Справа № 816/4473/15
Суддя: С.С. Бойко
Дата ухвалення: 2015-12-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 грудня 2015 рокум. ПолтаваСправа №816/4473/15

Полтавський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Бойка С.С.,

за участю:

секретаря судового засідання - Носенка М.В.,

представника позивача - ОСОБА_1,

представника відповідача - Момот Н.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом ОСОБА_3 до Кременчуцької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Полтавській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_3 (надалі - позивач, ОСОБА_3.) звернувся до суду з позовом до Кременчуцької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Полтавській області (надалі - відповідач, Кременчуцька ОДПІ) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 16.07.2014 №, від 29.01.2015 №, від 11.03.2015 №, від 25.03.2015 №.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на протиправність доводів контролюючого органу щодо порушення ним вимог податкового законодавства.

Відповідач позов не визнав, у письмових запереченнях посилався на правомірність та обґрунтованість оспорюваних податкових повідомлень-рішень.

У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити з підстав, наведених у позовній заяві.

Представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечувала, просила відмовити у задоволенні позовних вимог з мотивів, викладених у письмових запереченнях Кременчуцької ОДПІ.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення, оцінивши докази, що мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступні факти та відповідні до них правовідносини.

Позивача у встановленому законом порядку було зареєстровано фізичною особою - підприємцем та він перебував на обліку платників податків в Кременчуцькій ОДПІ з 31.10.2005 /а.с. 55/.

06.01.2015 до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців внесено запис №5003452 про припинення підприємницької діяльності фізичної особи - підприємця /надалі - ФОП/ ОСОБА_3 /а.с. 56/.

Кременчуцькою ОДПІ проведено ряд перевірок платника податків, за результатами яких прийнято податкові повідомлення-рішення:

- від 10.06.2014 №, яким збільшено суму грошового зобов'язання ФОП ОСОБА_3 зі сплати податку на додану вартість загалом в розмірі 10392,00 грн (в т.ч., за основним платежем - 6928,00 грн, за штрафними (фінансовими) санкціями - 3464,00 грн) /а.с. 65/;

- від 29.01.2015 №, на підставі якого позивача зобов'язано сплатити штраф в розмірі 2462,45 грн /а.с. 76/;

- від 11.03.2015 №, на підставі якого позивача зобов'язано сплатити штраф в розмірі 185,50 грн /а.с. 76/;

- від 25.03.2015 №, на підставі якого позивача зобов'язано сплатити штраф в розмірі 185,50 грн /а.с. 85/.

Не погодившись з даними податковими повідомленнями-рішеннями позивач, в межах визначеного Податковим кодексом України строку звернення до адміністративного суду, подав позов про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень.

Надаючи правову оцінку оспорюваним рішенням суб'єкта владних повноважень, суд виходить з критеріїв правомірності таких рішень, що визначені частиною третьою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у зв'язку з чим перевіряє чи прийнято дані рішення: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення; безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване ці рішення; з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Щодо податкового повідомлення-рішення від 10.06.2014 №, яким позивачу донараховано грошове зобов'язання зі сплати податку на додану вартість загалом в розмірі 10392,00 грн, суд встановив такі обставини.

Перш за все, суд встановив, що позивач помилково зазначив дату прийняття спірного податкового повідомлення-рішення "16.07.2014", адже матеріалами справи підтверджено, що податкове повідомлення-рішення № сформовано 10.06.2014 /а.с. 65/.

Так, співробітником Кременчуцької ОДПІ у період з 05.05.2014 по 19.05.2014 проведено документальну планову виїзну перевірку ФОП ОСОБА_3 з питань до тримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2011 по 31.12.2013.

За результатами перевірки складено акт від 26.05.2014 №1476/16-03-17-01-10/ (надалі - Акт перевірки), в якому вказано на порушення платником податків вимог пунктів 198.1, 198.6 статті 198 Податкового кодексу України, наслідком чого визначено заниження позивачем податкових зобов'язань зі сплати податку на додану вартість (надалі також ПДВ) у зв'язку із завищенням податкового кредиту в розмірі 6928,00 грн /а.с. 68-72/.

