Справа № 826/6998/15
Суддя: Оксененко О.М.
Дата ухвалення: 2015-12-08 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 826/6998/15 Головуючий у 1-й інстанції: Данилишин В.М.
Суддя-доповідач: Оксененко О.М.
ПОСТАНОВА

Іменем України

08 грудня 2015 року м. Київ

Колегія суддів Київського апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого - судді Оксененка О.М.,

суддів - Губської Л.В., Федотова І.В.,

при секретарі - Пономаренко О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 31 липня 2015 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до відділу державної виконавчої служби Деснянського районного управління юстиції у місті Києві, третя особа: відділ державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції у місті Києві, про визнання протиправними дій та скасування рішення,

В С Т А Н О В И Л А :

ОСОБА_2 звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до відділу державної виконавчої служби Деснянського районного управління юстиції у місті Києві (державного виконавця відділу державної виконавчої служби Деснянського районного управління юстиції у місті Києві Ельбабаєва Б.Б.), третя особа: відділ державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції у місті Києві (головний державний виконавець відділу державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції у місті Києві Гречух О.Я.) про визнання протиправними дій та скасування постанови про стягнення з боржника виконавчого збору від 19 грудня 2014 року ВП №44441783.

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 31 липня 2015 року в задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове про задоволення позовних вимог в повному обсязі.

Сторони, будучи належним чином повідомлені про дату, час та місце апеляційного розгляду справи, в судове засідання не з'явилися. Про причини своєї неявки суд не повідомили.

Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо письмових доказів для правильного вирішення апеляційної скарги, а особиста участь сторін в судовому засіданні - не обов'язкова, колегія суддів відповідно до ч.4 ст. 196 КАС України визнала можливим проводити апеляційний розгляд справи за відсутності представників сторін.

Згідно ст. 41 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Заслухавши доповідь судді, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, 20 серпня 2014 року державним виконавцем прийнято постанову про відкриття виконавчого провадження ВП № 44441783 з примусового виконання виконавчого листа № 2-2393, виданого Деснянським районним судом міста Києва 16 червня 2014 року, про стягнення солідарно з позивача, як боржника у виконавчому провадженні, на користь ПАТ "Універсал Банк" коштів у розмірі 1041123,66 грн.

Боржнику встановлено строк для самостійного виконання рішення суду: до 27 серпня 2014 року.

Факт надіслання позивачу рекомендованим листом із повідомленням про вручення копії постанови про відкриття виконавчого провадження ВП №44441783 підтверджується наявною у матеріалах справи копією реєстру на відправлення рекомендованої кореспонденції за 20 серпня 2014 року та фіскальним чеком відділення поштового зв'язку Київ 232 від 20 серпня 2014 року.

У зв'язку з невиконанням позивачем самостійно рішення суду, 19 грудня 2014 року державним виконавцем відповідача прийнято оскаржувану постанову, якою з позивача, як боржника у виконавчому провадженні ВП №44441783, стягнуто виконавчий збір у розмірі 104112,37 грн.

Позивач, вважаючи, що постанову про стягнення виконавчого збору винесено протиправно, звернувся до суду з зазначеним позовом.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог суд першої інстанції прийшов до висновку, що оскаржувана постанова прийнята відповідно до норм Закону України «Про виконавче провадження».

Проте, колегія суддів не погоджується з вказаними висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Так, умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку визначено Законом України від 21 квітня 1999 року № 606-ХІV «Про виконавче провадження» (далі - Закон № 606-ХІV, в редакції спірного періоду).

У відповідності до частин 1, 2 статті 25 вищевказаного Закону державний виконавець зобов'язаний прийняти до виконання виконавчий документ і відкрити виконавче провадження, якщо не закінчився строк пред'явлення такого документа до виконання, він відповідає вимогам, передбаченим цим Законом, і пред'явлений до виконання до відповідного органу державної виконавчої служби.

Державний виконавець протягом трьох робочих днів з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження.

У постанові державний виконавець вказує про необхідність боржнику самостійно виконати рішення у строк до семи днів з моменту винесення постанови (у разі виконання рішення про примусове виселення боржника - у строк до п'ятнадцяти днів) та зазначає, що у разі ненадання боржником документального підтвердження виконання рішення буде розпочате примусове виконання цього рішення із стягненням з боржника виконавчого збору і витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, передбачених цим Законом. За заявою стягувача державний виконавець одночасно з винесенням постанови про відкриття виконавчого провадження може накласти арешт на майно та кошти боржника, про що виноситься відповідна постанова.

Відповідно до частини 1 статті 28 Закон № 606-ХІV у разі невиконання боржником рішення майнового характеру у строк, встановлений частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного його виконання, постановою державного виконавця з боржника стягується виконавчий збір у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає стягненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом. У разі невиконання боржником у той самий строк рішення немайнового характеру виконавчий збір стягується в розмірі сорока неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з боржника - фізичної особи і в розмірі вісімдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з боржника - юридичної особи. У зазначених розмірах виконавчий збір стягується з боржника також у разі повернення виконавчого документа без виконання за письмовою заявою стягувача та у разі самостійного виконання боржником рішення після початку його примусового виконання, зокрема шляхом перерахування коштів безпосередньо на рахунок стягувача. Постанова про стягнення виконавчого збору може бути оскаржена в десятиденний строк у порядку, встановленому цим Законом.

В свою чергу, за приписами частин 1, 3, 4 статті 31 Закон № 606-ХІV копії постанов державного виконавця та інші документи виконавчого провадження (далі - документи виконавчого провадження), що державний виконавець зобов'язаний довести до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам із супровідними листами простою кореспонденцією, крім постанов про відкриття виконавчого провадження або відмову у відкритті виконавчого провадження, про повернення виконавчого документа стягувачу відповідно до статті 47 цього Закону, що надсилаються рекомендованим листом з повідомленням про вручення. Боржник вважається повідомленим про відкриття виконавчого провадження, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі.

За письмовою заявою учасників виконавчого провадження документи виконавчого провадження можуть надсилатися адресатам каналами факсимільного зв'язку або електронною поштою. Документи виконавчого провадження, надіслані каналами факсимільного зв'язку або електронною поштою, вважаються врученими за наявності належного підтвердження їх одержання адресатами.

Державний виконавець або уповноважена ним особа може особисто вручити документи виконавчого провадження сторонам або іншим учасникам виконавчого провадження під розписку.

Зміст положень наведених правових норм, дає підстави колегії суддів для висновку, що державний виконавець, починаючи примусове виконання рішення, повинен пересвідчитися, чи отримана боржником копія постанови про відкриття виконавчого провадження і чи здійснені ним дії, спрямовані на добровільне виконання рішення у встановлений постановою строк відповідно до статті 25 Закону № 606-ХІV.

У разі якщо копія постанови про відкриття виконавчого провадження одержана боржником несвоєчасно, внаслідок чого боржник був позбавлений можливості добровільно виконати рішення у встановлений державним виконавцем строк, за письмовою заявою боржника при підтвердженні факту несвоєчасного одержання вказаної постанови державний виконавець відкладає провадження виконавчих дій у порядку, встановленому статтею 35 цього Закону, та поновлює боржнику строк для добровільного виконання рішення.

Таким чином, обов'язок державного виконавця з'ясувати обставину отримання копії постанови про відкриття виконавчого провадження передує вчиненню будь-яких дій стосовно примусового виконання рішення.

Законодавчо встановлена процедура поновлення строку добровільного виконання рішення не надає державному виконавцю право застосовувати заходи примусового виконання рішення у разі несвоєчасного отримання боржником постанови про відкриття виконавчого провадження.

Аналогічна правова позиція міститься в ухвалі Вищого адміністративного суду України від 21 липня 2015 року по справі № К/800/51272/14.

Таким чином, державний виконавець, починаючи примусове виконання рішення, обов'язково повинен пересвідчитися: по-перше, чи отримана боржником копія постанови про відкриття виконавчого провадження; по-друге, чи здійснені ним дії, спрямовані на його добровільне виконання. Отже, обов'язок державного виконавця з'ясувати обставину отримання копії постанови про відкриття виконавчого провадження передує вчиненню будь-яких дій стосовно примусового виконання рішення.

Представником відповідача надано докази направлення позивачу копії постанови від 20.08.2014 р. державного виконавця про відкриття виконавчого провадження, а саме реєстр на відправлення рекомендованої кореспонденції за 20 серпня 2014 року та фіскальний чек відділення поштового зв'язку Київ 232 від 20 серпня 2014 року

Однак, колегія суддів зазначає, що позивач цю постанову не отримував, а відтак не був обізнаний з її текстом, в тому числі і з своїм зобов'язанням виконати рішення суду у добровільному порядку, на протязі встановленого часу, а тому посилання позивача на необізнаність щодо відкриття такого виконавчого провадження є обґрунтованими.

При цьому, реєстр на відправлення рекомендованої кореспонденції та фіскальний чек не є належними доказами направлення боржнику постанови про відкриття виконавчого провадження, оскільки не дають можливості суду перевірити вміст поштового відправлення.

Аналогічна правова позиція висловлена в постанові Вищого адміністративного суду України від 07.11.2013 р. у справі № К/800/35120/13.

Колегія суддів наголошує, що в матеріалах справи відсутні докази, які б засвідчили про отримання позивачем постанови про відкриття виконавчого провадження.

