Справа № 341/333/15а,2а/341/23/15
Суддя: Судова-Хомюк Наталія Михайлівна
Дата ухвалення: 2015-12-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 грудня 2015 р. Справа № 876/3315/15

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

головуючого судді Судової-Хомюк Н.М.,

суддів Гуляка В.В., Коваля Р.Й.,

за участі секретаря судового засідання Малетич М.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Галицького районного суду Івано-Франківської області від 04.03.2015 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в Галицькому районі Івано-Франківської області про визнання неправомірних дій та зобов'язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

12.02.2015 року позивач звернувся до суду з адміністративним позовом, у якому просив визнати неправомірною відмову Управління Пенсійного фонду України в Галицькому районі Івано-Франківської області в перерахунку пенсії та зобов'язати призначити йому пільгову пенсію шляхом перерахунку із врахуванням пільгового стажу.

В обґрунтування позовних вимог зазначав, що звернувся із заявою до відповідача за призначенням пенсії на пільгових умовах по стажу роботи із врахуванням кратності стажу за період роботи з 29.09.1983р. по 31.07.1985р., та з 01.08.1985р. по 01.12.1994р. на Крайній Півночі. Проте йому було відмовлено у такому перерахунку, а відтак таку відмову вважає незаконною та такою, що порушує його права, які передбачені Законом.

Постановою Галицького районного суду Івано-Франківської області від 04.03.2015 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись із постановою суду, її оскаржив позивач, який покликаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, та неповне з'ясування судом обставин справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, що призвело до неправильного вирішення справи, просить скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою задовольнити позовні вимоги повністю.

Сторони в судове засідання апеляційного суду не з'явились, що не перешкоджає розгляду справи за їх відсутності. В силу вимог ч.1 ст.41 КАС України у разі неявки у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи скарги, законність і обґрунтованість ухвали суду, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення виходячи з наступних підстав.

У справі встановлено, що позивач ОСОБА_1 перебуває на обліку в Управлінні Пенсійного фонду України в Галицькому районі та отримує пенсію за віком за Списком № 2.

Згідно довідки Прикарпатського управління бурових робіт ПАТ «Укрнафта» від 18.11.2014 року № 10-1953, ОСОБА_1 працював в Івано-Франківському управлінні бурових робіт електрозварником з 29.09.1983 року (наказ на прийом № 508 від 27.09.1983 року) по 01.12.1994 року (наказ на звільнення № 358-к від 01.12.1994 року) вахтово-експедиційним методом в Західному Сибіру, з них:

з 29.09.1983 року по 31.07.1985 року - робота вахтово-експедиційним методом в місцевості прирівняній до районів Крайньої Півночі (Ханти-Мансійський автономний округ Тюменської області);

з 01.08.1985 року по 01.12.1994 року - робота вахтово-експедиційним методом в районах Крайньої Півночі (Ямало-Ненецький автономний округ Тюменської області);

Зазначені періоди роботи позивачки в місцевості, прирівняній до районів Крайньої Півночі та в районі Крайньої Півночі, підтверджені також записами в трудовій книжці.

У грудні 2014 року ОСОБА_1 звернувся з заявою до Управління Пенсійного фонду України в Галицькому районі Івано-Франківської області щодо зарахування в пільговому обчисленні періодів його роботи в районах Крайньої Півночі з 29.09.1983 року по 31.07.1985 року та з 01.08.1985 року по 01.12.1994 року та проведення у зв'язку з цим перерахунку пенсії. Однак, листом відповідача від 14.01.2015 року № 1/Т-15 позивачу було відмовлено в такому перерахунку.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1, суд першої інстанції виходив з того, що на позивача не поширюється пільгове обчислення страхового стажу, оскільки він не укладав строковий трудовий договір на роботу на Крайній Півночі та у місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, а працював вахтово-експедиційним методом в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі (Ханти-Мансійський автономний округ Тюменської області) та районах Крайньої Півночі (Ямало-Ненецький автономний округ Тюменської області).

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції та вважає їх помилковими з огляду на наступне.

Відповідно до ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з п. 5 розділу XV Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування»(далі - Закон №1058-IV) період роботи до 1 січня 1991 року в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі колишнього Союзу РСР, а також на острові Шпіцберген зараховується до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло до 1 січня 1991 року.

Пільгове обчислення страхового стажу застосовується для осіб, які працювали в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, та на яких поширювалися пільги, передбачені для працюючих в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, відповідно до Указу Президії Верховної Ради Союзу РСР від 10.02.1960 року «Про впорядкування пільг для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі» (далі - Указ), Постанови Ради Міністрів Союзу РСР від 10.02.1960 року №148 «Про порядок застосування Указу Президії Верховної Ради Союзу РСР від 10.02.1960 року «Про впорядкування пільг для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі» (далі - Постанова), Указу Президії Верховної Ради Союзу РСР від 26.09.1967 року «Про розширення пільг для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі».

