Справа № 819/2577/15
Суддя: Онишкевич Тарас Володимирович
Дата ухвалення: 2015-12-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 грудня 2015 року Справа № 876/11290/15

Львівський апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Онишкевича Т.В.,

суддів Дяковича В.П., Іщук Л.П.,

з участю секретаря судових засідань Сідельник Г.М.,

представника позивача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_3 на постанову Тернопільського окружного адміністративного суду від 21 жовтня 2015 року у справі за його позовом до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський акціонерний банк» Славкіної Марини Анатоліївни, третя особа, що не заявляє самостійні вимоги на предмет спору, на стороні відповідачів публічне акціонерне товариство «Всеукраїнський акціонерний банк» про визнання бездіяльності протиправною та зобов'язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ :

У серпні 2015 року ОСОБА_3 звернувся до суду із адміністративним позовом, у якому просив:

визнати бездіяльність Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі - Фонд) та уповноваженої особи Фонду на ліквідацію публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський акціонерний банк» (далі - Банк) протиправною;

зобов'язати уповноважену особу Фонду на ліквідацію Банку надати до Фонду додаткову інформацію про вкладника ОСОБА_3 стосовно здійснення останньому виплати по відшкодуванню вкладу за рахунок Фонду;

зобов'язати Фонд включити ОСОБА_3 в Загальний реєстр вкладників Банку, які мають право на отримання відшкодування за вкладами за рахунок коштів Фонду.

Постановою Тернопільського окружного апеляційного суду від 21.10.2015 року у справі № 819/2577/15 у задоволенні позову ОСОБА_3 було відмовлено.

Позивач ОСОБА_3 у своїй апеляційній скарзі просив скасувати вказане судове рішення та прийняти нове, яким задовольнити його позовні вимоги повністю. Вимоги за апеляційною скаргою обґрунтовує тим, що 08.10.2014 року між ним та Банком було укладено договір банківського вкладу «НВУ «Піврічний» № 853015/2014, на виконання якого було внесено кошти в сумі 125500 грн. При вирішенні спору судом першої інстанції не враховано приписи Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» та Положення про порядок відшкодування Фондом гарантування вкладів фізичних осіб коштів за вкладами, затвердженого рішенням виконавчої дирекції Фонду від 09.08.2012 року № 14.

Оскаржувана постанова суду ґрунтується лише на постанові Правління Національного Банку України від 03.10.2014 року № 631/БТ, яка не є нормативно-правовим актом. При цьому приписи ст.ст. 67, 73, 75 Закону України «Про банки та банківську діяльність» не встановлюють заборони банку після визнання його проблемним укладати договори, відкривати поточні рахунки та зараховувати на рахунок кошти.

З огляду на викладене укладення позивачем договору банківського вкладу після прийняття рішення про визнання Банку проблемним не є підставою для невключення позивача до переліку вкладників згадуваного банку.

Представник позивача у ході апеляційного розгляду підтримав вимоги, викладені у апеляційній скарзі, просив скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нову, якою задовольнити позов у повному обсязі.

Інші особи, які беруть участь у справі, на виклик апеляційного суду не прибули, що не перешкоджає розгляду справи відповідно до ч. 4 ст. 196 КАС України.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та проаналізувавши доводи апелянта, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що подана апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких мотивів.

Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_3, суд першої інстанції виходив із того, що 08.10.2014 року між ним та Банком було укладено договір банківського вкладу «НВУ «Піврічний» № 853015/2014, відповідно до якого Банк відкрив на його ім'я рахунок із щомісячною виплатою процентів.

Дана банківська операція була вчинена клієнтом Банку ОСОБА_5 шляхом перерахування коштів зі свого рахунку на рахунок позивача після прийняття 03.10.2014 року постанови Правління Національного Банку України № 631/БТ, якою було встановлено обмеження діяльності Банку, зокрема зобов'язано Банк не допускати проведення будь-яких операцій, за результатами яких збільшується гарантована сума відшкодування за вкладами фізичних осіб Фондом.

Оскільки позивач отримав кошти від клієнта Банку ОСОБА_5 та 08.10.2014 року уклав з Банком договір банківського вкладу після прийняття Правлінням Національного банку України зазначеної постанови від 03.10.2014 року № 631/БТ, то він не має права бути включеним в загальний реєстр вкладників Банку, а Фонд не може включити його у цей реєстр.

