Справа № 577/3990/15-а
Суддя: Перцова Т.С.
Дата ухвалення: 2015-12-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.12.2015 р.Справа № 577/3990/15-а
Колегія суддів Харківського апеляційного адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Перцової Т.С.

Суддів: Спаскіна О.А. , Жигилія С.П.

за участю секретаря судового засідання Мороз Є.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 25.09.2015р. по справі № 577/3990/15-а

за позовом ОСОБА_1

до Управління Пенсійного фонду України в м. Конотопі та Конотопському районі Сумської області

про визнання протиправною бездіяльності, зобов'язання перерахувати та поновити виплату пенсії за віком,-

ВСТАНОВИЛА

03 серпня 2015 року представник позивача ОСОБА_1 за довіреністю ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до Управління Пенсійного фонду України в м. Конотопі та Конотопському районі Сумської області (далі по тексту - УПФУ в м. Конотопі та Конотопському районі, відповідач), в якому просив суд визнати протиправною бездіяльність УПФУ в м. Конотопі та Конотопському районі щодо непоновлення виплати пенсії за віком ОСОБА_1 пенсії, зобов'язати УПФУ в м. Конотопі та Конотопському районі перерахувати та поновити виплату пенсії за віком ОСОБА_1 пенсії в розмірах відповідно до чинного законодавства України з 15 липня 2012 року; визнати поважними причини пропуску строку звернення до адміністративного суду.

Ухвалою Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 25.09.205р. по справі № 577/3990/15-а в задоволенні клопотання ОСОБА_1 про визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними та поновлення строку звернення до адміністративного суду з позовом відмовлено.

Адміністративний позов ОСОБА_1 до управління Пенсійного фонду України в м. Конотопі та Конотопському районі про визнання протиправною бездіяльності, зобов'язання перерахувати та поновити виплату пенсії за віком за період з 15 липня 2012 року по 2 лютого 2015 року залишено без розгляду.

Представник позивача, не погодившись із вказаною постановою суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить суд апеляційної інстанції скасувати ухвалу Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 25.09.205р. по справі № 577/3990/15-а.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги відповідач зазначив, що про порушення свого права позивач дізналася з листа УПФУ від 23.07.2015 року, з позовом звернулася 03.08.2015 року, тобто в межах визначеного ст.99 КАС України строку. З посиланням на постанову Верховного Суду України у справі № 21-180а15 від 12.05.2015 року вважає, що при вирішенні питання щодо періоду, з якого має бути поновлена пенсія позивачу, необхідно керуватись датою набрання чинності рішенням Конституційного Суду України № 25-рп/2009 від 07.10.2009 року.

В надісланих до суду письмових запереченнях відповідач просив суд апеляційної інстанції рішення суду першої інстанції залишити без змін, як законне та обґрунтоване.

Сторони в судове засідання апеляційної інстанції не прибули, про дату, час та місце апеляційного розгляду справи повідомлені належним чином.

Відповідно до ч. 4 ст. 196 КАС України, неприбуття в судове засідання сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про дату, час та місце апеляційного розгляду, не перешкоджає судовому розгляду справи.

Згідно з ч. 1 ст. 41 КАС України, у разі неявки у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Колегія суддів, вислухавши суддю-доповідача, перевіривши в межах апеляційної скарги рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 в 2003 році після виїзду з України на постійне місце проживання до Ізраїлю та виплати пенсії за шість місяців, подальшу виплату пенсії було припинено.

15 липня 2015р. представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 звернувся до Управління Пенсійного фонду України в м. Конотопі та Конотопському районі Сумської області із заявою про перерахунок та поновлення виплати пенсії за віком в розмірах відповідно чинного законодавства (Додаток 2 до Порядку № 22-1).

Листом № 10208/05-11 від 23.07.2015р. Управлінням Пенсійного фонду зазначено, що заява про поновлення раніше призначеної пенсії подається пенсіонером особисто за місцем проживання (реєстрації). Фактичним місцем проживання ОСОБА_1 є Ізраїль, тому підстави для поновлення раніше призначеної пенсії відсутні.

