Справа № 2а-93/11/1970
Суддя: Бившева Л.І.
Дата ухвалення: 2015-11-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 листопада 2015 року м. Київ К/9991/56791/12

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі:

Головуючого Бившевої Л.І.,

суддів: Лосєва А.М., Шипуліної Т.М.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні касаційну скаргу Кременецької міжрайонної державної податкової інспекції Тернопільської області Державної податкової служби

на постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 21 серпня 2012 року

у справі № 2-а-93/11/1970 (№ 16232/11/9104)

за позовом Приватного підприємця ОСОБА_1

до Кременецької міжрайонної державної податкової інспекції Тернопільської області

про визнання протиправним та скасування рішення про застосування штрафних (фінансових) санкцій, -

В С Т А Н О В И Л А :

Приватний підприємець ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до суду з позовом до Кременецької міжрайонної державної податкової інспекції Тернопільської області про визнання протиправним та скасування рішення про застосування штрафних (фінансових) санкцій № від 17 грудня 2010 року.

Постановою Тернопільського окружного адміністративного суду від 09 лютого 2011 року у задоволені позову було відмовлено.

Постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 21 серпня 2012 року постанову Тернопільського окружного адміністративного суду від 09 лютого 2011 року скасовано та прийнято нову постанову, якою позов задоволено. Скасовано рішення Кременецької МДПІ Тернопільської області від 17 грудня 2010 року № про застосування штрафних (фінансових) санкцій.

В касаційній скарзі Кременецька МДПІ Тернопільської області Державної податкової служби, посилаючись на порушення судом апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 21 серпня 2012 року і залишити в силі постанову Тернопільського окружного адміністративного суду від 09 лютого 2011 року.

Заслухавши доповідь судді - доповідача, перевіривши доводи касаційної скарги щодо дотримання правильності застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі, колегія суддів, враховуючи межі касаційної скарги, дійшла висновку, що касаційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Судами попередніх інстанцій встановлено наступне.

Кременецькою МДПІ Тернопільської області була проведена невиїзна документальна перевірка дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства суб'єктом підприємницької діяльності - фізичною особою ОСОБА_1 під час здійснення господарських взаємовідносин за період з 01 січня 2010 року по 31 березня 2010 року з суб'єктом підприємницької діяльності ОСОБА_2, за результатами якої складений акт № 18/1700/НОМЕР_2 від 06 грудня 2010 року.

За висновками акта перевірки, позивачем були порушені вимоги пунктів 1, 2 статті 3 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг», які полягали у непроведенні розрахункових операцій на загальну суму 26957,25 грн. через реєстратор розрахункових операцій та невидачі відповідних розрахункових документів.

Зокрема, в акті перевірки було вказано, що між позивачем (покупцем) та приватним підприємцем ОСОБА_2 (продавцем) був укладений договір № 4 на поставку хліба і хлібобулочних виробів. Згідно акту звірки взаємних розрахунків, товарно-транспортних накладних на хлібобулочні вироби за період з 01 січня 2010 року по 31 березня 2010 року позивачу був поставлений товар на загальну суму 26957,65 грн. (в тому числі в січні 2010 року на 10637,85 грн., в лютому 2010 року на 8112,80 грн., в лютому 2010 року на 8207,00 грн.), оплата за який здійснювалась ОСОБА_1 у готівковій формі. Згідно пояснень позивача хлібобулочні вироби насправді отримувала продавець ОСОБА_3, які реалізовувала з націнкою 1.1%.

17 грудня 2010 року Кременецька МДПІ Тернопільської області на підставі вказаного акта перевірки прийняла рішення № , яким на підставі 1 статті 17 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» застосувала до ОСОБА_1 штрафні (фінансові) санкції у сумі 134788,25 грн.

Суд першої інстанції, відмовляючи у задоволені позову, виходив з того, що висновками податкового органу про порушення пунктів 1, 2 статті 3 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг», зафіксовані у акті перевірки, не були спростовані позивачем належними та допустимими доказами.