Даючи оцінку оскаржуваному судовому рішенню та доводам апелянта, що викладені у апеляційній скарзі, суд апеляційної інстанції виходить із таких міркувань.

Відповідно до приписів ст. 7 Закону України «Про Національний банк України» Національний банк виконує, зокрема, такі функції:

встановлює для банків правила проведення банківських операцій, бухгалтерського обліку і звітності, захисту інформації, коштів та майна;

здійснює банківське регулювання та нагляд на індивідуальній та консолідованій основі;

здійснює державне регулювання та нагляд у сфері запобігання та протидії легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення за небанківськими фінансовими установами-резидентами, які є платіжними організаціями та/або членами/учасниками платіжних систем у частині надання ними фінансової послуги щодо переказу коштів на підставі відповідних ліцензій, зокрема Національного банку України (крім операторів поштового зв'язку в частині здійснення ними переказу коштів);

здійснює аналіз стану фінансової системи щодо фінансової стабільності.

Згідно із ст. ст. 7-1 вказаного Закону Національний банк України за наявності ознак нестійкого фінансового стану банківської системи, виникнення обставин, що загрожують стабільності банківської та/або фінансової системи країни, має право визначати тимчасові особливості регулювання та нагляду за банками або іншими особами, які можуть бути об'єктом перевірки Національного банку України, у тому числі особливості підтримання ліквідності банків, застосування економічних нормативів, формування та використання резервів для відшкодування можливих втрат за активними операціями банків, запроваджувати обмеження на їх діяльність, у тому числі обмежувати або забороняти видачу коштів з поточних та вкладних (депозитних) рахунків фізичних та юридичних осіб, а також обмежувати або тимчасово забороняти проведення валютних операцій на території України, зокрема операцій з вивезення, переказування і пересилання за межі України валютних цінностей.

Повноваження Правління Національного банку України визначені у ст. 15 Закону України «Про Національний банк України».

Зокрема, Правління Національного банку приймає рішення:

щодо банківського регулювання та нагляду;

щодо організації системи рефінансування;

про віднесення банку до категорії проблемних або неплатоспроможних;

про фінансову спроможність приймаючого банку виконати зобов'язання перед вкладниками та іншими кредиторами;

Приписами ст. 66 Закону України «Про банки і банківську діяльність» передбачено, що державне регулювання діяльності банків здійснюється Національним банком України, зокрема, у таких формах як встановлення вимог та обмежень щодо діяльності банків та нагляд за діяльністю банків.

Частиною 5 статті 67 Закону України «Про банки і банківську діяльність» передбачено, що при здійсненні банківського нагляду Національний банк України має право вимагати від банків та їх керівників, банківських груп, учасників банківських груп усунення порушень банківського законодавства, виконання нормативно-правових актів Національного банку України для уникнення або подолання небажаних наслідків, що можуть поставити під загрозу безпеку коштів, довірених таким банкам, або завдати шкоди належному веденню банківської діяльності. У разі якщо Національний банк України при здійсненні банківського нагляду дійшов висновку, що система управління ризиками банку є неефективною та/або неадекватною, банк зобов'язаний на вимогу Національного банку України невідкладно розробити та подати на погодження Національному банку України відповідний план заходів, спрямованих на усунення недоліків.

Відповідно до приписів ст. 75 Закону України «Про банки і банківську діяльність» Національний банк України має право віднести банк до категорії проблемних з інших підстав, визначених нормативно-правовими актами Національного банку України.

Проблемному банку забороняється використовувати для розрахунків прямі кореспондентські рахунки в національній та іноземній валюті. Проведення розрахунків здійснюється виключно через консолідований кореспондентський рахунок у Національному банку України.

Проблемний банк у строк до 180 днів зобов'язаний привести свою діяльність у відповідність із вимогами законодавства, у тому числі нормативно-правових актів Національного банку України.

Постановою правління Національного банку України № 631/БТ від 03.10.2014 року Банк було віднесено до категорії проблемних та встановлено обмеження його діяльності, зокрема, зобов'язано Банк не допускати проведення будь-яких операцій, за результатами яких збільшується гарантована сума відшкодування за вкладами фізичних осіб Фондом.