Мотивуючи зазначені доводи відповідач вказав, що перевіркою встановлено факт відображення позивачем у податковому обліку придбання у ТОВ "Фірма "Авто-Сервіс" та ТОВ "Техносфера" дизельного палива кількістю 2999,6 л, загальною вартістю 27 828,00 грн, в т.ч. ПДВ - 4638,00 грн. Однак, перевіркою встановлено, що зазначений товар не був використаний позивачем протягом 2011-2013 років та відсутній у складі залишків на кінець 2013 року. Оскільки позивач не відніс витрати з придбання невикористаного дизельного палива до складу витрат операційної діяльності, відповідач дійшов висновку про завищення ФОП ОСОБА_3 податкового кредиту загалом в розмірі 4638,00 грн.

Також перевіркою встановлено, що позивачем придбано у ПП "Макс-Авто" та ТОВ "Тракспартс Україна ЛТД" 11 акумуляторів, однак відповідно до наданих на перевірку документів лише два з них використано у підприємницькій діяльності, ще чотири - знаходяться у залишках, а відносно п'яти акумуляторів інформація про їх використання відсутня. З огляду на викладене, відповідач дійшов висновку про завищення позивачем податкового кредиту в розмірі 1992,84 грн.

Крім того, перевіркою встановлено, що позивач у серпні 2011 року придбав у ТОВ "ТД "Кременчукнафтопродуктсервіс" 200 л бензину марки А-95 загальною вартістю 2975,00 грн, в т.ч. ПДВ - 495,83 грн. Посилаючись на те, що дане пальне позивачем використано для заправки власного автомобіля, тобто не пов'язано з підприємницькою діяльністю, відповідач дійшов висновку про завищення платником податків податкового кредиту в розмірі 495,83 грн.

Надаючи правову оцінку наведеним твердженням контролюючого органу, суд виходить з такого.

Відповідно до підпункту 14.1.181 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України (в редакції, чинній на дату виникнення спірних відносин) податковий кредит - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов'язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

За приписами пункту 198.1 статті 198 Податкового кодексу України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.

Згідно з пунктом 198.2 статті 198 Податкового кодексу України датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається: дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Пунктом 198.3 статті 198 Податкового кодексу України визначено, що податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Відповідно до пункту 198.6 статті 198 Податкового кодексу України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними або оформлені з порушенням вимог чи не підтверджені митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу).

Виходячи з вищевикладеного, податковий кредит для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на додану вартість має бути фактично здійснений і підтверджений належним чином складеними первинними документами, що відображатимуть реальність господарської операції, яка є підставою для формування податкового обліку платника податків.

За відсутності факту придбання товарів чи послуг або в разі, якщо придбані товари чи послуги не призначені для використання у господарській діяльності платника податку, відповідні суми не можуть включатися до складу податкового кредиту з податку на додану вартість навіть за наявності формально складених, але недостовірних документів або сплати грошових коштів.

Відповідно до пункту 44.1 статті 44 Податкового кодексу України для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Відповідно до приписів частини другої статті 3 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" бухгалтерський облік є обов'язковим видом обліку, який ведеться підприємством. Фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку.

Згідно з частиною першою статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення.

Матеріалами справи підтверджено, що на підставі відповідних договорів поставки та купівлі-продажу позивач придбав у ТОВ "Фірма "Авто-Сервіс", ТОВ "Техносфера", ПП "Макс-Авто", ТОВ "Тракспартс Україна ЛТД", ТОВ "ТД "Кременчукнафтопродуктсервіс" товарно-матеріальні цінності /а.с. 227-232/.

Відповідач не заперечує факт наявності у позивача податкових, видаткових та товарно-транспортних накладних, а також проведення оплати за придбані товарно-матеріальні цінності.

Згідно з частиною третьою статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України обставини, які визнаються сторонами, можуть не доказуватися перед судом, якщо проти цього не заперечують сторони і в суду не виникає сумніву щодо достовірності цих обставин та добровільності їх визнання.

Враховуючи наведену норму, суд не досліджує обставини, що визнаються відповідачем.

Суд зазначає, що основним видом підприємницької діяльності ОСОБА_3 було надання послуг перевезень вантажів автомобільним транспортом /а.с. 8 - зворот/.

Позивачем у встановленому законом порядку було отримано ліцензію на право надання послуг з перевезення пасажирів і небезпечних вантажів автомобільним транспортом /а.с. 143/.

У власності та на праві користування позивач мав достатню кількість вантажних транспортних засобів для здійснення підприємницької діяльності /а.с. 144-163/.