Не погодившись з відмовою відповідача про поновлення виплати пенсії, позивач звернувся до суду.

Приймаючи ухвалу про залишення без розгляду позовних вимог ОСОБА_1 в частині визнання протиправною бездіяльності, зобов'язання перерахувати та поновити виплату пенсії за віком за період з 15.07.2012 року по 02.02.2015 року, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не надано доказів поважності пропуску строку для звернення до суду за захистом своїх прав за вказаний період, а судом їх не знайдено, що зумовило застосування судом наслідків пропущення строку звернення до суду, визначених ст.100 КАС України, та відповідно залишення адміністративного позову в зазначеній частині без розгляду.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції, з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач звернувся до суду з адміністративним позовом 03.08.2015 року (згідно штемпеля відділення зв'язку на конверті) із вимогами щодо захисту її порушених прав, що мали місце з 15.07.2012 року.

Позивач та його представник, наполягаючи на задоволенні позову, посилались на рішення Конституційного суду України від 07.10.2009 року № 25-рп/2009.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 49 України „Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" (далі - Закон № 1058-ІV) виплата пенсії за рішенням територіальних органів ПФУ або за рішенням суду припиняється на весь час проживання за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України.

Згідно зі статтею 51 цього Закону у разі виїзду пенсіонера на постійне місце проживання за кордон пенсія, призначена в Україні, за заявою пенсіонера може бути виплачена йому за шість місяців наперед перед від'їздом, рахуючи з місяця, що настає за місяцем зняття з обліку за місцем постійного проживання. Під час перебування за кордоном пенсія виплачується в тому разі, якщо це передбачено міжнародним договором України, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України.

Рішенням Конституційного суду України від 07.10.2009 року № 25-рп/2009 у справі за конституційним поданням Верховного Суду України щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень пункту 2 частини першої статті 49, другого речення статті 51 Закону України „Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" визнано таким, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), положення пункту 2 частини першої статті 49, другого речення статті 51 Закону України „Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування".

Визначаючи неконституційними вищенаведені окремі положення Закону України „Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" Конституційний суд України в рішенні констатує про те, що положення пункту 2 частини першої статті 49, другого речення статті 51 Закону щодо припинення виплати пенсії пенсіонерам на час постійного проживання (перебування) за кордоном у разі, якщо Україна не уклала з відповідною державою міжнародний договір, суперечать приписам Конституції України стосовно утвердження і забезпечення прав і свобод людини, неприпустимості обмеження конституційних прав і свобод, рівності конституційних прав громадян незалежно від місця проживання, гарантування піклування та захисту громадянам України, які перебувають за її межами, права на соціальний захист у старості (стаття 3, частини перша, друга статті 24, частина третя статті 25, частина перша статті 46, частина перша статті 64 Основного Закону України).

Як зазначено в Рішенні № 25-рп/2009, оспорюваними нормами Закону № 1058-ІV держава, всупереч конституційним гарантіям соціального захисту для всіх осіб, право на соціальний захист поставила в залежність від факту укладення Україною з відповідною державою міжнародного договору з питань пенсійного забезпечення. Таким чином, держава, всупереч конституційним гарантіям соціального захисту для всіх осіб, що мають право на отримання пенсії у старості, на законодавчому рівні позбавила цього права пенсіонерів у тих випадках, коли вони обрали постійним місцем проживання країну, з якою не укладено відповідного договору. Виходячи із правової, соціальної природи пенсій право громадянина на одержання призначеної йому пенсії не може пов'язуватися з такою умовою, як постійне проживання в Україні; держава відповідно до конституційних принципів зобов'язана гарантувати це право незалежно від того, де проживає особа, якій призначена пенсія, - в Україні чи за її межами.

Зазначені положення Закону № 1058-ІV втратили чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.

Рішення Конституційного суду України від 07.10.2009 року № 25-рп/2009 було опубліковано в Офіційному віснику України 02.11.2009 року.

