позивачем безпосередньо до 30.09.1987 року у військовій частині НОМЕР_4 , у 2-му секторі, в тридцятикілометровій зоні, має посвідчення учасника ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС категорії ІІ, отримує пенсію, як учасник ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС.
Свідок ОСОБА_4 також показав суду, що працював на ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС у інший період, ніж позивача, зокрема, з 08.06.1987 року по 18.08.1987 року, але у тій же військовій частині НОМЕР_4 , що і позивач, в секторі №2, в 30-кілометровій зоні. На теперішній час йому призначена пенсія відповідачем як учаснику ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС категорії 2, але йому прийшлося звертатися з позовом до суду, оскільки відповідач з тих же підстав, що і ОСОБА_1 , відмовляв у призначенні пенсії на підставі ст.55 ЗУ «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», із зменшенням пенсійного віку на 8 років.
Показання свідків ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 в судовому засіданні підтверджені представленими ними для огляду суду військовими квитками із записами про періоди перебування в зоні відчуження, а також посвідченнями учасників ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС на їх ім`я (а.с. відповідно, 54, 55, 42, 43, 58, 59), постановою Шаргородського районного суду від 10.07.2014 року про зобов`язання відповідача призначити ОСОБА_4 пенсії на підставі ст.55 ЗУ «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», із зменшенням пенсійного віку на 8 років (а.с.44-49).
Тому ці показання свідків, які є незмінними та послідовними і узгоджуються між собою, доповнюють та не суперечать один одному, узгоджуються із показаннями позивача та з іншими доказами у їх сукупності, дослідженими в судовому засіданні, зокрема, з військовим квитком позивача, посвідченням позивача про статус ліквідатора наслідків аварії на ЧАЕС, архівними довідками, довідками з місця роботи позивача, суд вважає належними та допустимими доказами. У суду відсутні підстави ставити показання цих свідків під сумнів, у зв`язку із чим суд приймає їх за основу як належні та допустимі докази.
Таким чином, судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 має право на призначення йому пенсії за віком із зменшенням пенсійного віку на 8 років відповідно до п.1 ст.55 ЗУ «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», оскільки у 1987 році працював у зоні відчуження не менше 14 календарних днів, з 11.09.1987 року по 01.10.1987 року, станом на 30.10.2015 року досяг віку 52 роки, має стаж роботи понад 36 років.
Ним надано відповідачеві всі необхідні документи для призначення такого виду пенсії, встановлені зазначеним законом та пунктом 7 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 року №22-1, згідно з яким документами, що засвідчують особливий статус особи є посвідчення учасника ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС та довідка про період участі в ліквідації наслідків в аварії на ЧАЕС за формою, затвердженою постановою Державного Комітету СРСР по праці та соціальних питаннях від 09.03.1988 року №122, або довідка військової частини, в складі якої особа брала участь у ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, або довідка архівної установи, або інші первинні документи, в яких зазначено періоди роботи, населений пункт чи об`єкт, де особою проводились роботи по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС.
Також, суд констатує той факт, що, в силу вимог ст.63 ЗУ «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», належним документом, що підтверджує статус громадянина, який постраждав внаслідок Чорнобильської катастрофи та надає право користування пільгами, встановленими цим Законом, у тому числі призначення пенсії зі зменшенням пенсійного віку, встановленого для одержання державних пенсій, є посвідчення «Учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС» або «Потерпілого від Чорнобильської катастрофи». Довідки про періоди роботи (служби) у зоні відчуження, про евакуацію, відселення, самостійне переселення, про період проживання та роботи на забруднених територіях, тощо, є підставами для визначення в установленому порядку статусу учасника ліквідації аварії на ЧАЕС та потерпілих від Чорнобильської катастрофи, в силу вимог ст.15 ЗУ «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».
При цьому, не врахування відповідачем при вирішенні питання про призначення позивачеві пенсії із зменшенням пенсійного віку посвідчення ліквідатора наслідків аварії на ЧАЕС, що було видано йому державою на законних підставах, порушує його право, встановлене ЗУ «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», позбавило його права на отримання пенсії, зводить нанівець ті державні пільги, які вже призначені позивачеві, як ліквідатору аварії на ЧАЕС, так як цей статус позивача вже визначений і не підлягає сумнівам з боку відповідача, зміст цього статусу особи не може звужуватися. Саме така позиція висловлена Європейським Судом з прав людини у справі «Науменко проти України» від 09.11.2004 року.
Відповідно до ч.2 ст.72 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.
При цьому, суд констатує той факт, що представник відповідача, заперечуючи проти позову ОСОБА_1 , не довів наявність підстав для відмови у призначенні позивачеві пенсії із зменшенням пенсійного віку, так як доказів у підтвердження заперечень суду не надав.
Доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів (ч.1 ст.69 КАС України).
Адміністративним законодавством України встановлено, що докази у справі повинні бути належними та допустимими.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмету доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніг вимог або заперечень (ч.ч.1, 2 ст. 70 КАС України).
Таким чином, під час судового розгляду предметом доказування є фактичні дані, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення.
Об`єктом оцінки судом при ухваленні рішення є як докази (фактичні дані, відомості), так і процесуальні джерела, що їх містять (показання свідків, письмові і речові докази, висновки експертів, тощо).
Виходячи з принципу процесуальної рівності сторін і враховуючи обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, в судовому засіданні досліджено кожний доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів.
Частиною 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод від 04.11.1950 року, яка набрала чинності для України з 11.09.1997 року і, відповідно до ст.9 Конституції України, є частиною національного законодавства, передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку належним і безстороннім судом, встановленим законом.
В рішеннях Європейського суду з прав людини, зокрема, в п.24 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Надточій проти України» та в п.23 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гурепка проти України №2» наголошується на принципі рівності сторін одному із складників ширшої компетенції справедливого судового розгляду, який передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість відстоювати свою позицію у справі в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище, порівняно з опонентом.
Відтак, суд констатує той факт, що представником відповідача не надано належних та допустимих доказів на підтвердження законності відмови у призначенні позивачеві пенсії зі зниженням пенсійного віку на 8 років.
Навпаки, судом встановлено, що позивач має право на призначення пенсії відповідно до п. 1 ст. 55 ЗУ «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», а відмова відповідача у призначенні ОСОБА_1 означеної пенсії є безпідставною та протиправною, оскільки не ґрунтується на вимогах закону.
Також, суд констатує той факт, що записи у військовий квиток позивача вносилися у 1987 році, статус учасника ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС в 1987 році встановлено позивачеві вперше ще у 1991 році, що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_5 , виданим за часів СРСР 11.06.1991 року (а.с.60), а в нормативних документах та підзаконних нормативних актах того періоду вживався такий термін, як «зона відчуження».
Так, статтею 7 Закону СРСР від 12.05.1991 року №2146-1 «Про соціальний захист громадян, постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи» було встановлено, що зона відчуження (що іменувалася в 1986-1987 роках 30-кілометровою зоною, а з 1988 року до прийняття цього Закону зоною відселення) це території РРФСР, Української РСР і Білоруської РСР, із яких у відповідності з Нормами радіаційної безпеки у 1986 році населення було евакуйовано.
Відповідно до п.1 ст.2 ЗУ «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» (в ред., що діяла до 01.01.2015 року), зона відчуження це територія, з якої проведено евакуацію населення в 1986 році.
Тому встановлення судом факту перебування позивача в 30-кілометровій зоні вказує на об`єкт його перебування саме у зоні відчуження у секторі №2 Чорнобильської АЕС.
Крім того, суд констатує той факт, що відмова відповідача у призначенні позивачеві пенсії на підставі ст.55 ЗУ «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» ґрунтується також і на тому, що у нього виникла неможливість дослідження деяких первинних документів, необхідних для призначення такої пенсії, на думку відповідача. Із довідок та повідомлень архівних установ вбачається, що багато документів про період участі позивача у ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС знищено, деякі не поступали до архіву взагалі, деякі визнані такими, що втрачені. Проте, на думку суду, об`єктивна неможливість дослідження будь-яких інших документів, ніж ті, що представлені позивачем відповідачеві і досліджені судом, не може бути підставою для відмови у задоволенні позову за обставин, коли право позивача на пільгове зменшення пенсійного віку підтверджується сукупністю зібраних у справі доказів.
Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку про те, що позивачем надано суду належні та допустимі докази протиправних дій відповідача щодо відмови у призначенні йому пенсії за віком на пільгових умовах, із зменшенням пенсійного віку на 8 років, що полягають у винесенні протиправних протоколу №1407 від 30.10.2015 року та рішення (протоколу) №12 від 30.10.2015 року про відмову у призначенні пенсії на підставі ст.55 ЗУ «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».
Тому, права ОСОБА_1 порушені відповідачем і підлягають судовому захисту.
З урахуванням вище викладеного, суд вважає, що протокол відповідача №1407 від 30.10.2015 року та рішення (протокол) №12 від 30.10.2015 року про відмову у призначенні позивачеві пенсії на підставі ст.55 ЗУ «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» є протиправними, тому підлягають скасуванню.
Встановленому судом факту відповідають адміністративно-правові відносини, що виникають з приводу захисту прав фізичної особи у сфері публічно-правових відносин від порушень органу державної влади, які регулюються Конституцією України, Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод, яка, відповідно до вимог ч.1 ст.9 Конституції України, ратифікована Законом від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2,4,7 та 11 Конвенції», і є частиною національного законодавства України, Кодексом адміністративного судочинства України, Законом України «Про пенсійне забезпечення», Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».
