Справа № 807/1400/15
Суддя: Ніколін Володимир Володимирович
Дата ухвалення: 2015-12-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 грудня 2015 р. Справа № 876/11529/15

Колегія суддів Львівського апеляційного адміністративного суду в складі:

головуючого судді Ніколіна В.В.,

суддів Гінди О.М., Качмара В.Я.,

участю секретаря Гользбергер А.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Мукачівської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Закарпатській області на постанову Закарпатського окружного адміністративного суду від 16.09.2015 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Латуж" до Мукачівської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Закарпатській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлення-рішень, -

ВСТАНОВИЛА :

Товариство з обмеженою відповідальністю "Латуж" звернулося до Закарпатського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Мукачівської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Закарпатській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлення-рішень Мукачівської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Закарпатській області №, №1 та № від 19.02.2015 року, та податкових повідомлень - рішень Мукачівської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Закарпатській області № та № від 15.05.2015 року.

У позовній заяві позивач вказав, що 04.02.2015 року працівниками Мукачівської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Закарпатській області було проведено планову виїзну документальну перевірку ТОВ "Латуж" з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.10.2011 року по 31.12.2013 року та валютного законодавства за період з 01.10.2011 року по 31.12.2013 року., про що було складено Акт №269/22-00/22103657.

За результатами перевірки відповідачем 19.02.2015 року було винесено податкові повідомлення-рішення: №, яким податок на прибуток збільшено на суму 3349598,00 грн. за основним платежем та 802899,50 грн. штрафних санкцій, №1, яким збільшено податок на додану вартість на суму 1446433 грн. за основним платежем та 631608,25 грн. штрафних санкцій, №, яким податок на доходи фізичних осіб збільшено на суму 1891,92 грн. за основним платежем та 1724,52 грн. за штрафними санкціями.

Не погоджуючись із вказаними податковими повідомленнями-рішеннями ТОВ "Латуж" звернулося зі скаргою до ГУ ДФС України в Закарпатській області в якій просило скасувати вказані податкові повідомлення-рішення.

Рішенням ГУ ДФС у Закарпатській області про результат розгляду скарги №737/40/07-16-10-04-44 від 28.04.2015р. частково скасовані податкові повідомлення-рішення № та № від 19.02.2015р. в решті скарга була залишена без задоволення.

На підставі даного рішення Мукачівською ДПІ ГУ ДФС 15.05.2015 р. були винесені податкові повідомлення-рішення №, яким збільшено податок на прибуток на суму 3211598 грн. за основним платежем та 802899,50 грн. за штрафними санкціями та №, яким збільшено податок на додану вартість на суму 1446433 грн. за основним платежем та 361608,25 грн. за штрафними санкціями. Позивач не погоджується із викладеними у Акті перевірки висновками, а прийняті податкові повідомлення-рішення - протиправними, незаконними та такими, що підлягають скасуванню.

Оскаржуваною постановою Закарпатського окружного адміністративного суду від 16.09.2015 року задоволено позовну заяву повністю.

У поданій апеляційній скарзі відповідач просить зазначену постанову скасувати та прийняти нову, якою в задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі, покликаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права. Вимоги за апеляційною скаргою обґрунтовує, тим, що ТОВ "Латуж" не дотримано вимоги пп. 14.1.11 п. 14.1. ст. 14. п. 135.1. ст. 135. пп. 135.5.4. п. 135 Податкового кодексу України, оскільки заборгованість перед ОП Ужгородський коньячний завод у розмірі 2251338,00 грн. віднесена останнім до складу витрат та підлягала включенню позивачем до складу доходу.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги у їх сукупності, колегія суддів приходить до переконання, що подана скарга не підлягає задоволенню з наступних мотивів.

Задовольняючи позов суд першої інстанції виходив з того, що відповідно до ст. 108 Цивільного кодексу України, перетворенням юридичної особи є зміна її організаційно-правової форми. У разі перетворення до нової юридичної особи переходять усе майно, усі права та обов'язки попередньої юридичної особи. При цьому, на момент винесення податкових повідомлень-рішень № та № від 15.05.2015 р., в державному реєстрі був відсутній запис про припинення Мукачівською ОДПІ ГУ Міндоходів у Закарпатській області. Таким чином, в травні 2015 р. Мукачівською ДПІ ГУ ДФС у Закарпатській області не могла здійснити дій по відкликанню податкових повідомлень-рішень винесених Мукачівською ОДПІ ГУ Міндоходів у Закарпатській області.

Такі висновки суду першої інстанції, на думку колегії суддів, відповідають нормам матеріального права.

04.02.2015 року працівниками Мукачівської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Закарпатській області було проведено планову виїзну документальну перевірку ТОВ "Латуж" з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.10.2011 року по 31.12.2013 року та валютного законодавства за період з 01.10.2011 року по 31.12.2013 року., про що було складено Акт перевірки №269/22-00/22103657 . За результатами перевірки відповідачем було винесено податкові повідомлення-рішення: №, №1 та № від 19.02.2015 року.

Податковим повідомленням - рішенням № від 19.02.2015 р. за порушення пп.135.5.4 п. 135.1 ст. 135. п. 138.2. п. 138.6 ст. 138. пп. 138.10.3 п. 138.10 ст. 138. пп. 139.1.9 п. 139.1 ст. 139. п. 292.3 ст. 292 Податкового кодексу України. Товариству збільшено суму грошового зобов'язання з податку на прибуток підприємств на суму 3349598, 00 грн. за основим платежем та 802899,50 грн. штрафних санкцій.

Податковим повідомленням - рішенням № від 19.02.2015 року за порушення п. 198.3. п. 198.6 ст. 198 Податкового кодексу України, збільшено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість на суму 1446433,00 грн. за основним платежем та 631608,25 за штрафними санкціями.

Податковим повідомленням - рішенням № від 19.02.2015 року за порушення пп. 168.1.1. пп. 168. 1.2 п. 168.1 ст. 168 та пп "б" п. 176.2 ст. 176 Податкового кодексу України збільшено суму грошового зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб на 1891,92 грн. за основним платежем та 1724,52 грн. за штрафними санкціями.

