Справа № 826/12398/15
Суддя: Файдюк В.В.
Дата ухвалення: 2015-12-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Суддя-доповідач: Файдюк В.В.
ПОСТАНОВА

Іменем України

14 грудня 2015 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді Файдюка В.В.

суддів: Мєзєнцева Є.І.

Чаку Є.В.

При секретарі: Закревській І.Л.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_3, ОСОБА_4 на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 21 жовтня 2015 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_3 до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації в Публічному акціонерному товаристві "Дельта Банк" Кадирова Владислава Володимировича, треті особи: ОСОБА_4, Публічне акціонерне товариство "Укргазвидобування" про визнання протиправними дій, -

В С Т А Н О В И В :

Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 21 жовтня 2015 року адміністративний позов ОСОБА_3 до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації в Публічному акціонерному товаристві "Дельта Банк" Кадирова Владислава Володимировича, треті особи: ОСОБА_4, Публічне акціонерне товариство "Укргазвидобування" про визнання протиправними дій - залишено без задоволення.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, позивач та третя особа звернулися до суду з апеляційними скаргами в яких просять скасувати постанову суду першої інстанції та ухвалити нову, якою задовольнити позов.

Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційні скарги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та вірно встановлено судом першої інстанції, між Публічним акціонерним товариством «Дельта Банк» (кредитор) та Публічним акціонерним товариством «Укргазвидобування» (позичальник) укладено договір кредитної лінії від 29 серпня 2013 року №ВКЛ-2022390, згідно умов якого кредитор зобов'язується надавати позичальнику грошові кошти у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання.

Крім того, між ПАТ «Дельта Банк» (кредитор) та громадянином України ОСОБА_6 (поручитель) укладено договір поруки від 28 листопада 2014 року №П 2022390-8, у відповідності до змісту якого поручитель зобов'язується перед кредитором у повному обсязі солідарно відповідати за виконання ТОВ «Укргазвидобування» (позивачальник) зобов'язань щодо повернення суми кредиту, плати процентів за користування кредитом, комісій, а також можливих штрафних санкцій та пені, у розмірі та у випадках, передбачених договором кредитної лінії №ВКЛ-2022390, що укладений 29 серпня 2013 року між кредитором та позичальником, за умовами якого позичальник зобов'язаний повернути кредитору отриманий кредит у розмірі 79 870 000,00 грн. зі сплатою процентів у розмірі, у строки (терміни) та на умовах, зазначених у договорі кредиту та договорах про внесення змін та доповнень до договору кредиту, що укладені на дату укладення цього договору та/або можуть бути укладені в майбутньому, з кінцевим терміном повернення кредиту до 31 грудня 2014 року включно або термін, що вказаний в пункті 1.1 договору кредиту, а також сплачувати можливі штрафні санкції у розмірі та у випадках, передбачених договором кредиту та цим договором, а також інші витрати на здійснення забезпеченої порукою вимоги.

Листом від 23 лютого 2015 року за вих. №2/01-17/2226, ПАТ «Дельта Банк» повідомило ОСОБА_6, що відповідно до договору поруки від 28 листопада 2014 року №П2022390-8, який виступає забезпеченням за договором кредитної лінії від 29 серпня 2013 року №ВКЛ-2022390, що укладено між ПАТ «Дельта Банк» та ТОВ «Укргазвидобування», у зв'язку з невиконанням ТОВ «Укргазвидобування» зобов'язань, відповідно до вищезазначеного кредитного договору, банк в межах процедури договірного списання здійснив списання коштів з депозитного рахунку ОСОБА_6 № НОМЕР_1 (долари США), який відкритий в ПАТ «Дельта Банк», в рахунок погашення зобов'язання ТОВ «Укргазвидобування» у сумі, що є еквівалентом 12 000 000,00 грн.

Згідно Договору про відступлення права вимоги від 30 квітня 2015 року, укладеного між ОСОБА_6 (первісний кредитор) та ОСОБА_3 (новий кредитор), первісний кредитор передає новому кредитору належне йому право вимоги, визначене у пункті 1.2 даного договору, а новий кредитор приймає право вимоги за основним зобов'язанням. Первісний кредитор передає новому кредитору належне йому право вимоги до ПАТ «Укргазвидобування» щодо сплати 12 000 000,00 грн., яке виникло у зв'язку з виконанням первісним кредитором як поручителем за договором поруки від 28 листопада 2014 року №П 2022390-8 забезпечених згідно з його умовами зобов'язань ПАТ «Укргазвидобування» за договором кредитної лінії від 29 серпня 2013 року №ВКЛ-2022390 (з урахуванням додаткових договорів від 07 серпня 2014 року №1, від 31 жовтня 2014 року №2, від 20 листопада 2014 року №3, від 28 листопада 2014 року №4, від 01 грудня 2014 року №5, які є його невід'ємною частиною) перед ПАТ «Дельта Банк» (основне зобов'язання).

