Справа № 814/785/15
Суддя: Лебедєва Г. В.
Дата ухвалення: 2015-09-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

МИКОЛАЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08.09.2015 р. № 814/785/15
Суддя Миколаївського окружного адміністративного суду Лебедєва Г.В., розглянувши в порядку письмового провадження справу за адміністративним позовом військової частини НОМЕР_1 до ОСОБА_1 про визнання контракту про проходження військової служби від 05.08.2014 недійсним, -
ВСТАНОВИВ:

До Миколаївського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов військової частини НОМЕР_1 до ОСОБА_1 про визнання контракту про проходження військової служби від 05.08.2014 недійсним.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що постановою військового - лікарської комісії Заводського РВК м. Миколаєва громадянку ОСОБА_1 станом на 04.07.2015 року визнано придатною до військової служби за контрактом. На підставі зазначеної постанови між громадянкою ОСОБА_1 та Міністерством Оборони України в особі командира військової частини НОМЕР_2 полковника ОСОБА_2 було укладено контракт про проходження військової служби у Збройних Силах України від 05.08.2014 року. 10.09.2015 року позивач від начальника медичної служби ВЧ НОМЕР_2 ( НОМЕР_1 ) отримав повідомлення з якого дізнався, що громадянка ОСОБА_1 є вагітною. Позивач вважає, що вказаний контракт, який був укладений на підставі помилкового висновку військового - лікарської комісії Заводського РВК м. Миколаєва про придатність громадянки ОСОБА_1 до військової служби за контрактом, є недійсним, а тому звернувся до суду з вказаним позовом.
Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив суд задовольнити їх з підстав, викладених у позовній заяві, надав клопотання про розгляд справи в порядку письмового провадження.
Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце судового розгляду повідомлений належним чином, про причини не прибуття не повідомив, заперечень проти позов, заяв про розгляд справи без його участі не надав. Суд у судовому засіданні на підставі ч. 4 ст. 122 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі - КАС України), враховуючи відсутність потреби заслухати свідка чи експерта, ухвалив про перехід до розгляду справи у порядку письмового провадження.
Розглянувши наявні в матеріалах справи документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд зазначає про наступне.
Судом встановлено, що постановою військово-лікарської комісії Заводського РВК м. Миколаєва від 04.07.2014 року № 87/4 громадянку ОСОБА_1 станом на 04.07.2014 року було визнано придатною до військової служби за контрактом за військовою спеціальністю ВОС 868025 А на посаді бухгалтера фінансово-економічної служби військової частини НОМЕР_2 .
На підставі зазначеної постанови військово-лікарської комісії Заводського РВК м. Миколаєва 05.08.2014 року між Міністерством оборони України в особі командира військової частини НОМЕР_2 ( НОМЕР_1 ) полковника ОСОБА_2 з одного боку та громадянкою ОСОБА_1 з іншого боку було укладено Контракт про проходження військової служби.
Наказом командира військової частини НОМЕР_2 ( НОМЕР_1 ) від 05.08.2014 року №17-рс солдата ОСОБА_1 було зараховано до списку особового складу військової частини НОМЕР_2 .
Під час проходження служби громадянкою ОСОБА_1 за власним бажанням було пройдено медичний огляд у поліклініці військової частини НОМЕР_3 , за результатами якого було встановлено, що станом на 03.09.2014 року громадянка ОСОБА_1 є вагітною. Строк вагітності - 16-17 тижнів, що підтверджується довідкою військово-лікарської комісії поліклініки військової частини НОМЕР_3 від 03.09.2014 року №1525.
Таким чином, під час проходження медичного огляду у військово-лікарській комісії Заводського РВК м. Миколаїв, на підставі якого відповідача було визнано придатною до військової служби за контрактом, громадянка ОСОБА_1 була вагітна.
Надаючи правову оцінку обґрунтованості позовних вимог, відповідним доводам позивача та висновкам відповідача, суд зазначає наступне.
Відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.
Однією із форм проходження військової служби є контракт про проходження військової служби.
Відповідно до статті 20 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" на військову службу за контрактом приймаються громадяни, які пройшли професійно-психологічний відбір і відповідають установленим вимогам проходження військової служби.
З громадянами, які в добровільному порядку вступають на військову службу укладається військовий контракт.
У відповідності до п. 15 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10 грудня 2008 року № 1153/20083, громадянами, які добровільно вступають на військову службу, укладається контракт про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України (далі - контракт про проходження військової служби) - письмова угода, що укладається між громадянином і державою, від імені якої виступає Міністерство оборони України, для встановлення правових відносин між сторонами під час проходження військової служби.