Таким чином, оскільки суду не надано доказів про отримання боржником постанови про відкриття виконавчого провадження, то неможливо встановити початок і закінчення 7 денного строку, наданого відповідачем строку для добровільного виконання рішення суду.

Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 27 Закону України «Про виконавче провадження» у разі ненадання боржником у строки, встановлені частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного виконання рішення, документального підтвердження повного виконання рішення державний виконавець на наступний день після закінчення відповідних строків розпочинає примусове виконання рішення.

За правилами ч. 3 ст. 27 Закону України «Про виконавче провадження» у разі отримання документального підтвердження про повне виконання рішення боржником до початку його примусового виконання державний виконавець закінчує виконавче провадження в порядку, встановленому цим Законом. Виконавчий збір та витрати, пов'язані з організацією та проведенням виконавчих дій, у такому разі з боржника не стягуються.

Згідно з пунктом 4.16.1 Інструкції про проведення виконавчих дій, затвердженої наказом Міністерства юстиції України № 74/5 від 15.12.1999 р., право органу державної виконавчої служби на стягнення виконавчого збору виникає лише у разі, якщо стягнення з боржника сум або передача майна боржника стягувачеві було виконано примусово, сума виконавчого збору вираховується від фактично стягненої державним виконавцем суми, оскільки саме ця сума є базою для нарахування 10 відсотків суми виконавчого збору.

Однак, як вбачається із матеріалів справи, відповідачем не було проведено фактичного стягнення заборгованості на час винесення постанови державного виконавця від 19.12.2014 р. про стягнення виконавчого збору, а саме не вчинено в межах виконавчого провадження законів примусового виконання рішення, передбачених ст. 32 Закону України «Про виконавче провадження», відповідно до змісту якої заходами примусового виконання рiшення є звернення стягнення на кошти та iнше майно боржника, звернення стягнення на заробiтну плату (заробiток), доходи, пенсiю, стипендiю боржника, вилучення в боржника i передача стягувачу певних предметiв, зазначених у рiшеннi; iншi заходи, передбаченi рішенням, що свідчить про відсутність права у Державної виконавчої служби виносити постанову про стягнення виконавчого збору.

Аналогічна правова позиція висловлена в постанові Верховного суду України від 28.01.2015 р. у справі № 3-217гс14.

Згідно до ч. 2 ст. 161 КАС України при виборі правової норми, що підлягає застосуванню до спірних правовідносин, суд зобов'язаний враховувати висновки Верховного Суду України, викладені у рішеннях, прийнятих за результатами розгляду заяв про перегляд судового рішення з підстави, передбаченої пунктом 1 частини першої статті 237 цього Кодексу.

Отже, винесена 19.12.2014 р. державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Деснянського районного управління юстиції у місті Києві Ельбабаєвим Б.Б. у виконавчому провадженні ВП № 44441783 постанова про стягнення з боржника виконавчого збору є протиправною, у зв'язку з чим колегія суддів приходить до висновку про те, що вказана постанова підлягає скасуванню, а позовні вимоги задоволенню.

Доводи відповідача про те, що ним надані докази, а саме, копія реєстру на відправлення рекомендованої кореспонденції за 20.08.2014 р., копія фіскального чеку щодо направлення постанови про відкриття виконавчого провадження не береться колегією суддів до уваги, оскільки відповідачем не надано доказів того, що позивач цю постанову отримував, а відтак був обізнаний з її текстом, в тому числі і з своїм зобов'язанням виконати рішення суду у добровільному порядку, на протязі встановленого часу, визначеного державним виконавцем.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Проте, відповідачем, як суб'єктом владних повноважень, не доведено правомірності свого рішення.

За таких обставин висновок суду першої інстанції про відсутність правових підстав для задоволення позову не відповідає обставинам справи.

Відповідно до п. 1, 4 ч.1 ст. 202 КАС України, підставами для скасування постанови суду першої інстанції та ухвалення нового рішення є неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення норм матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи або питання.

Керуючись ст. ст. 160, 195, 196, 198, 202, 205, 207, 212, 254 КАС України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 31 липня 2015 року - скасувати та ухвалити нову постанову, якою позовні вимоги ОСОБА_2 задовольнити.

Визнати протиправними дії державного виконавця відділу державної виконавчої служби Деснянського районного управління юстиції у місті Києві Ельбабаєва Б.Б. по стягненню з боржника виконавчого збору.

Скасувати постанову державного виконавця відділу державної виконавчої служби Деснянського районного управління юстиції у місті Києві Ельбабаєва Б.Б. про стягнення з боржника виконавчого збору від 19.12.2014 р. в розмірі 104112,37 грн. у виконавчому провадженні ВП № 44441783.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України в порядок і строки, визначені ст. 212 КАС України.

Головуючий суддя:

Судді:

Головуючий суддя Оксененко О.М.

Судді: Губська Л.В.

Федотов І.В.