У спірний період позивачем було укладено ряд договорів з перевезення вантажів автомобільним транспортом, за змістом яких ФОП ОСОБА_3 зобов'язувався приймати для перевезення вантажі та здійснювати їх доставку до місця призначення /а.с. 164-189/. Матеріалами справи підтверджено, що позивач фактично виконав умови вказаних договорів /а.с. 190-226/.

За вищевикладених обставин, суд погоджується з доводами позивача відносно того, що придбані у ТОВ "Фірма "Авто-Сервіс", ТОВ "Техносфера", ПП "Макс-Авто", ТОВ "Тракспартс Україна ЛТД", ТОВ "ТД "Кременчукнафтопродуктсервіс" товарно-матеріальні цінності (дизельне паливо, бензин, акумулятори) ФОП ОСОБА_3 використав у власній підприємницькій діяльності.

Контролюючим органом до суду не надано доказів, що свідчили б про відсутність реального характеру господарських операцій між позивачем та його контрагентами. Так само, відповідач не довів правомірність своїх доводів щодо невикористання позивачем придбаних товарів у підприємницькій діяльності та їх відсутність у залишках.

Стосовно посилань відповідача на придбання позивачем бензину марки А-95 для заправки власного автомобіля, суд зазначає, що чинне законодавство не містить застережень щодо неможливості використання фізичною особою - підприємцем власного автомобіля для ведення підприємницької діяльності.

За таких обставин, суд дійшов висновку, що позивач правомірно відніс до податкового кредиту з ПДВ суму податку загалом в розмірі 6928,00 грн.

З огляду на вищенаведене, суд вважає, що висновок податкової інспекції про порушення позивачем вимог Податкового кодексу України здійснено при помилковому розумінні норм діючого на час виникнення спірних відносин законодавства України та фактичних обставин справи.

Виходячи з визначення поняття штрафна санкція, що міститься в підпункті 14.1.265 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України, відповідно до якого дана санкція може бути застосована до платника податків лише у разі вчинення останнім порушення вимог податкового законодавства, а такі порушення в діях позивача відсутні, суд дійшов висновку, що спірним податковим повідомленням-рішенням також неправомірно застосовано до ФОП ОСОБА_3 штрафні (фінансові) санкції в розмірі 3464,00 грн.

На підставі вищевикладеного, суд дійшов висновку про протиправність податкового повідомлення-рішення Кременчуцької ОДПІ від 10.06.2014 №.

Зважаючи на те, що позивач у прохальній частині позову помилково зазначив дату прийняття оспорюваного податкового повідомлення-рішення "16.07.2014", суд, керуючись положеннями частини другої статті 11 Кодексу адміністративного судочинства України, вважає за необхідне вийти за межі позовних вимог, визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Кременчуцької ОДПІ від 10.06.2014 №.

Відтак, позов в даній частині належить задовольнити.

Щодо податкового повідомлення-рішення від 29.01.2015 №, на підставі якого до позивача застосовано штрафні санкції в розмірі 2462,45 грн за несвоєчасну сплату узгоджених грошових зобов'язань, суд встановив такі обставини.

Співробітником Кременчуцької ОДПІ 29.01.2015 проведено перевірку своєчасності сплати ФОП ОСОБА_3 податку на додану вартість, за результатами якої встановлено порушення платником податків вимог пункту 57.1 статті 57 Податкового кодексу України в частині несвоєчасної сплати узгоджених сум ПДВ за липень-грудень 2014 року, про що складено акт від 29.01.2015 №164/16-03-17-03 /а.с. 78/.

Матеріалами справи підтверджено, що 18.07.2014 ФОП ОСОБА_3 подано до Кременчуцької ОДПІ податкову декларацію з ПДВ за червень 2014 року, в якій самостійно визначено суму податку до сплати в бюджет у розмірі 5319,00 грн /а.с. 116-117/. Платіжним дорученням від 30.07.2014 №714 позивач перерахував до бюджету суму ПДВ в розмірі 5319,00 грн /а.с. 119/.

07.08.2014 ФОП ОСОБА_3 подано до Кременчуцької ОДПІ податкову декларацію з ПДВ за липень 2014 року, в якій самостійно визначено суму податку до сплати в бюджет у розмірі 3577,00 грн /а.с. 120-121/. 29.08.2014 позивач сплатив до бюджету суму ПДВ в розмірі 3577,00 грн /а.с. 123/.