Не погоджуючись із вказаними податковими повідомленнями-рішеннями ТОВ "Латуж" звернулося зі скаргою до ГУ ДФС України в Закарпатській області в якій просило скасувати вказані податкові повідомлення-рішення.

Рішенням ГУ ДФС у Закарпатській області про результат розгляду скарги №737/40/07-16-10-04-44 від 28.04.2015р. частково скасовано податкове повідомлення-рішення № від 19.02.2015 р. в частині 138000,00 грн. податку на прибуток підприємства: частково скасовано податкове повідомлення-рішення № в частині 270000,00 грн., штрафної санкції: в решті скарга ТОВ "Латуж" №19 від 05.03.2015 р. залишена без задоволення.

В подальшому Мукачівською ДПІ ГУ ДФС було винесено податкове повідомлення-рішення № від 15.05.2015 р., яким визначено податкове зобов'язання зі сплати податку на прибуток у сумі 4014497,50 грн. (3211598,00 грн. за основним платежем та 802899,50 грн. штрафних санкцій) та податкове повідомлення рішення № від 15.05.2015 р., яким визначено податкове зобов'язання зі сплати податку на додану вартість 1808041,00 грн.(1446433 грн. за основним платежем та 361608, 25 грн. штрафних санкцій).

В Акті перевірки №269/22-00/22103657 від 04.02.2015 року відповідачем зазначено, що ТОВ "Латуж" не дотримано вимоги пп. 14.1.11 п. 14.1. ст. 14. п. 135.1. ст. 135. пп. 135.5.4. п. 135 Податкового кодексу України, оскільки заборгованість перед ОП Ужгородський коньячний завод у розмірі 2251338,00 грн. віднесена останнім до складу витрат та підлягала включенню позивачем до складу доходу.

Відповідно до пп. 14.1.11 п. 14.1. ст. 14 Податкового кодексу України, безнадійна заборгованість - заборгованість, що відповідає одній з таких ознак: а) заборгованість за зобов'язаннями, щодо яких минув строк позовної давності; б) прострочена заборгованість померлої фізичної особи, за відсутності у неї спадкового майна, на яке може бути звернено стягнення; в) прострочена заборгованість осіб, які у судовому порядку визнані безвісно відсутніми, оголошені померлими; г) заборгованість фізичних осіб, прощена кредитором, за винятком заборгованості осіб, пов'язаних з таким кредитором, та осіб, що перебувають (перебували) з таким кредитором у трудових відносинах протягом останніх трьох років з моменту прощення; ґ) заборгованість особи, розмір сукупних вимог кредитора за якою не перевищує мінімально встановленого законодавством розміру безспірних вимог кредитора для порушення провадження у справі про банкрутство, а для фізичних осіб - 50 відсотків однієї мінімальної заробітної плати (у розрахунку на рік), встановленої на 1 січня звітного податкового року (у разі відсутності законодавчо затвердженої процедури банкрутства фізичних осіб). Така заборгованість визнається безнадійною у разі, якщо відповідні заходи, передбачені законодавством України, які вживав кредитор, не призвели до її стягнення; д) актив у вигляді корпоративних прав або не боргових цінних паперів, емітента яких визнано банкрутом або припинено як юридичну особу у зв'язку з його ліквідацією; е) сума залишкового призового фонду лотереї станом на 31 грудня кожного року; є) заборгованість за зобов'язаннями, щодо яких минув строк позовної давності; ж) заборгованість, стягнення якої стало неможливим у зв'язку з дією обставин непереборної сили, стихійного лиха (форс-мажорних обставин), підтверджених у порядку, передбаченому законодавством.

Згідно п. 135. 1 ст. 135 ПК України, доходи, що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування, включаються до доходів звітного періоду за датою, визначеною відповідно до статті 137, на підставі документів, зазначених у пункті 135.2 цієї статті, та складаються з: доходу від операційної діяльності, який визначається відповідно до пункту 135.4 цієї статті; інших доходів, які визначаються відповідно до пункту 135.5 цієї статті, за винятком доходів, визначених у пункті 135.3 цієї статті та у статті 136 цього Кодексу. Підпунктом 135.5.4 п. 135.5. ст. 135 ПК України встановлено, що до складу інших доходів включається вартість товарів, робіт, послуг, безоплатно отриманих платником податку у звітному періоді, визначена на рівні не нижче звичайної ціни, суми безповоротної фінансової допомоги, отриманої платником податку у звітному податковому періоді, безнадійної кредиторської заборгованості, крім випадків, коли операції з надання/отримання безповоротної фінансової допомоги проводяться між платником податку та його відокремленими підрозділами, які не мають статусу юридичної особи.

Відповідач зазначив, що період виникнення заборгованості - 2009р., а ТОВ "Латуж" безнадійну кредиторську заборгованість перед ОП Ужгородський коньячний завод в розмірі 2251338,00 грн. до складу доходів не включало.

В ході перевірки позивачем було отримано запити Мукачівської ОДПІ від 27.01.2015 р. та 29.01.2015 р., відповідно до яких податковий орган просив надати інформацію стосовно виникнення та наявності простроченої кредиторської заборгованості по господарським взаємовідносинах з ОП Ужгородський коньячний завод за період з 01.10.2011 р. по 31.12.2013 р.

На запит відповідача позивачем було повідомлено, що станом на 01.01.2011 р. прострочена кредиторська заборгованість по взаємовідносинах з ОП Ужгородський коньячний завод в сумі 2251338,26 грн. в податковому обліку не значиться, та в зазначений період з 01.10.2011 р. по 31.12.2013 р. не виникала.

Судом встановлено, що вищевказана заборгованість в сумі 2251338,26 грн. виникла на підставі договору купівлі-продажу коньячної продукції №1 від 02.01.2005 р. укладеного між ОП Ужгородський коньячний завод та ТОВ "Латуж". Розмір заборгованості підтверджується ТТН та іншими первинними документами. Заборгованість в такому розмірі утворилася станом на серпень 2006 р.

Відповідно ст. 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України).

Дотримання податкового законодавства позивачем за період з 01.01.2006р. по 01.10.2011 р. не є предметом перевірки Мукачівської ОДПІ.

А наявність в матеріалах перевірки акту звірки у 2010р. взаємних розрахунків між позивачем та ОП Ужгородський коньячний завод на який посилається відповідач не може свідчити про продовження строку позовної давності, оскільки згідно ст. 264 ЦК України, перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку.