Так, згідно з ст.ст. 8, 19, 46, 55 Конституції України, в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом. Права і свободи людини і громадянина захищаються судом, кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.
Пунктом першим статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен при вирішенні питання щодо його цивільних прав та обов`язків... має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.
Відповідно до ст.ст. 2, 17, 18, 19, 70, 71, 86, 159, 160, 161, 162, 171 КАС України, завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень органів державної влади, органів місцевого самоврядування і до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб`єктів владних повноважень. Юрисдикція адміністративних судів поширюється на всі публічно-правові спори, крім спорів, для яких законом встановлений інший порядок судового вирішення і ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи в адміністративному суді, до підсудності якого вона віднесена КАС України. Компетенція адміністративних судів поширюється на спори фізичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень, дій чи бездіяльності. Місцевим загальним судам, як адміністративним судам підсудні усі адміністративні справи, у спорах фізичних осіб з суб`єктами владних повноважень з приводу обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням та інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту, пільг. Адміністративні справи вирішуються адміністративним судом за місцезнаходженням відповідача. Докази в адміністративному судочинстві мають бути належними та допустимими. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. Суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатній і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Суд приймає постанову іменем України негайно після закінчення судового розгляду. Суд може визнати протиправними рішення суб`єкта владних повноважень чи окремих його положень, дій чи бездіяльності і про скасування або визнання нечинним рішення чи окремих його положень. При вирішенні справи по суті суд може задовольнити адміністративний позов повністю або частково чи відмовити в його задоволенні повністю або частково. У разі задоволення адміністративного позову суд може прийняти постанову про: визнання протиправними рішення суб`єкта владних повноважень, дій чи бездіяльності і про скасування або визнання нечинним рішення чи окремих його положень; зобов`язання відповідача вчинити певні дії; стягнення з відповідача коштів. Суд може прийняти іншу постанову, яка б гарантувала дотримання і захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єкта владних повноважень. Право оскаржити нормативно-правовий акт суб`єкта владних повноважень мають особи, щодо яких його застосовано.
Згідно з ст.ст. 1, 10, 12, 80, 81, 83, 87 Закону України «Про пенсійне забезпечення», громадяни України мають право на державне пенсійне забезпечення за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника та в інших випадках, передбачених цим Законом. Право на пенсію за віком мають чоловіки після досягнення 60 років і при стажі не менше 25 років. Призначення пенсій і оформлення документів для їх виплати здійснюється органами Пенсійного фонду України. Документи про призначення пенсій розглядаються органом, що призначає пенсії, не пізніше 10 днів з дня їх надходження. Повідомлення про відмову в призначенні пенсії із зазначенням причин відмови та порядку оскарження орган, що призначає пенсії, видає або надсилає підприємству, організації або заявникові не пізніше 5 днів після винесення відповідного рішення. Пенсії призначаються з дня звернення за пенсією, крім тих випадків, коли пенсії призначаються з більш раннього строку: пенсії за віком та по інвалідності призначаються з дня досягнення пенсійного віку або відповідно встановлення інвалідності органами медико-соціальної експертизи, якщо звернення за пенсією надійшло не пізніше 3 місяців з дня досягнення пенсійного віку або встановлення інвалідності. Суми пенсії, не одержані своєчасно з вини органу, що призначає, або виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком.
Згідно із ст.26 ЗУ «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років та наявності страхового стажу не менше 15 років.
Відповідно до вимог ст. 45 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», пенсія призначається з дня звернення за пенсією, крім таких випадків, коли пенсія призначається з більш раннього строку: 1) пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку.
Згідно із ст.1 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» цей Закон спрямований на захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та розв`язання пов`язаних з нею проблем медичного і соціального характеру, що виникли внаслідок радіоактивного забруднення території.
Особами, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, є: учасники ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС громадяни, які брали безпосередню участь у ліквідації аварії та її наслідків (п.1 ч.1 ст.9 ЗУ«Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»).
Учасниками ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС вважаються громадяни, які безпосередньо брали участь у будь-яких роботах, пов`язаних з усуненням самої аварії, її наслідків у зоні відчуження у 1986-1987 роках незалежно від кількості робочих днів… (ст.10 ЗУ«Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»).
Для встановлення пільг і компенсацій визначаються такі категорії осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи:…2) учасники ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, які працювали у зоні відчуження:… у 1987 році не менше 14 календарних днів, а також потерпілі від Чорнобильської катастрофи (п.2 ч.1 ст.14 ЗУ«Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»).