15.09.2014 ФОП ОСОБА_3 подано до Кременчуцької ОДПІ податкову декларацію з ПДВ за серпень 2014 року, в якій самостійно визначено суму податку до сплати в бюджет у розмірі 2113,00 грн /а.с. 124-125/. 29.09.2014 позивач сплатив до бюджету суму ПДВ в розмірі 2113,00 грн /а.с. 123/.

14.11.2014 ФОП ОСОБА_3 подано до Кременчуцької ОДПІ податкову декларацію з ПДВ за жовтень 2014 року, в якій самостійно визначено суму податку до сплати в бюджет у розмірі 10839,00 грн /а.с. 131-132/. Платіжним дорученням від 28.11.2014 №769 позивач перерахував до бюджету суму ПДВ в розмірі 10839,00 грн /а.с. 134/.

17.12.2014 ФОП ОСОБА_3 подано до Кременчуцької ОДПІ податкову декларацію з ПДВ за листопад 2014 року, в якій самостійно визначено суму податку до сплати в бюджет у розмірі 4222,00 грн /а.с. 135-136/. Платіжним дорученням від 26.12.2014 №774 позивач перерахував до бюджету суму ПДВ в розмірі 4222,00 грн /а.с. 138/.

Як визначено пунктом 54.1 статті 54 Податкового кодексу України, крім випадків, передбачених податковим законодавством, платник податків самостійно обчислює суму податкового та/або грошового зобов'язання та/або пені, яку зазначає у податковій (митній) декларації або уточнюючому розрахунку, що подається контролюючому органу у строки, встановлені цим Кодексом. Така сума грошового зобов'язання та/або пені вважається узгодженою.

За приписами пункту 57.1 статті 57 Податкового кодексу України платник податків зобов'язаний самостійно сплатити суму податкового зобов'язання, зазначену у поданій ним податковій декларації, протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого цим Кодексом для подання податкової декларації, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

В силу пункту 203.1 статті 203 Податкового кодексу України податкова декларація подається за базовий звітний (податковий) період, що дорівнює календарному місяцю, протягом 20 календарних днів, що настають за останнім календарним днем звітного (податкового) місяця.

А відповідно до пункту 203.2 вказаної статті платник податку зобов'язаний самостійно сплатити суму податкового зобов'язання, зазначену у поданій ним податковій декларації, протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого пунктом 203.1 цієї статті для подання податкової декларації.

Згідно з пунктом 126.1 статті 126 Податкового кодексу України у разі якщо платник податків не сплачує узгоджену суму грошового зобов'язання та/або авансових внесків з податку на прибуток підприємств протягом строків, визначених цим Кодексом, такий платник податків притягується до відповідальності у вигляді штрафу у таких розмірах: при затримці до 30 календарних днів включно, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов'язання, - у розмірі 10 відсотків погашеної суми податкового боргу; при затримці більше 30 календарних днів, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов'язання, - у розмірі 20 відсотків погашеної суми податкового боргу.

Таким чином, умовою застосування до платника податків штрафних санкцій на підставі статті 126 Податкового кодексу України є несплата або несвоєчасна сплата таким платником грошового зобов'язання.

Відповідач в ході судового розгляду справи не довів правомірність своїх тверджень щодо несвоєчасної сплати позивачем узгоджених грошових зобов'язань за липень-грудень 2014 року.

Натомість залученими до матеріалів справи копіями платіжних доручень та квитанцій банку про перерахування коштів підтверджено, що визначені у податкових деклараціях з ПДВ за липень-грудень 2014 року зобов'язання зі сплати податку на додану вартість позивачем сплачено у строки, визначені Податковим кодексом України.

За вищевикладених обставин, суд дійшов висновку щодо безпідставності застосування до позивача штрафних (фінансових) санкцій в розмірі 2462,45 грн за несвоєчасну сплату узгоджених грошових зобов'язань з ПДВ за липень-грудень 2014 року.

Відтак, податкове повідомлення-рішення Кременчуцької ОДПІ від 29.01.2015 № необхідно визнати протиправним та скасувати, а позов ОСОБА_3 у даній частині - задовольнити.

Щодо податкового повідомлення-рішення від 11.03.2015 №, на підставі якого до позивача застосовано штрафні санкції в розмірі 185,50 грн за несвоєчасну сплату узгоджених грошових зобов'язань, суд встановив такі обставини.

Даним податковим повідомленням-рішенням до позивача застосовано штрафні санкції за несвоєчасну сплату грошового зобов'язання, визначеного податковим повідомленням-рішенням Кременчуцької ОДПІ від 10.06.2014 № /а.с. 81/.

