Справа № 826/14623/15
Суддя: Кобилянський К.М.
Дата ухвалення: 2015-12-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Кобилянського К.М., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовом

товариства з обмеженою відповідальністю «Еверест-буд-інжиніринг»

до

Державної податкової інспекції у Дніпровському районі Головного управління ДФС у місті Києві

про

визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, визнання протиправними дій та зобов’язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Еверест-буд-інжиніринг» звернулось до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовною заявою до Державної податкової інспекції у Дніпровському районі Головного управління ДФС у місті Києві, в якій просить суд:

2) визнати протиправними дії Державної податкової інспекції у Дніпровському районі Головного управління ДФС у місті Києві щодо складання акта перевірки та винесення податкового повідомлення-рішення на підставі внутрішніх переконаннях перевіряючого, а також на недоведених фактах;

3) зобов’язати Державну податкову інспекцію у Дніпровському районі Головного управління ДФС у місті Києві поновити показники податкової звітності з податку на додану вартість за період з 01.07.2014 по 31.10.2014.

В обґрунтування позовних вимог представник позивача зазначив, що висновки відповідача про порушення товариством з обмеженою відповідальністю «Еверест-буд-інжиніринг» податкового законодавства в ході здійснення господарських операцій з товариством з обмеженою відповідальністю «Укрстройдевелопмент», не відповідають дійсності. Посилався на наявність належним чином складених первинних документів, що підтверджують реальність господарських операцій з даним контрагентом у періоді, що перевірявся. Позивач вважає оскаржуване податкове повідомлення-рішення протиправним та просить його скасувати, а дії щодо складання акта перевірки просить визнати протиправними та зобов’язати відповідача поновити показники податкової звітності з податку на додану вартість за період з 01.07.2014 по 31.10.2014, які були відкориговані на підставі спірного акта.

У судовому засіданні 23.11.2015 суд, керуючись частиною 4 статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України, перейшов до розгляду справи у порядку письмового провадження.

Розглянувши подані сторонами документи та матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва встановив наступне.

Посадовими особами відповідача на підставі наказу Державної податкової інспекції у Дніпровському районі Головного управління ДФС у місті Києві 22.12.2014 №278, згідно з підпункту 78.1.1 пункту 78.1 статті 78, пункту 79.1 статті 79 Податкового кодексу України проведено документальну позапланову невиїзну перевірку товариства з обмеженою відповідальністю «Еверест-буд-інжиніринг» (код ЄДРПОУ 39123472) з питань своєчасності, достовірності, повноти нарахування податку на додану вартість при взаємовідносинах з товариством з обмеженою відповідальністю «Укрстройдевелопмент» з 01.08.2014 по 31.10.2014.

Перевіркою встановлено порушення товариством з обмеженою відповідальністю товариством з обмеженою відповідальністю «Еверест-буд-інжиніринг» пунктів 198.1, 198.6 статті 198, пунктів 201.1, 201.2, 201.6, 201.7 статті 201 Податкового кодексу України, що призвело до заниження податку на додану вартість на загальну суму 2 903 104,00 грн.

Оцінивши за правилами статті 86 Кодексу адміністративного судочинства України надані сторонами докази та пояснення, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні, Окружний адміністративний суд міста Києва вважає, що позов не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Щодо позовної вимоги про визнання протиправними дій посадових осіб відповідача по складанню акта перевірки від 30.12.2014 №3272/26-53-22-05-21/39123472, суд зазначає, що вона не підлягає задоволенню, з огляду на наступне.

Згідно з підпунктом 62.1.3 пункту 62.1, статті 62 Податкового кодексу України податковий контроль здійснюється шляхом: перевірок та звірок відповідно до вимог цього Кодексу, а також перевірок щодо дотримання законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, у порядку, встановленому законами України, що регулюють відповідну сферу правовідносин.

Відповідно до пункту 86.1 статті 86 Податкового кодексу України, результати перевірок (крім камеральних та електронних перевірок) оформлюються у формі акта або довідки, які підписуються посадовими особами контролюючого органу та платниками податків або їх законними представниками (у разі наявності). У разі встановлення під час перевірки порушень складається акт. Якщо такі порушення відсутні, складається довідка.

Пунктом 86.3 статті 86 Податкового кодексу України встановлено, що акт (довідка) документальної виїзної перевірки, що визначено статтями 77 і 78 цього Кодексу, складається у двох примірниках, підписується посадовими особами контролюючого органу, які проводили перевірку, та реєструється у контролюючому органі протягом п'яти робочих днів з дня, що настає за днем закінчення установленого для проведення перевірки строку (для платників податків, які мають філії та/або перебувають на консолідованій сплаті, - протягом 10 робочих днів).

