Справа № 334/6093/15-а(2-а/334/130/15)
Суддя: Білак С.В.
Дата ухвалення: 2015-12-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Суддя-доповідач - Білак С. В.
Головуючий у 1 інстанції - Нікітенко Н.П.
ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

09 грудня 2015 рокусправа № 334/6093/15-а(2-а/334/130/15)
Приміщення суду за адресою: 49083, м. Дніпропетровськ, пр.імені Газети "Правда", 29

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Білак С.В., суддів: Олефіренко Н.А. Шальєвої В.А. , розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в Ленінському районі м.Запоріжжя на постанову Ленінського районного суду м.Запоріжжя від 24 вересня 2015 р. у справі №334/6093/15-а(2-а/334/130/15) за позовом ОСОБА_3 до Управління Пенсійного фонду України в Ленінському районі м. Запоріжжя про визнання бездіяльності протиправною, зобов'язання вчинити певні дії, стягнення суми матеріальної та моральної шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач - ОСОБА_3 звернувся до Ленінського районного суду м.Запоріжжя з адміністративним позовом до Управління Пенсійного фонду України в Ленінському районі м. Запоріжжя, в якому просив визнати дії Управління Пенсійного фонду України в Ленінському районі м. Запоріжжя (далі - УПФУ) щодо відмови у виплаті пенсії протиправними, зобов'язати УПФУ нарахувати (з належним перерахунком) та сплатити йому невиплачену своєчасно пенсію з 01 квітня 2010 року по теперішній час та продовжувати нараховувати і сплачувати йому належну пенсію безстроково та відшкодувати йому за рахунок відповідача матеріальну і моральну шкоду у розмірі 134576,00грн.

Постановою Ленінського районного суду м.Запоріжжя від 24 вересня 2015 р. адміністративний позов задоволено частково.

Визнано неправомірними дії Управління Пенсійного фонду України в Ленінському районі м.Запоріжжя щодо відмови поновити позивачу пенсію за віком з 02.07.2015 року.

Зобов'язано Управління Пенсійного фонду України в Ленінському районі м.Запоріжжя поновити позивачу виплату раніше призначеної пенсії за віком із перерахунком її розміру у передбаченому п.15 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» відповідно до ст.40 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», починаючи з 02.07.2015 року.

Позовні вимоги щодо нарахування та сплати позивачу пенсії з 01.04.2010 року по 01.07.2015 року - залишено без розгляду.

В решті позову відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права просить скасувати постанову Ленінського районного суду м.Запоріжжя від 24 вересня 2015 р. та прийняти нову постанову, якою відмовити в задоволені адміністративного позову в повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначив, що ОСОБА_3 у вересні 2009 року (місяць зняття з обліку за місцем постійного проживання) була виплачена пенсія за шість місяців наперед перед виїздом за кордон за жовтень 2009 року-березень 2010 року.

Рішенням Конституційного суду України від 07.10.2009 р. №25-рп/2009 визнано неконституційними положення п.2 ч.1 ст.49, другого речення ст.51 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» від 09 липня 2003 року. При цьому, Конституційний суд України зазначив, що питання, які регламентують виплату пенсій пенсіонерам, які постійно проживають у державах, з якими Україною не укладено відповідного договору законодавчо не врегульовані.

Підчас надання заяви по Пенсійного фонду України позивач не надав адресу фактичного проживання в межах України або банківського рахунку у банку, який виграв тендер на виплату пенсії на території України в порядку передбаченому законодавством, що унеможливлює поновлення йому пенсії.

Окрім того, законодавством на цей час не визначено ряд питань щодо виплати пенсії особам, які постійно проживають у державах, з якими Україною не укладено відповідного договору, головними з яких є те, у який спосіб будуть фінансуватися перекази сум пенсій до держав, з якими Україною не укладено відповідних договорів, на яку адресу виплачувати пенсію та на який банківський рахунок проводити перерахунок пенсії.

Особи, які беруть участь у справі, у судове засідання не прибули, належним чином були повідомлені про дату, час і місце судового засідання. Відповідно до п.2 ч.1 ст. 197 КАС України, суд апеляційної інстанції розглядає справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції необхідно залишити без змін з наступних підстав.

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що з 24.03.2000 р. ОСОБА_3,ІНФОРМАЦІЯ_1 була призначена пенсія за віком, однак виплата пенсії була припинена у зв'язку із його виїздом на постійне проживання до Ізраїлю.

У вересні 2009 року позивачеві була виплачена пенсія за шість місяців наперед перед від'їздом за кордон (з жовтня 2009 року по березень 2010 року).

02.07.2015 р. позивач звернувся до відповідача із заявою про поновлення виплати пенсії (а.с.6).

Листом Управління Пенсійного фонду України в Ленінському районі м.Запоріжжя від 16.07.2015 ркоу №190/В-1 позивачу відмовлено у поновленні виплати пенсії згідно Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України 25.11.2005 р. №22-1, та п. 1 ст. 47 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», оскільки він фактично постійно проживає за межами України в Ізраїлі, реєстрація місця проживання на території України відсутня та в зв'язку з відсутністю механізму виплати пенсій пенсіонерам, які проживають в країнах з якими не укладено договору про пенсійне забезпечення (а.с.5).

Відповідно до п.2 ч.1 ст.49 Закону України «Про загальнообов'язкове пенсійне страхування» (в редакцій чинній на момент виїзду позивача за кордон) виплата пенсії за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду або за рішенням суду припиняється на весь час проживання пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України.

Згідно з ст. 51 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» у разі виїзду пенсіонера на постійне місце проживання за кордон пенсія, призначена в Україні, за заявою пенсіонера може бути виплачена йому за шість місяців наперед перед від'їздом, рахуючи з місяця, що настає за місяцем зняття з обліку за місцем постійного проживання. Під час перебування за кордоном пенсія виплачується в тому разі, якщо це передбачено міжнародним договором України, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України.

Рішенням Конституційного Суду України № 25-рп/2009 від 7 жовтня 2009 року пункт 2 частини 1 статті 49, другого речення статті 51 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» щодо припинення виплати пенсії пенсіонерам на час постійного проживання за кордоном у разі, якщо Україна не уклала з відповідною державою міжнародний договір з питань пенсійного забезпечення і якщо згода на обов'язковість такого міжнародного договору не надана Верховною Радою України було визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним).

Відповідно до частини 2 статті 152 Конституції України, закони, інші правові акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність.

Отже, з 07.10.2009 року порядок виплати пенсії громадянам, які виїхали на постійне місце проживання за кордон, регулюється нормами Закону України «Про загальнообов'язкове пенсійне страхування» з урахуванням рішення Конституційного Суду України щодо неконституційності положень п.2 ч.1 ст. 49, другого речення ст. 51 Закону України «Про загальнообов'язкове пенсійне страхування».

Після прийняття даного рішення Конституційного Суду України і на теперішній час інших законів, які регламентують виплату пенсій пенсіонерам, які постійно проживають у державах, з якими Україною не укладено відповідного договору, не прийнято.

Крім того, ч. 2 ст. 49 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» передбачено, що поновлення виплати пенсії здійснюється за рішенням територіального органу Пенсійного фонду протягом 10 днів після з'ясування обставин та наявності умов для відновлення її виплати. Виплата пенсії поновлюється в порядку, передбаченому частиною третьою статті 35 та статтею 46 цього Закону.

ОСОБА_3, проживаючи в Ізраїлі, як громадянин України, має такі ж самі конституційні права, як й інші громадяни цієї держави, оскільки Конституція України та пенсійне законодавство України не допускають обмеження права на соціальний захист, зокрема права на отримання пенсії за ознакою місця проживання.

Враховуючи те, що позивач перебував на обліку в Управлінні Пенсійного фонду України в Ленінському районі м. Запоріжжя та отримував пенсію за віком, у відповідача відсутні перешкоди щодо поновлення виплати пенсії позивачу з моменту його звернення до відповідача з заявою про порушення його права, щодо виплати пенсії 02.07.2015року.

Таким чином, колегія суддів погоджується з тим, що Управління Пенсійного фонду України в Ленінському районі м. Запоріжжя неправомірно відмовило позивачу у відновленні виплати пенсії з 02.07.2015 р. відповідно до його заяви. Порушене право позивача підлягає захисту шляхом зобов'язання відповідача поновити виплату належної позивачу пенсії відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Разом з тим, позивач просив зобов'язати відповідача нарахувати і виплатити йому пенсію, починаючи з 01.04.2010 року та стягнути з відповідача матеріальні і моральну шкоду у розмірі 134 576, 00 грн., що складається з 96348,00грн - середній рівень інфляції за час несплати пенсії, 18228,00 грн. - сума не отриманого доходу у випадку вкладу пенсії, 20 000 грн. - моральна шкода.

З приводу наведених позовних вимог колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ч.1 ст.195 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

З доводів апеляційної скарги вбачається, що відповідач не погоджується з рішенням суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог, а тому, враховуючи вищенаведену норму та доводи апеляційної скарги відповідача, рішення суду першої інстанції в іншій частині позовних вимог колегією суддів не розглядається.

Відповідно до вимог Кодексу адміністративного судочинства України підставами для скасування рішення є порушення судом норм матеріального чи процесуального права.

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про те, що при розгляді справи судом першої інстанції було допущено неправильне застосування норм матеріального чи процесуального права.

Судова колегія дійшла висновку про те, що підстави для скасування рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині відсутні, а тому відхиляє апеляційну скаргу і залишає судове рішення без змін.

Ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 18.11.2015 року було відстрочено сплату судового збору до ухвалення рішення по справі.

08.12.2015 року до суду надійшла квитанція №QS01 про сплату відповідачем судового збору у встановленому законодавством розмірі.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 160, 167, 184, 195, 197, 198, 200, 205, 206, 211, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в Ленінському районі м. Запоріжжя на постанову Ленінського районного суду м.Запоріжжя - залишити без задоволення.

Постанову Ленінського районного суду м.Запоріжжя від 24 вересня 2015 р. у справі №334/6093/15-а(2-а/334/130/15) за позовом ОСОБА_3 до Управління Пенсійного фонду України в Ленінському районі м. Запоріжжя про визнання бездіяльності протиправною, зобов'язання вчинити певні дії, стягнення суми матеріальної та моральної шкоди - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь в справі, та може бути оскаржена безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів після набрання законної сили судовим рішенням суду апеляційної інстанції.

Головуючий суддя С.В. Білак

Судді Н.А.Олефіренко

В.А.Шальєва