Однак, оскільки в ході розгляду даної справи суд дійшов висновку про протиправність та необхідність скасування податкового повідомлення-рішення Кременчуцької ОДПІ від 10.06.2014 №, податкове повідомлення-рішення від 11.03.2015 № так само належить визнати протиправним та скасувати.

Щодо податкового повідомлення-рішення від 25.03.2015 №, на підставі якого до позивача застосовано штрафні санкції в розмірі 1092,21 грн за несвоєчасну сплату узгоджених грошових зобов'язань, суд встановив такі обставини.

Як підтверджено залученим до матеріалів справи розрахунком штрафної санкції /а.с. 86/, даним податковим повідомленням-рішенням до позивача застосовано штрафні санкції за несвоєчасну сплату грошових зобов'язань з ПДВ, визначених у податкових деклараціях з податку на додану вартість за червень 2014 року, жовтень 2014 року та квітень 2013 року.

При цьому відповідач в ході судового розгляду справи не зміг надати жодних пояснень та документальних підтверджень в обґрунтування зазначених доводів контролюючого органу.

Разом з тим, як підтверджено матеріалами справи, податкове зобов'язання зі сплати ПДВ за червень 2014 року позивачем сплачено 30.07.2014 /а.с. 119/, а податкове зобов'язання зі сплати ПДВ за жовтень 2014 року - 28.11.2014 /а.с. 134/, тобто, в межах строків, визначених Податковим кодексом України. Крім того, як підтверджено самим розрахунком штрафної санкції, податкове зобов'язання зі сплати ПДВ за квітень 2013 року позивачем сплачено 31.05.2013 /а.с. 86/.

За вищевикладених обставин, суд дійшов висновку щодо безпідставності застосування до позивача штрафних (фінансових) санкцій в розмірі 1092,21 грн за несвоєчасну сплату узгоджених грошових зобов'язань з ПДВ за червень та жовтень 2014 року, а також квітень 2013 року.

А тому, податкове повідомлення-рішення Кременчуцької ОДПІ від 25.03.2015 № необхідно визнати протиправним та скасувати, а позов ОСОБА_3 у даній частині - задовольнити.

В силу положень частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до підпункту 21.1.1 пункту 21.1 статті 21 Податкового кодексу України посадові особи контролюючих органів зобов'язані дотримуватися Конституції України та діяти виключно у відповідності з цим Кодексом та іншими законами України, іншими нормативними актами.

Згідно із частиною першою статті 11 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Водночас, суд акцентує увагу на тому, що відповідно до частини другої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Такий підхід узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини. Так, у пункті 110 рішення від 23.07.2002 у справі "Компанія "Вестберґа таксі Актіеболаґ" та Вуліч проти Швеції" Суд визначив, що "… адміністративні суди, які розглядають скарги заявників стосовно рішень податкового управління, мають повну юрисдикцію у цих справах та повноваження скасувати оскаржені рішення. Справи мають бути розглянуті на підставі поданих доказів, а довести наявність підстав, передбачених відповідними законами, для призначення податкових штрафів має саме податкове управління.".

Відповідачем під час розгляду адміністративної справи не наведено об'єктивних доводів та не надано належних доказів наявності в діях позивача ознак протиправної діяльності. Тобто, відповідачем не доведено правомірності оскаржених податкових повідомлень-рішень.

Разом з цим за результатами розгляду справи суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог ОСОБА_3, у зв'язку з чим задовольняє позов останнього повністю.

Згідно з частиною першою статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Керуючись статтями 2, 7-11, 69-71, 86, 94, 158-163 Кодексу адміністративного судочинства України,

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов задовольнити.

Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення Кременчуцької об'єднаної державної податкової інспекції № від 16.07.2014, № від 29.01.2015, № від 11.03.2015 та № від 25.03.2015.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Кременчуцької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Полтавській області на користь ОСОБА_3 витрати зі сплати судового збору в розмірі 487,20 грн. (чотириста вісімдесят сім гривень двадцять копійок).

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена до Харківського апеляційного адміністративного суду через Полтавський окружний адміністративний суд шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення постанови з одночасним надісланням її копії до суду апеляційної інстанції. У разі застосування судом частини третьої статті 160 Кодексу адміністративного судочинства України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Повний текст постанови складено 04 грудня 2015 року.

Суддя С.С. Бойко