Справа № 814/302/15
Суддя: Лебедєва Г. В.
Дата ухвалення: 2015-10-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

МИКОЛАЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 жовтня 2015 року Справа № 814/302/15

Суддя Миколаївського окружного адміністративного суду Лебедєва Г.В., розглянувши в порядку письмового провадження справу за адміністративним позовом Приватного акціонерного товариства "Первомайське шляхове ремонтно-будівельне управління" до Первомайської об'єднаної державної податкової інспекції ГУ Міндоходів у Миколаївській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 05.01.2015р. № 202,-

ВСТАНОВИВ:

До Миколаївського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов Приватного акціонерного товариства "Первомайське шляхове ремонтно-будівельне управління" до Первомайської об'єднаної державної податкової інспекції ГУ Міндоходів у Миколаївській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 05.01.2015р. № 202.

Позивач мотивує свої позовні вимоги тим, що 13 січня 2015 року ПрАТ «Первомайське ШРБУ» поштою отримано податкове повідомлення-рішення №202 від 05 січня 2015 року (дані податкове рішення) про збільшення грошового зобов'язання з податку на додану вартість в сумі 108333 гривень та застосування штрафних фінансових санкцій в сумі 54166 гривень.

Наведене податкове рішення прийнято за результатами перевірки, якою встановлено порушення пункту 198.6 статті 198 Податкового кодексу України, в результаті чого встановлено заниження податку на додану вартість на загальну суму ПДВ - 108333,29 гривень, в тому числі за: серпень 2014 року на суму ПДВ 108333,29 гривень.

Як зазначає позивач, за висновками акту перевірки, на думку відповідача, підприємство занизило суми ПДВ, в результаті віднесення до податкового кредиту по операціям з контрагентом ТОВ "Будсервіс Тайм". Позивач з вказаним рішенням не згоден, вважає його таким, що не відповідає нормам податкового законодавства, що і стало підставою для звернення до суду за захистом порушеного права.

Відповідач надав до суду письмові заперечення на адміністративний позов, в яких зазначив про те, що позивачем на час проведення перевірки не було надано доказів реального здійснення господарських операцій з контрагентом - постачальником, не підтверджено зв'язок понесених на користь позивача витрат з його господарською діяльністю. На підставі того, що позивач неправомірно задіяв при обчисленні податку на додану вартість витрати по взаємовідносинам з контрагентами, податкове повідомлення - рішення № 202 від 05.01.2015 року є правомірним, та таким, що відповідає нормам діючого законодавства.

Представник позивача в судовому засіданні підтримав позовні вимоги та просив суд задовольнити їх в повному обсязі, заявив клопотання про розгляд справи в порядку письмового провадження.

Представник відповідача у судовому засіданні позовні вимоги не визнав у повному обсязі, посилаючись на обґрунтування, викладені у запереченнях до позовної заяви, а також, зважаючи на надані до суду докази, проти клопотання позивача про розгляд справи в порядку письмового провадження не заперечував.

Суд у судовому засіданні на підставі ч. 4 ст. 122 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі - КАС України), враховуючи відсутність потреби заслухати свідка чи експерта, ухвалив про перехід до розгляду справи у порядку письмового провадження.

Вивчивши матеріали справи, дослідивши обставини та факти, якими обґрунтовуються вимоги, перевіривши їх доказами, суд вважає, що адміністративний позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що приватне акціонерне товариство "Первомайське шляхове ремонтно-будівельне управління", у зв'язку із зміною найменування юридичної особи (закрите акціонерне товариство "Первомайське шляхове ремонтно-будівельне управління" зареєстроване 29.08.1995 року ) зареєстроване виконавчим комітетом Первомайської міської ради Миколаївської області 15.04.2011 року №4000376.

Крім того, приватне акціонерне товариство "Первомайське шляхове ремонтно-будівельне управління" від 19.04.2011 року №148 та станом на 07.08.2014 року перебуває на податковому обліку в Первомайській об'єднаній державній податковій інспекції. Як вбачається з матеріалів справи, на підставі наказу Первомайської об'єднаної державної податкової інспекції ГУ Міндоходів у Миколаївській області від 04.12.2014 №957, службового посвідчення серія МК №04337414 та на виконання статті 20, статті 75, п.п.78.1.1 п.78,1 статті 78, статті 79 Податкового кодексу України, головним державним ревізором - інспектором відділу податкового аудиту окремих платників управління податкового аудиту Первомайської об'єднаної державної податкової інспекції ГУ Міндоходів у Миколаївській області Рогальською Світланою Вікторівною проведено документальну позапланову невиїзну перевірку Приватного акціонерного товариства "Первомайське шляхове ремонтно-будівельне управління" () щодо підтвердження господарських відносин з ТОВ "БУДСЕРВІС ТАЙМ" () за серпень 2014 року.

За наслідками зазначеної перевірки відповідачем складено акт від 19 грудня 2014 року № 4314/22/03331430, яким встановлено порушення позивачем пункту 198.6 статті 198 Податкового кодексу України, в результаті чого встановлено заниження податку на додану вартість на загальну суму ПДВ - 108333,29 гривень, в тому числі за: серпень 2014 року на суму ПДВ 108333,29 гривень (а.с.8-13).

На підставі вказаного акту відповідачем прийнято податкове повідомлення-рішення від 05.01.2015 року № 202., яким збільшено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість в розмірі 108333,00 грн. - за основним зобов'язанням, 54166,00 гри. - за штрафними (фінансовими) санкціями (а.с.7).

Не погодившись з винесеним податковим повідомленням-рішенням позивач оскаржив вищевказане рішення в судовому порядку.

Вирішуючи питання щодо правомірності винесення оскаржуваного податкового повідомлення-рішення, суд виходить з наступного.

Спірне податкове повідомлення-рішення базується на викладених в акті перевірки висновках відповідача щодо наступних порушень: п. 198.6 ст.198 Податкового кодексу України , а саме: встановлено завищення податкового кредиту з податку на додану вартість, що призвело до заниження податку на додану вартість на загальну суму ПДВ - 108333,29 грн., в тому числі за: - серпень 2014 року на суму ПДВ - 108333,29 грн.

Судом встановлено, що Первомайською об'єднаною державною податковою інспекцією Головного управління Міндоходів у Миколаївській області при проведенні перевірки позивача були використані наступні документи: договір постачання нафтопродуктів від 21.08.2014 року №24, податкові накладні, видаткові накладні, товарно-транспортні накладні, платіжні доручення, акт від 21.10.2014 року за № 5292/7/26-50-22-08, щодо неможливості проведе зустрічної звірки ТОВ «БУДСЕРВІС ТАЙМ», код за ЄДРПОУ-39193005 взаємовідносинам з контрагентами - постачальниками, декларація ПАТ "Первомайське шляхове ремонтно-будівельне управління" з податку на додану вартість.

Як зазначає відповідач у акті, в ході перевірки встановлено, що постачання нафтопродуктів для ПАТ «Первомайське ШРБУ», виконавцем перевезень ТОВ «БУДСЕРВІС ТАЙМ» у серпні 2014 року є сумнівними і не спричиняють реального настання правових наслідків. Отже, ПрАТ «Первомайське ШРБУ» безпідставно сформовано податковий кредит за рахунок податкових накладних, виписаних ТОВ «БУДСЕРВІС ТАЙМ» () з врахуванням розбіжностей з податку на додану вартість з постачальником ТОВ "Будсервіс Тайм" на загальну суму ПДВ - 108333,29 грн. за серпень 2014 року. На порушення п. 198.6 ст. 198, Податкового кодексу України відповідно до яких: «Не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого, нарахованого у зв'язку з придбанням товарів та послуг, не підтвердженні податковими накладними" ПАТ «Первомайське ШРБУ» по взаєморозрахунках ТОВ «БУДСЕРВІС ТАЙМ», завищено податковий кредит з податку на додану вартість з вартості отриманих ТМЦ, а саме: мазуту М-100, бітуму 60/90, порошку мінерального від ТОВ «БУДСЕРВІС ТАЙМ» код ЄДРПОУ- 39193005 на загальну суму ПДВ - 108333,29 грн. в тому числі за: серпень 2014 року на суму ПДВ 108333,29 грн., в результаті включення до податкового кредиту ПАТ «Первомайське ШРБУ», податкових накладних, які не підтверджені постачальником ТОВ «БУДСЕРВІС ТАЙМ»".

Суд не погоджується з вказаними висновками акту перевірки, на підставі яких прийнято оскаржуване податкове повідомлення-рішення, та досліджуючи фактичність проведених господарських операцій, їх зв'язок з господарською діяльністю позивача, зазначає наступне.

Відповідно до частини першої статті 3 Господарського кодексу України під господарською діяльністю розуміється діяльність суб'єктів господарювання у сфері суспільного виробництва, спрямована на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність.

Згідно з пп.14.1.36 п.14.1 ст.14 Податкового кодексу України, господарська діяльність - діяльність особи, що пов'язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

Суд зазначає, що правові відносини щодо формування податкового кредиту з податку на додану вартість та включення сум до складу валових витрат регулюються Податковим кодексом України (далі - ПК України), ведення бухгалтерського обліку по податкових операціях встановлено Законом України від 16.07.1999р. № 996-XIV "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" (зі змінами і доповненнями) (далі - Закон про бухгалтерський облік).