Таким чином, відповідно до положень Податкового кодексу України контролюючий орган, у разі виявлення в ході перевірки порушення платником податків вимог законодавства, зобов'язаний скласти акт та відобразити у ньому виявлені порушення.

Отже, суд дійшов висновку, що відповідач склав акт від 30.12.2014 №3272/26-53-22-05-21/39123472 в межах компетенції та у відповідності до положень законодавства України.

Щодо позовної вимоги про зобов’язання Державну податкову інспекцію у Дніпровському районі Головного управління ДФС у місті Києві поновити показники податкової звітності з податку на додану вартість за період з 01.07.2014 по 31.10.2014, суд зазначає, що вона не підлягає задоволенню, оскільки відповідачем не вносилась інформація про результати перевірки товариства з обмеженою відповідальністю «Еверест-буд-інжиніринг» до автоматизованої системи співставлень ІС «Податковий блок», що підтверджується відповідними доказами, а саме: скрін-шотом з автоматизованої системи співставлень ІС «Податковий блок».

Як вбачається з акта перевірки Державної податкової інспекції у Дніпровському районі Головного управління ДФС у місті Києві від 30.12.2014 №3272/26-53-22-05-21/39123472 висновки щодо порушення позивачем приписів податкового законодавства зроблено з огляду на відсутність факту реальності господарських операцій між товариством з обмеженою відповідальністю «Еверест-буд-інжиніринг» та товариством з обмеженою відповідальністю «Укрстройдевелопмент» за договором генерального підряду від 02.04.2014 №ГПФ01/4-Л.

З матеріалів справи вбачається, що між товариством з обмеженою відповідальністю «Еверест-буд-інжиніринг» (замовник) та товариством з обмеженою відповідальністю «Укрстройдевелопмент» (генеральний підрядник) укладено договір генерального підряду від 02.04.2014 №ГПФ01/4-Л, відповідно до якого замовник доручає, а генеральний підрядник зобов’язується на свій ризик власними силами та засобами, відповідно до проектної документації, діючих будівельних норм та правил, у встановлені терміни, в порядку та на умовах визначених цим договором, за плату здійснити будівельно-монтажні роботи на об’єкти: «Комплекс житлових будинків з вбудованими-прибудованими приміщеннями та підземними автостоянками по вулиці Лохвицькій в Дніпровському районі міста Києва», та здати замовнику у встановленому чинним законодавством порядку та у строк зазначений у цьому договорі.

На підтвердження виконання договорів, руху активів в процесі здійснення господарських операцій позивачем надано суду копії: договору генерального підряду від 02.04.2014 №ГПФ01/4-Л, довідок форми КБ-3 про вартість виконаних будівельних робіт, актів форми КБ-2в про приймання будівельних робіт, податкових накладних, акта приймання-передачі будівельного майданчику та фотографії об’єкту будівництва.

Дослідивши договір генерального підряду від 02.04.2014 №ГПФ01/4-Л, судом встановлено, що позивачем не надано всіх документів передбачених умовами такого договору, зокрема: проектної документації (пункт 1.3 договору), Календарного графіку виконання робіт, який оформлений Додатком №2 до договору (пункт 3.1 договору), актів приймання прихованих робіт, Журналу виконаних робіт, актів посвідчення випробувань та приймання кожної системи окремо, протоколів випробувань та лабораторних обстежень (якщо такі були), акта здачі-прийняття об’єкта (пункт 4 договору).

Також, підпунктом 6.1.7 пункту 6.1 договору генерального підряду передбачено забезпечення здійснення авторського та технічного нагляду за будівництвом, забезпечення присутності на будівельному майданчику представника замовника, який здійснює технічний нагляд.

Проте, позивачем не надано доказів встановлення авторського та технічного нагляду, зокрема договорів на отримання зазначених послуг, а також не надано інформації щодо осіб, які були уповноваженні товариством на здійснення технічного нагляду на будівельному майданчику.

Окрім того, пунктом 5 договору генерального підряду визначено, що постачання, приймання, розвантаження, складування, зберігання, подача на будівельний майданчик будівельних матеріалів, конструкцій та обладнань, здійснюються силами замовника або генерального підрядника з обов’язковим письмовим погодженням асортименту, кількості, якості, вартості. Комплектності із замовником. У разі здійснення замовником постачання будівельних матеріалів, конструкцій та обладнання для роботи – постачання оформлюється видатковою накладною.

Проте, позивачем не надано інформації хто саме займався матеріально-технічним забезпеченням та відповідно не надано письмових доказів, а саме копії письмових погоджень асортименту, видаткових накладних, тощо.

Враховуючи дію принципу офіційного з’ясування усіх обставин справи, суд, не обмежуючись заявленими сторонами доводами та поданими ними доказами, з метою встановлення усіх фактичних даних зі спору та об’єктивної істини у справі, у судовому засіданні 06.10.2015 викликав у якості свідка директора товариства з обмеженою відповідальністю «Еверест-буд-інжиніринг», для отримання відповідних пояснень по виконанню спірного договору.

Проте, позивач не забезпечив явку директора товариства з обмеженою відповідальністю «Еверест-буд-інжиніринг» у судове засідання та наполягав на розгляді справи у порядку письмового провадження, що підтверджується клопотаннями позивача, які містяться в матеріалах справи.

Дослідивши наявні в матеріалах справи акти форми КБ-2в та довідки форми КБ-3, судом встановлено, що вони не містять дати та місця їх складення, не зазначено ПІБ осіб, які їх підписали.

Також, в матеріалах справи відсутні докази оплати виконаних робіт, а з наданих фотознімків не вбачається, що зображений об’єкт побудований саме товариством з обмеженою відповідальністю «Укрстройдевелопмент», а не іншим суб’єктом господарювання.

Окрім того, позивачем не надано пояснень з відповідними доказами щодо наявності у товариства з обмеженою відповідальністю «Укрстройдевелопмент» основних засобів та трудових ресурсів, необхідних для вчинення дій, що становлять зміст відповідних операцій з виконання будівельних робіт, а відтак суд приходить до висновку про відсутність дійсного руху активів між учасниками відповідних операцій.

Статтею 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» визначено, що первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Господарські операції, як зазначено в пункті 5 статті 9 цього Закону, повинні бути відображені в облікових регістрах у тому звітному періоді, в якому вони були здійснені.

Відповідно до пункту 201.10 статті 201 Податкового кодексу України, податкова накладна видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Згідно з пунктом 201.4 статті 201 Податкового кодексу України, податкова накладна виписується у двох примірниках у день виникнення податкових зобов'язань продавця. Оригінал податкової накладної видається покупцю, копія залишається у продавця товарів/послуг.

Пунктом 201.6 статті 201 Податкового кодексу України встановлено, що податкова накладна є податковим документом і одночасно відображається у податкових зобов'язаннях і реєстрі виданих податкових накладних продавця та реєстрі отриманих податкових накладних покупця.

Суд звертає увагу, що наявність належним чином оформлених податкових накладних є обов’язковою, але не вичерпною обставиною для формування податкового кредиту. Зокрема, якщо наведені у договорах товари чи послуги фактично не поставлялися, то, відповідно, придбання таких товарів або послуг не відбулося, право на податковий кредит у такого платника податків не виникає, оскільки при цьому не дотримано обов’язкових умов для виникнення такого права придбання товарів (послуг) з метою їх використання у господарській діяльності.

Пунктом 198.6 статті 198 Податкового кодексу України встановлено, що не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Також, суд наголошує, що надані позивачем докази виконання його контрагентом будівельних робіт, є не повними, а тому недостатніми для висновку, щодо реальності господарських операцій по договору генерального підряду від 02.04.2014 №ГПФ01/4-Л.

Суд також звертає увагу, що позивачем в обґрунтування заявлених позовних вимог не надано суду всіх достатніх доказів на підтвердження реального надання вказаних послуг.

Враховуючи відсутність доведеної позивачем наявності ділової мети та економічної доцільності здійснених правочинів, відсутність обґрунтування можливості надання послуг, руху активів в процесі здійснення господарських взаємовідносин, суд погоджується і доводами контролюючого органу та вважає їх доведеними щодо створення позивачем уявності господарських операцій з метою штучного формування валових витрат та податкового кредиту, а відтак порушення фіскальних інтересів держави.

Таким чином, в даному випадку відповідач мав правові підстави для прийняття оскаржуваного податкового повідомлення-рішення.

Частиною другою статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов’язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини другої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб’єкта владних повноважень обов’язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Беручи до уваги вищенаведене в сукупності, повно та всебічно проаналізувавши матеріали справи та надані сторонами докази, а також усні та письмові доводи представників сторін стосовно заявлених позовних вимог, суд дійшов до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

Керуючись положеннями статей 2, 7, 69-71, 94, 160-163, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

ПОСТАНОВИВ:

1. У задоволенні позову товариства з обмеженою відповідальністю «Еверест-буд-інжиніринг» відмовити повністю.

Постанова набирає законної сили в порядку, встановленому ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України. Постанова може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції протягом десяти днів за правилами, встановленими ст.ст. 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України, шляхом подання через суд першої інстанції апеляційної скарги.

Суддя К.М. Кобилянський