За цим договором новий кредитор одержує право (замість первісного кредитора) вимагати від публічного акціонерного товариства «Укргазвидобування» належного виконання основного зобов'язання.

Відповідно до постанови Правління Національного банку України від 02 березня 2015 року №150 «Про віднесення публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до категорії неплатоспроможних» виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 02 березня 2015 року №51 «Про запровадження тимчасової адміністрації у публічному акціонерному товаристві «Дельта Банк», згідно з яким з 03 березня 2015 року запроваджено тимчасову адміністрацію та призначено уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації у публічному акціонерному товаристві «Дельта Банк».

На виконання положень статті 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації в ПАТ «Дельта Банк» Кадировим В.В. прийнято наказ від 11 березня 2015 року №67 «Про перевірку правочинів (договорів) в АТ «Дельта Банк» (з урахуванням змін, внесених у відповідності до наказу від 23 квітня 2015 року №270), яким наказано здійснити в ПАТ «Дельта Банк» перевірку правочинів (інших договорів), вчинених (укладених) акціонерним товариством «Дельта Банк» протягом одного року до дня запровадження тимчасової адміністрації банку, на предмет виявлення правочинів (у тому числі договорів), що є нікчемними з підстав, визначених ч.3 статті 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», та створено для цього комісію.

Згідно з наявною у матеріалах справи копією витягу з протоколу від 29 квітня 2015 року №1 засідання комісії з перевірки правочинів (інших договорів) за кредитними операціями, створеної згідно з наказом від 11 березня 2015 року №67 (зі змінами, внесеними наказом №270), вирішено затвердити результати перевірки, якою виявлено правочини (договори поруки), що є нікчемними згідно зі статтею 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», зокрема, договір поруки від 28 листопада 2014 року №П 2022390-8, укладений між банком та фізичною особою ОСОБА_6

На підставі викладеного, листом від 07 травня 2015 року №1657 уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації в публічному акціонерному товаристві «Дельта Банк» Кадиров В.В. повідомив гр. ОСОБА_6 про те, що укладення між ним та ПАТ «Дельта Банк» договору поруки від 28 листопада 2014 року №П 2022390-8 в забезпечення виконання зобов'язання за договором кредитної лінії від 29 серпня 2013 року №ВКЛ-2022390 (зі змінами та доповненнями), укладеним між ПАТ «Дельта Банк» та ПАТ «Укргазвидобування», було здійснено з порушенням чинного законодавства України, вимог Національного банку України та кредитних процедур банку з посиланням на положення п.7 ч.3 статті 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», у зв'язку з чим гр ОСОБА_6 повідомлено про нікчемність вказаного договору поруки від 28 листопада 2014 року №П 2022390-8.

Позивач, вважаючи свої права порушеними, а дії відповідача необґрунтованими, звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Відмовляючи в задоволенні адміністративного позову, суд першої інстанції вказав, що договір відступлення права вимоги був укладений між позивачем та ОСОБА_4 30 квітня 2015 року, після визнання договору поруки від 28 листопада 2014 року, права за яким відступалися на користь позивача, нікчемним. Як наслідок, суд першої інстанції вважає, що договір відступлення права вимоги не міг створювати будь-яких правових наслідків для позивача, а тому станом на момент розгляду справи права позивача оскаржуваними діями не порушено.

Згідно з ч. 1 статті 3 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» - Фонд гарантування вкладів фізичних осіб є установою, що виконує спеціальні функції у сфері гарантування вкладів фізичних осіб та виведення неплатоспроможних банків з ринку.

У силу ч.1 статті 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», з дня початку процедури виведення Фондом банку з ринку призупиняються всі повноваження органів управління банку (загальних зборів, спостережної ради і правління (ради директорів) та органів контролю (ревізійної комісії та внутрішнього аудиту). Фонд набуває всі повноваження органів управління банку та органів контролю з дня початку тимчасової адміністрації і до її припинення.

Згідно п.4 та п.6 ч.2 статті 37 Закону уповноважена особа Фонду має право, зокрема: повідомляти сторони за договорами, зазначеними у ч.2 статті 38 цього Закону, про нікчемність цих договорів та вчиняти дії щодо застосування наслідків нікчемності договорів; звертатися до правоохоронних органів із заявою про вчинення кримінального правопорушення в разі виявлення фактів шахрайства та інших протиправних дій працівників банку або інших осіб стосовно банку.

Відповідно до ч.3 статті 37 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», уповноважена особа Фонду діє від імені банку в межах повноважень Фонду.

Згідно зі статтею 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» уповноважена особа Фонду зобов'язана забезпечити збереження активів та документації банку.

Частиною 2 статті 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» визначено, що протягом дії тимчасової адміністрації уповноважена особа Фонду зобов'язана забезпечити перевірку правочинів (у тому числі договорів), вчинених (укладених) банком протягом одного року до дня запровадження тимчасової адміністрації банку, на предмет виявлення правочинів (у тому числі договорів), що є нікчемними з підстав, визначених ч.3 цієї статті.

Згідно ч.3 статті 38 Закону, правочини (у тому числі договори) неплатоспроможного банку є нікчемними з таких підстав: банк безоплатно здійснив відчуження майна, прийняв на себе зобов'язання без встановлення обов'язку контрагента щодо вчинення відповідних майнових дій, відмовився від власних майнових вимог; банк до дня визнання банку неплатоспроможним взяв на себе зобов'язання, внаслідок чого він став неплатоспроможним або виконання його грошових зобов'язань перед іншими кредиторами повністю чи частково стало неможливим; банк здійснив відчуження чи передав у користування або придбав (отримав у користування) майно, оплатив результати робіт та/або послуги за цінами, нижчими або вищими від звичайних (якщо оплата на 20 відсотків і більше відрізняється від вартості товарів, послуг, іншого майна, отриманого банком), або зобов'язаний здійснити такі дії в майбутньому відповідно до умов договору; банк оплатив кредитору або прийняв майно в рахунок виконання грошових вимог у день, коли сума вимог кредиторів банку перевищувала вартість майна; банк прийняв на себе зобов'язання (застава, порука, гарантія, притримання, факторинг тощо) щодо забезпечення виконання грошових вимог у порядку іншому, ніж здійснення кредитних операцій відповідно до Закону України "Про банки і банківську діяльність"; банк уклав кредитні договори, умови яких передбачають надання клієнтам переваг (пільг), прямо не встановлених для них законодавством чи внутрішніми документами банку; банк уклав правочини (у тому числі договори), умови яких передбачають платіж чи передачу іншого майна з метою надання окремим кредиторам переваг (пільг), прямо не встановлених для них законодавством чи внутрішніми документами банку; банк уклав правочин (у тому числі договір) з пов'язаною особою банку, якщо такий правочин не відповідає вимогам законодавства України.

Як зазначалося вище, суд першої інстанції виходив з того, що договір відступлення права вимоги був укладений між позивачем та ОСОБА_4 30 квітня 2015 року, після визнання договору поруки від 28 листопада 2014 року, права за яким відступалися на користь позивача, є нікчемним.

Згідно з ч.2 статті 228 Цивільного кодексу України правочин, який порушує публічний порядок, є нікчемним.

Частина третя цієї статті визначає, що у разі недодержання вимоги щодо відповідності правочину інтересам держави і суспільства, його моральним засадам такий правочин може бути визнаний недійсним. Якщо визнаний судом недійсний правочин було вчинено з метою, що завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, то при наявності умислу у обох сторін - в разі виконання правочину обома сторонами - в дохід держави за рішенням суду стягується все одержане ними за угодою, а в разі виконання правочину однією стороною з іншої сторони за рішенням суду стягується в дохід держави все одержане нею і все належне - з неї першій стороні на відшкодування одержаного. При наявності умислу лише у однієї із сторін все одержане нею за правочином повинно бути повернуто іншій стороні, а одержане останньою або належне їй на відшкодування виконаного за рішенням суду стягується в дохід держави.

Для застосування наслідків, передбачених статтею 228 Цивільного кодексу України, необхідним є наявність умислу на укладення угоди з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, наприклад, вчинення удаваного правочину з метою приховання ухилення від сплати податків чи з метою неправомірного одержання з державного бюджету коштів шляхом відшкодування податку на додану вартість у разі його несплати контрагентами до бюджету.

Водночас, в контексті зазначеної статті, суд зазначає, що уповноважена особа наділена правом перевірки правочинів на предмет виявлення серед них нікчемних.

Разом з тим, за змістом наведених норм, дане право не є абсолютним, а кореспондується з обов'язком встановити перед прийняттям рішення обставини, з якими Закон пов'язує нікчемність правочину, тобто саме по собі твердження про нікчемність правочину недостатньо для визнання його таким, оскільки воно у даному випадку нівелюється протилежним твердженням вкладника про дійсність вкладу.

Таким чином, за обставин відсутності у розпорядчому рішенні посилань на передбачені Законом підстави визнання правочину нікчемним, таке рішення суб'єкта владних повноваження не є обґрунтованим.

Аналогічна позиція викладена в постанові Вищого адміністративного суду України від 04 серпня 2015 року у справі К/800/24809/15.

Таким чином, договір поруки, укладений між позивачем та третьою особою, не має ознак нікчемного правочину неплатоспроможного банку з підстав, перелічених у частині третій статті 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб".

Додатково слід зазначити, що п. 2 протоколу №1 від 29 квітня 2015 року, на який суд першої інстанції посилається в якості безумовного доказу правомірності віднесення договору поруки від 28 листопада 2014 року до нікчемних саме 29 квітня 2015 року, передбачено його направлення відповідачу для подальшого затвердження.

В матеріалах даної адміністративної справи відсутні будь-які докази, які б свідчили про те, що вказаний протокол №1 було затверджено відповідачем до укладення між позивачем та ОСОБА_4 договору відступлення права вимоги від 30 квітня 2015 року. Матеріали справи взагалі не містять доказів затвердження результатів вказаної перевірки відповідачем як суб'єктом владних повноважень, на якого Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» покладено обов'язок зі здійснення тимчасової адміністрації неплатоспроможного банку.

Єдиним документом, наявним у матеріалах справи, який свідчить про прийняття саме відповідачем будь-якого розпорядчого рішення стосовно віднесення договору поруки від 28 листопада 2014 року до нікчемних є повідомлення відповідача про нікчемність від 07 травня 2015 pоку, яке було зроблено та направлено сторонам цього договору не раніше 07 травня 2015 року та безумовно після укладення між позивачем та ОСОБА_4 договору відступлення права вимоги.

Право вимоги, яке виникло у поручителя внаслідок виконання Договору поруки, перейшло до позивача на підставі договору відступлення права вимоги від 30 квітня 2015 pоку, тобто до віднесення відповідачем договору поруки від 28 листопада 2014 року до нікчемних.

Відтак, означені дії відповідача порушують права та інтереси позивача, що надавало йому право звернутися до суду із адміністративним позовом, тому суд першої інстанції дійшов помилкового висновку, що дії відповідача щодо визнання договору поруки від 28 листопада 2014 року стосується лише безпосередньо ПАТ «Дельта Банк» та ОСОБА_4

В обґрунтування своєї позиції відповідач як на підставу нікчемності договору поруки посилається на до п. 7 ч. З статті 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», відповідно до якої однією з підстав нікчемності правочину є укладення банком правочинів (у тому числі договорів), умови яких передбачають платіж чи передачу іншого майна з метою надання окремим кредиторам переваг (пільг), прямо не встановлених для них законодавством чи внутрішніми документами банку.

Тобто, нікчемним може бути той правочин, за яким кредитору банку було передано майно або кошти для надання такому кредитору переваг (пільг), які прямо не встановлені законодавством.

Згідно з п. 1.1. договору поруки, поручитель зобов'язався перед ПАТ «Дельта Банк» у повному обсязі солідарно відповідати за виконання ПАТ «Укргазвидобування» зобов'язань щодо повернення суми кредиту, сплати процентів за користування ним, комісій, а також можливих штрафів та пені, у розмірі та у випадках передбачених договором кредитної лінії № ВКЛ-2022390 від 29 серпня 2013 року, що кореспондує положенням статті 553 Цивільного кодексу України.

В свою чергу, на виконання умов Договору поруки ПАТ «Дельта Банк» було списано з рахунку поручителя 12 000 000 грн., якими було частково погашено заборгованість ПАТ «Укргазвидобування» перед ПАТ «Дельта Банк».

Згідно з умовами Договору поруки, ПАТ «Дельта-Банк» не передавав поручителю будь-якого майна та не здійснював перерахунку будь-яких коштів, а навпаки, були задоволені вимоги Банку до одного з боржників.

Перехід до поручителя права вимоги до ПАТ «Укргазвидобування» є не пільгою, а правом, прямо передбаченим статтею 556 Цивільного кодексу України для будь-якого поручителя, який виконав забезпечене порукою зобов'язання.

Умови Договору поруки не передбачали платіж або передачу іншого майна з метою надання окремим кредиторам переваг (пільг), прямо не встановлених для них законодавством чи внутрішніми документами банку, що свідчить про відсутність підстав для застосування до такого договору положень п. 7 ч. З статті 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Набуття поручителем за договором поруки внаслідок виконання ним забезпеченого порукою зобов'язання не може вважатися і відступленням ПАТ «Дельта Банк» належного йому права вимоги.

Крім того, відповідач у своєму повідомленні №1657 від 07 травня 2015 року не зазначає інших норм права, крім п. 7 ч. З статті 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», яким би визначалась недійсність Договору поруки.

Також відповідач не наводить конкретних норм законодавства України, вимог Національного банку України чи кредитних процедур ПАТ «Дельта-Банк», які на думку відповідача було порушено при укладанні Договору поруки.

Частина 3 статті 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» встановлює вичерпний перелік підстав нікчемності вчинених неплатоспроможним банком і розширеному тлумаченню не підлягає.

Оскільки договір поруки № П2022390-8 не відповідає жодному з критеріїв правочину, встановлених ч. З статті 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», права встановлювати його нікчемність на підставі будь-яких інших норм ні у відповідача, ні у створеної ним Комісії з перевірки правочинів не має.

Згідно ч. З статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Дії відповідача щодо віднесення договору поруки від 28 листопада 2014 року до нікчемних правочинів та направлення його сторонам повідомлення про нікчемність від 07 травня 2015 року № 1657 вищенаведеним вимогам не відповідає. Більш того, правочин визнано нікчемним за відсутності визначених Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» підстав нікчемності правочинів, укладених банком, з грубим порушенням законних прав та інтересів позивача.

Внаслідок протиправних дій відповідача щодо визнання нікчемним Договору поруки та направлення повідомлення про нікчемність Договору поруки, позивач позбавлений можливості реалізувати належне йому згідно зі статтею 556 Цивільного кодексу України право вимоги поручителя, який виконав забезпечене порукою зобов'язання, до боржника

Згідно статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

З урахуванням викладеного колегія суддів вважає протиправним висновок суду першої інстанції щодо того, що Кодекс адміністративного судочинства України не містить положень, які б давали позивачу право звертатися до суду з вимогою щодо зобов'язання суб'єкта владних повноважень вчинити в інтересах позивача певні дії, спрямовані на захист прав, порушення яких на момент постановлення судового рішення не відбулося, оскільки в даному випадку вбачається безпосереднє порушення прав позивача.

Таким чином протиправним є висновок суду першої інстанції про відмову в задоволенні даного адміністративного позову.

Отже при винесенні оскаржуваної постанови судом першої інстанції було допущено порушення норм матеріального права, що призвело до невірного по суті вирішення справи.

Згідно до статті 202 КАС України - підставами для скасування постанови або ухвали суду першої інстанції та ухвалення нового рішення є, зокрема, невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення норм матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи або питання.

Керуючись ст. ст. 160, 198, 202, 205, 207, 212, 254 КАС України суд,

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційні скарги ОСОБА_3, ОСОБА_4 - задовольнити.

Постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 21 жовтня 2015 року - скасувати та ухвалити нову.

Адміністративний позов ОСОБА_3 до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації в Публічному акціонерному товаристві "Дельта Банк" Кадирова Владислава Володимировича, треті особи: ОСОБА_4, Публічне акціонерне товариство "Укргазвидобування" про визнання протиправними дій - задовольнити.

Визнати дії Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації в Публічному акціонерному товаристві «Дельта Банк» Кадирова Владислава Володимировича щодо визнання нікчемним договору поруки № П 2022390-8 від 28 листопада 2014 року та направлення повідомлення № 1657 від 07 травня 2015 року про нікчемність договору поруки № П 2022390-8 від 28 листопада 2014 року неправомірними.

Постанова набирає законної сили в порядку, встановленому статтею 254 КАС України та може бути оскаржена безпосередньо до адміністративного суду касаційної інстанції в порядку і строки, встановлені статтею 212 КАС України.

Головуючий суддя:

Судді:

Головуючий суддя Файдюк В.В.

Судді: Чаку Є.В.

Мєзєнцев Є.І.