З огляду на зазначене контракт про проходження військової служби у Збройних Силах України за своєю юридичною природою та правовими наслідками є правочином.
Поняття та види правочинів визначені в статті 202 Цивільного кодексу України.
Так, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
З аналізу вищезазначеної норми вбачається, що правочин є таким юридичним фактом, який слугує належною правовою підставою виникнення, зміни або припинення цивільних прав та обов`язків. Правомірність правочину означає, що він не містить порушень відповідних вимог закону, загальних та спеціальних законодавчих заборон.
Так, будь-який правочин має набути чинності, тобто набрати юридичної сили. Для цього він має відповідати вимогам, встановленим законом.
В судовому засіданні позивач наголошував, що при укладенні контракту про проходження громадянами України військової служби від 05.08.2014 року було порушено наказ Міністра оборони України від 14.08.2008 року №402 Про затвердження Положення про військово-лікарську експертизу Збройних Силах України.
Так, у відповідності до п. 1.3 розділу 1 Положення завданням військово-лікарської експертизи є добір громадян України, придатних за станом здоров`я до військової служби, для укомплектування Збройних Сил України.
П. 1.1. розділу 2 Положення передбачено, що медичний огляд включає в себе оцінку стан) здоров`я і фізичного розвитку громадян на момент огляду в цілях визначення ступеня придатності до військової служби. Медичний огляд проводиться ВЛК з метою визначення придатності кандидатів до військової служби за контрактом.
П.18.5 розділу 2 Положення встановлено, що після проведення медичного огляду ВЖ виносить постанову "Придатний» (непридатний) до військової служби.
Додатком 1 до Положення визначено перелік хвороб, станів та фізичних вад, що визначають ступінь придатності до військової служби.
Статтею 73 зазначеного додатку вагітність визначено як стан тимчасової непридатності до військової служби.
Відповідно до ст.73 Положення вагітні незалежно від терміну вагітності, на військову службу за контрактом не приймаються.
Враховуючи вищевикладене, станом на 04.07.2014 року громадянка ОСОБА_1 була непридатною до військової служби за контрактом у зв`язку з вагітністю.
Відповідно до ст. 215 ЦК України підставою для визнання правочину недійсним є недодержання в момент вчинення правочину вимог, які встановлені ч. ч. 1-3, 5, 6 ст. 203 ЦК України.
Згідно ч. 3 ст. 203 ЦК України, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).
Згідно положень ч. 1 ст. 203 ЦК України, однією з підстав недійсності договору, є суперечність його змісту ЦК України, іншим актам цивільного законодавства а також моральним засадам суспільства.
Враховуючи положення ст.10 ЦК України, вчинювані правочини не повинні суперечити не лише актам цивільного, але й положенням різногалузевих законодавчих актів.
Згідно ч. 1 статті 9 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого: суд вирішує справи відповідно до Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші нормативно-правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, у межах та у спосіб, передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до ст. 2 ч. 1 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб`єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.
Таким чином, в даному випадку при укладенні контракту про проходження громадянами України військової служби від 05.08.2014 року було порушено наказ Міністра оборони України від 14.08.2008 року №402 Про затвердження Положення про військово-лікарську експертизу Збройних Силах України, а тому контракт про проходження громадянами України військової служби у Збройних силах України, укладений 05.08.2014 року між ОСОБА_1 та Міністерством оборони України в особі командира військової частини НОМЕР_2 полковника ОСОБА_2 , є недійсним.
Відповідно до ч.1 ст.71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. Таким чином, враховуючи вищевикладене, суд вважає, що позовні вимоги військової частини НОМЕР_1 є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Керуючись ст.ст.2, 7-9, 11, 14, 69, 70-72, 79, 86, 94, 103, 158 -163, 167 КАС України суд, -
ПОСТАНОВИВ :
Адміністративний позов військової частини НОМЕР_1 до ОСОБА_1 про визнання контракту про проходження військової служби від 05.08.2014 недійсним задовольнити.
Визнати контракт про проходження громадянкою ОСОБА_1 військової служби у Збройних силах України від 05.08.2014 недійсним.
Повернути військовій частині НОМЕР_1 судовий збір в сумі 73,08 грн. сплачений за платіжним дорученням від 26.02.2015 року №48.
Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подачі до Одеського апеляційного адміністративного суду через Миколаївський окружний адміністративний суд апеляційної скарги протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Копія апеляційної скарги на постанову суду одночасно надсилається особою, яка її подає, до Одеського апеляційного адміністративного суду.
Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого ст.186 КАС України, якщо таку скаргу не було подано.

Суддя Г.В. Лебедєва