Справа № 817/3242/15
Суддя: Жуковська Л.А.
Дата ухвалення: 2015-12-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 817/3242/15

10 грудня 2015 року 12год. 09хв. м. Рівне

Рівненський окружний адміністративний суд у складі судді Жуковської Л.А. за участю секретаря судового засідання Минько Н.З. та сторін і інших осіб, які беруть участь у справі:

позивача: представник ОСОБА_1

відповідача: представник ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом

ОСОБА_3

до ОСОБА_4-Державного кадастрового реєстратора Управління Держгеокадастру у Сарненському районі Рівненської області
про визнання рішення протиправним та зобов'язання вчинення певних дій , -

ВСТАНОВИВ :

ОСОБА_3 звернувся до Рівненського окружного адміністративного суду з позовом до ОСОБА_4 Державного кадастрового реєстратора Управління Держгеокадастру у Сарненському районі Рівненської області про визнання протиправним рішення №РВ-015 від 23.09.2015 року про відмову у внесенні відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру як таку, що прийнята з порушенням чинного законодавства України, зобов'язання Державного кадастрового реєстратора Управління Держгеокадастру у Сарненському районі Рівненської області зареєструвати на ім'я ОСОБА_3 право власності на земельну ділянку площею 0,094 га., розташовану у АДРЕСА_2 з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, та господарських будівель шляхом внесення відомостей про неї до Державного земельного кадастру.

Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав з підстав, викладених в позовній заяві. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що рішення Сарненського районного суду від 20.03.2015 року, яким було визнано недійсним та скасовано рішення Сарненської міської ради №347 від 18.01.2006 року про передачу у власність ОСОБА_6 земельної ділянки по АДРЕСА_1, м.Сарни та визнано недійсним та скасовано Державний акт на земельну ділянку, є підставою для внесення змін до Державного земельного кадастру, оскільки інформація, що міститься у Державному земельному кадастрі є хибною та не відповідає дійсності. За таких обставин, вважає рішення про відмову у внесенні відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру від 23.09.2015 року протиправним та таким, що підлягає скасуванню, а тому просив позов задовольнити повністю.

Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнав з підстав, викладених в письмових запереченнях на позовну заяву (а.с.38-39). В обґрунтування заперечень зазначив, що в ході опрацювання заяви позивача про державну реєстрацію земельної ділянки, програмним забезпеченням Державного земельного кадастру було виявлено критичну помилку, а саме: перетин ділянки з іншою ділянкою. У зв'язку з цим державним кадастровим реєстратором було прийнято рішення про відмову у внесенні відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру від 23.09.2015 року. Вважає, що вказане рішення прийнято правомірно і підстав для його скасування немає. За таких обставин просив в задоволенні позову відмовити повністю.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши письмові докази, наявні в матеріалах справи, суд дійшов висновку, що в задоволенні позову слід відмовити з наступних підстав.

Судом встановлено, що 13.11.1996 року рішенням виконавчого комітету Сарненської міської ради Рівненської області №835 від 13.11.1996 року було передано у приватну власність ОСОБА_3 земельну ділянку площею 0,094 га, розташовану в АДРЕСА_2 для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських будівель (а.с.11).

У зв'язку з цим позивачу видано держаний акт на право приватної власності на землю для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських будівель 0,094 га серія РВ №00422 (а.с.12).

В грудні 2014 року позивачем разом із землевпорядниками було складено акт прийомки-передачі межових знаків на зберігання від 08.12.2014 року, відповідно до якого межі земельної ділянки за кадастровим номером №56:254101:00:01:029, яка знаходиться в АДРЕСА_2 на території Сарненської міської ради площею 0,0937 га і передана громадянину ОСОБА_3 у власність для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) закріплені в натурі (на місцевості) межовими знаками в кількості 7 шт. (а.с.14).

Матеріали справи свідчать, що рішенням Сарненського районного суду Рівненської області від 20.03.2015 року по справі №572/4211/14-ц, яке набрало законної сили 31.03.2015 року, визнано недійсним та скасовано рішення Сарненської міської ради №347 від 18.01.2006 року про передачу у власність ОСОБА_6 земельної діялнки по АДРЕСА_1, м.Сарни Рівненської області; визнано недійсним та скасовано Державний акт на право власності на земельну ділянку площею 0,1000 га по АДРЕСА_1 в м.Сарни Рівненської області серії НОМЕР_1 від 11.09.2007 року, який видано на ім'я ОСОБА_6 на підставі рішення Сарненської міської ради №347 від 18.01.2006 року та скасування його державної реєстрації (а.с.16-17).