Для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством. Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, на підставі даних, не підтверджених документами.

Статтею 1 Закону Про бухгалтерський облік визначено загальне поняття та характеристика документу на підставі якого виникає право та обов'язок в платника податків на формування показників податкової, бухгалтерської та фінансової звітності. Таким документом є первинний документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Вимоги до первинного документу встановлені ст. 9 цього ж Закону та повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Згідно зі статтею 1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" господарською операцією є дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов'язань, власному капіталі підприємства.

Таким чином, проведення будь-якої господарської операції підприємства фіксується та підтверджується первинними документами, на підставі яких ведеться бухгалтерський облік. Відповідно до ч. 2 ст. 3 Закону Про бухгалтерський облік, на даних бухгалтерського обліку базуються фінансова, податкова, статистична та інші види звітності. Отже, первинні документи по відображенню господарської операції є підставою й для податкового обліку.

Порядок формування податкового кредиту з 01.01.2011 року визначений ст. 198 Податкового кодексу України (надалі - ПК України).

Відповідно до п.п.198.1 ст. 198 ПК України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій, зокрема з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг. Пунктом 198.2 ПК України встановлено, що датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: або дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг, або дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Відповідно до п. 198.3 ст.198 ПК України, податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Пунктом 198.6 ст. 198 ПК України визначено, що не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними або оформлені з порушенням вимог чи не підтверджені митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу).

Згідно п. 201.1 ст. 201 ПК України, платник податку зобов'язаний надати покупцю (отримувачу) на його вимогу підписану уповноваженою платником особою та скріплену печаткою (за наявності) податкову накладну, у якій зазначаються в окремих рядках: а) порядковий номер податкової накладної; б) дата виписування податкової накладної; в) повна або скорочена назва, зазначена у статутних документах юридичної особи або прізвище, ім'я та по батькові фізичної особи, зареєстрованої як платник податку на додану вартість, - продавця товарів/послуг; г) податковий номер платника податку (продавця та покупця); ґ) місцезнаходження юридичної особи-продавця або податкова адреса фізичної особи-продавця, зареєстрованої як платник податку; д) повна або скорочена назва, зазначена у статутних документах юридичної особи або прізвище, ім'я та по батькові фізичної особи, зареєстрованої, як платник податку на додану вартість, - покупця (отримувача) товарів/послуг; е) опис (номенклатура) товарів/послуг та їх кількість, обсяг; є) ціна постачання без урахування податку; ж) ставка податку та відповідна сума податку в цифровому значенні; з) загальна сума коштів, що підлягають сплаті з урахуванням податку; и) вид цивільно-правового договору.

Відповідно до п. 201.4 ст. 201 ПК України податкова накладна виписується у двох примірниках у день виникнення податкових зобов'язань продавця. Оригінал податкової накладної видається покупцю, копія залишається у продавця товарів/послуг.

Згідно з п. 201.6 ст. 201 ПК України, податкова накладна є податковим документом і одночасно відображається у податкових зобов'язаннях і реєстрі виданих податкових накладних продавця та реєстрі отриманих податкових накладних покупця.

Пунктом 201.8 ст. 201 ПК України визначено, що право на нарахування податку та складання податкових накладних надається виключно особам, зареєстрованим як платники податку в порядку, передбаченому статтею 183 цього Кодексу.

Відповідно до п. 201.10 ст. 201 ПК України, податкова накладна видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Тобто, як вбачається з викладеного, необхідною умовою для віднесення сплачених у ціні товарів (послуг) сум податку на додану вартість є факт придбання товарів та послуг із метою їх використання у власній господарській діяльності.

Водночас, суд зазначає, що нормами Податкового кодексу України визначено, що нарахування податкового кредиту здійснюється на підставі податкової накладної, яка сама по собі є підставою для нарахування податкового кредиту за умови її відповідності вимогам законодавства, оскільки це єдиний документ первинного бухгалтерського та податкового обліку, що містить у собі суму ПДВ, яку можливо відобразити в податкових деклараціях з ПДВ. При цьому, будь-які документи (у тому числі договори, накладні, рахунки тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції.

Таким чином, податковий кредит для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на додану вартість мають бути фактично підтверджені належним чином складеними первинними документами, що відображають реальність господарської операції, яка є підставою для формування податкового обліку платника податків. Як вбачається з матеріалів справи, між ТОВ "Будсервіс Тайм" та ПАТ "Первомайське ШРБУ" укладено договір постачання нафтопродуктів від 21.08.2014 року №24 про нижченаведене: Постачальник зобов'язується передати Покупцю товар (бітум 60/90 - 38,4 т., мазут М-100 - 50 т., мінеральний порошок - 65,23 т.) якої не обтяжений та щодо до якого відсутні претензії третіх осіб, а покупець зобов'язується прийняти зазначений товар та сплатити його вартість. Якість товару зі сторони Постачальника підтверджується паспортом якості заводу - виробника. Ціна на товар договірна залежно від кон'юктури та цін на ринку нафтопродуктів. Ціна за одиницю товару та загальна ціна партії товару зазначається у рахунку з врахуванням ПДВ та транспортних витрат. Передоплата товару здійснюється Покупцем шляхом перерахування коштів на поточний рахунок постачальника. Остаточна оплата товару (у випадку неповної передплати) оплачується не пізніше наступного дня з дати отримання товару покупцем. Постачальник зобов'язується відвантажити Покупцю товар у відповідності заявки протягом 3-5 днів з дати передплати. Право власності на товар переходить до Покупця в час його фактичного отримання (а.с.14-16).

Як вбачається з матеріалів справи, на виконання договору № 24 від 21 серпня 2014 року укладеного між ПАТ «Первомайське ШРБУ» та ТОВ «БУДСЕРВІС ТАЙМ», постачальником ТОВ «БУДСЕРВІС ТАЙМ» поставлено позивачу товар: бітум 60/90 в кількості 38.4 тон; мазут-М-100 в кількості 50 тон; мінеральний порошок в кількості 65,23 тон.

Передача товару від контрагента позивачу згідно вищевказаного договору підтверджується відповідно видатковими накладними: від 25.08.2014 року №2508/002, №2508/004,№2508/003, від 26.08.2014 року №2608/030,№2608/031,№2608/029, від 27.08.2014 року №2708/011,№2708/010, №2708/014, від 28.08.2014 року №2808/003, №2808/002, №2808/004; податковими накладними: від 25.08.2014 року №32, №41, №31, від 26.08.2014 року №33, №42, №34, від 27.08.2014 року №35, №36, №40, від 28.08.2014 року №38, №39, №37; поставка товару підтверджується товарно-транспортними накладним на відпуск товарів від 25.08.2014 року Бутім 60/90 (7 т.), від 25.08.2014 року Мазут М-100 (з т.), Мазут М-100 (9,5 т.), від 26.08.2014 року Мазут М-100 (9,5 т.), від 26.08.2014 року Мазут М-100 (3 т.)., від 26.08.2014 року Бітум 60/90 (7,2 т., 3 т.), від 27.08.2014 року Мазут М-100 (9,5 т.), від 27.08.2014 року Бітум 60/90 (7,2 т., 4 т.), від 27.08.2014 року Мазут М-100 (4 т.), від 28.08.2014 р. Мазут М-100 (9,5 т.), від 28.08.2014 року Бітум 60/90 (7т., 3 т.).,від 28.08.2014 року мінеральний порошок (32,23 т.), від 27.08.2014 року мінеральний порошок (33 т.), від 28.08.2014 року Мазут М-100 (2 т.), картками складського обліку матеріалів, матеріальними звітами.

Як вбачається із наданих представником позивача до суду первинних документів по господарським операціям із ТОВ «БУДСЕРВІС ТАЙМ», зазначені документи містять всі необхідні реквізити, передбачені ч.2 ст.9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" та п. 2.4 Положення про документальне забезпечення записів бухгалтерського обліку, затвердженого Наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 року № 88, а відтак, у своєму взаємозв'язку є належними первинними документами, що підтверджують фактичність проведених господарських операцій між позивачем та ТОВ «БУДСЕРВІС ТАЙМ».

Податкові накладні складені відповідно до вимог ст. 201 Податкового кодексу України.

Згідно вищевказаних товарно-транспортних накладних, автопідприємством виступило: ТОВ "Будсервіс Тайм", відповідно замовником та вантажоодержувачем виступали ПАТ "ПШРБУ"; також в ТТН зазначені: прізвище водія, дані транспортного засобу, відомості щодо кількості бензину, які відповідають даним видаткової та податкової накладних, а саме: Бітум 60/90, Мазут М- 100, мінеральний порошок (а.с.18-54).

Єдиний порядок організації та виконання робіт, пов'язаних з прийманням, транспортуванням, зберіганням, відпуском та обліком товарної нафти (далі - нафта і і нафтопродуктів визначений в Інструкції про порядок приймання, транспортування, зберігання, відпуску та обліку нафти і нафтопродуктів на підприємствах і організаціях України, затвердженої наказом Міністерства палива та енергетики України, Міністерства економіки України. Міністерства транспорту та зв'язку України, Державного комітету з питань технічною регулювання та споживчої політики від 20.05.2008 року № 281/171/578/155 зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 02.09.2008 року за № 805/15496, яка є обов'язковою для всіх суб'єктів господарювання, що займаються закупівлею, транспортуванням, зберіганням і реалізацією нафти і нафтопродуктів на території України. Пунктом 5.4 даної Інструкції визначає порядок приймання нафти і нафтопродуктів під час надходження автомобільним транспортом, зокрема, перевезення нафтопродуктів автомобільним транспортом здійснюється згідно з Правилами перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, затвердженими наказом Мінтрансу України від 14.10.1997 року № 363 зареєстрованими в Міністерстві юстиції України 20 лютого 1998 року за № 128/2568. та ГОСТ 27352-87 "Автотранспортныє средства для заправки та транспортирования нафтопродуктов. Типы, параметри и общие технические требования". З прибуттям нафтопродуктів до вантажоодержувача в автоцистерні перевіряється наявність і цілісність пломб, технічний стан автоцистерни, відповідність відомостей нафтопродукту в автоцистерні відомостям, зазначеним у товарно-транспортній накладній на відпуск нафтопродуктів (нафти) за формою 1-ТТН (нафтопродукт) (далі ТТН). Відповідно до пункту 11.1 Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, затверджених наказом Мінтрансу України від 14.10.1997 року № 363, зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 20.02.1998 року за №128/2568, товарно-транспортна накладна визначена як обов'язковий документ, що повинен оформлювати при перевезенні вантажів автомобільним транспортом та зберігатися як у вантажовідправника, так і у вантажоодержувача. Згідно із пунктом 1 зазначених Правил товарно-транспортна накладна це єдиний для всіх учасників транспортного процесу юридичний документ, що призначений для списання товарно-матеріальних цінностей, обліку на шляху їх переміщення, оприбуткування, складського, оперативного та бухгалтерського обліку, а також для розрахунків за перевезення вантажу та обліку виконаної роботи.

Слід зазначити, що відповідно до листа Міністерства доходів і зборів України від 19.09.2013р. №11569/6/99-99-22-01-03-15/1128 транспортною документацією підтверджуються операції по наданню послуг по перевезенню вантажів, а не факт придбання товару. При наявності документів, що підтверджують фактичне отримання товару і його використання в господарській діяльності, непред'явлення такого документу як товарно-транспортна накладна не може бути єдиною підставою для невизнання витрат по придбанню товарно-матеріальних цінностей. Підставою для формування податкового кредиту є наявність належним чином оформленої податкової накладної, митної декларації, заяви зі скаргою на постачальника, поданої у відповідності з пунктом 201.10 статті 201 Кодексу, бухгалтерської довідки, складеної у відповідності з пунктом 198,5 статті 198 Кодексу, або інших документів, передбачених пунктом 201.11 статті 201 Кодексу. Товарно-транспортна накладна не міститься в переліку документів, що визначають право на формування податкового кредиту.

Вищезазначене узгоджується з вимогами постанови Кабінету Міністрів України від 25.02.2009 року №207 "Про затвердження Переліку документів, необхідних для здійснення перевезення вантажу автомобільним транспортом у внутрішньому сполученні".

В свою чергу, посилання представника відповідача на те, що товарно-транспортні накладні, оформлені не належним чином, оскільки вони не містять всіх необхідних реквізитів, не може свідчити про відсутність господарської операції, враховуючи належне документальне підтвердження позивачем здійсненої господарської операції із його контрагентом, на підтвердження чого вказують однакові відомості про поставку товару в податкових накладних та товарно - транспортних накладних, а саме: податковій накладній від 25.08.2014 року №32 на суму 57 750,00 грн. та в товарно-транспортній накладній на відпуск нафтопродуктів №б/н від 25.08.2014 року - Бутім 60/90 7 тон (а.с.19-20); податковій накладній від 25.08.2014 року №41, 31 та в товарно-транспортній накладній на відпуск нафтопродуктів №б/н від 25.08.2014 року - Мазут М-100 3 та 9,5 тони (а.с.22-25); податковій накладній від 26.08.2014 року №33 та в товарно-транспортній накладній на відпуск нафтопродуктів №б/н від 26.08.2014 року - Мазут М-100 9,5 тон (а.с.27-28 ); податковій накладній від 26.08.2014 року №42, №34 та в товарно-транспортній накладній на відпуск нафтопродуктів №б/н від 26.08.2014 року - Мазут М-100 3 тони, від 26.08.2014 року Бітум 60/90 7,2 тони, 3 тони (а.с.30-34); податковій накладній від 27.08.2014 року №35 та в товарно-транспортній накладній на відпуск нафтопродуктів №б/н від 27.08.2014 року - Мазут М-100 9,5 тон (а.с.36-37 ); податковій накладній від 27.08.2014 року №36,№40 та в товарно-транспортній накладній на відпуск нафтопродуктів № б/н від 27.08.2014 року - Бітум 60/90 7,2 тони та 4 тони(а.с.39-42); податковій накладній від 27.08.2014 року №40 та в товарно-транспортній накладній на відпуск нафтопродуктів № б/н від 27.08.2014 року - Мазут М-100 4 тони (а.с.42-43); податковій накладній від 28.08.2014 року №38 та в товарно-транспортній накладній на відпуск нафтопродуктів №б/н від 28.08.2014 року - Мазут М-100 9,5 тони (а.с.45-46 ); податковій накладній від 28.08.2014 року №39, №37 та в товарно-транспортній накладній на відпуск нафтопродуктів №б/н від 28.08.2014 року - Бітум 60/90 7 тон, 3 тони, мінеральний порошок 32,23 тони, 33 тони, Мазут М-100 2 тони, що свідчить про здійснення господарських операцій (а.с.50-54).

Разом з цим, позивачем на підтвердження сплати коштів за отримані товари надано до суду платіжне доручення від 28.08.2014 року №123 на суму 650000,00 грн. (а.с.17).

На підтвердження того, що контрагент позивача мав можливість здійснювати вищевказані господарські операції, позивачем надано до суду копію витягу з ЄДР, згідно якого вбачається, що видом діяльності ТОВ "Будсервіс Тайм є, зокрема за код КВЕД 41.20 будівництво житлових і нежитлових будівель. Як вбачається з вищевказаних первинних документів, за відповідними господарськими операціями позивач придбав у його контрагента товар для подальшого використання у межах господарській діяльності.

Згідно довідки з Єдиного державного реєстру підприємств та організацій України, одним з видів діяльності позивача за КВЕД 42.11 є: будівництво доріг і автострад.

Наведений товар, що поставлений контрагентом, використовувався в виготовленні асфальту для використання в виконанні робіт по Договорам, замовниками по договорам були: управління житлово-комунального господарства Первомайської міської ради (Договори №№42,43,44, виконання робіт по вулицям: Грушевського, Луначарського та Дзержинського) та Побузький феронікелевий комбінат Кіровоградської області (Договір № 673).

Також, позивач на підтвердження використання в господарській діяльності товару придбаного у контрагента надав до суду акти приймання виконаних будівельних робіт за 2014 рік (а.с.160-186), а також подорожні листи на підтвердження транспортування асфальту по вищезазначеним договорам.

Таким чином, вказаним підтверджується, що позивач використовував у своїй господарській діяльності матеріали придбані у ТОВ "БУДСЕРВІС ТАЙМ" шляхом ремонту дорожнього покриття на виконання умов вищезазначених договорів.

Також, суд зазначає, що позивач, і його контрагент ТОВ "БУДСЕРВІС ТАЙМ" на час укладання спірних правочинів, були зареєстровані як платники податку на додану вартість. Вказана обставина також не заперечувалася відповідачем. Суму податку за зазначеними податковими накладними позивачем включено до податкового кредиту за серпень 2014 року, відображено у реєстрі отриманих податкових накладних, який відповідає даним додатку 5 до податкової декларації з податку на додану вартість та даним декларації з ПДВ за відповідний звітний період.

Водночас, суд зазначає, що нормами податкового законодавства визначено, що нарахування податкового кредиту здійснюється на підставі податкової накладної, яка сама по собі є підставою для нарахування податкового кредиту за умови її відповідності вимогам законодавства, оскільки це єдиний документ первинного бухгалтерського та податкового обліку, що містить у собі суму ПДВ, яку можливо відобразити в податкових деклараціях з ПДВ. При цьому, будь-які документи (у тому числі договори, накладні, рахунки тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції.

Разом з цим, єдиною підставою для настання відповідальності платника податку, є неможливість підтвердження сум податку, включеного до складу податкового кредиту, податковими накладними, проте, як вже встановлено судом, відповідна податкова накладна у позивача на час перевірки була наявна. Крім того, статтею 8 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що суд, при вирішенні справи, керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи, визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

Відповідно до ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини", практика Європейського Суду з прав людини, є джерелом права та свідчить про те, що якщо державні органи мають інформацію про зловживання в системі оподаткування конкретною компанією, вони повинні застосовувати відповідні заходи саме до цього суб'єкту, а не розповсюджувати негативні наслідки на інших осіб, при відсутності зловживання з їх боку (рішення Європейського Суду від 09.01.2007 р. у справі "Інтерсплав проти України").

Так, Європейський Суд з прав людини у своєму рішенні від 22.01.2009 року ("Булвес "АД проти Болгарії") зазначив, що платник податку не повинен нести наслідків невиконання постачальником його зобов'язань зі сплати податку і в результаті сплачувати ПДВ другий раз. На думку Європейського Суду, такі вимоги стали надмірним тягарем для платника податку, що порушило справедливий баланс, який повинен підтримуватися між вимогами суспільного інтересу та вимогами захисту права власності. Право на податковий кредит, є "власністю" у розумінні статті 1 Протоколу № 1, яке повинно розглядатися як таке, що виникло у момент повного виконання нею своїх зобов'язань щодо податкової звітності з ПДВ. Визнання права на нарахування податкового кредиту було поставлено в залежність від виконання обов'язків постачальником, в той час, коли це не залежало від волі одержувача поставки - застосування відповідних положень Закону "Про ПДВ", стало не передбаченим і самовільним. Платник податку не має абсолютно ніяких повноважень відслідковувати, контролювати і забезпечувати виконання постачальником його обов'язків із складення та подання декларації з ПДВ, а також, обов'язку зі сплати ПДВ (п.43, п.69 зазначеного вище рішення Європейського Суду). У разі якщо національні органи за відсутності будь-яких вказівок на безпосередню участь фізичної або юридичної особи у зловживанні, пов'язаним зі сплатою ПДВ, який нараховується у ланцюгу поставок, або будь - яких вказівок на обізнаність про таке порушення, все ж таки застосовують негативні наслідки до отримувача оподатковуваної ПДВ поставки, який повністю виконав свої зобов'язання, за дії або бездіяльність постачальника, який перебував поза межами контролю отримувача і у відношенні якого у нього не було засобів перевірки та забезпечення його виконання, то такі владні органи порушують справедливий баланс, який має підтримуватися між вимогами суспільних інтересів та вимогами захисту права власності.

При цьому, відповідно до ст.61 Конституції України юридична відповідальність особи має індивідуальний характер. Якщо контрагенти позивача не виконали своїх зобов'язань по сплаті податку, то це тягне відповідальність та негативні наслідки саме щодо цих осіб.

Із наведеного вбачається, що сама по собі несплата податку продавцем (у тому числі внаслідок ухилення від сплати) в разі фактичного здійснення господарської операції не впливає на формування податкового кредиту покупцем. Жодна норма Податкового кодексу України, жоден законодавчий акт не вимагає від платника податків контролювати сплату своїм контрагентом до бюджету податків та ведення ним бухгалтерського та податкового обліку. Контроль за дотриманням платниками податків податкового законодавства та своєчасну сплату ними податків здійснює податкова служба.

Окрім того, суд зазначає, що у разі, якщо на час здійснення господарських операцій, за якими податковий орган не визнає обґрунтованим віднесення позивачем до податкового кредиту сум податку на додану вартість, контрагенти були включені до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, а також мали свідоцтво про реєстрацію платника податку на додану вартість, покупець не може нести відповідальність ні за несплату податків продавцями, ні за можливу недостовірність відомостей про них, наведених у зазначеному реєстрі, за умови необізнаності щодо неї.

За таких обставин, суд погоджується з позивачем, що за чинними нормами права будь-яка відповідальність, у т.ч. цивільна, податкова, фінансова носить індивідуальний характер і стосується лише винної особи, через що на позивача не може бути покладено відповідальність за невиконання або неналежне виконання контрагентами обов'язків зі своєчасності, правильності ведення бухгалтерського і податкового обліку та звітності.

Слід зазначити, що відповідачем не надано доказів фактичного нездійснення господарських операцій, суми по яких позивач включив до складу податкового кредиту при обчисленні податку на додану вартість. Наявні в матеріалах справи та досліджені в ході судового розгляду первинні документи, надані позивачем та його контрагентом, за змістом відповідають вимогам законодавства, що пред'являються до первинних документів, доказів недостовірності даних в цих документах відповідачем не надані.

Підстав для висновку про те, що позивачем сформовано податковий кредит з податку на додану вартість в межах виконання угод, які суперечать вимогам Цивільного кодексу України та іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства, а тому є нікчемними, судом не встановлено.

Оскільки належними та допустимими доказами відповідач, як суб'єкт владних повноважень на якого покладено обов'язок щодо доказування правомірності прийнятого ним рішення, не довів обґрунтованості висновків акту перевірки, суд приходить до висновку, що правочини відповідають положенням норм чинного законодавства України.

Таким чином, з досліджених судом доказів встановлено рух активів у процесі здійснення господарських операцій між позивачем та його контрагентом, та зв'язок між фактом придбання позивачем товару, понесенням витрат і господарською діяльністю цього платника податку.

Виходячи з викладеного вбачається, що фактичні обставини об'єктивно засвідчують здійснення господарської діяльності між позивачем та ТОВ "БУДСЕРВІС ТАЙМ".

А відтак, з огляду на зазначені вище норми законодавства та встановлені обставини, суд вважає, що позивачем підтверджено відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинним документами, обов'язковість ведення яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку, право врахувати при визначенні оподатковуваного прибутку витрати в сумі, що дорівнює вартості придбаного у ТОВ "БУДСЕРВІС ТАЙМ" товару.

Крім того, в обґрунтування нікчемності правочину відповідач посилається на акт іншого податкового органу про неможливість проведення зустрічної звірки ТОВ "БУДСЕРВІС ТАЙМ".

В той же час, при складанні актів про неможливість проведення зустрічної звірки контрагента, податковим інспектором не досліджувались жодні первинні документи. У зв'язку з чим, було порушено вимоги Порядку оформлення результатів невиїзних документальних, виїзних планових та позапланових перевірок з питань дотримання податкового, валютного та іншого законодавства, затвердженого наказом ДПА України від 22.12.2010 року №984. Висновки про укладення нікчемних правочинів є суб'єктивними припущеннями перевіряючого і не підтверджуються достатніми та необхідними доказами, в тому числі первинними документами.

Крім того, згідно Порядку, затвердженого Постановою КМУ від 27.12.2010 року №1232, зустрічна звірка полягає у зіставленні даних первинних бухгалтерських та інших документів суб'єкта господарювання, що здійснюється органами державної податкової служби, з метою документального підтвердження господарських відносин з платником податків та зборів, а також підтвердження відносин, виду, обсягу і якості операцій і розрахунків, що здійснювалися між ними, для з'ясування їх реальності та повноти відображення в обліку платника податків.

Як вбачається з вимог Порядку №1232 за результатами проведеної зустрічної звірки складається довідка.

Посилання відповідача на акти податкових органів про неможливість проведення зустрічних звірок суб'єкта господарювання є різновидом податкової інформації, необхідної для виконання органами державної податкової служби покладених на них функцій та завдань, право на збір якої передбачено ст.72 Податкового кодексу України.

Але, оскільки зустрічні звірки не є перевірками, то за їх результатами не може складатись акт перевірки, тобто наслідками зустрічної звірки не можуть бути висновки про порушення податкового чи цивільного законодавства платником податків та прийматись податкові повідомлення-рішення про визначення грошових зобов'язань.

Отже, висновки щодо нікчемності правочинів, що були зроблені на підставі таких актів перевірки є недопустимими та не можуть породжувати цивільно-правові наслідки про недійсність договорів.

Отже, враховуючи те, що позивачем цілком правомірно віднесено суму до складу податкового кредиту, а також порушень законодавства, що регулює вказані питання судом не встановлено, суд приходить до висновку, що зменшення позивачу оскаржуваним податковим повідомленням-рішенням розміру суми податку на додану вартість здійснено безпідставно та неправомірно, у зв'язку із чим оскаржуване податкове повідомлення рішення підлягає скасуванню, як таке, що прийнято неправомірно.

Стаття 19 Конституції України встановлює, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи, зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 3 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 86 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Відповідно до ч.1 ст.71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 72 цього Кодексу.

Частиною 2 ст.71 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Всупереч наведеним вимогам, відповідач, як суб'єкт владних повноважень не надав до суду достатніх беззаперечних доказів в обґрунтування обставин, на яких ґрунтуються його заперечення, і не довів правомірності прийнятого ним податкового повідомлення-рішення щодо зменшення розміру суми податку на додану вартість.

Таким чином, виходячи з викладеного, суд вважає, що податкове повідомлення-рішення від від 05.01.2015р. № 202 є протиправними та підлягає скасуванню, а отже позовні вимоги підлягають задоволенню.

Судові витрати розподілити відповідно до положень ст.94 КАС України.

Керуючись ст.ст. 2, 7, 8, 9, 14, 70, 71, 72, 79, 86, 94, 158-163, 167 КАС України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов приватного акціонерного товариства "Первомайське шляхове ремонтно-будівельне управління" до Первомайської об'єднаної державної податкової інспекції ГУ Міндоходів у Миколаївській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 05.01.2015р. № 202 - задовольнити.

Скасувати податкове повідомлення-рішення Первомайської об'єднаної державної податкової інспекції ГУ Міндоходів у Миколаївській області від 05.01.2015р. № 202.

Стягнути з державного бюджету України на користь приватного акціонерного товариства "Первомайське шляхове ремонтно-будівельне управління" судовий збір в сумі 325,00 грн. (триста двадцять п'ять гривень ) сплачений за платіжним дорученням від 22.01.2015 року №11 . Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подачі до Одеського апеляційного адміністративного суду через Миколаївській окружний адміністративний суд апеляційної скарги протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Копія апеляційної скарги на постанову суду одночасно надсилається особою, яка її подає, до Одеського апеляційного адміністративного суду.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого ст.186 КАС України, якщо таку скаргу не було подано.

Суддя Г.В. Лебедєва