Крім того, як зазначив Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) у рішенні у справі «Пічкур проти України», яке набрало статусу остаточного 7 лютого 2014 року, право на отримання пенсії як таке стало залежним від місця проживання заявника. Це призвело до ситуації, в якій заявник, пропрацювавши багато років у своїй країні та сплативши внески до системи пенсійного забезпечення, був зовсім позбавлений права на пенсію лише на тій підставі, що він більше не проживає на території України (пункт 51 цього рішення).

У пункті 54 вказаного рішення ЄСПЛ зазначив, що наведених вище міркувань ЄСПЛ достатньо для висновку про те, що різниця в поводженні, на яку заявник скаржився, порушувала статтю 14 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року (далі - Конвенція), згідно з якою користування правами та свободами, визнаними в Конвенції, має бути забезпечене без дискримінації за будь-якою ознакою - статі, раси, кольору шкіри, мови, релігії, політичних чи інших переконань, національного чи соціального походження, належності до національних меншин, майнового стану, народження, або за іншою ознакою, у поєднанні зі статтею 1 Першого протоколу до Конвенції, якою передбачено право кожної фізичної або юридичної особи мирно володіти своїм майном та закріплено, що ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Враховуючи те, що рішення ЄСПЛ є джерелом права та обов'язковими для виконання Україною відповідно до статті 46 Конвенції, слід враховувати практику ЄСПЛ, у тому числі й у рішенні у справі «Пічкур проти України», як джерело права відповідно до статті 17 Закону України від 23 лютого 2006 року № 3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини».

На підставі наведеного колегія суддів дійшла висновку, що з дня набрання чинності Рішенням № 25-рп/2009 щодо неконституційності положень пункту 2 частини першої статті 49, другого речення статті 51 Закону № 1058-ІV виникли підстави для поновлення конституційного права особи на виплату пенсії, виплата якої була зупинена на підставі положень зазначеного Закону. З цього часу управління ПФУ має відновити виплату пенсії громадянам України, які виїхали на постійне місце проживання за кордон.

Вищенаведене узгоджується з висновками Верховного Суду України, викладеними в постанові від 06.10.2015 року по справі № 308/1088/14-а, які в силу ч.1 ст.244-2 КАС України є обов'язковими для всіх судів України.

За таких обставин, колегія суддів вважає помилковим висновок суду першої інстанції про залишення без розгляду адміністративного позову ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в м. Конотопі та Конотопському районі про визнання протиправною бездіяльності, зобов'язання перерахувати та поновити виплату пенсії за віком за період з 15 липня 2012 року по 2 лютого 2015 року є помилковим.

Виходячи із зазначених обставин справи, колегія суддів вважає, що судом при ухваленні рішення було порушено приписи ст.ст.99, 100 КАС України, що призвело до неправильного вирішення справи.

У відповідності до ст. 159 КАС України судове рішення повинно бути законним та обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотримання норм процесуального права.

Згідно з п.4 ч.1 ст.204 КАС України порушення норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення питання, є підставою для скасування ухвали суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 199 Кодексу адміністративного судочинства України за наслідками розгляду апеляційної скарги на ухвалу суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право, зокрема, скасувати ухвалу суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду.

Отже, колегія суддів дійшла висновку, що ухвала Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 25.09.205р. по справі № 577/3990/15-а через порушення ним норм процесуального права, які призвели до ухвалення неправильного рішення, підлягає скасуванню з направленням справи до суду першої інстанції для продовження розгляду в цій частині.

Керуючись ст.ст. 99, 100, 160, 167, 195, 196, п. 3 ст. 199, п.4 ч.1 ст.204, ст.ст. 205, 206, 209, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 25.09.2015р. по справі № 577/3990/15-а скасувати.

Справу № 577/3990/15-а за позовом ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в м. Конотопі та Конотопському районі Сумської області про визнання протиправною бездіяльності, зобов'язання перерахувати та поновити виплату пенсії за віком направити до Конотопського міськрайонного суду Сумської області для продовження розгляду справи.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та не може бути оскаржена в силу ч. 2 ст. 211 КАС України, оскільки не перешкоджає подальшому розгляду справи..

Головуючий суддя Перцова Т.С.
Судді Спаскін О.А. Жигилій С.П.
Повний текст ухвали виготовлений та підписаний 15.12.2015 р.