Так, з витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності вбачається, що 14.09.2015 року державним реєстратором було скасовано право власності ОСОБА_6 на земельну ділянку площею 0,1000 га по АДРЕСА_1 в м.Сарни Рівненської області (а.с.13).

Судом встановлено, що у вересні 2015 року позивач звернувся до Управління Держгеокадастру у Сарненському районі Рівненської області з заявою про внесення відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру щодо земельної ділянки площею 0,094 га у м.Сарни, вул.Надслучанська, 3, яка йому належить на праві приватної власності.

23.09.2015 року державним кадастровим реєстратором було прийнято рішення № РВ-015 про відмову у внесенні відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру (а.с.10).

Надаючи правову оцінку вказаному рішенню, суд виходить з такого.

Правові, економічні та організаційні основи діяльності у сфері Державного земельного кадастру визначені Законом України «Про Державний земельний кадастр» від 07.07.2011 року № 3613-VI (далі - Закон №3613).

Відповідно до статті 1 даного Закону державна реєстрація земельної ділянки - це внесення до Державного земельного кадастру передбачених цим Законом відомостей про формування земельної ділянки та присвоєння їй кадастрового номера.

Згідно статті 6 Закону №3613 ведення та адміністрування Державного земельного кадастру забезпечуються центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин (Держземагенством України).

Внесення відомостей до Державного земельного кадастру і надання таких відомостей здійснюються державними кадастровими реєстраторами центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин. Державний кадастровий реєстратор: здійснює реєстрацію заяв про внесення відомостей до Державного земельного кадастру, надання таких відомостей; перевіряє відповідність поданих документів вимогам законодавства; формує поземельні книги на земельні ділянки, вносить записи до них, забезпечує зберігання таких книг; здійснює внесення відомостей до Державного земельного кадастру або надає відмову у їх внесенні; присвоює кадастрові номери земельним ділянкам; надає відомості з Державного земельного кадастру та відмову у їх наданні; здійснює виправлення помилок у Державному земельному кадастрі; передає органам державної реєстрації речових прав на нерухоме майно відомості про земельні ділянки (стаття 9 Закону №3613).

Згідно вимог ст.11 вказаного Закону відомості про об'єкти Державного земельного кадастру під час внесення їх до Державного земельного кадастру мають відповідати існуючим характеристикам об'єктів у натурі (на місцевості), визначеним з точністю відповідно до державних стандартів, норм та правил, технічних регламентів.

За нормами ст.15 Закону №3613 до Державного земельного кадастру включаються такі відомості про земельні ділянки: кадастровий номер; місце розташування; опис меж; площа; міри ліній периметру; координати поворотних точок меж; дані про прив'язку поворотних точок меж до пунктів державної геодезичної мережі дані про якісний стан земель та про бонітування ґрунтів; відомості про інші об'єкти Державного земельного кадастру, до яких територіально (повністю або частково) входить земельна ділянка; цільове призначення (категорія земель, вид використання земельної ділянки в межах певної категорії земель); склад угідь із зазначенням контурів будівель і споруд, їх назв; відомості про обмеження у використанні земельних ділянок; відомості про частину земельної ділянки, на яку поширюється дія сервітуту, договору суборенди земельної ділянки; нормативна грошова оцінка; інформація про документацію із землеустрою та оцінки земель щодо земельної ділянки та інші документи, на підставі яких встановлено відомості про земельну ділянку тощо.

Відповідно до ст.16 цього Закону земельній ділянці, відомості про яку внесені до Державного земельного кадастру, присвоюється кадастровий номер; кадастровий номер земельної ділянки є її ідентифікатором у Державному земельному кадастрі.

Згідно з ст.21 Закону №3613 відомості про межі земельної ділянки вносяться до Державного земельного кадастру: на підставі відповідної документації із землеустрою щодо формування земельних ділянок - у випадках, визначених статтею 79-1 Земельного кодексу України, при їх формуванні; на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) - у разі встановлення (відновлення) меж земельної ділянки за її фактичним використанням відповідно до статті 107 Земельного кодексу України; на підставі проектів землеустрою щодо впорядкування існуючих землеволодінь - у разі зміни меж суміжних земельних ділянок їх власниками.

Як передбачає ст.23 цього Закону документація із землеустрою та оцінки земель, яка є підставою для внесення відомостей до Державного земельного кадастру, подається органу, що здійснює внесення таких відомостей, також у формі електронного документа. Вимоги до змісту, структури і технічних характеристик електронного документа визначаються Порядком ведення Державного земельного кадастру. Електронний документ подається Державному кадастровому реєстратору, який здійснює внесення відповідних відомостей до Державного земельного кадастру, разом із документацією, яка є підставою для такого внесення, у паперовому вигляді.

У відповідності до статті 24 Закону №3613 державна реєстрація земельної ділянки здійснюється при її формуванні шляхом відкриття Поземельної книги на таку ділянку. Державна реєстрація земельних ділянок здійснюється за місцем їх розташування відповідним Державним кадастровим реєстратором центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин.

Для державної реєстрації земельної ділянки Державному кадастровому реєстратору, який здійснює таку реєстрацію, подаються: заява за формою, встановленою центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері земельних відносин; оригінал документації із землеустрою, яка є підставою для формування земельної ділянки; документація із землеустрою, яка є підставою для формування земельної ділянки у формі електронного документа; документ, що підтверджує оплату послуг з державної реєстрації земельної ділянки.

Підставою для відмови у здійсненні державної реєстрації земельної ділянки є: розташування земельної ділянки на території дії повноважень іншого Державного кадастрового реєстратора; подання заявником документів, передбачених частиною четвертою цієї статті, не в повному обсязі; невідповідність поданих документів вимогам законодавства; знаходження в межах земельної ділянки, яку передбачається зареєструвати, іншої земельної ділянки або її частини.

Аналогічні вищенаведеним приписам містяться та деталізовані у Порядку ведення Державного земельного кадастру, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.10.2012 року №1051.

Як вбачається зі змісту оскаржуваного рішення, підставою для його прийняття стали:

- невідповідність поданих документів вимогам, установленим Законом України «Про Державний земельний кадастр» і Порядком ведення Державного земельного кадастру, а саме: існує перетин ділянок з ділянкою НОМЕР_2: площа співпадає на 4,8434 %;

-подання заявником документів не в повному обсязі.

Таким чином, виявивши знаходження в межах земельної ділянки позивача, яку передбачається зареєструвати, іншої земельної ділянки, у державного кадастрового реєстратора з'явилася підстава для відмови у здійсненні державної реєстрації земельної ділянки, передбачена ст.24 Закону №3613 та п.111 Порядку.

Відповідно до вимог ч.2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Встановлені в ході судового розгляду справи обставини в їх сукупності дають суду підстави для висновку про те, що відповідач, приймаючи рішення про відмову у внесенні відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру, діяв на підставі, в межах повноважень та в спосіб, що визначені чинним законодавством України.

В силу вимог ч. 3 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень, адміністративні суди перевіряють: чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії): безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Таким чином, суд прийшов до висновку, що рішення №РВ-015 від 23.09.2015 року про відмову у внесенні відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру відповідає вказаним критеріям правомірності, підстави для визнання його протиправним та скасування у суду відсутні, а тому в задоволенні позову в цій частині слід відмовити.

За наведених обставин, позовна вимога про зобов'язання Державного кадастрового реєстратора Управління Держгеокадастру у Сарненському районі Рівненської області зареєструвати на ім'я ОСОБА_3 право власності на земельну ділянку площею 0,094 га., розташовану у АДРЕСА_2 з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, та господарських будівель шляхом внесення відомостей про неї до Державного земельного кадастру також не підлягає до задоволення.

Відповідно до статті 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до вимог ст.94 Кодексу адміністративного судочинства України, понесені позивачем судові витрати не відшкодовуються.

Керуючись статтями 160-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_3 відмовити повністю.

Постанова суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга подається до Житомирського апеляційного адміністративного суду через Рівненський окружний адміністративний суд. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до Житомирського апеляційного адміністративного суду.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 КАС України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 КАС України, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Суддя Жуковська Л.А.