Разом із тим, 08.10.2014 року між ОСОБА_3 та Банком було укладено договір банківського вкладу «НВУ «Піврічний» № 853015/2014. На виконання умов вказаного договору Банк відкрив на ім'я позивача рахунок із щомісячною виплатою процентів.

Як безспірно встановлено судом першої інстанції та не заперечується апелянтом, 08.10.2014 року та 13.10.2014 року вклад позивача у Банку було поповнено за рахунок власних коштів, та коштів внесених ОСОБА_5, розміщених у тому ж банку на 500 грн. та 125000 грн. відповідно.

Згідно із постановою правління Національного банку України від 20.11.2014 року № 733 «Про віднесення Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський акціонерний банк» до категорії неплатоспроможних» виконавчою дирекцією Фонду було прийнято рішення від 20.11.2014 року № 123, яким з 21.11.2014 року запроваджено тимчасову адміністрацію та призначено уповноважену особу Фонду на тимчасову адміністрацію в Банку.

Рішенням виконавчої дирекції Фонду від 17.02.2015 року № 35 продовжено термін здійснення тимчасової адміністрації у Банку по 20.03.2015 року (включно).

Відповідно до постанови правління Національного банку України від 19.03.2015 року № 188 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ «ВіЕйБі Банк», виконавчою дирекцією Фонду прийнято рішення від 20.03.2015 року № 63 «Про початок процедури ліквідації ПАТ «ВіЕйБі Банк» та призначення уповноваженої особи Фонду на ліквідацію банку», згідно з яким було призначено уповноваженою особою Фонду Славкіну М.А. строком на 1 рік з 20.03.2015 року по 19.03.2016 року включно.

Приписами ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» передбачено, що уповноважена особа Фонду зобов'язана забезпечити збереження активів та документації банку. Протягом дії тимчасової адміністрації уповноважена особа Фонду зобов'язана забезпечити перевірку правочинів (у тому числі договорів), вчинених (укладених) банком протягом одного року до дня запровадження тимчасової адміністрації банку, на предмет виявлення правочинів (у тому числі договорів), що є нікчемними з підстав, визначених частиною третьою цієї статті.

Відповідно до п. 9 ч. 3 ст. 38 вказаного Закону передбачено, що правочини (у тому числі договори) неплатоспроможного банку є нікчемними з огляду на здійснення банком, віднесеним до категорії проблемних, операцій, укладення (переоформлення) договорів, що призвело до збільшення витрат, пов'язаних з виведенням банку з ринку, з порушенням норм законодавства.

Уповноваженою особою Банку було прийнято наказ № 76 від 31.01.2015 року про проведення додаткової перевірки операцій за рахунками фізичних осіб, яким було створено комісію для проведення перевірки операцій по рахункам фізичних осіб і за наслідками проведеної перевірки встановлено, що клієнт Банку ОСОБА_5 перерахував грошові кошти зі свого рахунку на рахунки третіх осіб в таких розмірах, щоб не перевищувати гарантовану Фондом суму грошового відшкодування, в тому числі і 08.10.2014 року на рахунок позивача.

Таким чином, оскільки позивач 08.10.2014 року уклав з Банком договір банківського вкладу після прийняття постанови Правління Національного банку України від 03.10.2014 року № 631/БТ, якою було зобов'язано Банк не допускати проведення будь-яких операцій, за результатами яких збільшується гарантована сума відшкодування за вкладами фізичних осіб Фонду, та у подальшому вніс на цей рахунок кошти від клієнта Банку ОСОБА_5, суд апеляційної інстанції погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що вказана банківську операція була спрямована на збільшенння гарантованої суми відшкодування за вкладами фізичних осіб Фондому, а отже ОСОБА_3 не вправі претендувати на включення в загальний реєстр вкладників Банку та отримання відшкодування від Фонду.

З огляду на викладене суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що суд першої інстанції, вирішуючи даний публічно-правовий спір, правильно встановив фактичні обставини справи та надав їм належну правову оцінку, а відтак апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 160, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 254 КАС України апеляційний суд,

УХВАЛИВ :

апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення, а постанову Тернопільського окружного апеляційного суду від 21 жовтня 2015 року у справі № 819/2577/15 - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів з дня складання у повному обсязі шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя Т.В.Онишкевич

Судді В.П.Дякович

Л.П.Іщук

Ухвала у повному обсязі складена 11 грудня 2015 року.