Справа № 810/3074/14
Суддя: Петрик І.Й.
Дата ухвалення: 2015-12-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 810/3074/14 Головуючий у 1-й інстанції: Терлецька О.О.
Суддя-доповідач: Петрик І.Й.
ПОСТАНОВА

Іменем України

16 грудня 2015 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді: Петрика І.Й.
Суддів:Борисюк Л.П.,
Собківа Я.М.,

При секретарі:Валяєвій Х.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за апеляційною скаргою Окружного адміністративного суду м. Києва та Голови Окружного адміністративного суду м. Києва Вовка Павла Вячеславовича на постанову Київського окружного адміністративного суду від 11 вересня 2015 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_6 до Окружного адміністративного суду м. Києва, Голови Окружного адміністративного суду м. Києва Вовка Павла Вячеславовича, Державної судової адміністрації України, третя особа - Головне управління Державного казначейства України у м. Києві, про визнання протиправною бездіяльності, стягнення суддівської винагороди, зобов'язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_6 пред'явив позов до Окружного адміністративного суду м. Києва (далі -відповідач 1), Голови Окружного адміністративного суду м. Києва Вовка Павла Вячеславовича (далі - відповідач 2), Державної судової адміністрації України (далі - відповідач 3), за участю третьої особи - Головного управління Державного казначейства України у м. Києві, в якому, з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог, просив:

- визнати протиправною бездіяльність відповідача-2 стосовно невидання наказу на підставі Указу Президента України №246/2011 від 24.02.2011 про призначення позивача на посаду судді Окружного адміністративного суду м. Києва з 01.04.2011 року за період з 01.04.2011 року по 01.04.2015 року;

- зарахувати до стажу роботи судді позивачу період з 01.04.2011 року по 01.04.2015 року;

- стягнути з відповідача-1 на користь позивача суддівську винагороду за час вимушеного прогулу за період з 01.04.2011 року по 01.04.2015 року в розмірі 534 258 грн.;

- зобов'язати відповідача-3 перерахувати суму суддівської винагороди позивачу за час вимушеного прогулу за період з 01.04.2011 року по 01.04.2015 року в розмірі 534 259 грн.;

- зобов'язати відповідача-1 нарахувати позивачу суму компенсацій за невикористані чергові відпустки за час вимушеного прогулу за період з 01.04.2011 року по 01.04.2015 року;

- зобов'язати відповідача-3 перерахувати позивачу суму компенсацій за невикористані чергові відпустки за час вимушеного прогулу за період з 01.04.2011 року по 01.04.2015 року;

- зобов'язати відповідача-1 нарахувати позивачу суму щорічної допомоги на оздоровлення за час вимушеного прогулу за період з 01.04.2011 року по 01.04.2015 року;

- зобов'язати відповідача-3 перерахувати позивачу суму щорічної допомоги на оздоровлення за час вимушеного прогулу за період з 01.04.2011 року по 01.04.2015 року;

- зобов'язати відповідача-1 нарахувати позивачу суму щомісячної доплати за вислугу років в розмірі 15% за стаж роботи понад 3 роки, починаючи з 01.04.2015 по дату винесення рішення по цій справі;

- Зобов'язати відповідача-3 перерахувати позивачу суму щомісячної доплати за вислугу років в розмірі 15% за стаж роботи понад 3 роки, починаючи з 01.04.2015 по дату винесення рішення по цій справі.

Постановою Київського окружного адміністративного суду від 11 вересня 2015 року позовні вимоги задоволено частково: визнано протиправною бездіяльність голови Окружного адміністративного суду м. Києва Вовка Павла В'ячеславовича стосовно невидання наказу про зарахування судді Нагорянського Сергія Івановича до штату Окружного адміністративного суду м. Києва з 01.04.2011 по 31.03.2015 на підставі Указу Президента України №246/2011 від 24.02.2011; зобов'язано зарахувати до стажу роботи судді Окружного адміністративного суду м. Києва Нагорянського Сергія Івановича період з 01.04.2011 по 31.03.2015; стягнуто з Окружного адміністративного суду м. Києва на користь ОСОБА_6 середню заробітну плату за час вимушеного прогулу за період з 01.04.2011 по 31.03.2015 в розмірі 725 928 (сімсот двадцять п'ять тисяч дев'ятсот двадцять вісім) грн. 00 коп. без урахування обов'язкових податків та зборів; в решті позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з постановою суду першої інстанції Окружний адміністративний суд м. Києва та Голова Окружного адміністративного суду м. Києва Вовк Павло Вячеславович звернулись з апеляційною скаргою, в якій просять скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нове рішення яким у задоволенні позовних вимог позивачу відмовити. В обґрунтування апеляційної скарги апелянти вказують, що судом першої інстанції неповно з'ясовано обставини, що мають значення для справи, судове рішення прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 16 грудня 2015 року позовні вимоги ОСОБА_6 в частині періоду з 01 квітня 2011 року по 10 березня 2014 року залишено без розгляду.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та доводи скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а постанова суду - скасуванню з ухваленням нового рішення у справі з таких підстав.

Згідно із п. 3 ч. 1 ст. 198, 202 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на постанову суду першої інстанції суд апеляційної інстанції скасовує її та ухвалює нове рішення, якщо визнає, що судом першої інстанції порушено норми матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, Указом Президента України «Про призначення суддів» від 24.02.2011 №246/2011 ОСОБА_6 був призначений на посаду судді Окружного адміністративного суду м. Києва.

25 березня 2011 року позивач, після розрахунку з попереднього місця роботи, звернувся із заявою на ім'я голови Окружного адміністративного суду м. Києва Вовка П. В. про зарахування його до штату суду з 01 квітня 2011 року (т. 2, а. с. 82). Однак, наказ про зарахування позивача до штату суду, відповідачем-2 не було видано.

Окрім того, з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_6 після 25.03.2011 ще тричі звертався до відповідача-2, а саме 14.03.2012, 28.09.2012 та 25.03.2014 із заявами про видачу наказу про зарахування позивача до штату суду, однак наказ про зарахування не видавався.

Зокрема, 26.03.2012 на адресу позивача направлено відповідь на заяву від 14.03.2012 про відмову у зарахуванні до штату суду у зв'язку з не складанням позивачем присяги судді.

07.11.2012 відповідачем-2 була надана відповідь на заяву позивача від 28.09.2012, в якій зауважено про невідповідність поданої позивачем заяви про зарахування до штату суду вимогам кадрового діловодства.

Також 28.03.2014 відповідачем-2 надана відповідь на заяву позивача від 25.03.2014, в якій зауважено на необхідності складання присяги судді як обов'язкової вимоги набуття повноважень судді.

Не погоджуючись із вказаними відмовами та вважаючи їх протиправними, позивач звернувся із даним позовом до суду.

Виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, враховуючи, що при прийнятті оскаржуваних рішень відповідач діяв протиправно, суд першої інстанції дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог.

Колегія суддів із таким висновком суду першої інстанції не погоджується із огляду на наступне.

З пояснень представника відповідача-1 та відповідача-2 слідує, що підставою для невидачі наказу було не складення позивачем присяги судді, що унеможливлювало здійснення ним правосуддя.

Судом встановлено, що 16.03.2011 позивач звернувся до Державної судової адміністрації України для отримання відомостей про дату і час складання присяги суддів, однак відповідальний працівник відповідача-3 ОСОБА_7 повідомив, що прізвище позивача відсутнє в списках суддів для складання присяги.

17.03.2011 позивач звернувся з заявою до Голови Адміністрації Президента України - про включення позивача до списку суддів для складання присяги на наступну дату.

06 квітня 2011 року позивач прибув до Адміністрації Президента України для складання присяги, однак не був допущений до такого складання.

В подальшому, позивач при призначенні чергової дати складання присяги для новопризначених суддів, а саме 28.02.2012, 29.05.2012 та 19.12.2012 прибував до Адміністрації Президента України для складання присяги, однак не був допущений в будівлю адміністрації без будь-яких пояснень. Дані обставини сторонами не заперечуються.

