Справа № 808/8244/15
Суддя: Семененко Марина Олександрівна
Дата ухвалення: 2015-11-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 листопада 2015 року о 15 год. 53 хв.Справа № 808/8244/15 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі

головуючого судді Семененко М.О.

за участю секретаря судового засідання Бірюкової І.В.

за участю представників:

позивача ОСОБА_1, ОСОБА_2,

відповідача ОСОБА_3, ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за позовом приватного акціонерного товариства «Запорізький завод залізобетонних шпал»

до Державної податкової інспекції у Шевченківському районі м. Запоріжжя Головного управління ДФС у Запорізькій області

про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень - рішень,

ВСТАНОВИВ:

30 вересня 2015 року до Запорізького окружного адміністративного суду надійшов позов приватного акціонерного товариства «Запорізький завод залізобетонних шпал» (далі - позивач) до Державної податкової інспекції у Шевченківському районі м. Запоріжжя Головного управління ДФС у Запорізькій області (далі - відповідач), в якому позивач просить суд:

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення рішення № від 18.09.2015, яким позивачу збільшено суму грошового зобовязання за платежем податок на прибуток підприємств 1 081 143,00 грн., який складається з збільшення суми грошового зобовязання на 720762,00 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) на суму 360381,00 грн.;

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення рішення №001122201 від 27.07.2015, яким позивачу зменшено суму відємного значення обєкта оподаткування податком на прибуток у розмірі 3 286 246,00 грн.

В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що між ним та Публічним акціонерним товариством «Закритий недиверсифікований венчурний корпоративний інвестиційний фонд «Інновація» був укладений договір позики, відповідно до якого позивачем протягом 2010-2012 років отримано 36 600 000 грн. для поповнення обігових коштів, відповідно до умов якого встановлено обовязок позивача зі сплати 12 % річних. Позивач вважає безпідставними твердження контролюючого органу про те, що позикові кошти були ним спрямовані на погашення власних векселів, погашення позики та відсотків за користування позикою, та вважаються використаними не за цільовим призначенням, а отже сплачені відсотки по даному договору не можуть вважаться такими, що використані у господарській діяльності позивача. Зазначає, що у вказаний період окрім коштів за договором позики підприємство отримувало прибуток від поточної господарської діяльності у значному обсязі, тому неможливо виокремити, за рахунок яких саме коштів відбулось погашення векселів та сплата відсотків. Крім того, не погоджується з висновками щодо збитковості господарських операцій з ТОВ «ПФГ «Спарта» та ТОВ «Аксельхофф», та зазначає, що первинна бухгалтерська документація по взаємовідносинам з даними контрагентами відповідачем під час перевірки не досліджувалась, а була взята за основу інформація з акта попередньої планової перевірки, під час якої контролюючим органом не було виявлено порушень у взаємовідносинах з даними контрагентами. Таким чином, вважає, що висновки відповідача про завищення витрат, що враховуються при обчисленні обєкта оподаткування податком на прибуток, є безпідставними та такими, що не ґрунтуються фактичних обставинах, що мають значення для прийняття рішення. Відповідно, зазначає про протиправність оскаржуваних податкових повідомлень-рішень та просить їх скасувати. Представники позивача в удовому засіданні заявлені позовні вимоги підтримали в повному обсязі.

Відповідач проти позову заперечує. В обґрунтування заперечень посилається на те, що позивач мав непогашені власні векселі, у тому числі по операціям у 2009 році за отримані товари від ТОВ «ПФГ «Спарта» та ТОВ «Аксельхофф». Відповідач вважає, що господарські операції з даними контрагентами були не характерними для основного виду діяльності позивача, відбувались протягом нетривалого часу та виявились збитковими, у звязку з чим не можуть бути визнані господарською діяльністю. Відповідно, погашення за рахунок запозичених коштів таких векселів, а також сплата цими коштами відсотків та погашення позики також не можуть вважатись використаними у власній господарській діяльності. Отже, було встановлено завищення позивачем фінансових витрат на суму нарахованих відсотків за користування позиковими коштами, які використані в операціях, не повязаних зі здійсненням господарської діяльності, та як наслідок зроблено висновок про заниження податку на прибуток за 2012 рік та завищення відємного значення обєкта оподаткування податком на прибуток за 2013 та 2014 роки. Представники відповідача в судовому засіданні проти задоволення позову заперечили з вищевикладених підстав.

