Справа № 815/6456/15
Суддя: Самойлюк Г. П.
Дата ухвалення: 2015-12-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 815/6456/15
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 грудня 2015 року м.Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Самойлюк Г.П., розглянувши в порядку письмового провадження справу за адміністративним позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Мегалайн" до державної податкової інспекції у Приморському районі м. Одеси Головного управління Державної фіскальної служби в Одеській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень №, № від 22.10.2015р.,-

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

До суду надійшов адміністративний позов товариства з обмеженою відповідальністю "Мегалайн" до державної податкової інспекції у Приморському районі м. Одеси Головного управління Державної фіскальної служби в Одеській області, в якому позивач просить визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення державної податкової інспекції у Приморському районі м.Одеси Головного управління Державної фіскальної служби в Одеській області №, № від 22.10.2015р., судові витрати покласти на відповідача.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що за результатами позапланової виїзної перевірки складено акт, висновки якого базуються на припущеннях і не враховують докази та відомості щодо господарської діяльності товариства з обмеженою відповідальністю "Мегалайн" в період, який перевірявся, та, відповідно, донарахування податкових зобов'язань й покладення на позивача відповідальності у вигляді штрафних санкцій є безпідставним та таким, що суперечить діючому законодавству. Позивачем зазначено, що до перевірки надані всі необхідні первинні документи, що відповідно ст.9 Закону України Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні підтверджують здійснення господарських операцій з ПП «Білдінг Стаф», ТОВ «Будівельна компанія «ГРАНДЕС-2020», ПП «Еко-Строй-Град». Однак, відповідач дійшов висновку про юридичну дефектність та нікчемність наданих до перевірки документів, не посилаючись на докази та не обґрунтовуючи свою позицію, чим, на думку позивача, порушено його законні інтереси.

03.12.2015р. (вх. № 31497/15) від представника позивача через канцелярію суду надійшло клопотання, в якому останній просив суд розглянути справу без його участі.

Відповідач в судове засідання не зявився, про дату та час судового засідання повідомлений належним чином та завчасно, що підтверджується поштовим повідомленням про вручення поштового відправлення.

Згідно ч. 6 ст.128 КАС України справа розглянута в порядку письмового провадження.

Розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши надані учасниками судового процесу докази в їх сукупності, суд,-

ВСТАНОВИВ:

Державною податковою інспекцією у Приморському районі м. Одеси Головного управління Державної фіскальної служби в Одеській області на підставі пп.20.1.4 п. 20.1 ст.20, п. 78.1.11 ст. 78 Податкового кодексу України, на виконання постанови старшого слідчого СУ ФР ГУ Міндоходів у Херсонській області Демідова Ю.С. від 17.04.2015 р., на підставі направлень № 001660/1560 від 14.09.2015р., № 001659/1559 від 14.09.2015р., № 002030/1664 від 28.09.2015р., № 001798/1561 від 14.09.2015р., відповідно до наказу державної податкової інспекції у Приморському районі міста ОСОБА_1 управління Державної фіскальної служби в Одеській області № 1512 від 14.09.2015р. проведено позапланову виїзну перевірку товариства з обмеженою відповідальністю "Мегалайн" з питань дотримання вимог податкового та іншого законодавства за період з 01.01.2014 р. по 31.12.2014р.

За наслідками перевірки складено акт № 6746/15-53-22-03/20998686 від 07.10.2015р. «Про результати позапланової виїзної перевірки товариства з обмеженою відповідальністю "Мегалайн", код 20998686 з питань дотримання вимог податкового та іншого законодавства за період з 01.01.2014 р. по 31.12.2014 р. (а.с. 23-53), відповідно до висновків якого встановлено порушення:

п.п.14.1.27, п.п.14.1.56 п.14.1 ст.14, п.135.1 та пп.135.5.4 п.135.5 ст. 135, пп.138.1.1 п.138.1, п.138.8 ст.138, пп.139.1.9 п. 139.1 ст.139 Податкового Кодексу України, в результаті чого занижено податок на прибуток за період податкової звітності « 2014 рік» на суму 85417,00 грн.;

п.44.1, п.44.6 ст.44, п.198.1, п. 198.2, п.198.3, п. 198.6 ст. 198 Податкового кодексу України, в результаті чого занижено податок на додану вартість всього у сумі 37417,00 грн., а саме за листопад 2014 року у сумі 37417,00 грн.;

проведеною перевіркою встановлено «транзитність» взаємовідносин з боку підприємства "Мегалайн" по ланцюгу від підрядників ПП «Білдінг Стаф» (), ТОВ «Будівельна компанія «ГРАНДЕС-2020» (), ПП «Еко-Строй-Град» (), до замовників ТОВ «Мегалайн Глобал Юкрейн» () та ТОВ «Південьбуд Інвест» ().

За результатами перевірки прийнято податкові повідомлення-рішення:

№ НОМЕР_1 від 22.10.2015р. форми «Р», яким товариству з обмеженою відповідальністю "Мегалайн" збільшено суму грошового зобовязання з податку на додану вартість на суму 37417,00 грн. за основним платежем та за штрафними санкціями 18709,00 грн. (а.с. 55);

№ НОМЕР_2 від 22.10.2015р. форми «Р», яким товариству з обмеженою відповідальністю "Мегалайн" збільшено суму грошового зобовязання з податку на прибуток на суму 85417,00 грн. за основним платежем та за штрафними санкціями 42709,00 грн. (а.с. 54);

Позивач, не погоджуючись з зазначеними рішеннями податкового органу, звернувся з позовом до суду, в якому просить їх скасувати.

Пунктом 75.1 ст.75 ПК України передбачено, що контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки. Камеральні та документальні перевірки проводяться контролюючими органами в межах їх повноважень виключно у випадках та у порядку, встановлених цим Кодексом, а фактичні перевірки - цим Кодексом та іншими законами України, контроль за дотриманням яких покладено на контролюючі органи.

Документальною перевіркою вважається перевірка, предметом якої є своєчасність, достовірність, повнота нарахування та сплати усіх передбачених цим Кодексом податків та зборів, а також дотримання валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами) та яка проводиться на підставі податкових декларацій (розрахунків), фінансової, статистичної та іншої звітності, регістрів податкового та бухгалтерського обліку, ведення яких передбачено законом, первинних документів, які використовуються в бухгалтерському та податковому обліку і пов'язані з нарахуванням і сплатою податків та зборів, виконанням вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також отриманих в установленому законодавством порядку контролюючим органом служби документів та податкової інформації, у тому числі за результатами перевірок інших платників податків (п.п.75.1.2 п.75.1 ст. 75 ПК України).

Згідно п.78.1.11 п. 78.1 ст. 78 ПК України документальна позапланова перевірка здійснюється, серед іншого, у разі якщо отримано судове рішення суду (слідчого судді) про призначення перевірки або постанову органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, слідчого, прокурора, винесену ними відповідно до закону.

Відповідно п.п. 78.4-78.5 ст. 78 ПК України про проведення документальної позапланової перевірки керівник контролюючого органу приймає рішення, яке оформлюється наказом. Право на проведення документальної позапланової перевірки платника податків надається лише у випадку, коли йому до початку проведення зазначеної перевірки вручено під розписку копію наказу про проведення документальної позапланової перевірки. Допуск посадових осіб контролюючих органів до проведення документальної позапланової виїзної перевірки здійснюється згідно із статтею 81 цього Кодексу. Документальна позапланова невиїзна перевірка здійснюється у порядку, передбаченому статтею 79 цього Кодексу.

Судом встановлено, що копії направлень на перевірку та наказу державної податкової інспекції у Приморському районі міста ОСОБА_1 управління Державної фіскальної служби в Одеській області № 1512 від 14.09.2015р. вручено під розписку ОСОБА_2, що діє на підставі довіреності.

Судом встановлено, що підставою для прийняття оскаржуваного податкового повідомлення-рішення № НОМЕР_1 від 22.10.2015р. є виявлені під час проведення перевірки порушення п.44.1, п.44.6 ст.44, п.198.1, п. 198.2, п.198.3, п. 198.6 ст. 198 Податкового кодексу України.

Під господарською діяльністю розуміється діяльність особи, що пов'язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами (пп. 14.1.36 п. 14.1 ст. 14 ПК України).

Згідно п.п. 14.1.181 п.14.1 ст. 14 ПК України податковий кредит - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов'язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

Відповідно до п. 198.1 ст. 198 Податкового Кодексу України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з: а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг; б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв'язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.

Відповідно до п. 198.2 ст. 198 Податкового Кодексу України датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг чи дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Пунктом 198.3 ст.198 Податкового Кодексу України встановлено, що податковий кредит звітного періоду складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті. Нарахування податкового кредиту здійснюється незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Згідно п.198.6 ст.198 ПК України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу. У разі коли на момент перевірки платника податку контролюючим органом суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними у абзаці першому цього пункту документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу.

Зі змісту вказаних приписів вбачається, що право на податковий кредит виникає при наявності одночасно двох обовязкових умов: за умови придбання товарів (послуг) чи основних фондів з метою їх подальшого використання у власній господарській діяльності та при наявності податкової накладної, оформленої відповідно до вимог Кодексу. При цьому право на податковий кредит залежить від того, чи відбувся факт придбання товару або оплати за нього.

В акті перевірки зазначено, що за період з 01.01.2014р. по 31.12.2014р. товариством з обмеженою відповідальністю "Мегалайн" задекларовано податкового кредиту з податку на додану вартість у сумі 44809,00 грн. (а.с.40).

У ході проведення позапланової виїзної документальної перевірки товариства з обмеженою відповідальністю "Мегалайн" щодо повноти визначення податкового кредиту за період 01.01.2014р. по 31.12.2014р. державною податковою інспекцією у Приморському районі м. Одеси Головного управління Державної фіскальної служби в Одеській області встановлено його завищення на суму 37417,00 грн., в тому числі за листопад 2014 року у сумі 37417,00 грн., що входить до вартості придбання робіт/послуг від постачальників: ПП «Білдінг Стаф», ТОВ «Будівельна компанія «ГРАНДЕС-2020», ПП «Еко-Строй-Град».

Перевіряючи законність віднесення ПДВ за податковими накладними, отриманими від зазначених контрагентів, до складу податкового кредиту за період, що перевірявся, суд виходить з наступного.

Відповідно п.138.1 ст.138 ПК України фінансовий результат до оподаткування збільшується: на суму нарахованої амортизації основних засобів або нематеріальних активів відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності; на суму уцінки та втрат від зменшення корисності основних засобів або нематеріальних активів, включених до витрат звітного періоду відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності; на суму залишкової вартості окремого обєкта основних засобів або нематеріальних активів, визначеної відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку, у разі ліквідації або продажу такого обєкта.

Відповідно п.138.2 ст.138 ПК України фінансовий результат до оподаткування зменшується: на суму розрахованої амортизації основних засобів або нематеріальних активів відповідно до пункту 138.3 цієї статті; на суму залишкової вартості окремого обєкта основних засобів або нематеріальних активів, визначеної з урахуванням положень цієї статті Кодексу, у разі ліквідації або продажу такого обєкта; на суму дооцінки та вигід від відновлення корисності основних засобів або нематеріальних активів в межах попередньо віднесених до витрат уцінки та втрат від зменшення корисності основних засобів або нематеріальних активів відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності.

Судом встановлено, що 18.03.2014р. між ТОВ Мегалайн (Замовник) та ПП «Білдінг Стаф» (Підрядник) укладено договір №ПР-1803, відповідно п.1.1 якого замовник доручає виконати роботи, зокрема щодо розробки проектної документації для будівництва обєкта «Торгівельно-розважальний центр» загальною площею 47643 кв.м, що знаходиться за адресою: м.Одеса, Суворовський район, просп. Добровольського, 113-115. Згідно п.п. 2, 3, 5 вказаного договору замовник зобовязується оплатити зазначені роботи, а підрядник виконати роботи в порядку, передбаченому умовами договору. Вартість робіт по даному договору визначається договірною ціною та складає 180000,00 грн. (а.с. 56-57).

За наслідками вказаних правовідносин позивачем сформовано податковий кредит з ПДВ на підставі отриманих від контрагента податкових накладних: № 1426 від 20.03.2014р., № 1725 від 24.03.2014р.(а.с. 61-63).

Для підтвердження факту виконання робіт (надання послуг) позивачем надано акт здачі-прийняття робіт (надання послуг) № 1 від 30.09.2014р., акт прийому передачі документації від 30.09.2014р. (а.с. 58-59).

На підтвердження оплати згідно зазначеного договору позивачем надано засвідчені копії платіжних доручень: №9627 від 20.03.2014р., №9628 від 24.03.2014р. (а.с. 60, 60-1).

Зі змісту акту перевірки вбачається, що висновок про нереальність операцій позивача із ПП «Білдінг Стаф» податковий орган обґрунтовує виключно посиланням на акт № 4346/15-53-22-3/39071313 від 01.08.2014р. «Про неможливість проведення зустрічної звірки субєкта господарювання ПП «Білдінг Стаф», код за , щодо підтвердження господарських відносин з контрагентами», в якому йдеться про неможливість проведення зустрічної звірки ПП «Білдінг Стаф» () щодо документального підтвердження господарських відносин із контрагентами, їх реальності та повноти відображення в обліку за період квітень травень 2014р.

Виключно на підставі вищевказаних висновків відповідачем зроблено висновок про безтоварність господарських операцій позивача з ПП «Білдінг Стаф». Будь-яких інших підстав для невизнання відповідачем вказаних сум валових витрат та податкового кредиту по операціях із ПП «Білдінг Стаф» в акті перевірки не наведено.

Судом встановлено, що 10.11.2014р. між ТОВ Мегалайн (Замовник) та ТОВ «Будівельна компанія «ГРАНДЕС-2020» (Підрядник) укладено договір №10/11/14, відповідно п.1.1 якого замовник доручає виконати роботи, зокрема щодо розробки проектної документації для будівництва обєкта «Торгівельно-розважальний центр» загальною площею 47643 кв.м, що знаходиться за адресою: м.Одеса, Суворовський район, просп. Добровольського, 113-115, стадії «П». Згідно п.п. 2, 3, 6 вказаного договору замовник зобовязується оплатити зазначені роботи, а підрядник виконати роботи в порядку, передбаченому умовами договору. Вартість робіт по даному Договору визначається договірною ціною та складає 224500,00 грн., в тому числі ПДВ 20% - 37416,67 грн. (а.с. 64-65).

За наслідками вказаних правовідносин позивачем сформовано податковий кредит з ПДВ на підставі отриманої від контрагента податкової накладної: № 14 від 27.11.2014р. (а.с. 69).

Для підтвердження факту виконання робіт (надання послуг) позивачем надано акт здачі-прийняття робіт (надання послуг) № ОУ-000001 від 31.12.2014р., акт прийому передачі документації від 30.09.2014р. (а.с. 66-67).

На підтвердження оплати згідно зазначеного договору позивачем надано засвідчену копію платіжного доручення: №9636 від 27.11.2014р. (а.с. 68).

Зі змісту акту перевірки вбачається, що висновок про нереальність операцій позивача із ТОВ «Будівельна компанія «ГРАНДЕС-2020» податковий орган обґрунтовує виключно посиланням на податкову інформацію № 149/7/26-55-22-08 від 04.11.2014р., складену ДПІ у Печерському районі ГУ Міндоходів у м.Києві, в якій йдеться про неможливість проведення зустрічної звірки ТОВ «Будівельна компанія «ГРАНДЕС-2020» () щодо підтвердження господарських відносин із платниками податків за серпень-вересень 2014 року.

Виключно на підставі зазначеного відповідачем зроблено висновок про безтоварність господарських операцій позивача з ТОВ «Будівельна компанія «ГРАНДЕС-2020». Будь-яких інших підстав для невизнання відповідачем вказаних сум валових витрат та податкового кредиту по операціях із ТОВ «Будівельна компанія «ГРАНДЕС-2020» в акті перевірки не наведено.

Судом встановлено, що 03.12.2012р. між ТОВ Мегалайн (Замовник) та ПП «Еко-Строй-Град» (Підрядник) укладено договір №ПР-0312, відповідно п.1.1 якого замовник доручає виконати роботи, зокрема щодо розробки проектної документації для будівництва обєкта «Торгівельно-розважальний центр «MANHATTAN MALL» та багатоповерховий офісний центр з апартаментами, що знаходиться за адресою: м.Київ, вул. Інженерна, 1а. Згідно п.п. 2, 3, 5 вказаного договору замовник зобовязується оплатити зазначені роботи, а підрядник виконати роботи в порядку, передбаченому умовами договору. Вартість робіт по даному договору визначається договірною ціною та складає 240893,00 грн. (а.с. 71- 73).

За наслідками вказаних правовідносин позивачем сформовано податковий кредит з ПДВ на підставі отриманих від контрагента податкових накладних № 2340 від 27.12.2014р., № 2436 від 28.12.2012р., № 1576 від 22.01.2013р. (а.с. 83- 85).

Для підтвердження факту виконання робіт (надання послуг) позивачем надано акт здачі-прийняття робіт (надання послуг) № 312 від 12.03.2014р., акт прийому передачі документації від 12.03.2014р. (а.с. 74-75).

На підтвердження оплати згідно зазначеного договору позивачем надано засвідчені копії платіжних доручень: №9571 від 21.12.2014р., № 9587 від 27.12.2012р., № 9590 від 28.12.2012р., № 9601 від 22.01.2013р., № 9617 від 29.04.2013р. (а.с. 76-86).

Зі змісту акту перевірки вбачається, що висновок про нереальність операцій позивача із ПП «Еко-Строй-Град» податковий орган обґрунтовує виключно посиланням на акт про неможливість проведення зустрічної звірки № 1809/15-53-22-3/38227174, зареєстрований відділом супроводження особливо важливих перевірок управління податкового аудиту ДПІ у Приморському районі м. Одеси ГУ Міндоходів в Одеській області, в якому йдеться про відсутність ПП «Еко-Строй-Град» за місцезнаходженням. Окрім цього, зазначено, що ПП «Еко-Строй-Град» не має основних засобів, трудових ресурсів та виробничих потужностей. Факт відсутності управлінського та технічного персоналу, складських приміщень та транспортних засобів свідчить про відсутність адміністративно-господарських можливостей на виконання будь-яких послуг та постачання товарів, що, на думку податкового органу, є доказом відсутності реальності господарських операцій.

Крім того, відповідачем в акті перевірки зроблено посилання на лист ДПІ у Приморському районі м. Одеси ГУ Міндоходів в Одеській області та лист КР СУ ФР ГУ Міндоходів в Одеській області № 3042/7/15-32-09-03 від 04.04.2014р., в яких йдеться про кримінальне провадження, внесене до ЄРДР та розпочате розслідування за фактом організації невстановленими особами підприємств з ознаками «фіктивності», в тому числі ПП «Еко-Строй-Град» (код 38227174).

З урахуванням наведеного, відповідач дійшов висновку, що підприємством ТОВ Мегалайн у періоді, що перевірявся, штучно сформовано частину витрат, які враховуються при визначенні обєкта оподаткування та податкового кредиту, за рахунок ПП «Білдінг Стаф» (), ТОВ «Будівельна компанія «ГРАНДЕС-2020» (), ПП «Еко-Строй-Град» (). На думку податкового органу, ТОВ Мегалайн є вигодонабувачем в даних операціях. При цьому в акті перевірки зазначається (а.с. 37), що при аналізі первинних документів, які є предметом перевірки, внаслідок вищевикладених фактів, які свідчать про відсутність виконання робіт саме підприємством ПП «Білдінг Стаф» (), ТОВ «Будівельна компанія «ГРАНДЕС-2020» (), ПП «Еко-Строй-Град» (), встановлена юридична дефектність первинних документів.

При цьому, суд звертає увагу, що відповідачем не вказано яких саме документів встановлено юридичну дефектність, в чому полягає остання та жодним чином не обґрунтовано констатовані твердження.

Приведені податковим органом доводи неправомірності формування позивачем валових витрат та податкового кредиту по операціях із ПП «Білдінг Стаф», ТОВ «Будівельна компанія «ГРАНДЕС-2020», ПП «Еко-Строй-Град» суд оцінює з точки зору їх узгодженості з положеннями податкового законодавства та відповідності фактичним обставинам справи і вважає, що ці доводи спростовуються матеріалами справи.

Згідно з правилами формування витрат, передбаченими у ст.138 Податкового кодексу України (в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин) витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

При цьому відповідно до пп.139.1.9 п.139.1 ст.139 Податкового кодексу України не включаються до складу витрат витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

Відповідно до п.14.1.181 ст.14 ПК України податковий кредит - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов'язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу;

Згідно п.198.3 ст.198 ПК України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до ст.39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою п.193.1 ст.193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими п.201.11 ст.201 цього Кодексу. У разі коли на момент перевірки платника податку органом державної податкової служби суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними цим пунктом документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу (п.198.6 ст.198 ПК України).

Згідно п.44.1 ст.44 Податкового кодексу України для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Відповідно до п. 44.6 ст.44 Податкового кодексу України у разі якщо до закінчення перевірки або у терміни, визначені в абзаці другому пункту 44.7 цієї статті платник податків не надає посадовим особам контролюючого органу, які проводять перевірку, документи (незалежно від причин такого ненадання, крім випадків виїмки документів або іншого вилучення правоохоронними органами), що підтверджують показники, відображені таким платником податків у податковій звітності, вважається, що такі документи були відсутні у такого платника податків на час складення такої звітності.

Статтею 1 Закону України Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні № 996-ХІV від 16.07.1999р. (далі Закон № 996-ХІV) визначено, що первинний документ це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Отже, будь-які документи (у тому числі договори, накладні, рахунки тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції. Якщо ж фактичного здійснення господарської операції не було, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені чинним законодавством.

З урахуванням викладеного, суд зазначає, що для підтвердження даних податкового обліку можуть братися до уваги лише ті первинні документи, які складені в разі фактичного здійснення господарської операції.

Частинами 1, 2 ст.9 Закону №996-XIV передбачено, що підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Частиною 2 ст.9 Закону №996-XIV визначено, що первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Таким чином, виходячи із приписів вищевказаних норм закону, відсутність первинних документів, які підтверджують проведення господарських операцій (платіжні документи, видаткові та податкові накладні, акти виконаних робіт тощо) безспірно позбавляє платника податку права на включення сплачених (нарахованих) сум за такими операціями до валових витрат та до податкового кредиту.

Актом перевірки позивача № 6746/15-53-22-03/20998686 від 07.10.2015р. підтверджується надання останнім відповідачу первинної документації щодо господарських операцій з вищевказаними суб'єктами господарювання. При цьому, як вбачається з акта та протилежного не доведено відповідачем, відсутність або невідповідність зазначеної документації нормам Податкового кодексу України відповідачем не встановлена.

Наявні у позивача первинні документи щодо оспорюваних господарських операцій відповідають вимогам ст.9 Закону України Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні, ст.ст. 44, 201 ПК України, п.2.4 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого Наказом Міністерства фінансів України №88 від 24.05.1995р., і містять у собі відомості щодо змісту та обсягу проведених операцій, які узгоджуються між собою.