Таким чином, колегія суддів вважає, що позивачем було здійснено дії в межах чинного законодавства для складання присяги судді та виконання обов'язків судді.

Крім того, як вбачається із матеріалів справи, 31.03.2015 ОСОБА_6 було складено присягу судді та 01.04.2015 відповідачем-2 було видано наказ №77/к про зарахування ОСОБА_6 на посаду судді Окружного адміністративного суду м. Києва з 01.04.2015 (т. 2, а. с. 48).

01.04.2015 до трудової книжки ОСОБА_6 був внесений запис про зарахування його на посаду судді Окружного адміністративного суду м. Києва з 01.04.2015 (т. 2, а. с. 81).

Відповідно до ст.43 Конституції України, - кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду трудової діяльності, реалізовує програми професійно-технічного навчання, підготовки і перепідготовки кадрів відповідно до суспільних потреб. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Відповідно до статті 72 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» (тут і далі - в редакції на момент виникнення спірних правовідносин) призначення на посаду судді здійснюється Президентом України на підставі подання Вищої ради юстиції протягом тридцяти днів з дня отримання такого подання.

Голова суду відповідно до статті 24 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» зобов'язаний на підставі акта про призначення (обрання) судді видати відповідний наказ, зарахувати суддю до штату суду. Ця норма не надає голові суду право здійснювати перевірку правильності призначення судді на посаду, оскільки він не є тією особою, яка встановлює кваліфікацію судді. Голова суду здійснює формальну функцію зарахування до штату суду судді. Суддя набуває право на здійснення судочинства з часу прийняття присяги, але бути зарахований до штату суду він має право з часу призначення його Президентом України на посаду судді в установленому порядку.

Дана правова позиція викладена Вищим адміністративним судом України в ухвалі від 30.06.2015 у цій справі, яка підлягає обов'язковому врахуванню при новому розгляді справи, згідно з положеннями частини 5 статті 227 Кодексу адміністративного судочинства України.

Встановлені вище обставини бездіяльності голови Окружного адміністративного суду м. Києва Вовка П. В. є триваючим порушенням прав позивача, що полягало у невиданні наказу про зарахування позивача до штату суду.

З огляду на вищезазначене, враховуючи ч.3 ст. 99 КАС України та висновки, викладені в ухвалі Вищого адміністративного суду України від 30.06.2015 року, колегія суддів приходить до висновку про задоволення позову в частині визнання протиправною бездіяльності голови Окружного адміністративного суду м. Києва Вовка П. В. щодо невидання наказу про зарахування позивача до штату суду.

Що стосується тверджень апелянта про те, що позивач з неповажних причин протягом трьох років не реалізував своє право на звернення до суду за захистом порушених прав щодо бездіяльності Адміністрації Президента, про те, що відсутні порушення прав ОСОБА_6. на здійснення трудової діяльності, оскільки останнім не складено присягу, колегія суддів зазначає, що у даній справі предметом розгляду є бездіяльність щодо не включення ОСОБА_6 до штату, а як вказано Вищим адміністративним судом в Ухвалі від 30.06.2015 року включення судді до штату суду не пов'язано зі складанням суддею присяги.

Щодо позовних вимог про зарахування до стажу роботи судді періоду з 01.04.2011 по 01.04.2015 колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до частини 1 статті 9 Основ законодавства України про загальнообов'язкове державне соціальне страхування страховий стаж - це період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов'язковому державному соціальному страхуванню та сплачуються внески (нею, роботодавцем) на страхування, якщо інше не передбачено законодавством.

Відповідно до частини 1 статті 21 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування» страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягала страхуванню у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та за який щомісяця сплачено нею та роботодавцем або нею страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок, крім випадків, передбачених абзацом другим цієї частини.

Згідно з частиною 1 статті 24 Закону України Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов'язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Отже, враховуючи, що утримані та сплачені внески на страхування нададуть можливість позивачеві зберегти виключно страховий стаж за час його вимушеного прогулу, суд вважає обґрунтованими вимоги позивача про зарахування до його стажу роботи судді Окружного адміністративного суду міста Києва періоду, протягом якого позивач з незалежних від нього причин був позбавлений можливості здійснювати обов'язки судді.

Водночас, при вирішенні питання про період, який має бути зарахований до стажу роботи позивача, суд звертає увагу на наступне.

Як було зазначено Вищим адміністративним судом України в ухвалі від 30 червня 2015 року, строки звернення до суду при триваючих правовідносинах слід застосовувати в зворотному порядку.

Згідно з ч. 5 статті 227 КАС України, висновки і мотиви, з яких скасовані рішення, є обов'язковими для суду першої чи апеляційної інстанції при розгляді справи.

В даному випадку, відносини щодо неприйняття ОСОБА_6 до штату Окружного адміністративного суду міста Києва, а відповідно й відносини зарахування такого періоду до його стажу роботи судді, є триваючими.

Враховуючи вищевикладене та ч.3 ст. 99 КАС України, колегія суддів приходить до висновку, що належний та ефективний захист порушеного права позивача на збереження саме трудового стажу потребує задоволення його вимог про зарахування до стажу роботи судді Окружного адміністративного суду м. Києва періоду з 11.03.2014 (перший робочий день з дати початку місячного строку звернення позивача до суду з урахуванням того, що адміністративний позов ОСОБА_6 був поданий 08 квітня 2014 року) по 31.03.2015 (останній день порушення прав позивача, оскільки 01 квітня 2015 він був зарахований до штату Окружного адміністративного суду міста Києва).

Колегія суддів зазначає, що необхідність застосування до спірних правовідносин саме такого врегулювання підтверджується судовою практикою Вищого адміністративного суду України, зокрема ухвалою від 20 лютого 2014 року у справі № К/9991/20234/11, відповідно до якої порушені у триваючих правовідносинах права особи підлягають захисту лише з дати початку перебігу визначеного строку звернення до суду.

Крім того, колегія суддів не приймає до уваги посилання апелянтів на лист Державної судової адміністрації України від 14.03.2013 року № 10-1381/13 відповідно до якого, основною передумовою для видачі Головою відповідного суду наказу про зарахування особи до штату суду є складання цією особою присяги, оскільки вказаний лист має рекомендаційний характер і не є обов'язковим, крім того, вказані твердження спростовані Ухвалою Вищого адміністративного суду від 30 червня 2015 року у даній справі.

Відповідно, враховуючи похідний характер вимог ОСОБА_6 про стягнення на його користь суддівської винагороди за час вимушеного прогулу, вони підлягають задоволенню лише за період з 11 березня 2014 року по 31 березня 2015 року.

В п. 6 Постанови «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» від 24 грудня 1999 року № 13 Пленум Верховного Суду України зазначив, що задовольняючи вимоги про оплату праці, суд має навести в рішенні розрахунки, з яких він виходив при визначенні сум, що підлягають стягненню. Оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов'язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обов'язкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині рішення.

Згідно з п. 21 зазначеної Постанови Пленуму Верховного Суду України, при визначенні середньої заробітної плати слід виходити з того, що в усіх випадках, коли за чинним законодавством вона зберігається за працівниками підприємств, установ, організацій, це слід робити відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100 (далі - Порядок).

Відповідно до абз. «з» п. 1 розділу I Порядку, цей Порядок обчислення середньої заробітної плати застосовується у випадках вимушеного прогулу.

Згідно п. 2 Порядку, обчислення середньої заробітної плати для оплати часу щорічної відпустки, додаткових відпусток у зв'язку з навчанням, творчої відпустки, додаткової відпустки працівникам, які мають дітей, або для виплати компенсації за невикористані відпустки провадиться виходячи з виплат за останні 12 календарних місяців роботи, що передують місяцю надання відпустки або виплати компенсації за невикористані відпустки.

У всіх інших випадках збереження середньої заробітної плати і середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата. Працівникам, які пропрацювали на підприємстві, в установі, організації менше двох календарних місяців, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за фактично відпрацьований час.

Якщо протягом останніх двох календарних місяців працівник не працював, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за попередні два місяці роботи. Якщо і протягом цих місяців працівник не відпрацював жодного робочого дня, середня заробітна плата обчислюється відповідно до останнього абзацу пункту 4 цього Порядку.

Відповідно до вказаного абзацу п. 4 Порядку, в інших випадках, коли нарахування проводяться виходячи із середньої заробітної плати, працівник не мав заробітку не з вини працівника, розрахунки проводяться виходячи з установлених йому в трудовому договорі тарифної ставки, посадового (місячного) окладу.

Отже, враховуючи наведене, обчислення середньої заробітної плати, яка підлягає виплаті позивачеві за час вимушеного прогулу, слід здійснювати виходячи з посадового (місячного) окладу.

Відповідно до п. 5 Порядку, нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати.

Нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період (п. 8 Порядку).

Згідно з п. 10 Порядку, у випадках підвищення тарифних ставок і посадових окладів на підприємстві, в установі, організації відповідно до актів законодавства, а також за рішеннями, передбаченими в колективних договорах (угодах), як у розрахунковому періоді, так і в періоді, протягом якого за працівником зберігається середній заробіток, заробітна плата, включаючи премії та інші виплати, що враховуються при обчисленні середньої заробітної плати, за проміжок часу до підвищення коригуються на коефіцієнт їх підвищення.

З урахуванням викладеного, середньоденна заробітна плата позивача має визначатися діленням посадового окладу судді станом на 11 березня 2014 року, відкоригованого на відповідний коефіцієнт, на норму робочих днів березня 2014 року.

В період вимушеного прогулу позивача з 11 березня 2014 року по 31 березня 2015 року посадові оклади суддів неодноразово підвищувались, тому суд при визначенні посадового окладу судді, який є основою для розрахунку середньої заробітної плати, керувався, зокрема, таким.

Статтею 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2014 рік» від 16 січня 2014 року № 719-VII мінімальна заробітна плата на 2014 рік установлена у місячному розмірі - 1218 гривень.

В 2014 році, з урахуванням положень частини 3 статті 129 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» та статті 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2014 рік», посадовий оклад судді місцевого суду встановлений у розмірі 10 мінімальних заробітних плат та складав: 12 180, 00 грн. (12180 х 10).

Законом України «Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України» від 28 грудня 2014 року № 76-VIII, який набрав чинності з 01 січня 2015 року, виключений абз. 6 ч. 3 статті 129 «Про судоустрій і статус суддів», який передбачав встановлення з 01 січня 2015 року посадового окладу судді місцевого суду у розмірі 15 мінімальних заробітних плат. Таким чином на 2015 рік посадовий оклад судді місцевого суду порівняно з 2014 роком не змінився та становив 10 мінімальних заробітних плат.

В 2015 році, з урахуванням положень ч. 3 статті 129 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» та статті 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2015 рік» посадовий оклад судді місцевого суду встановлений у розмірі 10 мінімальних заробітних плат та складав: з 1 січня - 12 180, 00 грн. (1218 х 10).

Колегія суддів зазначає, що коефіцієнт, на який необхідно прокоригувати виплати, що включаються при обчисленні середньої заробітної плати, розраховується шляхом ділення окладу станом на останнє підвищення посадових окладів в період вимушеного прогулу на оклад станом на 11 березня 2014 року (тобто до початку періоду вимушеного прогулу) та становить 1 (12 180, 00 грн. : 12 180, 00 грн.).

Враховуючи викладене, скоригована заробітна плата судді суду першої інстанції за березень 2014 - березень 2015 складає 12 180, 00 грн./місяць (12 180, 00 грн. х 1), а середньоденна 609, 00 грн. (12 180, 00 : 20 (кількість робочих днів в березні 2014 року).

Згідно наданого відповідачем-1 розрахунку нарахування заробітної плати, кількість робочих днів в період вимушеного прогулу позивача (з 11 березня 2014 року по 31 березня 2015 року) становить 266 днів.

Таким чином, розмір середньої заробітної плати позивача за час вимушеного прогулу складає 161 994, 00 грн. (609, 00 грн. х 266 робочий день), який і підлягає стягненню на користь позивача.

Щодо доводів позивача, з якими погодився суд першої інстанції, щодо необхідності стягнення суми середньої заробітної плати позивача за час його вимушеного прогулу з Окружного адміністративного суду міста Києва, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 статті 3 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень», виконання рішень суду про стягнення коштів, боржником за якими є державний орган, здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, в межах відповідних бюджетних призначень шляхом списання коштів з рахунків такого державного органу, а в разі відсутності у зазначеного державного органу відповідних призначень - за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду.

Відповідно до п. 26, 28 Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 03 серпня 2011 року № 845, безспірне списання коштів з рахунків розпорядників (бюджетних установ) та одержувачів бюджетних коштів, на яких обліковуються кошти загального та спеціального фондів відповідного бюджету, здійснюється в межах бюджетних асигнувань, передбачених у затвердженому кошторисі або плані використання бюджетних коштів, та у разі наявності на його рахунках для обліку відкритих асигнувань (залишків коштів на рахунках).

Безспірне списання коштів з рахунків бюджетних установ у частині власних надходжень здійснюється безпосередньо із загальної суми залишку надходжень на відповідному рахунку з подальшим віднесенням зазначеної суми на видатки в розрізі кодів економічної класифікації видатків бюджету з урахуванням вимог пункту 27 цього Порядку.

Орган Казначейства протягом трьох робочих днів після надходження виконавчого документа на підставі документів, поданих стягувачем, визначає коди програмної класифікації видатків та кредитування державного бюджету (коди тимчасової класифікації видатків та кредитування місцевих бюджетів) та економічної класифікації видатків бюджету і рахунки боржника, з яких проводиться безспірне списання коштів.

Виходячи з системного аналізу зазначених положень вбачається, що безспірне списання коштів може бути проведено або з рахунків такого державного органу, або за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду, в разі відсутності у державного органу відповідних призначень.

При чому, у разі застосування списання коштів з рахунків державного органу, таке списання здійснюється безпосередньо із загальної суми залишку надходжень на відповідному рахунку з подальшим віднесенням зазначеної суми на видатки в розрізі кодів економічної класифікації видатків бюджету.

Тобто для здійснення такого списання обов'язково має бути передбачений окремий код економічної класифікації видатків бюджету.

Так, згідно положень Інструкції щодо застосування економічної класифікації видатків бюджету, затвердженої наказом Міністерства фінансів України від 12 березня 2013 року № 333, виплати, що здійснюються на виконання судових рішень за позовами суддів на їх користь згідно із законодавством здійснюються виключно за кодом економічної класифікації видатків бюджету 2730 «Інші виплати населенню».

Між тим, згідно наданих письмових пояснень відповідача-1, зазначений код не передбачений за кодами загального та спеціального фондів бюджету у затвердженому кошторисі Окружного адміністративного суду міста Києва на 2015 рік.

Щодо можливості виконання судового рішення за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду, необхідно зазначити наступне.

Згідно статті 23 Бюджетного кодексу України, будь-які бюджетні зобов'язання та платежі з бюджету здійснюються лише за наявності відповідного бюджетного призначення, якщо інше не передбачено законом про Державний бюджет України.

В даному випадку, відповідною бюджетною програмою є КПКВ 3504040 «Забезпечення виконання рішень суду, що гарантовані державою».

Водночас, Законом України «Про державний бюджет України на 2015 рік» окрема бюджетна програма КПКВ 3504040 для проведення видатків Окружного адміністративного суду міста Києва не передбачена.

Таким чином, з огляду на те, що в Окружному адміністративному суді міста Києва не передбачена як зазначена бюджетна програма так і відповідний код економічної класифікації видатків бюджету, протиправним буде покладення на відповідача-1 обов'язку щодо відшкодування позивачу суми середньої заробітної плати за час його вимушеного прогулу, оскільки суд не матиме правової можливості фактично виконати таке рішення суду, що не сприятиме захисту прав позивача.

Між тим, згідно додатку № 3 до Закону України «Про Державний бюджет України на 2015 рік» у кошторисі Державної судової адміністрації України на 2014 рік за кодом програмної класифікації видатків та кредитування державного бюджету 0501150 передбачено кошти в розмірі 7 722, 8 тис. грн. на виконання рішень судів на користь суддів.

При цьому колегія суддів враховує, що згідно положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів», функції головного розпорядника коштів Державного бюджету України щодо фінансового забезпечення діяльності судів здійснюють - Державна судова адміністрація України - щодо фінансового забезпечення діяльності всіх інших судів загальної юрисдикції, діяльності Вищої кваліфікаційної комісії суддів України, органів суддівського самоврядування, Національної школи суддів України та Державної судової адміністрації України.

Враховуючи наведене, виходячи з передбаченого ч. 2 статті 11 КАС України права суду вийти за межі позовних вимог в разі, якщо це необхідно для повного захисту прав, свобод та інтересів сторін чи третіх осіб, про захист яких вони просять, суд вважає за необхідне вийти за межі заявлених ОСОБА_6 позовних вимог, з метою повного захисту прав та інтересів позивача, та стягнути на його користь середню заробітну плату за час вимушеного прогулу за період з 11 березня 2014 року по 31 березня 2015 року з Державної судової адміністрації України.

Стосовно вимог позивача про зобов'язання: відповідача-1 нарахувати позивачу суму компенсації за невикористані чергові відпустки за час вимушеного прогулу за період з 01.04.2011 року по 01.04.2015 року; відповідача-3 перерахувати позивачу суму такої компенсації; відповідача-1 нарахувати позивачу суму щорічної допомоги на оздоровлення за час вимушеного прогулу; відповідача-3 перерахувати позивачу цю суму щорічної допомоги на оздоровлення; відповідача-1 нарахувати позивачу суму щомісячної доплати за вислугу років у розмірі 15 % за стаж роботи понад три роки та зобов'язання відповідача - 3 перерахувати позивачу цю суму, в задоволенні яких Київським окружним адміністративним судом відмовлено, колегія суддів зазначає, що в цій частині позивач постанову суду першої інстанції не оскаржував, а відповідно до ч. 1 ст. 195 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

На підставі вищевикладеного, беручи до уваги допущені судом першої інстанції порушення норм матеріального права, що виявились у незастосуванні наведених вище положень законодавства, та норм процесуального права, що, крім наведеного вище, виявилось у незастосуванні судом першої інстанції при перегляді справи обов'язкових висновків Вищого адміністративного суду України щодо зворотного порядку застосування строку звернення до суду, колегія суддів прийшла до висновку про необхідність скасування постанови Київського окружного адміністративного суду з ухваленням нового рішення.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 160, 196, 198, 202, 205, 207, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Окружного адміністративного суду м. Києва та Голови Окружного адміністративного суду м. Києва Вовка Павла Вячеславовича на постанову Київського окружного адміністративного суду від 11 вересня 2015 року задовольнити частково.

Постанову Київського окружного адміністративного суду від 11 вересня 2015 року скасувати та ухвалити нову постанову, якою позовні вимоги ОСОБА_6 задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність голови Окружного адміністративного суду м. Києва Вовка Павла Вячеславовича стосовно невидання наказу про зарахування судді Нагорянського Сергія Івановича до штату Окружного адміністративного суду м. Києва на підставі Указу Президента України №246/2011 від 24.02.2011.

Зарахувати до стажу роботи судді Окружного адміністративного суду м. Києва Нагорянського Сергія Івановича період з 11.03.2014 по 31.03.2015.

Стягнути з Державної судової адміністрації України на користь ОСОБА_6 (04119, АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1) середню заробітну плату за час вимушеного прогулу за період з 11.03.2014 по 31.03.2015 в розмірі 161 994 (сто шістдесят одна дев'ятсот дев'яносто чотири) грн. 00 коп. без урахування обов'язкових податків та зборів.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня складання в повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України в порядку ст. 212 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя: І.Й. Петрик

Судді: Л.П. Борисюк

Я.М. Собків

Головуючий суддя Петрик І.Й.

Судді: Собків Я.М.

Борисюк Л.П.