Суд, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази, їх достатність і взаємний зв'язок у сукупності, вважає за необхідне зазначити наступне.

З матеріалів справи встановлено, що приватне акціонерне товариство «Запорізький завод залізобетонних шпал» зареєстровано відповідно до рішення виконавчого комітету Запорізької міської ради за №0003551 від 06.03.2003, знаходиться на обліку в ДПІ у Шевченківському районі м. Запоріжжя, є платником податку на додану вартість з 19.03.2003.

В період з 02.03.2015 по 14.04.2015 (з урахуванням продовження перевірки, відповідно до наказу №171 від 30.03.2015) співробітниками відповідача проведено планову виїзну перевірку позивача з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.01.2012 по 31.12.2014, валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2012 по 31.12.2014, за результатами якої складено акт №42/22-01/32407952 від 21.04.2015 (далі Акт № 42).

Згідно висновків Акту №42 встановлено порушення позивачем:

- пп.14.1.27, пп.14.1.36 п.14.1, пп.138.1.1 п.138.1, п.138.10.5 п.138.10, п.138.2 ст.138, пп.139.1.9 п.139.1 ст.139, п.141.1 ст.141, п.150.1 ст.150 Податкового кодексу України, в результаті чого занижено податок на прибуток на загальну суму 842078,00 грн., в т.ч. по періодах: І квартал 2012 завищено на суму 236920,00 грн., півріччя 2012 завищено на суму 558884,00 грн., ІІІ квартали 2012 року завищено на суму 697150,00 грн., 2012 рік занижено на суму 842078,00 грн. та завищено відємне значення обєкта оподаткування на суму 3 933 342,00 грн., у т.ч. за 2013 рік на суму 1 966 671,00 грн., за 2014 рік на суму 1 966 671,00 грн.;

- п.185.1 ст.185, п.188.1 ст.188, п.198.1, п.198.2, п.198.3, п.198.6 ст.198, п.201.1 ст.201 Податкового кодексу України, в результаті чого підприємством занижено суму податку на додану вартість всього на суму 74142,00 грн., у т.ч.: квітень 2012 на суму 57094,00 грн., травень 2012 на суму 17048,00 грн., та завищено відємне значення різниці між сумою податкового зобовязання та сумою податкового кредиту по ряд.19 всього на суму 17517,00 грн., у т.ч. за березень 2012 на суму 17517,00 грн.;

- п.1 ч.2 ст.6, ч.5, ч.7, ч.13 ст.8, ч.8 ст.9 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування».

Не погодившись з висновками даного акту, позивач подав заперечення, за результатами розгляду яких відповідачем прийнято рішення №8269/10/08-30-22-01 від 06.05.2015, яким заперечення позивача без задоволення, а висновки акту перевірки без змін.

На підставі висновків Акту №42 та за результатами розгляду заперечень, контролюючим органом прийнято наступні податкові повідомленнярішення:

№ від 07.05.2015, яким позивачу збільшено суму грошового зобовязання з податку на прибуток на загальну суму 1 263 170,00 грн., в т.ч. за основним платежем 842 078,00 грн. та 421 039,00 грн. штрафні санкції;

№ від 07.05.2015, яким позивачу зменшено суму відємного значення обєкта оподаткування податком на прибуток на загальну суму 3 933 342,00 грн.;

№ від 07.05.2015, яким позивачу збільшено грошове зобовязання з податку на додану вартість на суму 92 677,50 грн., у тому числі 74 142,00 грн. за основним платежем та 18 535,50 грн. штрафні санкції.

Не погодившись з прийнятими податковими повідомленнями рішенням, позивач скористався правом адміністративного оскарження до ГУ ДФС у Запорізькій області.

За результатами розгляду первинних скарг позивача, 17.07.2015 ГУ ДФС у Запорізькій області прийнято рішення №2895/10/08-01-10-04-13, яким:

скасовано податкове повідомленнярішення ДПІ у Шевченківському районі м. Запоріжжя від 07.05.2015 № в частині 43467,00 грн. податку на прибуток та 21733,50 грн. застосування штрафних (фінансових) санкцій, і залишено без змін зазначене податкове повідомлення рішення в іншій частині, а скаргу в цій частині залишено без задоволення;

скасовано податкове повідомленнярішення ДПІ у Шевченківському районі м. Запоріжжя від 07.05.2015 №1 в частині 647096,00 грн. зменшення суми відємного значення обєкта оподаткування податком на прибуток, в тому числі за 2013 рік на 323548,00 грн. та за 2014 рік на 323548,00 грн. і залишено без змін зазначене податкове повідомлення рішення в іншій частині, а скаргу в цій частині залишено без задоволення;

залишено без змін податкове повідомлення-рішення ДПІ у Шевченківському районі м. Запоріжжя від 07.05.2015 №.

21 липня 2015 року, на підставі акту №42/2201/32407952 від 21.04.2015 та рішення ГУ ДФС у Запорізькій області №2895/10/08-01-10-04-13 від 17.07.2015, відповідачем прийнято податкове повідомлення рішення:

№, яким позивачу зменшено суму відємного значення податку на прибуток на загальну суму 3 286 246,00 грн.;

№, яким позивачу збільшено суму грошового зобовязання з податку на прибуток підприємств на загальну суму 1 197 916,50 грн., в т.ч. за основним платежем 798611,00 грн. та 399305,50 грн. штрафні санкції.

Не погодившись з рішеннями ГУ ДФС у Запорізькій області та прийнятими 21.07.2015 податковими повідомленнями рішеннями, позивач звернувся з повторними скаргами до Державної фіскальної служби України.

Рішенням ДФС України від 11.09.2015 №19434/6/99-99-10-01-01-25 скасовано податкові повідомлення рішення ДПІ у Шевченківському районі м. Запоріжжя від 21.07.2015 № та №, в частині, відповідно, визначення товариству податку на прибуток (з урахуванням штрафних санкцій) та зменшення товариству відємного значення обєкта оподаткування податком на прибуток за рахунок зменшення перевіркою витрат товариства по операціях з ТОВ «ТД Україна Промресурс» та з ПНВП «Нью Форс - Капітал», в іншій частині вказані податкові повідомлення рішення залишено без змін, а скаргу без задоволення.

Суд звертає увагу, що за змістом рішення ГУ ДФС у Запорізькій області за результатами розгляду первинних скарг позивача операції з ТОВ «ТД Україна Промресурс» та з ПНВП «Нью Форс - Капітал» не мали впливу на визначення розміру завищення відємного значення обєкта оподаткування податком на прибуток у податковому повідомленні-рішенні № № від 21.07.2015, відтак, фактично, зазначене податкове повідомлення-рішення залишилось без змін..

18 вересня 2015 року ДПІ у Шевченківському районі м. Запоріжжя, на підставі акту перевірки №42/2201/32407953 від 21.04.2015, рішення ГУ ДФС у Запорізькій області №2895/10/08-01-10-04-13 від 17.07.2015 та рішення ДФС України від 11.09.2015 №19434/6/99-99-10-01-01-25, прийнято податкове повідомлення рішення № від 18.09.2015, яким позивачу збільшено суму грошового зобовязання з податку на прибуток на загальну суму 1 081 143,00 грн., в т.ч. за основним платежем 720762,00 грн. та 360381,00 грн за штрафними санкціями.

Позивач, не погодившись з прийнятим податковим повідомленнямрішенням, звернувся з даним позовом до суду.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з приписів ч.3 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України), відповідно до яких у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень, адміністративні суди перевіряють: чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії): безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Відповідно до ч.2 ст.71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Оскільки підставою прийняття оскаржуваних податкових повідомлень-рішень стали висновки акту перевірки, для вирішення позовних вимог суд вважає необхідним дослідити обґрунтованості цих висновків.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платники податків та зборів, їх права та обов'язки, компетенція контролюючих органів, повноваження і обов'язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства визначаються Податковим кодексом України (далі ПК).

На обґрунтування висновків про заниження позивачем податку на прибуток за 2012 рік та завищення відємного значення обєкта оподаткування податком на прибуток за 2013 та 2014 рік, контролюючий орган посилається на порушення позивачем пп.14.1.27, пп.14.1.36 п.14.1, пп.138.1.1 п.138.1, п.138.10.5 п.138.10, п.138.2 ст.138, пп.139.1.9 п.139.1 ст.139, п.141.1 ст.141, п.150.1 ст.150 ПК.

Суд зазначає, що відповідно до пп.14.1.27 п.14.1 ст.14 ПК (у редакції, яка діяла на момент виникнення спірних правовідносин) витрати - сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних для провадження господарської діяльності платника податку, в результаті яких відбувається зменшення економічних вигод у вигляді вибуття активів або збільшення зобов'язань, внаслідок чого відбувається зменшення власного капіталу (крім змін капіталу за рахунок його вилучення або розподілу власником).

Згідно пп.14.1.36 п.14.1 ст.14 ПК господарська діяльність - діяльність особи, що пов'язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

Порядок обчислення та сплати податку на прибуток підприємств врегульований розділом ІІІ ПК, який включає статті зі 133 по 161.

Зі змісту п.138.1.1 п.138.1 ст.138 ПК встановлено, що, окрім витрат банківських установ, витрати операційної діяльності включають собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг та інші витрати беруться для визначення об'єкта оподаткування з урахуванням пунктів 138.2, 138.11 цієї статті, пунктів 140.2-140.5 статті 140, статей 142 і 143 та інших статей цього Кодексу, які прямо визначають особливості формування витрат платника податку.

Згідно п.138.2 ст.138 ПК України витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

У разі якщо платник податку здійснює виробництво товарів, виконання робіт, надання послуг з довготривалим (більше одного року) технологічним циклом виробництва за умови, що договорами, укладеними на виробництво таких товарів, виконання робіт, надання послуг, не передбачено поетапної їх здачі, до витрат звітного податкового періоду включаються витрати, пов'язані з виробництвом таких товарів, виконанням робіт, наданням послуг у цьому періоді.

Платник податку для визначення об'єкта оподаткування має право на врахування витрат, підтверджених документами, що складені нерезидентами відповідно до правил інших країн.

Підпунктом 138.10.5 п.138.10 ст.138 ПК передбачено, що до складу інших витрат включаються фінансові витрати, до яких належать витрати на нарахування процентів (за користування кредитами та позиками, за випущеними облігаціями та фінансовою орендою) та інші витрати підприємства в межах норм, встановлених цим Кодексом, пов'язані із запозиченнями (крім фінансових витрат, які включені до собівартості кваліфікаційних активів відповідно до положень (стандартів) бухгалтерського обліку.)

Відповідно до пп.139.1.9 п.139.1 ст.139 ПК не включаються до складу витрат: витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

Згідно з п.141.1 ст.141 ПК України до складу витрат включаються будь-які витрати, пов'язані з нарахуванням процентів за борговими зобов'язаннями (в тому числі за будь-якими кредитами, позиками, депозитами, крім фінансових витрат, включених до собівартості кваліфікаційних активів відповідно до положень (стандартів) бухгалтерського обліку) протягом звітного періоду, якщо такі нарахування здійснюються у зв'язку з провадженням господарської діяльності платника податку.

Таким чином, витрати по сплаті нарахованих процентів за користування запозиченими коштами включаються до складу витрат платника податків у разі, якщо таке нарахування здійснено у звязку з провадженням підприємством господарської діяльності та за умови підтвердження відповідними обовязковими первинними документами.

Щодо посилання представника позивача на висновок спеціаліста №21/10С від 21.10.2015 складеного Державним підприємством «Державний інститут судових економіко-правових та технічних експертних досліджень» за результатами експертного економічного дослідження по заяві ПрАТ «Запорізький завод залізобетонних шпал», суд зазначає наступне.

З наданого до матеріалів справи висновку Державного підприємства «Державний інститут судових економіко-правових та технічних експертних досліджень», судом встановлено, що спеціалістом дослідження проводилось за заявою ПрАТ «ЗЗЗШ» та виключно на підставі документів, які подавались позивачем, а тому вказаний висновок спеціаліста не береться судом до уваги, оскільки повно та всебічно не відображує обставин справи.

Крім того, суд зазначає, що належним доказом у даній справі міг бути висновок експерта складений у передбаченому законодавством порядку, серед іншого, за результатами судової експертизи.

Судом встановлено, що 25.08.2010 між позивачем та ПАТ «Закритий недиверсифікований венчурний корпоративний інвестиційний фонд «Інновація» укладено договір позики №3 відповідно до умов якого позикодавець - ПАТ «Закритий недиверсифікований венчурний корпоративний інвестиційний фонд «Інновація» на положеннях та умовах цього договору передає у власність позичальнику ПрАТ «ЗЗЗШ» грошові кошти в розмірі 20 000 000,00 грн.

Крім того, 08.11.2010 між позивачем та ПАТ «Закритий недиверсифікований венчурний корпоративний інвестиційний фонд «Інновація» (далі ВФ «Інновація») укладено додаткову угоду №1 до договору позики №3 від 25.08.2010, якою внесено зміни в пункт 1.1 договору №3 в частині суми, яка передається позичальнику та зазначено суму 30 000 000,00 грн.

Також, 23.08.2011 між позивачем та ПАТ «Закритий недиверсифікований венчурний корпоративний інвестиційний фонд «Інновація» укладено додаткову угоду №7 до договору позики №3 від 25.08.2010, якою внесено зміни в пункт 1.1 договору №3 в частині суми, яка передається позичальнику та зазначено суму 35 000 000,00 грн.

Протягом 2010-2012 років на виконання умов вищезазначеного договору позики позивачем отримані грошові кошти на загальну суму 36 600 000 грн., що підтверджується банківськими виписками, копії яких наявні в матеріалах справи.

Суд зазначає, що з урахуванням часткового погашення позики у розмірі 3 000 000 грн., кошти отримані в межах умов договору.

З матеріалів справи та пояснень представника відповідача, який безпосередньо здійснював перевірку, наданих під час судового розгляду справи, судом встановлено, що висновки відповідача про порушення позивачем вищезазначених приписів чинного законодавства ґрунтуються на твердженні п ро те, що запозичені кошти були використані позивачем в діяльності, не повязаній з господарською діяльністю, а саме для погашення власних векселів, виписаних позивачем на адресу ТОВ «ПФГ «Спарта» та ТОВ «Аксельхофф», а також сплати відсотків та погашення позики.

При цьому відповідач посилається на здійснений аналіз господарської діяльності позивача у період 2009-2011 роки, а саме: аналіз руху обігових коштів підприємства у період з 25.08.2010 по 26.12.2011, аналіз господарської діяльності позивача у 2009 році щодо правомірності формування валових витрат по операціям з контрагентами ТОВ «ПФГ «Спарта» та ТОВ «Аксельхофф».

З акту перевірки та зведеної інформації щодо руху обігових коштів позивача встановлено, що станом на 26.08.2010 на рахунку підприємства сальдо на початок дня становило 684 105,35 грн., отримано кошти за договором позики № 3 від 25.08.2010 в сумі 5 000 000 грн., сальдо на кінець дня 6 023 728,82 грн. 03.09.2010 сальдо на початок дня 5 928 537,48 грн, відбулась сплата по векселям з іменним індосаментом до ТОВ «Трейдсорт» на суму 5 000 000 грн., сальдо на кінець дня 1 029 787,28 грн. Обсяг надходження обігових коштів у період з 25.08.2010 по 03.09.2010 6 330 364,94 грн.

06.09.2010 сальдо на початок дня становило 1 029 787,28 грн, отримано кошти за договором позики № 3 від 25.08.2010 в сумі 5 000 000 грн, сальдо на кінець дня 5 956 991,67 грн. 09.09.2010 сальдо на початок дня 6 062 530,99 грн., здійснено оплату за векселі з іменним коносаментом до ТОВ «Трейдсорт» на суму 5 000 000 грн., сальдо на кінець дня 1 496 834,99 грн. Обсяг надходження обігових коштів у період з 06.09.2010 по 09.09.2010 5 129 724,07 грн.

10.09.2010 сальдо на початок дня становило 1 496 834,28 грн., отримано кошти за договором позики №3 від 25.08.2010 в сумі 2 000 000 грн., здійснені розрахунки з постачальниками, сальдо на кінець дня 2 199 738,94 грн. 13.09.2010 сальдо на початок дня 2 199 738,94 грн., отримано кошти за договором позики №3 від 25.08.2010 в сумі 3 000 000 грн., здійснено розрахунки з постачальниками, сальдо на кінець дня 5 341 810,43 грн. 30.09.2010 сальдо на початок дня 5 728 199,06 грн., здійснено оплату відсотків за договором позики № 3 від 25.08.2010 до ВФ «Інновація» у розмірі 304 931,51 грн., сальдо на кінець дня 2 558 449,75 грн. Обсяг надходження обігових коштів у період з 10.09.2010 по 30..09.2010 8 150 104,74 грн.

У період з 01.10.2010 по 29.10.10 загальний обсяг обігових коштів 10 423 327,64 грн., у тому числі 29.10.2010 сальдо на початок дня 5 685 903,11 грн., отримано кошти за договором позики №3 від 25.08.2010 в сумі 3 000 000 грн., здійснено оплату за векселі з іменним коносаментом до ТОВ «ФК ОСОБА_5» на суму 3 000 000 грн., сальдо на кінець дня 4 968 302,88 грн. Обсяг надходження обігових коштів у період з 01.10.2010 по 29.10.2010 10 423 327,64 грн.

04.11.2010 сальдо на початок дня становило 5 427 851,77 грн., отримано кошти за договором позики №3 від 25.08.2010 в сумі 2 000 000 грн, здійснено оплату за векселі з іменним коносаментом до ТОВ «Дельта Груп» на суму 2 000 000 грн., сальдо на кінець дня 5 782 304,75 грн. Обсяг надходження обігових коштів з 01.11.2010 по 04.11.2010 2 618 365,85 грн.

08.11.2010 сальдо на початок дня становило 5 602 936,72 грн, отримано кошти за договором позики №3 від 25.08.2010 в сумі 2 000 000 грн, здійснено оплату за векселі з іменним коносаментом до ТОВ «Дельта Груп» на суму 2 000 000 грн., сальдо на кінець дня 5 436 667,83 грн. Обсяг надходження обігових коштів за період з 05.11.2010 по 08.11.2010 2 665 748,76 грн.

12.11.2010 сальдо на початок дня становило 1 974 778,53 грн, отримано кошти за договором позики №3 від 25.08.2010 в сумі 3 000 000 грн, здійснено оплату за векселі з іменним коносаментом до ТОВ «Дельта Груп» на суму 2 946 728,60 грн., сальдо на кінець дня 270 225,40 грн. Обсяг надходження обігових коштів за період з 09.11.2010 по 12.11.2010 9 052 747,98 грн.

29.11.2010 сальдо на початок дня становило 1 296 783,41 грн., отримано кошти за договором позики № 3 від 25.08.2010 в сумі 3 000 000 грн, сальдо на кінець для 3 233 636,43 грн. 09.12.2010 сальдо на початок дня 3 674 203,12 грн., часткове повернення позики за договором позики № 3 від 25.08.2010 на суму 3 000 000 грн., сальдо на кінець дня 610 218,04 грн. Обсяг надходження обігових коштів у період з 15.11.2010 по 09.12.2010 15 087 611,56 грн.

28.12.2010 сальдо на початок дня становило 1 355 258,96 грн., отримано кошти за договором позики № 3 від 25.08.2010 в сумі 1 300 000 грн., здійснено розрахунки з постачальниками, сальдо на кінець дня 671 389,49 грн. 27.01.2011 сальдо на початок дня 253 229,03 грн., отримано кошти за договором позики № 3 від 25.08.2010 в сумі 1 700 000 грн., здійснено розрахунки з постачальниками, сальдо на кінець дня 464 305,03 грн. 14.04.2011 сальдо на початок дня 705 649,12 грн, отримано кошти за договором позики № 3 від 25.08.2010 в сумі 1 000 000 грн., сальдо на кінець дня 1 676 359,20 грн. 15.04.2011 здійснено виплату заробітної плати працівникам в обсязі 1 030 000 грн. 03.10.2011 сальдо на початок дня 546 725,23 грн, отримано кошти за договором позики № 3 від 25.08.2010 в сумі 700 000 грн., здійснено розрахунки з постачальниками, сальдо на кінець дня 228 263,28 грн. 23.12.2011 сальдо на початок дня 165 281,24 грн., отримано кошти за договором позики № 3 від 25.08.2010 в сумі 950 000 грн., перераховано на виплату заробітної плати та здійснено розрахунки з постачальниками, сальдо на кінець дня 384 520,75 грн. Обсяг надходження обігових коштів за період з 10.12.2010 по 23.12.2011 18 706 921,35 грн.

Отже, загальний обсяг надходження обігових коштів за період з 25.08.2010 по 23.12.2011 склав 78 164 916,89 грн., з них: 33 650 000 грн. кошти позики, 44 514 916,89 грн. кошти від власної господарської діяльності.

Суд зазначає, що обігові кошти являють собою частину продуктивного капіталу підприємства, яка переносить свою вартість на новостворений продукт і повертається в грошовій формі наприкінці кожного кругообігу капіталу. У загальному обсязі використання обігові кошти не можливо виокремити за будь-якими родовими ознаками, тому їх поділ на власні та залучені відбувається умовно і лише на стадії надходження. Під час здійснення господарської діяльності при використанні обігових коштів достовірно визначити, за рахунок яких коштів відбулась господарська операція, можливо лише за умови їх формування виключного з одного джерела: або в даний період до складу обігових коштів входили тільки власні кошти, або тільки залучені.

Таким чином, проаналізувавши рух обігових коштів позивача за вказаний період, суд дійшов висновків, що, окрім залучених коштів за рахунок позики, підприємство постійно мало значні грошові надходження від здійснення власної господарської діяльності. Сам по собі факт збігу у деяких випадках суми коштів, отриманих за позикою, та коштів, сплачених в рахунок погашення векселів, позики та сплати відсотків за користування запозиченими коштами, не може свідчити про те, що сплата відбувалась саме за рахунок коштів позики.

Враховуючи викладене, суд вважає твердження відповідача про те, що погашення векселів, позики та відсотків за користування позикою відбувалось за рахунок залучених коштів, є безпідставним та необґрунтованим.

Крім того, суд вважає за необхідне зазначити, що з аналізу положень ст.341 Господарського кодексу України та ст.4 Закону України «Про обіг векселів в Україні» встановлено можливість здійснення господарюючими субєктами у власній господарській діяльності розрахунків за фактично поставлені товари, надані послуги тощо, шляхом видачі векселів. Відтак, твердження відповідача про те, що погашення власних векселів, виданих в якості розрахунку за поставлені товари, не може вважатись господарською діяльністю позивача, не ґрунтується на нормах чинного законодавства.

Щодо проведеного відповідачем аналізу господарської діяльності позивача з контрагентами ТОВ «ПФГ «Спарта» та ТОВ «Аксельхофф» суд вважає за необхідне зазначити таке.

Відповідно до приписів пп.75.1.2 п.75.1 ст.75 ПК документальною перевіркою вважається перевірка, предметом якої є своєчасність, достовірність, повнота нарахування та сплати усіх передбачених цим Кодексом податків та зборів, а також дотримання валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами) та яка проводиться на підставі податкових декларацій (розрахунків), фінансової, статистичної та іншої звітності, регістрів податкового та бухгалтерського обліку, ведення яких передбачено законом, первинних документів, які використовуються в бухгалтерському та податковому обліку і пов'язані з нарахуванням і сплатою податків та зборів, виконанням вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також отриманих в установленому законодавством порядку контролюючим органом документів та податкової інформації, у тому числі за результатами перевірок інших платників податків.

З акту перевірки встановлено, що предметом проведеної перевірки було дотримання позивачем вимог податкового законодавства за період з 01.01.2012 по 31.12.2014, валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2012 по 31.12.2014.

Разом з тим, на стор.33-38 відповідачем здійснено аналіз господарської діяльності позивача з контрагентами ТОВ «ПФГ «Спарта» та ТОВ «Аксельхофф» шляхом дослідження та надання оцінки укладеним сторонами договорів, дослідження питання проведених між сторонами розрахунків, транспортування придбаного товару, проведення операцій по бухгалтерському обліку позивача.

На підставі здійсненого аналізу відповідач дійшов висновків про те, що зазначені операції, крім іншого, були збитковими, а відтак не можуть вважатись господарською діяльністю. З зазначеного відповідач робить висновок, що оплата товарів, отриманих в результаті цих операцій, яка відбулась шляхом оплати виданих позивачем векселів, не може бути віднесена до витрат господарської діяльності. Даний висновок також покладено в основу попереднього висновку про використання для погашення таких векселів запозичених коштів, як нецільового, та, як наслідок, відсутності у позивача права на віднесення витрат на сплату відсотків за позикою до валових витрат.

Суд зазначає, що здійснивши дослідження вищезазначених господарських операцій, відповідач фактично провів перевірку господарської діяльності позивача з даними контрагентами.

При цьому, слід зауважити, що позивач мав господарські операції з ТОВ «ПФГ «Спарта» та ТОВ «Аксельхофф» у 2009 році, що предметом проведеної перевірки не охоплюється. Також, встановивши відсутність господарської діяльності в даних операціях, відповідач користувався положеннями ПК, в той час як на момент здійснення даних господарських операцій даного нормативного акту ще не існувало, оскільки він був прийнятий тільки 02.02.2010 та набрав чинності з 01.01.2011.

Крім того, під час аналізу вказаних операцій та при наданні оцінки господарським договорам, актам прийому-передачі, платіжним документам, даним бухгалтерського обліку, відповідачем первинні бухгалтерські документи не досліджувались, а були проаналізовані матеріали попередньої планової перевірки за період з 01.01.2007 по 31.12.2009 (акт №40/08-03/32407952 від 20.04.2010) зазначені обставини відповідачем не заперечуються, також підтверджуються відповіддю відповідача на заперечення на акт.

Відповідно до п.83.1 ст.83 ПК для посадових осіб контролюючих органів під час проведення перевірок підставами для висновків є: документи, визначені цим Кодексом; податкова інформація; експертні висновки; судові рішення; інші матеріали, отримані в порядку та у спосіб, передбачені цим Кодексом або іншими законами, контроль за дотриманням яких покладений на контролюючі органи.

Згідно з п.44.1 ст.44 ПК для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

При цьому платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Таким чином, з аналізу норм ПК встановлено, що висновки про правомірність формування показників податкової звітності платника податків можуть бути зроблені виключно на підставі аналізу первинних документів.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновків про протиправність дослідження відповідачем господарської діяльності позивача з ТОВ «ПФГ «Спарта» та ТОВ «Аксельхофф» за 2009 рік, відтак оцінка правомірності зазначених господарських операцій та дослідження наданих на їх підтвердження доказів судом не здійснюється.

Таким чином, висновки контролюючого органу безпідставність включення позивачем до складу валових витрат сум коштів, сплачених як відсотки за користування позикою, є необґрунтованими.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про правомірність формування позивачем валових витрат за перевіряємий період, відсутність з його боку порушень податкового законодавства, відтак застосування до позивача штрафних (фінансових) санкцій є безпідставним, податкове повідомлення-рішення від 18.09.2015 № є протиправним та підлягає скасуванню.

Відповідно до п.150.1 ст.150 ПК України якщо результатом розрахунку об'єкта оподаткування платника податку з числа резидентів за підсумками податкового року є від'ємне значення, то сума такого від'ємного значення підлягає включенню до витрат першого календарного кварталу наступного податкового року. Розрахунок об'єкта оподаткування за наслідками півріччя, трьох кварталів та року здійснюється з урахуванням зазначеного від'ємного значення попереднього року у складі витрат таких податкових періодів наростаючим підсумком до повного погашення такого від'ємного значення. Від'ємне значення як результат розрахунку об'єкта оподаткування, отриманий від ведення діяльності, яка підлягає патентуванню, не враховується для цілей абзацу першого цього пункту та відшкодовується за рахунок доходів, отриманих у майбутніх податкових періодах від такої діяльності.

Враховуючи попередні висновки суду про відсутність з боку позивача порушень податкового законодавства, які стали підставою для висновків контролюючого органу про порушення позивачем п.150.1 ст.150 ПК, суд зазначає про безпідставність тверджень відповідача про завищення позивачем відємного значення обєкта оподаткування податком на прибуток у 2013 та 2014 роках, у звязку з чим податкове повідомлення-рішення від 27.07.2015 № є протиправним та підлягає скасуванню.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог приватного акціонерного товариства «Запорізький завод залізобетонних шпал» в повному обсязі.

Відповідно до ч.1 ст.94 КАС України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є субєктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань субєкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Керуючись ст.ст. 2, 4, 7-12, 14, 71, 86, 158-163, 254 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Позов приватного акціонерного товариства «Запорізький завод залізобетонних шпал» до Державної податкової інспекції у Шевченківському районі м. Запоріжжя Головного управління ДФС у Запорізькій області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень - рішень задовольнити повністю.

Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення рішення Державної податкової інспекції у Шевченківському районі м. Запоріжжя Головного управління ДФС у Запорізькій області № від 27.07.2015 та № від 18.09.2015.

Судові витрати в розмірі 65510,84 грн. (шістдесят пять тисяч пятсот десять гривень 84 коп.) присудити на користь приватного акціонерного товариства «Запорізький завод залізобетонних шпал» за рахунок бюджетних асигнувань Державної податкової інспекції у Шевченківському районі м. Запоріжжя Головного управління ДФС у Запорізькій області.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо вона не була подана у встановлені строки. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Запорізький окружний адміністративний суд шляхом подачі в 10-денний строк з дня її проголошення, а в разі складення постанови у повному обсязі відповідно до статті 160 КАС України, або прийняття постанови у письмовому провадженні - з дня отримання копії постанови, апеляційної скарги з подачею її копії відповідно до кількості осіб, які беруть участь у справі.

Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 КАС України, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Суддя М.О. Семененко