Суд апеляційної інстанції, скасовуючи рішення суду першої інстанції та задовольняючи позовні вимоги, виходив з того, що податковим органом не було надано належних та допустимих доказів на підтвердження факту отримання та подальшої реалізації позивачем хлібобулочних виробів.

Колегія суддів погоджується з висновками суду апеляційної інстанції, з огляду на наступне.

Відповідно до положень пунктів 1, 2 статті 3 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) суб'єкти підприємницької діяльності, які здійснюють розрахункові операції в готівковій та/або в безготівковій формі (із застосуванням платіжних карток, платіжних чеків, жетонів тощо) при продажу товарів (наданні послуг) у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг зобов'язані: проводити розрахункові операції на повну суму покупки (надання послуги) через зареєстровані, опломбовані у встановленому порядку та переведені у фіскальний режим роботи реєстратори розрахункових операцій з роздрукуванням відповідних розрахункових документів, що підтверджують виконання розрахункових операцій, або у випадках, передбачених цим Законом, із застосуванням зареєстрованих у встановленому порядку розрахункових книжок; видавати особі, яка отримує або повертає товар, отримує послугу або відмовляється від неї, розрахунковий документ встановленої форми на повну суму проведеної операції.

Відповідальність за недотримання вказаних вимог Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» встановлена в пункті 1 статті 17 цього Закону.

Як встановлено судом апеляційної інстанції, ОСОБА_3 були надані пояснення, з яких вбачається, що вона як приватний підприємець отримувала товар від підприємця ОСОБА_2 відповідно до накладних, виписаних на ім'я ОСОБА_1, та здійснювала подальший продаж хлібобулочних виробів.

ОСОБА_3 була зареєстрована як фізична особа-підприємець, що підтверджується свідоцтвом про державну реєстрацію фізичної особи-підприємця від 14 грудня 2007 року серії НОМЕР_3 (арк. справи 58).

У період з 01 січня 2010 року до 31 березня 2010 року ОСОБА_3 здійснювала свою підприємницьку діяльність в тому ж приміщенні, що і позивач, а саме - магазині, що розташований по АДРЕСА_1, частину якого вона орендувала в ОСОБА_1 відповідно до договору оренди нерухомого майна - частини приміщення торгового магазину «ІНФОРМАЦІЯ_1» від 01 січня 2010 року № 1 (арк. справи 57).

Як вбачається з матеріалів справи, у період з 01 січня 2010 року до 31 березня 2010 року в накладних на поставку хліба та хлібобулочних виробів, виданих приватним підприємцем ОСОБА_2, товар фактично отримала ОСОБА_3, про що свідчать запис на накладних «ч/з ОСОБА_3» та її підписи (арк. справи 158-241).

Як встановлено судом апеляційної інстанції, доказів на підтвердження отримання саме позивачем товару (хліба і хлібобулочних виробів) від приватного підприємця ОСОБА_2 та його подальшої реалізації ОСОБА_3 матеріали справи не містять. Не додано таких доказів і до касаційної скарги.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновками суду апеляційної інстанції про відсутність підстав для застосування до позивача штрафних (фінансових) санкцій згідно оспорюваного рішення.

Доводи касаційної скарги викладеного не спростовують.

Відповідно до частини 1 статті 224 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Враховуючи вищевикладене, касаційна скарга Кременецької МДПІ Тернопільської області Державної податкової служби підлягає залишенню без задоволення, а постанова Львівського апеляційного адміністративного суду від 21 серпня 2012 року підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст. ст. 160, 167, 210, 220, 2201, 223, 224, 230, 231, ч. 5 ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Касаційну скаргу Кременецької міжрайонної державної податкової інспекції Тернопільської області Державної податкової служби залишити без задоволення, а постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 21 серпня 2012 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі, і може бути переглянута Верховним Судом України з підстав, у строк та у порядку, визначеному статтями 237, 238, 2391 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий: _____________________ Л.І. Бившева

Судді: _____________________ А.М. Лосєв

_____________________ Т.М. Шипуліна