Пунктом 4.1.1 Постанови ВГС України "Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів" визначено, що у дослідженні обставин, пов'язаних із вчиненням зобов'язаною особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку (частина перша статті 264 ЦК України), суду необхідно у кожному випадку встановлювати, коли конкретно вчинені боржником відповідні дії, маючи на увазі, що переривання перебігу позовної давності може мати місце лише в межах строку давності, а не після його спливу.

Доданими до матеріалів справи копіями ТТН підтверджується виникнення заборгованості станом на 31.08.2006 р., тобто строк позовної давності за цими правовідносинами закінчився 31.08.2009 р.

Таким чином, спростовуються доводи відповідача про наявність в податковому обліку заборгованості ТОВ "Латуж" перед ОП Ужгородський коньячний завод станом на 01.10.2013р. та пов'язані з цим наслідки визначені п. 135.5.4 п. 135.5. ст. 135 Податкового кодексу України.

Крім того даний період не був охоплений перевіркою Мукачівської ОДПІ, норми Податкового кодексу України, який набрав чинності лише 01.01.2011 р. на той момент не діяли, тому суд вважає, що відповідач дійшов передчасного висновку про порушення позивачем пп. 14.1.11 п. 14.1 ст. 14, п. 135.1, пп. 135.5.4 п. 135.5 ст.135 ПК України в період, що охоплювався перевіркою.

В Акті перевірки відповідач зазначив, що позивач порушив пп. 14.1.36, пп. 14.1.27 п. 14.1. ст.14, п. 138.2 ст. 138 та пп. 139.1.9 п. 139.1 ст. 139 ПК України, через включення до складу витрат на збут вартість придбаних від ТОВ "Гал-Леобуд" маркетингових послуг без документального підтвердження та не пов'язаних з веденням господарської діяльності на суму 600 000, 00 грн. за період з 01.10.2011 р. по 31.12.2011 р.(арк. 14-20 Акту). Відповідач прийшов до висновку, що з первинних документів (договору, акту приймання наданих послуг) наданих Товариством, не можливо визначити: зміст, обсяг, в якому вигляді, яким чином, яку саме послугу з наведеного переліку наданих послуг було надано Замовнику, вартість наданих послуг в розрізі їх номенклатури, зазначено, що неможливо ідентифікувати отримані послуги з метою оцінки їх використання у власній господарській діяльності.

Суд встановив, що дним з видів господарської діяльності ТОВ "Гал-Леобуд" є дослідження кон'юнктури ринку та виявлення громадської думки (код КВЕД 73.20), що підтверджують відомості з ЄДРЮОФОП, а основним видом діяльності ТОВ "Латуж" є оптовий продаж напоїв (код КВЕД 46.34).

Згідно з пунктом 138.2 статті 138 ПК України витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

Підпунктом "г" підпункту 138.10.3 пункту 138.10 статті 138 ПК України визначено, що до складу інших витрат, що враховуються при визначенні об'єкта оподаткування, включаються витрати на збут, зокрема витрати на рекламу та дослідження ринку (маркетинг), на передпродажну підготовку товарів.

Пунктом 14.1.27 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України визначено що витрати - сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних для провадження господарської діяльності платника податку, в результаті яких відбувається зменшення економічних вигод у вигляді вибуття активів або збільшення зобов'язань, внаслідок чого відбувається зменшення власного капіталу (крім змін капіталу за рахунок його вилучення або розподілу власником).

Згідно п. 14.1.36 п. 14.1. ст. 14 Податкового кодексу України, господарська діяльність - діяльність особи, що пов'язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами;

Витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II ПК України. У разі якщо платник податку здійснює виробництво товарів, виконання робіт, надання послуг з довготривалим (більше одного року) технологічним циклом виробництва за умови, що договорами, укладеними на виробництво таких товарів, виконання робіт, надання послуг, не передбачено поетапної їх здачі, до витрат звітного податкового періоду включаються витрати, пов'язані з виробництвом таких товарів, виконанням робіт, наданням послуг у цьому періоді. Платник податку для визначення об'єкта оподаткування має право на врахування витрат, підтверджених документами, що складені нерезидентами відповідно до правил інших країн (п. 138.2 ст. 138 Податкового кодексу України).

Відповідно до п. 139.1 до складу витрат не включаються зокрема, витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

Отже, аналіз наведених приписів дає підстави для висновку, що обов'язковою умовою виникнення у платника права на формування податкового кредиту, а також на зменшення оподатковуваного доходу на суму понесених витрат є фактичне придбання товарів (робіт, послуг), у тому числі маркетингових послуг, та наявність первинних документів, оформлених у відповідності з вимогами чинного законодавства.

Факт виконання договірних зобов'язань, підтверджується договорами та додатками до них: платіжними дорученнями; банківськими виписами; видатковими накладними; актами приймання-передачі робіт; податковими накладними.

Встановлено, що ТОВ "Латуж" придбавав у ТОВ "Гал - Леобуд"" в період з 01.10.2011 р. по 31.12.2011 р. маркетингові послуги. Основний напрямок вказаних послуг направлено на здійснення моніторингу споживчого попиту на товари Замовника, рекомендації щодо управління запасами, просування товару в місцях роздрібного продажу та розміщення в торгових точках, вивчення ринку коньяку.

Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що маркетингові послуги, які отримано позивачем від контрагента, пов'язані з його господарською діяльністю та отриманням доходу, оскільки маркетингові послуги фактично направлені на забезпечення ефективного збуту товарів у торгівельній мережі шляхом популяризації продукції серед споживачів та стимулювання споживчого попиту, що і обумовлює господарський характер цих послуг для позивача.

Дані послуги спрямовані на забезпечення ефективного збуту товарів ТОВ "Латуж" шляхом популяризації продукції придбаної у Товариства серед кінцевих споживачів та стимулювання споживчого попиту, що і обумовлює господарський характер цих послуг для ТОВ "Латуж". При цьому вказані дії з просування товару мають економічний ефект, незалежно від їх результату, який не охоплюється предметом договору надання послуг.

Посилання відповідача на те, що відповідні операції з просування товарів здійснюються покупцем (торговельною мережею) у відношенні товару, право власності на який перейшло до покупця, не спростовує їх економічну цінність для позивача, як одного з найбільших споживачів даних послуг в регіоні.

Підприємництво - це самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється суб'єктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку. (ст.42 ГК України)

За своїм економіко-юридичним змістом послуга являє собою діяльність, результати якої не мають матеріального виразу, а реалізуються та споживаються у процесі її здійснення. Виходячи зі специфіки послуги як предмета господарської операції, акт приймання-передачі наданих послуг з переліком фактично поставлених послуг є достатнім доказом, що підтверджує факт виконання такої господарської операції.

Аналогічну правову позицію займає і ВАС України викладену в Ухвалі від 01.04.2014 р. по справі № К/800/4010/14, в Ухвалі від 15.01.2014 р. по справі № К/999 i/88554/l4, в Ухвалі від 14.01.2015 р. по справі №К/800/47618/14, Постанові від 14.01.2015 р. по справі №К/9991/75660/12, Ухвалі від 18.12.2014 р. по справі №К/800/55282/14, Ухвалі від 11.12.2014 р. по справі К/800/51887/14, в Ухвалі від 01.04.2014 р. по справі № К/800/4010/14 та в Ухвалі від 15.01.2014 р. по справі № К/999 i/88554/l4.

Податкове законодавство не використовує поняття економічної доцільності та не регулює порядок та умови ведення фінансово-господарської діяльності; обґрунтованість витрат, що зменшують для цілей оподаткування отримані доходи, не може оцінюватися з точки зору їх доцільності, раціональності, ефективності або отриманого результату. В силу принципу свободи економічної діяльності платник здійснює її на власний ризик та вправі самостійно оцінювати ефективність та доцільність понесених витрат.

У зв'язку з цим оцінка фактично одержаного Підприємством економічного ефекту за фактом отримання маркетингових послуг не має правового значення для податкового обліку витрат, за умови наявності ділової мети та документального підтвердження відповідних витрат (Ухвала ВАС України від 12.11.2014р. по справі К/9991/11400/12, Ухвала ВАС України від 12.11.2014р. по справі №К/800/50602/14)

В акті перевірки відповідачем не вказано які саме документи не відповідають ст. 9 ЗУ "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні". Згідно з п. 140.5 ст. 140 ПК України установлення додаткових обмежень щодо складу витрат платника податку, крім тих, що зазначені в цьому розділі, не дозволяється.

Таким чином, норми ПК України передбачають як підставу для невключення до валових витрат лише повну відсутність будь-яких розрахункових платіжних документів, а тому неможливість віднесення до валових витрат підприємства сум, що не підтверджені будь-якими документами взагалі (Ухвала ВАС України по справі К/800/18809/14 від 15.12.2014 р.).

Відповідно до пункту 198.3 статті 198 Податкового кодексу України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Згідно з пунктом 198.6 статті 198 Податкового кодексу України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

За змістом п. 201.4 ст. 201 ПК України податкова накладна виписується у двох примірниках у день виникнення податкових зобов'язань продавця. Оригінал податкової накладної видається покупцю, копія залишається у продавця товарів/послуг.

Відповідно до п. 201.6 ст. 201 ПК України податкова накладна є податковим документом і одночасно відображається у податкових зобов'язаннях і реєстрі виданих податкових накладних продавця та реєстрі отриманих податкових накладних покупця.

Згідно з п. 201.10. ст. 201 ПК України податкова накладна видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Вказані норми ПК України чітко встановлюють випадки, коли платник податку не має права включити до податкового кредиту суми сплаченого податку у зв'язку з придбанням товарів, робіт (послуг), і таким випадком є факт відсутності у платника податку податкової накладної, тобто не підтвердження сум сплаченого податку податковими накладними.

Таким чином, право платника податку на податковий кредит виникає, якщо ним у звітному періоді сплачені суми податку на додану вартість у ціні товару (робіт, послуг), який придбавається у продавця, та за наявності належним чином оформленої податкової накладної, яка не позбавлена правового значення і в тому разі, якщо контрагентом покупця товарів (робіт, послуг) не виконується зобов'язання щодо утримання та внесення податку до бюджету.

З аналізу наведених вище норм вбачається, що визначальним чинником для формування платником податку податкового кредиту є наявність у нього виданої йому продавцем товару податкової накладної, оформленої з дотриманням вимог ст. 201 ПК України.

Отже, аналіз наведених приписів дає підстави для висновку, що обов'язковою умовою виникнення у платника права на формування податкового кредиту, а також на зменшення оподатковуваного доходу на суму понесених витрат є фактичне придбання товарів (робіт, послуг), у тому числі маркетингових послуг, та наявність первинних документів, оформлених у відповідності з вимогами чинного законодавства.

Надані ТОВ "Гал-Леобуд" податкові накладні складені за результатами проведених операцій та з дотриманням вимог ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", п. 2.4 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України № 88 від 24.05.1995 року № 88, і містять у собі відомості щодо змісту та обсягу проведених операцій, які узгоджуються між собою, повністю відповідають формі та змісту податкових накладних затверджених Міністерством фінансів України, а тому у позивача не було підстав для не включення їх до податкового кредиту.

В акті перевірки відповідачем не вказано які саме документи не відповідають ст. 9 ЗУ "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні". Факт виконання між сторонами договірних зобов'язань додатково підтверджується договорами та додатками до них; платіжними дорученнями; банківськими виписками; актами приймання-передачі робіт; податковими накладними та звітами про надані послуги, яким податковий орган взагалі не надав жодної правової оцінки.

З даних документів вбачається, що маркетингові послуги, які отримано Позивачем від контрагента, пов'язані з його господарською діяльністю та отриманням доходу, оскільки маркетингові послуги, як зазначалося вище, фактично були направлені на забезпечення ефективного збуту товарів у торгівельній мережі шляхом популяризації продукції серед споживачів та стимулювання споживчого попиту, що і обумовлює господарський характер цих послуг для позивача.

Окрім того, як встановлено актом перевірки, за період, який перевірявся, ТОВ "Латуж" мало позитивне значення об'єкта оподаткування, тобто діяльність позивача є прибутковою та має на меті отримання доходу.