Як встановлено судом та протилежного не доведено відповідачем, надані товариством з обмеженою відповідальністю "Мегалайн" документи, складені за результатами проведених операцій з ПП «Білдінг Стаф», ТОВ «Будівельна компанія «ГРАНДЕС-2020», ПП «Еко-Строй-Град», містять необхідну для цілей оподаткування інформацію щодо змісту спірних господарських операцій та мають усі необхідні реквізити первинних документів, що дозволяють ідентифікувати учасників цих операцій та встановити факт надання послуг/виконання робіт. Видані контрагентами позивачу податкові накладні не мають недоліків, а порядок їх заповнення відповідає чинному на момент їх виписки законодавству.

Так, включена позивачем до складу податкового кредиту оспорювана сума податку на додану вартість на відповідну дату була підтверджена наявними в матеріалах справи податковими накладними, які оформлені та зареєстровані з дотриманням вимог п.201.1 ст.201 ПК України.

Відповідно до пунктів 201.4, 201.6, 201.8, 201.10 ст.201 ПК України податкова накладна виписується у двох примірниках у день виникнення податкових зобов'язань продавця. Оригінал податкової накладної видається покупцю, копія залишається у продавця товарів/послуг. Податкова накладна є податковим документом і одночасно відображається у податкових зобов'язаннях і реєстрі виданих податкових накладних продавця та реєстрі отриманих податкових накладних покупця. Право на нарахування податку та складання податкових накладних надається виключно особам, зареєстрованим як платники податку в порядку, передбаченому статтею 183 цього Кодексу. Податкова накладна видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Відповідачем не спростовано, що на момент складення податкових накладних, за якими позивачем сформовано податковий кредит на суму та за період вказаний в оскаржуваному повідомленні - рішенні, контрагенти позивача були зареєстровані як платники ПДВ та відповідно мали право на складання податкових накладних.

Враховуючи вищевикладене, а також те, що позивачем правомірно сформовано податковий кредит відповідних податкових періодів за рахунок сум ПДВ по податкових накладних, виписаних ПП «Білдінг Стаф», ТОВ «Будівельна компанія «ГРАНДЕС-2020», ПП «Еко-Строй-Град», суд вважає, що товариством з обмеженою відповідальністю "Мегалайн" правомірно сформовано валові витрати за рахунок віднесення до їх складу суми по договорам, накладним, отриманим від зазначених контрагентів, оскільки наведені первинні документи відповідають вимогам Закону України Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні, а тому є належним підтвердженням валових витрат.

Як вбачається з матеріалів справи, висновки податкового органу про безтоварність господарських операцій з його контрагентами обґрунтовані, серед іншого, посиланням на те, що операції з ПП «Білдінг Стаф», ТОВ «Будівельна компанія «ГРАНДЕС-2020», ПП «Еко-Строй-Град» не підтверджуються стосовно реального часу здійснення операцій, місцезнаходження майна, наявності трудових ресурсів, виробничо-складських приміщень та іншого майна, які економічно необхідні для виконання умов договорів, укладених позивачем з контрагентами, та, як наслідок, відсутні умови для отримання результатів відповідної господарської, економічної діяльності, технічного персоналу, основних фондів, виробничих активів, складських приміщень і транспортних засобів.

Водночас, як встановлено судом та зазначено позивачем, наведені припущення не підтверджені належними та допустимими доказами. Крім того, чинним законодавством не встановлено обовязку платника податків придбання будь-яких основних засобів (фондів), в той час, як у випадку виробничої необхідності підприємство має право залучати необхідні технічні засоби на договірних умовах.

Судом встановлено, що підставою для прийняття оскаржуваного податкового повідомлення-рішення № від 22.10.2015р. є виявлені під час проведення перевірки порушення п.п.14.1.27, п.п.14.1.56 п.14.1 ст.14, п.135.1 та пп.135.5.4 п.135.5 ст.135, пп.138.1.1 п.138.1, п.138.8 ст.138, пп.139.1.9 п. 139.1 ст.139 Податкового Кодексу України.

Згідно акту проведеною перевіркою, відображених у рядку 03 Декларацій «Інші доходи» показників за період з 01.01.2014р. по 31.12.2014р. у загальній сумі 1122384,00 грн. встановлено, що на формування цього показника мало вплив здійснення операцій з отримання відсотків банку за розміщення грошових коштів на поточних банківських рахунках (депозити); врахування кредиторської заборгованості, яка залишилась не компенсованою після закінчення строку позовної давності.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач в акті перевірки зазначає, що в порушення пп. 14.156 п.14.1, п.135.1 та п.135.4, п.135.5 ст.135 Податкового кодексу України позивачем при визначенні показників рядка 03 Декларацій «Інші доходи» не враховано кредиторську заборгованість у сумі 23125,00 грн., яка залишилась не компенсованою по субєкту господарювання ТОВ «Міжнародний центр торгівлі» (), який визнано банкрутом у встановленому законом порядку.

Суд не приймає вищезазначені доводи відповідача та зазначає, що в даному випадку посилання відповідача на пп.14.156 п.14.1 ст.14, п.п.135.1, 135.4, 135.5 ст.135 Податкового кодексу України та твердження про необхідність врахування у звітності кредиторської заборгованості у сумі 23125,00 грн., яка залишилась не компенсованою по субєкту господарювання ТОВ «Міжнародний центр торгівлі», є безпідставними, оскільки, як вбачається з відомостей Єдиного державного реєстру юридичних осіб та осіб-підприємців, у розділі «Дані про перебування юридичної особи в процесі провадження у справі про банкрутство, санації» міститься запис про порушення провадження у праві про банкрутство (судове рішення про порушення провадження у справі про банкрутство юридичної особи № 910/19222/13 від 06.03.2014р.).

Частиною 12 ст. 36 Закону України «Про реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців» передбачено, що дата внесення до Єдиного державного реєстру запису про проведення державної реєстрації припинення юридичної особи в результаті її ліквідації є датою державної реєстрації припинення юридичної особи.

Відповідно до ч.1 ст.18 Закону України «Про реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців», якщо відомості, які підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, були внесені до нього, то такі відомості вважаються достовірними, що спростовує твердження відповідача, що ТОВ «Міжнародний центр торгівлі» () визнано банкрутом у встановленому законом порядку.

Відповідачем не надано до суду належних доказів про визнання банкрутом у встановленому законом порядку ТОВ «Міжнародний центр торгівлі» (), відтак, вищезазначені твердження останнього є необґрунтованими і не беруться судом до уваги.

Як вбачається з матеріалів справи, перевіркою відображених у рядку 05.1 Декларацій «Собівартість придбаних (виготовлених) та реалізованих товарів (робіт, послуг)» показників за період з 01.01.2014 р. по 31.12.2014р. у загальній сумі 952 180,00 грн. встановлено, що на формування цього показника мали вплив собівартість виконаних робіт, наданих послуг, прямо повязаних з проектними роботами, зокрема послуги інжинірингу, амортизація відрахування, зарплата загальновиробничого апарату, внески та соціальні заходи. При цьому, перевіркою відображеного показника за період з 01.01.2014 р. по 31.12.2014р. в сумі 952 180,00 грн. на підставі документів, наведених у додатку № 4 до акту перевірки, встановлено завищення задекларованих ТОВ «Мегалайн» показників у рядку 05.1 Декларацій «Собівартість придбаних (виготовлених) та реалізованих товарів (робіт, послуг)» на 451416,00 грн.

Податковий орган дійшов висновку, що в порушення п.п.14.1.27 п.14.1 ст.14, пп.138.1.1 п.138.1, п.138.8 ст.138, пп.139.1.9 п. 139.1 ст.139 Податкового кодексу України підприємством віднесено до складу витрат, що враховуються при визначенні обєкта оподаткування, вартість на суму 451416 грн. отриманих від ряду підприємств, в тому числі ПП «Білдінг Стаф», ТОВ «Будівельна компанія «ГРАНДЕС-2020», ПП «Еко-Строй-Град», оскільки, на думку податкового органу, господарські операції із зазначеними контрагентами фактично не здійснювались.

Таким чином, як вбачається з матеріалів справи, відповідачем за результатами перевірки повноти визначення податку на прибуток за період з 01.01.2014 р. по 31.12.2014р. встановлено його заниження за період податкової звітності « 2014 рік» на суму 85417,00 грн.

Водночас, доказів, які б підтверджували викладені в акті висновки, відповідачем не надано. Судом встановлено, що ТОВ «Мегалайн» правомірно сформовано валові витрати за рахунок віднесення їх до складу суми по договорам, накладним, отриманим за наслідками фактично виконаних робіт. Враховуючи зазначене, суд вважає, що висновки відповідача, викладені в акті перевірки № 6746/15-53-22-03/20998686 від 07.10.2015р., безпідставні та спростовуються документально.

Суд зазначає, що відповідачем не надано до суду доказів визнання недійсними у судовому порядку договорів, укладених позивачем з його контрагентами. Зобовязання за договорами між позивачем та його контрагентами виконані сторонами у повному обсязі, що підтверджується належним чином оформленими первинними документами, копії яких приєднано до матеріалів справи.

З урахуванням вищевказаних норм та матеріалів справи, суд приходить до висновку про те, що відповідач, складаючи акт за результатами проведеної перевірки, керувався лише припущеннями щодо фіктивності укладених договорів між позивачем та його контрагентами, спираючись на акти про неможливість проведення зустрічних звірок та листи (податкову інформацію) інших податкових органів та, без самостійного дослідження господарських операцій, дійшов хибного висновку про безтоварність укладених позивачем із контрагентами правочинів.

Жодна норма податкового законодавства не вимагає від платника податків контролювати законність державної реєстрації, видачі свідоцтва платника ПДВ, сплату до бюджету податків та ведення бухгалтерського та податкового обліку своїх контрагентів. Контроль за дотриманням платниками податків податкового законодавства та своєчасну сплату ними податків здійснює податкова служба. Таким чином, сама по собі несплата податку продавцем (у томі числі і ухилення від сплати) при фактичному здійсненні господарської операції не впливає на податковий кредит покупця.

Частиною 1 ст.5 КАС України встановлено, що адміністративне судочинство здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу та міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України.

Так, згідно з статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України № 475/97-ВР від 17.07.1997р., (далі - Конвенція) кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів.

Дану справу суд вирішує, як справу майнового характеру, на підставі рішення Європейського суду з прав людини від 14.10.2010р. у справі Щокін проти України, зі змісту якого вбачається, що збільшення податковим органом зобов'язань особи з податку є втручанням до його майнових прав.

Отже, за практикою Європейського суду з прав людини вимога про визнання протиправним рішення суб'єкта владних повноважень, яке впливає на склад майна позивача, у тому числі шляхом безпідставного стягнення податків, зборів, штрафних санкцій тощо, є майновою.

У зв'язку з викладеним, протиправне винесення податковим органом спірного податкового повідомлення-рішення становить втручання у мирне володіння майном суб'єкта господарювання, що порушує статтю 1 Першого протоколу до Конвенції.

Розглядаючи справу Інтерспав проти України про порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції, Європейський суд з прав людини висловив свою думку, яка полягає в наступному: коли державні органи володіють будь-якою інформацією про зловживання у системі відшкодування ПДВ, що здійснюються конкретною кампанією, вони можуть вжити відповідних заходів з метою запобігання або усунення таких зловживань. Суд, однак, не може прийняти зауваження Уряду щодо загальної практики з відшкодування ПДВ за відсутності будь-яких ознак, які б вказували на те, що заявник був безпосередньо залучений до таких зловживань.

Відповідно до частини другої статті 8 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

За таких обставин, покупець (позивач) не може нести відповідальність за можливе порушення податкового законодавства постачальником-контрагентом, за умови необізнаності позивача щодо таких порушень.

Відповідачем не надано доказів того, що товариство з обмеженою відповідальністю "Мегалайн" порушує вимоги податкового законодавства, окрім посилання на те, що відповідно до звітності контрагентів у них відсутні засоби для виконання умов договору. Проте, з огляду на викладені позиції вищих судових інстанцій та положення норм права, факти порушень контрагентами позивача податкового законодавства не приймаються судом як доказ того, що позивач був безпосередньо залучений до можливих зловживань контрагента у системі оподаткування і тому повинен бути позбавленим права на податковий кредит з податку на додану вартість, відповідно до отриманої податкової накладної після отримання товару, робіт.

З огляду на зазначене суд вважає, що оскаржувані податкові повідомлення - рішення державної податкової інспекції у Приморському районі міста Одеси ГУ ДФС в Одеській області №, № від 22.10.2015р. є такими, що не відповідають нормам чинного законодавства, тому підлягають скасуванню.

Частиною другою ст.71 КАС України встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до ст. 86 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

З урахуванням наведеного та оцінюючи наявні у матеріалах справи письмові докази в сукупності, суд вважає, що позовні вимоги товариства з обмеженою відповідальністю "Мегалайн" підлягають задоволенню у повному обсязі.

Відповідно до ч. 1 ст. 94 КАС України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Враховуючи наведене, суд приходить до висновку про необхідність присудити позивачу сплачений судовий збір за рахунок бюджетних асигнувань державної податкової інспекції у Приморському районі міста ОСОБА_1 управління Державної фіскальної служби в Одеській області.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 2, 7, 8, 9, 11, 71, 86, 159-164, 167 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов товариства з обмеженою відповідальністю "Мегалайн" до державної податкової інспекції у Приморському районі м. Одеси Головного управління Державної фіскальної служби в Одеській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень №, № від 22.10.2015р.,- задовольнити у повному обсязі.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення державної податкової інспекції у Приморському районі м. Одеси Головного управління Державної фіскальної служби в Одеській області № від 22.10.2015р.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення державної податкової інспекції у Приморському районі м. Одеси Головного управління Державної фіскальної служби в Одеській області № від 22.10.2015р.

Стягнути з державної податкової інспекції у Приморському районі міста ОСОБА_1 управління Державної фіскальної служби в Одеській області за рахунок бюджетних асигнувань на користь товариства з обмеженою відповідальністю "Мегалайн" () судовий збір у розмірі 4141,77 грн. (чотири тисячі сто сорок одна гривня 77 коп.).

Постанова може бути оскаржена до Одеського апеляційного адміністративного суду через Одеський окружний адміністративний суд шляхом подачі апеляційної скарги в десятиденний строк з дня її проголошення, копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Суддя: Г.П. Самойлюк