Підставами для визначення статусу учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС є період роботи (служби) у зоні відчуження, що підтверджено відповідними документами (ч.1 ст.15 ЗУ«Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»).
Відповідно до ст.49 ЗУ «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», пенсії особам, віднесеним до категорій 1, 2, 3, 4, встановлюється у вигляді: а) державної пенсії; б) додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю, яка призначається після виникнення права на державну пенсію.
Особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»: 1. Учасники ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС: … які працювали у 1987 році у зоні відчуження не менше 14 календарних днів на 8 років (п.1 ч.1 ст.55 ЗУ«Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»).
Згідно з рішенням Конституційного Суду України від 25.10.2000 року у справі №1-29/2000, зоною відчуження є територія, що з 26 квітня 1986 року охоплює ту частину радіаційно небезпечних земель, рівень забруднення яких зумовив необхідність евакуації населення у 1986 році на підставі відповідних актів органів державної влади, незалежно від часу прийняття цих актів та проведення евакуації.
Статтею 7 Закону СРСР від 12.05.1991 року №2146-1 «Про соціальний захист громадян, постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи», що діяв у період встановлення позивачеві статусу учасника ліквідації наслідків на ЧАЕС, було встановлено, що зона відчуження (що іменувалася в 1986-1987 роках 30-кілометровою зоною, а з 1988 року до прийняття цього Закону зоною відселення) це території РРФСР, Української РСР і Білоруської РСР, із яких у відповідності з Нормами радіаційної безпеки у 1986 році населення було евакуйовано.
Фінансування витрат, пов`язаних з реалізацією ЗУ «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», здійснюється за рахунок державного бюджету… (ст.63 ЗУ «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»).
Посвідчення «Учасник ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС» та «Потерпілий від Чорнобильської катастрофи» є документами, що підтверджують статус громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та надають право користування пільгами, встановленими цим Законом (ч.3 ст. 65 ЗУ «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»).
На Пенсійний фонд України, відповідно до п. 3 «Положення про Пенсійний фонд України», затвердженого Указом Президента України від 6.04.2011 року за №384/2011 «Про Положення про Пенсійний фонд України», та п.3, п.п.6 п.4 «Положення про Пенсійний фонд України», затвердженого постановою КМУ за №280 від 23.07.2014 року, покладено завдання участі у формуванні і реалізації державної політики у сфері пенсійного забезпечення та соціального страхування; керівництво та управління солідарною системою загальнообов`язкового державного пенсійного страхування; забезпечення своєчасного і в повному обсязі фінансування та виплати пенсій, допомоги на поховання, інших виплат, які згідно із законодавством здійснюються за рахунок коштів Пенсійного фонду України та інших джерел, визначених законодавством.
Аналізуючи наведені законодавчі норми та досліджені докази, суд приходить до висновку про те, що відповідачем порушено право позивача на призначення пенсії, встановленої п.1 ч.1 ст.55 ЗУ«Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».
Керуючись ст.ст.8, 19, 46, 55 Конституції України, ст.ст.2, 4, 6, 17, 18, 19, 70, 71, 86, 159-163, 171 КАС України, ст.ст.1, 10, 12, 80, 81, 83, 87 Закону України «Про пенсійне забезпечення», ст.ст.26, 45 ЗУ «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», ст.ст.1, 9, 10, 14, 15, 49, 55, 63, 65 ЗУ «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», суд
Позовну заяву ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України у Шаргородському районі Вінницької області про визнання рішення протиправним та зобов`язання призначити пенсію зі зниженням пенсійного віку задовольнити.
Визнати протиправними дії Управління Пенсійного фонду України в Шаргородському районі, що полягають у відмові ОСОБА_1 в призначенні пенсії зі зниженням пенсійного віку, згідно із ст.55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».
Скасувати розпорядження Управління Пенсійного фонду України в Шаргородському районі від 30.10.2015 року за №1407 та рішення (протокол) №12 від 30.10.2015 року комісії Управління Пенсійного фонду України в Шаргородському районі по вирішенню спірних питань, пов`язаних із призначенням та виплатою пенсій, про відмову в призначенні ОСОБА_1 пенсії за ст.55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», із зниженням пенсійного віку. Зобов`язати Управління Пенсійного Фонду України у Шаргородському районі Вінницької області призначити ОСОБА_1 з 30.10.2015 року пенсію за віком на підставі пункту 1 ст.55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» із зменшенням пенсійного віку на вісім років, як учаснику ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, який працював у 1987 році у зоні відчуження не менше 14 календарних днів.
На постанову може бути подана апеляційна скарга до Вінницького апеляційного адміністративного суду через Шаргородський районний суд протягом 10 днів з дня її проголошення, а в разі складення постанови в повному обсязі відповідно до ст.160 КАС України, з дня отримання копії постанови. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.
У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.
Суддя: