Справа № 2517/578/12
Суддя: Циганко М. О.
Дата ухвалення: 2012-02-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Провадження № 2-а/2517/80/12
Єдиний унікальний № 2517/578/12
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
28 лютого 2012 року

Прилуцький міськрайсуд Чернігівської області в складі: головуючого-судді Циганка М. О., при секретарі Чміль С. І., за участю сторін, розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Прилуки адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Комісії Прилуцької міської Ради з питань поновлення прав визнання протиправним і скасування Рішення Комісії Прилуцької міської Ради Чернігівської обл. про відмову позивачеві у видачі посвідчення про право на пільги реабілітованого № 74 від 21.12.2011 р. та зобов`язання Комісії видати таке посвідчення,-
встановив:
Позивач звернувся до суду з позовом до Комісії Прилуцької міської Ради з питань поновлення прав реабілітованих Чернігівської обл. про визнання протиправним і скасування Рішення Комісії Прилуцької міської Ради Чернігівської обл. про відмову позивачеві у видачі посвідчення про право на пільги реабілітованого № 74 від 21.12.2011 р. та зобов`язання Комісії видати таке посвідчення.
Заявлені вимоги мотивує тим, що згідно з архівною довідкою його батько ОСОБА_2 28 квітня 1936 року був заарештований по обвинуваченню у злочинах, передбачених ст. 54-10 ч. 1 КК УРСР. у тому, що в минулому був троцькістом та проводив активну боротьбу з партією та у проведенні контрреволюційної троцькістської діяльності. Довідка повідомляє, що на день арешту ОСОБА_2 мав такий склад сім`ї: дружина ОСОБА_3 , син АДРЕСА_1 років. Рішенням Особливої наради при Народному комісаріаті Внутрішніх справ СРСР 15.08.1936 року ОСОБА_2 був засуджений до ув`язнення у виправно-трудовому таборі терміном на три роки, починаючи із 30 квітня 1936 року. Постановою Президії Чернігівського Обласного суду від 18 липня 1964 року постанова Особливої наради при Народному комісаріаті Внутрішніх справ СРСР від 15 серпня 1936 року відмінена і справа була припинена за відсутністю склад злочину, таким чином і батько позивача був реабілітований. 24 червня 1941 року ОСОБА_2 був повторно заарештований по обвинуваченню за проведення антирадянської агітації. Рішенням Особливої наради при Народному комісаріаті Внутрішніх справ СРСР від 03.10.1941 року останній бн засуджений до ув`язнення у виправно-трудовому таборі терміном на п`ять років, починаючи з І- червня 1941 року . Постановою Президії Чернігівського обласного суду від 18 липня 1964 року постанова Особливої наради при Народному комісаріаті Внутрішніх справ СРСР від 03 жовтня 1941 року відмінена і справа ОСОБА_2 виробництвом припинена за відсутністю складу злочину, таким чином він визнаний реабілітованим. Крім того, зі слів померлої ОСОБА_3 батька позивача заарештували у 1936 році, після чого він був відправлений до таборів. Про подальшу долю ОСОБА_2 нікому нічого не відомо, оскільки з місць ув`язнення він більше не повернувся. Проте при зверненні позивача до Прилуцької міської ради із заявою про видачу йому посвідчення про право на пільги реабілітованого, останньому було відмовлено, том позивач і просить суд визнати рішення комісії Прилуцької міської ради з питань поновлення прав реабілітованих щодо відмови у видачі посвідчення про право на пільги реабілітованого - протиправним та зобов`язати комісію видати йому посвідчення про право на пільги реабілітованого.
Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі та пояснив, що кроживає в м. Прилуках з моменту народження і до даного часу.
. Представник відповідача Новіков Ю. В. в судовому засіданні заперечував проти задоволення Я`о^овних вимог, посилаючись на те, що позивач звернувся до комісії з заявою про видачу йому посвідчення про право на пільги реабілітованого, як члену сім`ї репресованого, а згодом реабілітованого батька ОСОБА_4 . Посвідчення позивачу потрібне для вирішення питання щодо отримання підвищення до пенсії. Відповідно ж до ст. 77 Закону України «Про пенсійне забезпечення» призначені пенсії підвищуються громадянам, які необгрунтовано зазнали політичних репресій і згодом були реабілітовані, призначені пенсії - на 50 відсотків, а членам їх сімей, яких було примусово переселено. - 25 відсотків мінімальної пенсії за віком.
Проте у позивача відсутній документ, підтверджуючий факт його примусового переселення, як члена сім`ї репресованого, а згодом реабілітованого батька ОСОБА_2 , тому комісією було прийнято рішення про відмову ОСОБА_1 у видачі посвідчення про право на пільги реабілітованого, про що також завчасно подано письмове заперечення (а. с. 20-21).
Вислухавши пояснення позивача та представника відповідача, дослідивши наявні у справі докази, суд приходить до наступного висновку:
з копії архівної довідки № Н-1554, виданої державним архівом Чернігівської області від 22.09.2011 p., вбачається, що ОСОБА_2 , 1888 року народження, з 28 квітня 1936 р. був заарештований. Звинувачувався у злочинах, предбачених, ст. 54-10 ч. 1 КК УРСР, у тому, що в минулому був троцькістом, проводив активну боротьбу з партією та у проведенні контрреволюційної троцькістської діяльності. Утримувався під вартою у Чернігівській в`язниці. Склад сім`ї на день арешту: дружина ОСОБА_3 ;син ОСОБА_5 , 18 років;син ОСОБА_6 , 15 років;син ОСОБА_7 , 5 років;донька ОСОБА_8 , 12 років. З 15 серпня 1936 року - реабілітований. 24 червня 1941 р. звинувачувався у злочинах, передбачених ст. 54-10 ч. 1 та ч. 2 КК УРСР, у проведенні антирадянської агітації. Утримувався під вартою у Прилуцькій в`язниці. З 3 жовтня 1941 р. - реабілітований, (а. с. 6).
З копії рішення комісії Прилуцької міської ради з питань поновлення прав реабілітованих від 21 грудня 2011 р. № 74 про видачу посвідчення про право на пільги реабілітованого ОСОБА_1 вбачається, що останньому було відмовлено у видачі посвідчення про право на пільги реабілітованого в зв`язку з відсутністю документів, підтверджуючих факт його примусового переселення, як члена сім`ї репресованого, а згодом реабілітованого батька ОСОБА_2 (а. с. 7).
З копії свідоцтва про народження ОСОБА_1 вбачається, що в графі «батько» записаний ОСОБА_2 (а. с. 8).
Відповідно до ст. 1 Закону України «Про реабілітацію жертв політичних репресій на Україні» реабілітованими вважаються також громадяни України, які постійно проживали в Україні і яких з різних причин було переміщено за межі колишнього Радянського Союзу, не обгрунтовано засуджено військовими трибуналами. Верховним Судом Союзу PCP чи піддано репресіям позасудовими органами.
Таким чином позивач є сином репресованого, а згодом реабілітованого ОСОБА_4 , з моменту народження і до даного часу проживає на території України/ примусово не був переселений (переміщений) як член сім`ї репресованого, тому рішення комісії Прилуцької міської ради щодо відмови ОСОБА_1 у видачі посвідчення про право на пільги реабілітованого є правомірним і позовні вимоги не підлягають задоволенню.
На підставі наведеного та ст. ст. 6, 9 ЗУ «Про реабілітацію жертв політичних репресій в Україні», керуючись ст. ст. 2, 18, 71, 86, 94, 158-163 КАС України,-
ПОСТАНОВИВ:
В позові ОСОБА_1 до Комісії Прилуцької міської Ради з питань поновлення прав реабілітованих Чернігівської обл. про визнання протиправним і скасування Рішення Комісії Прилуцької міської Ради Чернігівської обл. про відмову позивачеві у видачі посвідчення про право на пільги реабілітованого № 74 від 21.12.2011 р. та зобов`язання Комісії видати таке посвідчення - відмовити повністю.
Постанова суду може бути оскаржена до Київського апеляційного адміністративного суду через Прилуцький міськрайонний суд, шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення постанови. У разі застосування судом частини третьої статті 160 КАС України, а також прийняття постанови у письмово лу провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постановці Ь опія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції!
Суддя М.Циганко