Справа № 367/4890/14-а
Суддя: Олексієнко М.М.
Дата ухвалення: 2015-11-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"26" листопада 2015 р. м. Київ К/800/5862/15

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі:

Олексієнка М.М. (доповідач), Рецебуринського Ю.Й., Штульман І.В.,

здійснивши в порядку письмового провадження касаційний розгляд справи за адміністративним позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Агробонус» (далі - ТОВ «Агробонус») до Державної виконавчої служби Ірпінського міського управління юстиції Головного управління юстиції у Київській області (далі - ДВС) про визнання незаконними постанов по стягненню виконавчого збору, витрат на проведення виконавчих дій за касаційною скаргою представника відповідача на судові рішення Ірпіньського міського суду Київської області від 20 жовтня 2014 року, Київського апеляційного адміністративного суду від 27 січня 2015 року, -

в с т а н о в и л а :

У серпні 2014 року представник ТОВ «Агробонус» звернувся до суду з позовом, у якому просив:

визнати незаконними дії державного виконавця, допущені при винесенні постанов про стягнення виконавчого збору, витрат на проведення виконавчих дій та списання з рахунку боржника суми виконавчого збору;

скасувати зазначені постанови, повернути незаконно стягнутий виконавчий збір, закрити виконавче провадження.

Посилався на те, що рішення суду виконано ще до початку проведення виконавчих дій, тому виконавчий збір та витрати на проведення виконавчих дій стягнуті неправомірно.

Постановою Ірпінського міського суду Київської області від 20 жовтня 2014 року, залишеною без змін Київським апеляційним адміністративним судом від 27 січня 2015 року, позовні вимоги задоволено.

У касаційній скарзі представник відповідача, з посиланням на порушення норм матеріального та процесуального права, допущені судами, просить попередні судові рішення скасувати і ухвалити нове про відмову в позові. Вказує на те, що боржник був повідомлений про відкриття виконавчого провадження належним чином, тому повинен був виконати рішення суду у встановлений строк, проте цього не зробив, що є підставою до стягнення виконавчого збору.

З'ясувавши обставини справи в межах, передбачених статтею 220 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), колегія суддів приходить до висновку про задоволення касаційної скарги частково з урахуванням наступного.

Як установлено судами попередніх інстанцій, 3 липня 2014 року державним виконавцем відкрито виконавче провадження з примусового виконання наказу, виданого господарським судом Київської області від 17.06.2014 року про стягнення з ТОВ «Агробонус» борг в загальній сумі 737912,81 грн. Запропоновано боржнику у семиденний строк з моменту винесення цієї постанови сплатити борг. У зв'язку з невиконанням вимог, викладених в постанові, 21 липня 2014 року ДВС винесено постанови про стягнення виконавчого збору, витрат на проведення виконавчих дій.

25 липня 2014 року закінчено виконавче провадження.

Розглядаючи справу, суди попередніх інстанцій виходили з того, що спір у цій справі є публічно-правовим та належить до юрисдикції адміністративних судів.

Проте, з таким висновком погодитися неможливо, оскільки він не відповідає фактичним обставинам справи та нормам матеріального і процесуального права.

Відповідно до частини другої статті 4 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на всі публічно правові спори, крім спорів, для яких законом встановлений інший порядок судового вирішення.

Частиною першою статті 181 КАС України передбачено, що учасники виконавчого провадження (крім державних виконавців) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.

Виходячи з положень зазначених норм, якщо законом встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби, то це виключає юрисдикцію адміністративних судів у такій категорії справ.

Контроль за виконанням судових рішень у господарських справах визначається Господарським процесуальним кодексом України. За правилами статті 121-2 цього кодексу скарги на дії чи бездіяльність органів Державної виконавчої служби щодо виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів можуть бути подані стягувачем, боржником або прокурором протягом десяти днів з дня вчинення оскаржуваної дії, або з дня, коли зазначеним особам стало про неї відомо, або з дня, коли дія мала бути вчинена.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) від 4 листопада 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 12 жовтня 1978 року у справі «Zand v. Austria» вказав, що словосполучення «встановлений законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Поняття «суд, встановлений законом» у частині першій статті 6 Конвенції передбачає «усю організаційну структуру судів, включно з <…> питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів <…>». З огляду на це не вважається «судом, встановленим законом» орган, котрий, не маючи юрисдикції, судить осіб на підставі практики, яка не передбачена законом.

Згідно фактичних обставин справи, встановлених судами, спір виник щодо рішення державного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до ГПК України, оскаржуються постанови боржником, тому такий спір не підлягає розгляду за правилами КАС України.

З урахуванням зазначених обставин справи та норм права, рішення судів попередніх інстанцій підлягають скасуванню з підстав, передбачених пунктом 1 частини першої статті 157 КАС України (якщо справу не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства), із закриттям провадження у справі.

Спір, який виник між сторонами, може бути розглянутий за правилами ГПК України.

На підставі наведеного, керуючись статтями 157, 220, 222, 223, 228, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу відділу Державної виконавчої служби Ірпінського міського управління юстиції Головного управління юстиції у Київській області задовольнити частково.

Постанову Ірпіньського міського суду Київської області від 20 жовтня 2014 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 27 січня 2015 року скасувати, а провадження у справі за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Агробонус» до відділу Державної виконавчої служби Ірпінського міського управління юстиції Головного управління юстиції у Київській області про визнання дій державного виконавця незаконними та зобов'язання вчинити дії - закрити у зв'язку з тим, що справу не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

Роз'яснити, що спір, який виник між сторонами, може бути вирішений в порядку господарського судочинства.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі, оскарженню не підлягає, проте може бути переглянута Верховним Судом України з підстав, у строки та в порядку, встановленими статтями 237, 238, 239-1 Кодексу адміністративного судочинства України.

Судді: М.М. Олексієнко

Ю.Й. Рецебуринський

І.В. Штульман