Указом від 10.02.1960 року передбачено надання всім робітникам і службовцям державних, кооперативних і громадських підприємств, установ і організацій таких пільг: виплату надбавок до заробітної плати, надання додаткових відпусток, можливість об'єднання відпусток, але не більш як за три роки, виплату різниці між розміром допомоги по соціальному страхуванню і фактичним заробітком (включаючи надбавки) у разі тимчасової втрати працездатності (статті 1-4).

Статтею 5 цього Указу встановлено надання додаткових пільг, зокрема, зарахування одного року роботи у вказаних районах за один рік і шість місяців роботи при обчисленні стажу, що дає право на отримання пенсії за віком і по інвалідності працівникам, які переводились, направлялись або запрошувались на роботу в райони Крайньої Півночі і в місцевості, прирівняні до районів Крайньої Півночі, з інших місцевостей країни, за умови укладення ними трудових договорів про роботу в цих районах строком на п'ять років, а на островах Північного Льодовитого океану - два роки.

Аналогічні умови щодо застосування пільг, передбачених ст. 5 Указу від 10.02.1960 року, передбачені й Інструкцією про порядок надання пільг особам, які працюють у районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, затвердженою постановою Державного комітету Ради Міністрів СРСР з питань праці і заробітної плати та Президії ВЦРПС від 16.12.1967 року № 530/П-28.

Абзацом першим пункту 5.9 Положення про вахтовий метод встановлено, що працівникам підприємств та організацій, які виїжджають для виконання робіт вахтовим методом у райони Крайньої Півночі або в прирівняні до них місцевості з інших районів держави, надаються пільги, передбачені статтями 1-4 Указу від 10.02.1960 року, з врахуванням змін та доповнень, внесених статтями 1 та 2 Указу від 26.09.1967 року.

Таким чином, пільги передбачені ст. 5 Указу від 10.02.1960 року, в тому числі зарахування одного року роботи у районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, за один рік і шість місяців роботи при обчисленні стажу, що дає право на отримання пенсії за віком і по інвалідності, не поширюються на працівників, що працювали вахтовим методом.

У справі встановлено, що ОСОБА_1 працював в Івано-Франківському управлінні бурових робіт електрозварником з 29.09.1983 року (наказ на прийом № 508 від 27.09.1983 року) по 01.12.1994 року (наказ на звільнення № 358-к від 01.12.1994 року) вахтово-експедиційним методом в Західному Сибіру, з них: з 29.09.1983 року по 31.07.1985 року - робота вахтово-експедиційним методом в місцевості прирівняній до районів Крайньої Півночі (Ханти-Мансійський автономний округ Тюменської області); з 01.08.1985 року по 01.12.1994 року - робота вахтово-експедиційним методом в районах Крайньої Півночі (Ямало-Ненецький автономний округ Тюменської області), що підтверджується записами в трудовій книжці та довідкою Прикарпатського управління бурових робіт ПАТ «Укрнафта» від 18.11.2014 року № 10-1953.

У довідці від 18.11.2014 року № 10-1953 вказано, що робота вахтово-експедиційним методом проводилась у режимі 15 робочих днів у місяць у районах Крайньої Півночі та прирівняних до них місцевостях по 12 годин за добу. До заробітної плати виплачувався районний коефіцієнт і північна надбавка, а також надавалися додаткові відпустки.

Враховуючи те, що ОСОБА_1 працював в районах Крайньої Півночі та в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі вахтово-експедиційним методом, підстави для перерахунку його пенсії з урахуванням пільгового обчислення стажу за періоди його роботи в таких районах - відсутні.

Аналогічний висновок щодо застосування норм матеріального права при розгляді подібних справ міститься у постанові Верховного Суду України від 27.10.2015 року (реєстраційний номер рішення в ЄДРСР 53575026).

Відповідно до ст. 244-2 КАС України, рішення Верховного Суду України, прийняте за результатами розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначені норми права, та для всіх судів України. Суди зобов'язані привести свою судову практику у відповідність з рішенням Верховного Суду України.

У відповідності до вимог ст. 159 КАС України, судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно ст.200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Із урахуванням викладеного колегія суддів вважає, що ухвала суду першої інстанції є законною, доводи апеляційної скарги зроблених судом першої інстанції висновків не спростовують і при ухваленні оскарженого судового рішення порушень норм матеріального та процесуального права ним допущено не було тому, відсутні підстави для скасування чи зміни рішення суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 41, 160, 195, 196, п.1 ч.1 ст.198, ст. 200, 205, 206, 254 КАС України, суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову Галицького районного суду Івано-Франківської області від 04.03.2015 року у справі № 341/333/15-а - без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до адміністративного суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання ухвалою законної сили, а у разі складення ухвали в повному обсязі відповідно до ст.160 КАС України - з дня складення ухвали в повному обсязі.

Головуючий суддя Н.М. Судова-Хомюк

Судді В.В. Гуляк

Р.Й. Коваль