Справа № 1/1137 (2-а-12023/08)
Суддя: Саприкіна І.В.
Дата ухвалення: 2010-01-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Суддя-доповідач: Саприкіна І.В.
У Х В А Л А

Іменем України

"20" січня 2010 р. м. Київ

Колегія суддів Київського апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді: Саприкіної І.В.,

суддів: Бараненка І.І., Василенка Я.М.,

при секретарі: Приходько Є.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Києві апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Об'єднана вантажно-транспортна компанія»на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 28.11.2008 року у справі за їх позовом до Національного банку України про визнання нечинною постанови, -

В С Т А Н О В И Л А :

ТОВ «Об'єднана вантажно-транспортна компанія»звернулися до Окружного адміністративного суду міста Києва з адміністративним позовом до Національного банку України про визнання нечинною постанови від 07.10.2008 року №308 «Про призначення тимчасової адміністрації у Акціонерному комерційному промислово-інвестиційному банку (закрите акціонерне товариство)».

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 28.11.2008 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з таким судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати незаконну, на його думку, постанову суду першої інстанції та постановити нову, якою задовольнити позовні вимоги. В своїй апеляційній скарзі апелянт посилається на неповне з'ясування всіх обставин, що мають значення для вирішення справи, порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, незаконність, необґрунтованість та необ'єктивність оскаржуваного рішення, що є підставою для його скасування.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників процесу, що з'явилися в судове засідання, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів знаходить, що вона не підлягає задоволенню, виходячи з наступного:

Окружний адміністративний суд міста Києва в своєму рішенні прийшов до висновку про необхідність відмови в задоволенні позовних вимог.

Апеляційна інстанція повністю погоджується з такими доводами суду першої інстанції, з огляду на наступне:

Завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень (ч. 1 ст. 2 КАС України).

Відповідно до ч. 1 ст. 9 КАС України, суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Як вбачається з матеріалів справи, 23.02.2006 року між ТОВ «Об'єднана вантажно-транспортна компанія»та ЗАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк»укладено договір банківського рахунку № 11-2006, згідно умов якого банк зобов'язався надавати послуги, пов'язані з прийманням, зарахуванням грошових коштів на рахунок, переказом грошей з рахунку (на рахунок) позивача як клієнта.

Згідно умов договору сторони домовились, що позивач як клієнт має право самостійно розпоряджатися наявними на рахунку коштами, а банк має право використовувати грошові кошти на рахунку позивача, гарантуючи його право безперешкодно розпоряджатися цими коштами (п. 4.1.1, 4.2.1 договору).

Позивачем 06.10.2008 року пред'явлені до виконання платіжні доручення про перерахування коштів у розмірі 5 000 000 грн. на користь ЗАТ «Янківське». На платіжних дорученнях є відмітка банку про проведення цих коштів та дата - 06.10.2008 року, сума у розмірі 5 000 000 грн. була на рахунку позивача.

Станом на 31.10.2008 року кошти не були перераховані на рахунок контрагента позивача.

У відповідь на вимогу позивача від 16.10.2008 року філія відділення Промінвестбанку у м. Єнакієве Донецької області відмовила у задоволенні вимог, посилаючись на постанову правління Національного банку України від 07.10.2008 року №308 «Про призначення тимчасової адміністрації у Акціонерному комерційному промислово-інвестиційному банку (закрите акціонерне товариство)», якою введено мораторій на задоволення вимог кредиторів на 6 місяців з 07.10.2008 року по 06.04.2009 року.

У подальшому тимчасовим адміністратором Промінвестбанку Кротюком В.Л. прийнято рішення про повернення на рахунки платників коштів в національній валюті, списаних з їх рахунків з 2 по 6 жовтня 2008 року, з подальшим блокуванням цих коштів.

Апеляційна інстанція погоджується з правовою позицією суду першої інстанції, а тому вважає за необхідне зазначити наступне:

Відповідно ч. 2 ст. 69 КАС України докази суду надають особи, які беруть участь у справі. Суд може запропонувати надати додаткові докази або витребувати додаткові докази за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, або з власної ініціативи.

Згідно з ч. 1 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні (ч.1 ст. 86 КАС України).

Відповідно до ч. 1 ст. 66 ЗУ «Про банки і банківську діяльність»державне регулювання діяльності банків здійснюється Національним банком України у таких формах: адміністративне регулювання:

1) реєстрація банків і ліцензування їх діяльності;

2) встановлення вимог та обмежень щодо діяльності банків;

3) застосування санкцій адміністративного чи фінансового характеру;

4) нагляд за діяльністю банків;

5) надання рекомендацій щодо діяльності банків.

Згідно Порядку подання нормативно-правових актів на державну реєстрацію до Міністерства юстиції України та проведення їх державної реєстрації, затвердженого наказом Мін'юсту від 12.04.2005 року № 34/5, нормативно-правовий акт визначений як офіційний письмовий документ, прийнятий уповноваженим на це суб'єктом нормотворення у визначеній законодавством формі, спрямований на регулювання суспільних відносин, що містить норми права, має неперсоніфікоеаний характер і розрахований на неодноразове застосування.

В даному випадку оскаржувана постанова прийнята Національним банком України як суб'єктом владних повноважень в рамках здійснення банківського контролю за діяльністю конкретної банківської установи - Акціонерного комерційного промислово-інвестиційного банку (закрите акціонерне товариство), тому є актом саме персоніфікованого характеру. Вжиті оскаржуваною постановою заходи регулювання стосуються діяльності виключно однієї банківської установи і не можуть бути застосовані по відношенню до інших. Застосування акту обмежується встановленим у ньому строком (один рік) та розраховане на «разове»застосування - в процесі здійснення тимчасової адміністрації з метою відновлення фінансового стану банку.

Суд першої інстанції прийшов до правильного висновку, що особи, які відчувають на собі наслідки застосування оскаржуваної постанови, - акціонери, клієнти та контрагенти банку - не можуть вважатися особами, на регулювання правовідносин з якими спрямоване прийняття постанови, тому той факт, що прийняття постанови вплинуло на їх правовідносини з банком, не змінює висновку про персоніфікованість акту.

Враховуючи вище викладене суд апеляційної інстанції також вважає за необхідне зазначити наступне:

Відповідно до ч. 1 ст. 52 КАС України суд першої інстанції, встановивши, що з адміністративним позовом звернулася не та особа, якій належить право вимоги, або не до тієї особи, яка повинна відповідати за адміністративним позовом, може за згодою позивача допустити заміну первинного позивача або відповідача належним позивачем або відповідачем, якщо це не потягне за собою зміни підсудності адміністративної справи.

Отже, позивачем по даній справі може бути банк щодо якого винесена відповідна постанова, а саме «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк», а ТОВ «Об'єднана вантажно-транспортна компанія»є неналежним відповідачем, а тому позов задоволенню не підлягає.

Таким чином, апеляційна інстанція приходить до висновку, що суд першої інстанції правомірно не задовольнив позовні вимоги

Відповідно до ст. 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає скаргу без задоволення, а постанову суду -без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Проаналізувавши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права.

За таких підстав, апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а постанову суду першої інстанції -без змін.

Керуючись ст.ст. 198, 200, 205, 206 КАС України, судова колегія, -

У Х В А Л И Л А:

В задоволенні апеляційної скарги товариства з обмеженою відповідальністю «Об'єднана вантажно-транспортна компанія»- відмовити.

Постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 28.11.2008 року -залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом одного місяця шляхом подачі касаційної скарги до Вищого адміністративного суду України.

Повний текст ухвали виготовлено 25 січня 2010 року.

Головуючий суддя:

Судді: