Справа № 2а-5598/10/2370
Суддя: С.О.Кульчицький
Дата ухвалення: 2011-01-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 січня 2011 року № 2а-5598/10/2370

м. Черкаси

15 год. 00 хв.

Черкаський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Кульчицького С.О.,

при секретарі судового засідання Руденко Ю.В.,

за участю:

прокурора Глігана С.О. (за посвідченням),

представника Міністерства оборони України ОСОБА_1 (за довіреністю),

представників квартирно-експлуатаційного відділу м. Черкаси ОСОБА_2,

ОСОБА_3 (за довіреністю),

представника відповідача ОСОБА_4 (за довіреністю),

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду адміністративну справу за позовом військового прокурора Черкаського гарнізону в інтересах держави в особі Міністерства оборони України, квартирно-експлуатаційного відділу м. Черкаси до Черкаської міської ради, третя особа на стороні позивачів контрольно-ревізійне управління в Черкаській області про визнання нечинним рішення,

ВСТАНОВИВ:

Військовий прокурор Черкаського гарнізону звернувся до суду в інтересах держави в особі Міністерства оборони України, квартирно-експлуатаційного відділу м. Черкаси з адміністративним позовом до Черкаської міської ради, третя особа на стороні позивачів контрольно-ревізійне управління в Черкаській області про визнання нечинним рішення від 22.05.2008 року №4-408 «Про скасування рішення виконавчого комітету Черкаської міської ради народних депутатів від 11.08.1982 року № 454 «Про видачу акту на право користування землею Черкаській КЕЧ району».

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивачі зазначають, що оскаржуване рішення прийняте відповідачем з перевищенням повноважень та всупереч вимог Земельного кодексу України.

В судовому засіданні прокурор та представники позивачів позовні вимоги підтримали, позов просили задовольнити повністю з підстав викладених у позовній заяві.

Представник відповідача позовні вимоги не визнав, у задоволенні позову просив відмовити повністю посилаючись на обставини, зазначені в запереченнях проти адміністративного позову.

29.12.2010 року на адресу суду від контрольно-ревізійного управління в Черкаській області надійшов лист, згідно якого третя особа на стороні позивачів повідомила, що підтримує позов повністю та просить справу розглянути за відсутності представника контрольно-ревізійного управління в Черкаській області.

Заслухавши пояснення прокурора та представників сторін, розглянувши подані документи і матеріали, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд встановив.

Рішенням Черкаської міської Ради народних депутатів від 11.08.1982 року № 454 «Про видачу акту на право користування землею Черкаській КЕЧ району»затверджено план закріплення меж землекористування Черкаської КЕЧ району, затверджено розмір землекористування в межах плану загальною площею 360,07 га та зобов'язано інженера-землевпорядника вручити Черкаській КЕЧ району акт на право користування землею з внесенням відповідних змін до державної книги реєстрації землекористування (а.с.17).

Відповідно до Державного акту на право користування землею Серія Б № 015211 виданого у 1982 році, виконавчим комітетом Черкаської міської Ради депутатів трудящих надана Черкаській КЕЧ в безстрокове і безоплатне землекористування земельна ділянка площею 360,07 га за категорією земель «спецземлі»та за ціллю призначення - «для державного використання», в межах згідно з планом землекористування ( а. с. 15 -16).

Судом встановлено, що на підставі даного ОСОБА_4 землі були надані в користування Міністерству оборони, представником якого у м. Черкаси була Черкаська КЕЧ району, основні фонди та матеріальні засоби якої є державною власністю, перебувають у сфері управління Міністерства оборони і закріплені за нею на праві оперативного управління.

Згідно наказу начальника квартирно-експлуатаційного відділу м. Черкаси Міністерства оборони України від 28.12.2005 року №244 «Про переформування Черкаської квартирно-експлуатаційної частини району» на підставі директиви Міністерства оборони України від 10.01.2005 року № Д-322/1/010 Черкаська КЕЧ району переформована в квартирно-експлуатаційний відділ м. Черкаси та з 28.12.2005 року квартирно-експлуатаційний відділ м. Черкаси вважати правонаступником Черкаської КЕЧ району.

Крім того, суд зазначає, що факт того, що правонаступником Черкаської КЕЧ району є КЕВ м. Черкаси підтверджується також наданими прокурором копіями ухвали Господарського суду Черкаської області від 12.07.2006 року у справі №02/4451про заміну відповідача у справі Черкаську квартирно-експлуатаційну частину району на його правонаступника квартирно-експлуатаційний відділ м. Черкаси та постанови Господарського суду Черкаської області від 26.03.2007 року у справі №13/5853а.

Відповідно до ч. 1 ст. 72 Кодексу адміністративного судочинства України обставини, встановлені судовим рішенням в адміністративній, цивільній або господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Рішенням Черкаської міської ради від 22.05.2008 року № 4-408 «Про скасування рішення виконавчого комітету Черкаської міської Ради народних депутатів від 11.08.1982 року № 454 «Про видачу акту на право користування землею Черкаській КЕЧ району»скасовано рішення виконавчого комітету Черкаської міської ради народних депутатів від 11.08.1982 року № 454 «Про видачу акту на право користування землею Черкаській КЕЧ району», на підставі п. «в» ст. 141 Земельного кодексу України припинено право користування Черкаської КЕЧ району земельною ділянкою площею 360,07 га, зобов'язано виконавчий комітет міської ради звернутися до судових органів з позовом про визнання недійсним Державного акта на право користування землею серія В № 015211 та зобов'язано Черкаський КЕВ до 01.12.2008 року вчинити необхідні дії для оформлення права користування земельними ділянками, які фактично використовуються для потреб оборони.

Зі змісту вказаного рішення вбачається, що підставою для його прийняття стало те, що межі земельних ділянок, які обліковуються за Черкаським КЕЧ на підставі рішення виконавчого комітету Черкаської міської ради народних депутатів від 11.08.1982 року №454 не винесені в натуру, не закріплені межовими знаками встановленого зразка, виданий на підставі зазначеного рішення Державний акт на право користування землею не відповідає вимогам Земельного кодексу України, більшість земель, які обліковуються за Черкаським КЕЧ, фактично не використовуються за призначенням, а саме для потреб оборони.

Судом встановлено, що протягом 1991 2006 років постійним землекористувачем Міністерством оборони України надавались дозволи на вилучення земельних ділянок з фонду Міністерства оборони України для передачі до земель запасу Черкаської міської ради, яка сама і визначала їх подальше спрямування.

Суд зазначає, що на час прийняття оскаржуваного рішення за КЕВ м. Черкаси рахувались земельні ділянки Міністерства оборони України площею 129,587 га, що також підтверджується листом начальника КЕВ м. Черкаси від 26.04.2010 року №800 (а. с. 24 25).

Разом з тим, згідно ст. 16 Земельного кодексу Української РСР від 08.07.1970 року (застосування положень даного кодексу визначається датою прийняття рішення щодо відведення земельної ділянки Черкаській квартирно-експлуатаційній частині району, яка зазначена в Плані, затвердженому рішенням виконавчого комітету Черкаської міської Ради народних депутатів від 11.08.1982 року №454) надання земельних ділянок у користування здійснюється в порядку відведення. Відведення земельних ділянок провадиться на підставі рішення виконавчих комітетів міської, селищної і сільської Рад депутатів трудящих в порядку, встановлюваному законодавством Союзу РСР і Української РСР.

Відповідно ст. 20 Земельного кодексу Української РСР від 08.07.1970 року - право землекористування колгоспів, радгоспів та інших землекористувачів засвідчується державними актами на право користування землею. Форми актів встановлюються Радою Міністрів СРСР.

Статтею 21 Земельного кодексу Української РСР від 08.07.1970 року у редакції Указу Президії Верховної Ради Української РСР від 12.03.1981 року № 1653-X передбачалось, що видача державних актів на право користування землею, а також актів на право довгострокового тимчасового користування землею провадиться виконавчими комітетами районних (міських) Рад народних депутатів.

Приступати до користування наданою земельною ділянкою до встановлення відповідними землевпорядними органами меж цієї ділянки в натурі (на місцевості) і видачі документа, який засвідчує право користування землею, забороняється (ст. 22 Земельного кодексу Української РСР від 08.07.1970 року).

Отже, документом, що підтверджує право на земельну ділянку є Державний акт, копія якого наявна в матеріалах справи (а. с. 12 16), а тому Черкаський КЕВ м. Черкаси як правонаступник Черкаської КЕЧ району є законним землекористувачем.

Таким чином, на підставі вищевикладеного суд приходить до висновку про безпідставність посилання відповідача в оскаржуваному рішенні на невинесення в натурі меж земельних ділянок та не закріплення їх межовими знаками встановленого зразка, оскільки саме на підставі плану затвердженому рішенням виконавчого комітету Черкаської міської Ради народних депутатів від 11.08.1982 року №454 відповідач приймав відповідні рішення по земельним ділянкам загальною площею понад 225 га.

Крім того, доказів того, що зазначені земельні ділянки загальною площею 129,587 га станом на день прийняття оскаржуваного рішення фактично не використовувались за призначенням, а саме для потреб оборони суду надано не було.

В п. 2 оскаржуваного рішення Черкаською міською радою на підставі п. «в»ст. 141 Земельного кодексу України припинено право користування Черкаської КЕЧ району земельною ділянкою площею 360,07 га, тобто у спірному рішенні відповідач вказав про вилучення землі у неіснуючої установи.

Відповідно до пункту "в" статті 141 Земельного кодексу України, який набрав чинності 01.01.2002 року підставою припинення права користування земельною ділянкою є припинення діяльності державних чи комунальних підприємств, установ та організацій.

Статтею 108 Цивільного кодексу України встановлено, що перетворенням юридичної особи є зміна її організаційно-правової форми. У разі перетворення до нової юридичної особи переходить усе майно, усі права та обов'язки попередньої юридичної особи.

Відповідно до ч. 5 статті 59 Господарського кодексу України у разі перетворення одного суб'єкта господарювання в інший до новоутвореного суб'єкта господарювання переходять усі майнові права і обов'язки попереднього суб'єкта господарювання.

Отже, при реорганізації від попередньої юридичної особи до новоствореної переходять всі права та обов'язки, в тому числі і право на користування земельною ділянкою.

Частиною другою статті 92 Земельного кодексу України визначено, що права постійного користування земельною ділянкою із земель державної та комунальної власності набувають:

а) підприємства, установи та організації, що належать до державної та комунальної власності;

б) громадські організації інвалідів України, їх підприємства (об'єднання), установи та організації;

в) релігійні організації України, статути (положення) яких зареєстровано у встановленому законом порядку, виключно для будівництва і обслуговування культових та інших будівель, необхідних для забезпечення їх діяльності.

Пунктом 6 Перехідних положень Земельного кодексу України встановлено, що громадяни та юридичні особи, які мають у постійному користуванні земельні ділянки, але за цим Кодексом не можуть мати їх на такому праві, повинні до 1 січня 2008 року переоформити у встановленому порядку право власності або право оренди на них.

Проте Рішенням Конституційного суду України від 22.09.2005 року N 5-рп/2005 положення пункту 6 визнано неконституційним та скасовано в частині зобов'язання переоформити право постійного користування земельною ділянкою на право власності або право оренди.

Більш того, суд зазначає, що частиною 2 постанови Кабінету Міністрів України від 2 квітня 2002 року N 449 «Про затвердження форм державного акта на право власності на земельну ділянку та державного акта на право постійного користування земельною ділянкою»передбачено, що раніше видані державні акти на право приватної власності на землю, державні акти на право власності на землю та державні акти на право постійного користування землею залишаються чинними і підлягають заміні у разі добровільного звернення громадян або юридичних осіб.

Також судом встановлено, що землі Черкаського КЕВ м. Черкаси як правонаступника Черкаської КЕЧ району відносяться до земель оборони відповідно до їх цільового призначення, передбаченого п. «ж»ст.19 Земельного кодексу України від 25.10.2001 року, тому наслідком порушення зазначеного порядку, зокрема, встановлення та зміни цільового призначення зазначених земель, може бути визнання недійсними рішення органу місцевого самоврядування про надання (передачу) земельних ділянок громадянам та юридичним особам та притягнення до відповідальності відповідно до закону громадян та юридичних осіб, винних у порушенні порядку встановлення та зміни цільового призначення земель.

Частиною 1 статті 77 Земельного кодексу України встановлено, що землями оборони визнаються землі, надані для розміщення і постійної діяльності військових частин, установ, військово-навчальних закладів, підприємств та організацій Збройних Сил України, інших військових формувань, утворених відповідно до законодавства України. Землі оборони можуть перебувати у державній та комунальній власності. Порядок використання земель оборони встановлюється законом.

Рішення органів місцевого самоврядування з мотивів їх невідповідності Конституції чи законам України зупиняються у встановленому законом порядку з одночасним зверненням до суду (ч. 2 ст. 144 Основного Закону).

Зі змісту рішення Черкаської міської ради від 22.05.2008 року № 4-408 вбачається, що орган місцевого самоврядування в порушення вимог закону припинив п. 2 оспорюваного рішення право Черкаській КЕЧ району на користування земельною ділянкою, яка відноситься до спеціальних земель - земель оборони, які є державною власністю та не належать до земель відповідача. Зазначена земельна ділянка відповідно до Державного акту серії Б № 015211 розміром 360,07 га надана позивачеві для державного використання, про що зареєстровано в Книзі записів державних актів на право користування землею від 1982 року.

Таким чином, з огляду на наведене, суд приходить до висновку про безпідставність посилання відповідача на те, що прокурор в даному випадку не може бути представником в суді, оскільки власником земельної ділянки, рішення про видачу акту на право користування якої скасовано оскаржуваним рішенням Черкаської міської ради, є держава, в інтересах якої і предявлено прокурором позов.

Згідно з п. 2 ст. 121 Конституції України, частин 2, 5 ст. 361 Закону від 5 листопада 1991 року N 1789-XII «Про прокуратуру»прокуратура України становить єдину систему, на яку покладається: представництво інтересів громадянина або держави в суді у випадках, визначених законом. Підставою представництва в суді інтересів держави є наявність порушень або загрози порушень економічних, політичних та інших державних інтересів внаслідок протиправних дій (бездіяльності) фізичних або юридичних осіб, що вчинюються у відносинах між ними або з державою. Прокурор самостійно визначає підстави для представництва в судах, форму його здійснення і може здійснювати представництво на будь-якій стадії судочинства в порядку, передбаченому процесуальним законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 60 Кодексу адміністративного судочинства прокурор здійснює в суді представництво інтересів громадянина або держави в порядку, встановленому цим Кодексом та іншими законами.

Інтереси держави закріплюються як нормами Основного Закону, так і нормами інших правових актів. Інтереси держави відрізняються від інтересів інших учасників суспільних відносин. В основу перших покладено потребу в здійсненні загальнодержавних (політичних, економічних, соціальних та інших) дій, програм, спрямованих на захист суверенітету, територіальної цілісності, державного кордону України, гарантування її державної, економічної, інформаційної, екологічної безпеки, охорону землі як національного багатства, захист прав усіх суб'єктів права власності та господарювання тощо.

На підставі вищевикладеного та беручи до уваги, що порушення інтересів позивачів полягає у перешкоджанні нормальній життєдіяльності і виконанню поставлених завдань військовим частинам, підприємствам та установам Міністерства оборони України, що розміщені на вказаній земельній ділянці, суд приходить до висновку, що оскаржуване рішення порушує інтереси держави, а тому військовий прокурор Черкаського гарнізону правомірно звернувся до Черкаського окружного адміністративного суду з позовом в інтересах держави в особі Міністерства оборони України та квартирно-експлуатаційного відділу м. Черкаси до Черкаської міської ради, третя особа на стороні позивачів контрольно-ревізійне управління в Черкаській області про визнання нечинним рішення.

Відповідно до положення ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно вимог ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ. До адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження. У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:

1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України;

2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано;

3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії);

4) безсторонньо (неупереджено);

5) добросовісно;

6) розсудливо;

7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації;

8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія);

9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення;

10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Таким чином, суд приходить до висновку, що позовні вимоги належать до задоволення, оскільки відповідач в даному випадку діяв всупереч вимог чинного законодавства України.

Згідно ч.2. ст.71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Інших доказів сторони суду не назвали та не надали.

Оскільки спір вирішено на користь субєкта владних повноважень, звільненого від сплати судового збору, а також за відсутності витрат позивача суб'єкта владних повноважень, пов'язаних із залученням свідків та проведенням судових експертиз, судові витрати (судовий збір) згідно ч. 4 ст. 94 КАС України стягненню з відповідача не підлягають.

Керуючись ст. ст. 9, 69-71, 94, ст.ст. 158-159, 161-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов задовольнити повністю.

Визнати нечинним рішення Черкаської міської ради від 22.05.2008 року №4-408 «Про скасування рішення виконавчого комітету Черкаської міської ради народних депутатів від 11.08.1982 року № 454 «Про видачу акту на право користування землею Черкаській КЕЧ району».

Постанова набирає законної сили відповідно до ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України.

Постанова може бути оскаржена до Київського апеляційного адміністративного суду через Черкаський окружний адміністративний суд в порядку передбаченому ст. ст. 185 187 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст постанови складено 10 січня 2011 року.

Головуючий С.О.Кульчицький