Посилання ж Відповідача на те, що Товариство отримувало від контрагентів маркетингові послуги щодо товару, який цим же товариством і придбавався є необґрунтованими, оскільки жодним чином не спростовує пов'язаність відповідних послуг з господарською діяльністю позивача.

Аналогічна правова позиція викладена в Ухвалі Вищого адміністративного суду України від К/800/12276/13 від 02.12.2013 р., Ухвалі Вищого адміністративного суду України від К/800/58840/13 від 03.06.2014 р., Ухвалі Вищого адміністративного суду України від К/800/15911/14 від 16.09.2014 р., Ухвалі Вищого адміністративного суду України від К/800/37242/14 від 09.10.2014 р., Ухвалі Вищого адміністративного суду України від К/800/32486/14 від 12.11.2014 р., Ухвалі Вищого адміністративного суду України від К/800/47618/14 від 14.01.2015 р., Ухвалі Вищого адміністративного суду України від К/800/17382/14 від 07.04.2015 р., Ухвалі Вищого адміністративного суду України від К/800/22801/14 від 21.04.2015 р., Ухвалі Вищого адміністративного суду України від К/800/17894/15 від 23.06.2015 р.

Додатково, довідкою ТОВ "Гал-Леобуд" №88/08 від 19.08.2015 р. підтверджується, що надані послуги були включені виконавцем до податкових зобов'язань та сплачено податок на прибуток і податок на додану вартість.

На підставі наведеного суд не може погодитися і з висновком відповідача, що позивач безпідставно завищив витрати без документального підтвердження, які не пов'язані з веденням господарської діяльності (арк. 28-34 Акту).

Також суд не може погодитися з висновком відповідача, що в актах виконаних робіт стисло відображено виконання предмету договору без зазначення конкретних дій щодо його виконання, а саме обсягу замовлених маркетингових досліджень, їх форми викладення, тобто ознак, які б могли свідчити про реальність здійснення таких результатів.

Маркетингові послуги за своєю природою безпосередньо не створюють певних матеріальних результатів (як, наприклад монтажні або транспортні послуги), не можуть мати натурального вимірника, а можуть бути оцінені лише у грошовому виразі, то найменування наданих послуг в актах приймання-передачі, як наприклад, "маркетингові послуги" чи "послуги зі стимулювання збуту товарів" є достатнім для розкриття змісту та обсягу вищевказаної господарської операції. Більш детальне розкриття послуг зазначається у звітах, які надані суду та відповідачу.

Не заслуговує на увагу і твердження відповідача, що надані маркетингові послуги не спричинили реальні зміни майнового стану платників податків, оскільки спірні послуги фактично спрямовані на забезпечення ефективного збуту товарів позивача у торгівельних мережах названих контрагентів шляхом популяризації продукції Товариства серед споживачів та стимулювання споживчого попиту, що і обумовлює господарський характер цих послуг для ТОВ "Латуж".

Висновок відповідача про те, що транспортні витрати не відносяться до маркетингових послуг, а відносяться до витрат операційної діяльності не може впливати на сутність та правову форму витрат, які враховуються при оподаткуванні податку на прибуток.

В акті перевірки зазначено (арк. 10, 31, 44 Акту), що в рамках проведення перевірки Мукачівською ОДПІ направлено вимоги про надання оригіналів та копій документів, відповідно до пп. 20.1.6. п. 20.1. ст. 20, п. 44.1, п. 44.3, п. 44.6 ст. 44, п. 85.2 та п. 85.4. ст. 85 Податкового кодексу України, проте уповноважені особи платника податків не надали оригіналів та копій витребовуваних документів.

Контролюючі органи мають право запитувати та вивчати під час проведення перевірок первинні документи, що використовуються в бухгалтерському обліку, регістри, фінансову, статистичну та іншу звітність, пов'язану з обчисленням і сплатою податків, зборів, платежів, виконанням вимог законодавства, контроль за додержанням якого покладено на контролюючі органи (пп. 20.1.6. п 20.1. ст. 20 ПК України.);

Для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством (п. 44.1 ПК України);

Платники податків зобов'язані забезпечити зберігання документів, визначених у пункті 44.1 цієї статті, а також документів, пов'язаних із виконанням вимог законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, не менш як 1095 днів з дня подання податкової звітності, для складення якої використовуються зазначені документи, а у разі її неподання - з передбаченого цим Кодексом граничного терміну подання такої звітності (п. 44.3 ПК України).

У разі якщо до закінчення перевірки або у терміни, визначені в абзаці другому пункту 44.7 цієї статті платник податків не надає посадовим особам контролюючого органу, які проводять перевірку, документи (незалежно від причин такого ненадання, крім випадків виїмки документів або іншого вилучення правоохоронними органами), що підтверджують показники, відображені таким платником податків у податковій звітності, вважається, що такі документи були відсутні у такого платника податків на час складення такої звітності.

Якщо платник податків після закінчення перевірки та до прийняття рішення контролюючим органом за результатами такої перевірки надає документи, що підтверджують показники, відображені таким платником податків у податковій звітності, не надані під час перевірки (у випадках, передбачених абзацами другим і четвертим пункту 44.7 цієї статті), такі документи повинні бути враховані контролюючим органом під час розгляду ним питання про прийняття рішення (п. 44.6 Податкового кодексу України).

Згідно ст. 85 ПК України, платник податків зобов'язаний надати посадовим (службовим) особам контролюючих органів у повному обсязі всі документи, що належать або пов'язані з предметом перевірки. Такий обов'язок виникає у платника податків після початку перевірки.

При проведенні перевірок посадові особи контролюючого органу мають право отримувати у платників податків належним чином завірені копії первинних фінансово-господарських, бухгалтерських та інших документів, що свідчать про приховування (заниження) об'єктів оподаткування, несплату податків, зборів, платежів, порушення вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи. Такі копії повинні бути засвідчені підписом платника податків або його посадової особи та скріплені печаткою (за наявності). Такі документи представниками позивача в цілому надавалися.

П. 73.3. ПК України передбачено, що оскільки контролюючі органи мають право звернутися до платників податків та інших суб'єктів інформаційних відносин із письмовим запитом про подання інформації (вичерпний перелік та підстави надання якої встановлено законом), необхідної для виконання покладених на контролюючі органи функцій, завдань, та її документального підтвердження. Такий запит підписується керівником (заступником керівника) контролюючого органу і повинен містити: 1) підстави для надіслання запиту відповідно до цього пункту, із зазначенням інформації, яка це підтверджує;2) перелік інформації, яка запитується, та перелік документів, які пропонується надати; 3) печатку контролюючого органу.

Позивачу було направлено ряд запитів про надання документів які вже були дослідженні представниками контролюючого органу, про що були складені відповідні акти за участю працівників Товариства. За час перевірки позивач надав всі необхідні та витребовувані документи, а також забезпечив доступ до інших необхідних для перевірки документів на підприємстві.

Щодо завищення складу витрат на збут через укладання договорів страхування з ПрАТ "Страхова компанія "Поліс-Центр" за період з 01.01.2012 р. по 31.12.2013 р. (арк. 24-28)

Відповідачем вказано, що ТОВ "Латуж" здійснює страхування продукції на певні дати. Відповідно до додатків до страхових договорів вартість коньячної продукції становила 270912131,00 грн., а страховий платіж 6956070 грн.

Згідно даних перевірки, даних складських обліку та відповідно до листа ТОВ "Латуж" від 29.01.2015 р., фактична вартість коньячної продукції на складі є меншою ніж зазначено в договорах страхування на 259559136, 00 грн. та страховий платіж є меншим на 5709664 грн.

Тому, відповідач наполягав на невідповідності даних складського обліку з даними додатків до договорів страхування, представлені до перевірки документи не підтверджують реальність здійснення господарських операцій на суму страхового тарифу, на яку застраховано продукції, яка відсутня на підприємстві.

Однак, такий висновок відповідача не відповідає дійсності, суперечить фактичним обставинам та правовідносинам які виникли між ТОВ "Латуж" та ПрАТ "Страхова компанія "Поліс-Центр".

Згідно Договору добровільного страхування №02/001/2001М від 10.10.2011р., Договору добровільного страхування №02/001/2137М від 18.01.2012р., Договору добровільного страхування №02/001/2400М від 18.01.2013р. об'єктами страхування є майнові інтереси Страхувальника, пов'язані з володінням, користуванням і розпорядженням застрахованим майном. За даними договором застраховано майно, перелічене в додатках до даного договору, який є складовою частиною даного договору. Кожен об'єкт страхується окремо.

Згідно ст. 83 ПК України, для посадових осіб контролюючих органів під час проведення перевірок підставами для висновків є: документи, визначені цим Кодексом; податкова інформація; експертні висновки; судові рішення; інші матеріали, отримані в порядку та у спосіб, передбачені цим Кодексом або іншими законами, контроль за дотриманням яких покладений на контролюючі органи.

При цьому, в укладених договорах не передбачено, що страхування продукції здійснюється саме на певну дату, а відповідач в акті перевірки не зазначає з яких підстав він прийшов до наведеного висновку.

Суд вважає, що відповідач дійшов помилкового висновку, оскільки перевіряв складські документи на певну календарну дату, а не оборот товарів які були предметом страхування.

Під час проведення перевірки та адміністративного оскарження податкових повідомлень-рішень ТОВ "Латуж" надавало контролюючому органу заявки на страхування майна, де зазначалося про страхування саме майна в обороті.

Щомісячно та щоквартально ТОВ "Латуж" пред'являв контролюючому органу звіт про обсяги придбання та реалізації алкогольних напоїв форми №1-ОА в якій вказується кількість проданої алкогольної продукції. (додається)

Наявність в обороті товару в обсягах навіть більших ніж вказується в заявках на страхування, підтверджується звітом про рух алкогольних напоїв (коньячних виробів) на ТОВ "Латуж" за формою визначеною додатком №3 до наказу Міністерства аграрної політики України від 27.05.2004 р. за №191 підписаних завідуючим складом, директором Товариства та головним бухгалтером.

Крім того, страхування товару в обороті підтверджується довідкою ПрАТ "Страхова компанія "Поліс-Центр" (додається) відповідно до якої вказано, що страхування товару здійснювалось на підставі договорів страхування та належним чином оформлених заявок Товариства.

Всі отримані від ТОВ "Латуж" грошові кошти були враховані страховою компанією при визначенні об'єкту оподаткування податком на прибуток.

Згідно п. 138.10.3. ст. 138 Податкового кодексу України ( в редакції чинній на момент укладання угод), витрати на збут, які включають витрати, пов'язані з реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг зокрема включають в себе витрати на транспортування, перевалку і страхування товарів, транспортно-експедиційні та інші послуги, пов'язані з транспортуванням продукції (товарів) відповідно до умов договору (базису) поставки;

Відповідно до п. 138.2 ст. 138 ПК України витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

Відповідно до пп. 139.1.9 п. 139.1 ст. 139 ПК України не належать до складу валових витрат будь-які витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення податкового обліку.

Приписами ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік і фінансову звітність" визначено, що підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

За наслідками укладання та виконання договорів страхування було складено первинні документи, а саме акти приймання-передачі послуг страхування. Факт оплатності за договорами страхування Контролюючим органом не спростовується.

В заявках на страхування які є невід'ємними додатками до договору страхування вказано, що здійснюється страхування товару в обороті.

Відповідно до ст. 204 Цивільного кодексу України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

На момент проведення перевірки, жоден із зазначених договорів не визнаний у судовому порядку недійсним, а в акті перевірки відсутні відповідні висновки, які б свідчили про невідповідність цих правочинів закону. Даним обставинам відповідачем не було надало належної та правової оцінки.

Також суд не може погодитися з висновком відповідача відносно того, що транспортний засіб використовувався у власних цілях окремого працівника, оскільки таке використання припадало на вихідні дні, а в деяких подорожніх листах не конкретизовано маршрут руху та показників спідометра, оскільки Законом України від 05.07.2011 № 3565-VI "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо усунення надмірного державного регулювання у сфері автомобільних перевезень" у текстах законів України "Про автомобільний транспорт", "Про дорожній рух" та "Про міліцію" вилучено посилання на дорожні листи. Тобто підприємства, які експлуатують транспортні засоби, мають право не виписувати водіям дорожні листи.

Крім того, можливість використання транспортного засобу у цілях підприємства у вихідні дні підтверджується наказом директора ТОВ "Латуж" №4 від 01.04.2013 р., відповідно до якого для конкретного працівника. встановлений ненормований робочий тиждень та можливість використовувати транспортний засіб при виробничій необхідності у вихідні дні. Дані обставини підтверджені матеріалами справи та досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 86 Податкового кодексу України, результати перевірок (крім камеральних та електронних перевірок) оформлюються у формі акта або довідки, які підписуються посадовими особами контролюючого органу та платниками податків або їх законними представниками (у разі наявності). У разі встановлення під час перевірки порушень складається акт. Якщо такі порушення відсутні, складається довідка.

Акт (довідка) документальної виїзної перевірки, що визначено ст. 77 і 78 цього Кодексу, складається у двох примірниках, підписується посадовими особами контролюючого органу, які проводили перевірку, та реєструється у контролюючому органі протягом п'яти робочих днів з дня, що настає за днем закінчення установленого для проведення перевірки строку (для платників податків, які мають філії та/або перебувають на консолідованій сплаті, - протягом 10 робочих днів).

Один примірник акта або довідки про результати виїзної планової чи позапланової документальної перевірки у день його підписання або відмови від підписання вручається або надсилається платнику податків чи його законному представнику.

Акт перевірки №269/22-00/22103657 від 04.02.2015 р. про результати виїзної планової перевірки з питань дотримання підприємством вимог податкового, валютного та іншого законодавства надано Товариству лише 14.02.2015 р., тобто через 10 днів з моменту його підписання.

Надані контролюючим органом повідомлення про вручення та відношення Мукачівської ОДПІ про направлення акту перевірки №686/10/07-09-22-02 від 04.02.2015 р. не є належним доказом направлення акту, оскільки відсутні докази вручення (підпис отримувача) а також відправлення в поштовому конверті саме акту, а не інших документів.

Актом складеним працівниками ТОВ "Латуж" від 06.02.2015 р. підтверджується, що товариством отримано 06.02.2015 р. конверт відправником якого значиться Мукачівська ОДПІ. Актом складеним за участю посадових осіб встановлено, що в конверті знаходились примірники журналу "Вісник податкової служби".

Отримавши 14.02.2015 р. Акт перевірки №686/10/07-09-22-02 від 04.02.2015 р., ТОВ "Латуж" в порядку ст. 86 Податкового кодексу України надало на нього заперечення з додатками, які ніби то не були надані відповідачу під час перевірки, а саме копії актів виконаних робіт, платіжних доручень та податкових накладних по взаємовідносинах з ТОВ "Гал- Леобуд" за період з 01.10.2011 р. по 31.12.2011 р.; копії договору про страхування майна №02/001/2001 М від 10.10.2011 р. з додатками, актами виконаних робіт, заявками та платіжними дорученнями; копії договору про страхування майна №02/001/2137М від 18.01.2012 р., з додатками, актами виконаних робіт, заявками та платіжними дорученнями; копії договору про страхування майна №02/001/2400М від 18.01.2013 р. з додатками, актами виконаних робіт, заявками та платіжними дорученнями.; копії договору укладеного з ТОВ "Гал-Леобуд" від 01.03.2012 р. з додатками, актами виконаних робіт, податковими накладними та платіжними дорученнями; копії договору про надання маркетингових послуг від 01.11.2010 р., укладеного між ТОВ "Гал-Леобуд" з додатками, актами виконаних робіт, податковими накладними та платіжними дорученнями.

Всупереч п. 86.7 ст. 86 ПК України, Мукачівською ОДПІ залишено без розгляду заперечення на акт перевірки та не прийнято до уваги додані до заперечення документи, в зв'язку з тим, що заперечення подані після настання 5-ти денного строку від дня отримання акту.

Судом встановлено, що копія акту перевірки була вручена платнику податків лише 14.02.2015 р., а 07.02.2015 р. товариство жодних документів від Мукачівської ОДПІ не отримувало, оскільки це був вихідний день (субота).

Представник відповідача зазначив, що рішенням Головного управління ДФС у Закарпатській області про результат розгляду скарги від 28.04.2015 №737/10/07-16-10-04-44: - частково скасовано податкове повідомлення - рішення Мукачівської ОДПІ від 19 лютого 2015 року № в частині 138000 грн. податку на прибуток - підприємства; - частково скасовано податкове повідомлення - рішення Мукачівської ОДПІ від 19 лютого 2015 року № в частині 270000 грн. штрафної санкції: Податкове повідомлення - рішення Мукачівської ОДПІ від .19 лютого 2015 року № залишено без змін.

А на підставі вищенаведеного Рішення Головного управління ДФС у Закарпатській області про результат розгляду скарги від 28.04-2015 №737/10/07-16-10-04-44 Мукачівською ОДПІ прийнято податкове повідомлення-рішення від 15.05.2015 №, яким нараховано 1446433,00 грн. податку на додану вартість та 361608,25грн. штрафної санкції та від 15.05.2015 №, яким позивачу нараховано 3211598,00 грн. податку на прибуток підприємства та 802899,50 грн. штрафної санкції.

Відповідно до пп. 60.1.3. п.60.1. ст. 60 Податкового Кодексу України податкове повідомлення-рішення або податкова вимога вважаються відкликаними, якщо контролюючий орган зменшує нараховану суму грошового зобов'язання раніше прийнятого податкового повідомлення-рішення або суму податкового боргу, визначену в податковій вимозі.

Враховуючи вищенаведене, вищезгадані податкові повідомлення-рішення, які скасовані Рішенням Головного управління ДФС у Закарпатській області про результат розгляду скарги від 28.04.2015 №737/10/07-16-10-04-44, вважаються відкликаними в силу вимог закону.

Однак враховуючи спосіб захисту та принцип диспозитивності суд може погодитися із таким висновком відповідача лише частково, оскільки Рішенням ГУ ДФС у Закарпатській області про результат розгляду скарги №737/10/07-16-10-04-44 від 28.04.2015 р. частково скасовано податкове повідомлення-рішення № від 19.02.2015 р. в частині 138000,00 грн. податку на прибуток підприємства; частково скасовано податкове повідомлення-рішення № в частині 270000, грн. штрафної санкції, а врешті скарга ТОВ "Латуж" №19 від 05.03.2015 р. залишена без задоволення.

На підставі даного рішення Мукачівською ДПІ ГУ ДФС у Закарпатській області було винесено податкове повідомлення-рішення № від 15.05.2015р., яким визначено податкове зобов'язання зі сплати податку на прибуток у сумі 4014497,50 грн. (3211598,00 грн. за основним платежем та 802899,50 грн. штрафних санкцій) та податкове повідомлення рішення № від 15.05.2015р., яким визначено податкове зобов'язання зі сплати податку на додану вартість 1808041,00 грн. (1446433,00 грн. за основним платежем та 361608,25 грн. штрафних санкцій).

Відповідно до розділу 5 Порядку направлення органами державної податкової служби податкових повідомлень-рішень платникам податків, затвердженого наказом Міністерства фінансів України № 1236 від 28.11.2012р., податкове повідомлення-рішення вважається відкликаним, якщо: 5.1.1 орган державної податкової служби скасовує раніше прийняте податкове повідомлення-рішення про нарахування суми грошового зобов'язання; 5.1.2 орган державної податкової служби зменшує нараховану суму грошового зобов'язання раніше прийнятого податкового повідомлення-рішення; 5.1.3 рішенням суду, що набрало законної сили, скасовується повідомлення-рішення органу державної податкової служби; 5.1.4 рішенням суду, що набрало законної сили, зменшується сума грошового зобов'язання, визначена у податковому повідомленні-рішенні органу державної податкової служби.

У випадках, визначених підпунктами 5.1.2 і 5.1.4 пункту 5.1 цього розділу, податкове повідомлення-рішення вважається відкликаним з дня надходження до платника податків податкового повідомлення-рішення, яке містить зменшену суму грошового зобов'язання.

Податкові повідомлення-рішення від 19.02.2015р. не були відкликані тим податковим органом, який їх прийняв, а саме Мукачівською ОДПІ ГУ Міндоходів у Закарпатській області, оскільки податкові повідомлення-рішення від 15.05.2015 р. були винесені Мукачівською ДПІ ГУ ДФС у Закарпатській області.

На момент винесення податкових повідомлень-рішень у травні 2015 р, Мукачівська об'єднана державна податкова інспекція головного управління Міндоходів у Закарпатській області перебувала у стані припинення на підставі Постанови Кабінету Міністрів України №311 від 06.08.2014 р. "Про утворення територіальних органів Державної фіскальної служби та визнання такими, що втратили чинність, деяких актів Кабінету Міністрів України".

Так, на підставі даної Постанови Мукачівська об'єднана державна податкова інспекція Головного управління Міндоходів реорганізовується в Мукачівську об'єднану державну податкову інспекцію Головного управління ДФС.

Згідно ст. 104 Цивільного кодексу України, юридична особа припиняється в результаті реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення) або ліквідації. У разі реорганізації юридичних осіб майно, права та обов'язки переходять до правонаступників.

Юридична особа є такою, що припинилася, з дня внесення до єдиного державного реєстру запису про її припинення.

Відповідно до ст. 108 Цивільного кодексу України, перетворенням юридичної особи є зміна її організаційно-правової форми. У разі перетворення до нової юридичної особи переходять усе майно, усі права та обов'язки попередньої юридичної особи. При цьому, на момент винесення податкових повідомлень-рішень № та № від 15.05.2015 р., в державному реєстрі був відсутній запис про припинення Мукачівською ОДПІ ГУ Міндоходів у Закарпатській області.

Таким чином, в травні 2015 р. Мукачівською ДПІ ГУ ДФС у Закарпатській області не могла здійснити дій по відкликанню податкових повідомлень-рішень винесених Мукачівською ОДПІ ГУ Міндоходів у Закарпатській області.

Відповідно до ст.2 ч.1 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Таким чином, на підставі вищенаведеного та беручи до уваги матеріали справи, що складають понад 3000 аркушів, суд приходить до висновку, що податкові повідомлення-рішення Мукачівської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Закарпатській області №, №1 та № від 19.02.2015 року, та податкові повідомлення-рішення Мукачівської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Закарпатській області № та № від 15.05.2015 року є неправомірними та підлягають скасуванню.

Ставки сплати судового збору встановлено частиною другою статті 4 Закону України "Про судовий збір", відповідно до якої за подання зокрема апеляційної скарги на рішення суду 110 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідачем до апеляційної скарги не додано документу про сплату судового збору та не сплачено судовий збір на момент вирішення справи.

Враховуючи викладене, у зв'язку з несплатою судового збору за подання апеляційної скарги на рішення суду, такий підлягає стягненню з відповідача в дохід Державного бюджету України за подання апеляційної скарги у розмірі 5359 грн. 20 коп..

А тому висновки суду першої інстанції відповідають нормам матеріального та процесуального права.

На підставі наведеного колегія судів прийшла до висновку, що судом першої інстанції, при винесені оскаржуваної постанови вірно дано правову оцінку обставинам справі та ухвалено судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, що згідно ст. 200 КАС України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а постанови суду першої інстанції без змін.

Керуючись ч. 3 ст. 160, ст.ст. 195, 196, 198, 200, 205, 206, 254 КАС України суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Мукачівської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Закарпатській області - залишити без задоволення.

постанову Закарпатського окружного адміністративного суду від 16.09.2015 року у справі № 807/1400/15 - залишити без змін.

Стягнути з Мукачівської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Закарпатській області судовий збір за подання апеляційної скарги на постанову суду у розмірі 5359 грн. 20 коп. за реквізитами: отримувач коштів - УДКСУ у Галицькому районі м. Львова, код отримувача (код за ЄДРПОУ) - 38007573, банк отримувача - ГУДКСУ у Львівській області, код банку отримувача (МФО) - 825014, рахунок отримувача - 1004, код класифікації доходів бюджету - 22030001, призначення платежу - судовий збір за подання апеляційної скарги.

Ухвала може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду у порядку адміністративного судочинства протягом двадцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий В.В. Ніколін

Судді О.М. Гінда

В.Я. Качмар