Справа № 2а-2394/11/0970
Суддя: Довгополов Олександр Михайлович
Дата ухвалення: 2015-12-01 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 грудня 2015 р. Справа № 30170/12/9104

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Довгополова О.М.,

суддів Гудима Л.Я., Святецького В.В.,

з участю секретаря судового засідання Кудєрової О.В.,

представників позивача Василюка М.В., Юхмана І.С.,

представника відповідача Харченка О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові апеляційну скаргу Івано-Франківської митниці на постанову Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 20 грудня 2011 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Протектор» до Івано-Франківської митниці про скасування податкових повідомлень, -

ВСТАНОВИВ:

ТзОВ «Протектор» звернулось до суду з позовом до Івано-Франківської митниці, яким просив визнати протиправними і скасувати податкові повідомлення відповідача від 13.07.2011 року № 47, яким йому визначена сума податкового зобов'язання зі сплати мита на товари, що ввозяться на територію України суб'єктами підприємницької діяльності, на загальну суму 405469,89 грн., в тому числі 324375,91 грн. за основним платежем і 81093,98 грн. за штрафними санкціями, та № 48, яким йому визначена сума податкового зобов'язання з податку на додану вартість з товарів, що ввозяться на територію України суб'єктами підприємницької діяльності, на загальну суму 81093,97 грн., в тому числі 64865,18 грн. за основним платежем і 16218,79 грн. за штрафними санкціями.

Постановою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 20 грудня 2011 року позов задоволено.

Постанова мотивована тим, що якщо митні органи, приймаючи вантажні митні декларації та пропускаючи товар на митну територію України, погоджувалися з кодом товарної номенклатури, зазначеної імпортером, то відповідно до п. 10.3 ст. 10 Закону України «Про податок на додану вартість» та пп. 4.2.1 п. 4.2 ст. 4 Закону України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами» митниця не має правових підстав для прийняття податкових повідомлень про нарахування податкових зобов'язань у зв'язку з помилковим визначенням коду товарної номенклатури, зокрема, з посиланням на результати документальної перевірки та на положення п. «в» пп. 4.2.2 п. 4.2 ст. 4 зазначеного Закону, дія якого не поширюється на митні органи. Крім цього, згідно з вимогами ст. 313 Митного кодексу України класифікацію товарів, тобто віднесення їх до класифікаційних групувань, зазначених в УКТЗЕД, покладено на митні органи, рішення яких із цього питання є обов'язковими, тому, якщо під час проходження митного оформлення (контролю) відділ номенклатури митниці погодився із заявленим позивачем кодом імпортованого товару, то останній не повинен в подальшому нести відповідальності за такі дії митного органу.

Постанову в апеляційному порядку оскаржив відповідач, вважає її необґрунтованою, оскільки суд порушив норми матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, а також висновки суду не відповідають обставинам справи. Просить постанову скасувати та прийняти нову, якою у задоволенні позову відмовити.

На обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що завершення митного оформлення товарів не є безумовним свідченням виконання платником податків вимог законодавства щодо сплати податків та зборів. Статтею 69 Митного кодексу України було передбачено, що незалежно від закінчення операцій митного контролю, оформлення та пропуску товарів на митну територію України, митний контроль може здійснюватись , якщо є достатні підстави вважати, що має місце порушення вимог законодавства, контроль за дотриманням якого здійснюють митні органи. Також апелянт вказує, що суд першої інстанції проігнорував факт, що з 10.11.2011 року ТзОВ «Протектор» здійснює декларування та митне оформлення імпортованого товару - протекторів для шин за кодом, визначеним митницею, який відповідає коду, вказаному в акті перевірки від 20.06.2011 року, що, на думку відповідача, свідчить про фактичну згоду позивача із правильною класифікацією товару митним органом.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників сторін, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як встановив суд, 20.06.2011 року працівники Івано-Франківської митниці провели невиїзну документальну перевірку стану дотримання вимог законодавства України з питань митної справи ТзОВ «Протектор» під час здійснення митного оформлення протекторних заготовок з невулканізованої гуми для відновлення гумових шин за кодом згідно УКРТЗЕД за період з 01.07.2008 року до 14.06.2011 року, за результатами якої складений акт від 20.06.2011 року № Н/0005/11/206000000/.

В акті перевірки зазначено, що при здійсненні ТзОВ «Протектор» митного оформлення товарів, ввезених на територію України за період з 01.07.2008 року до 14.06.2011 року за кодом згідно УКРТЗЕД «протекторних заготовок з невулканізованої гуми для відновлення гумових шин» та «протекторних заготовок для відновлення гумових шин» підприємством була допущена методологічна помилка в частині визначення коду товару відповідно до УКРТЗЕД, яка є товарною номенклатурою Митного тарифу України, затвердженого Законом України «Про митний тариф» від 05.042004 року №2371-III, з урахуванням Пояснень до УКРТЗЕД, затверджених наказом Державної митної служби України від 31.01.2004 року № 68, інформації фірм-виробників, що призвело до заниження податкових зобов'язань за ввізним митом в сумі 324375,91 грн. та податком на додану вартість в сумі 64875,18 грн., а всього на загальну суму 389251,09 грн.

На підставі даного акта перевірки Івано-Франківська митниця прийняла податкові повідомлення форми «Р» від 13.07.2011 року № 47, яким ТзОВ «Протектор» визначена сума податкового зобов'язання зі сплати мита на товари, що ввозяться на територію України суб'єктами підприємницької діяльності, на загальну суму 405469,89 грн., в тому числі 324375,91 грн. за основним платежем і 81093,98 грн. за штрафними санкціями, та № 48, яким ТзОВ «Протектор» визначена сума податкового зобов'язання з податку на додану вартість з товарів, що ввозяться на територію України суб'єктами підприємницької діяльності, на загальну суму 81093,97 грн., в тому числі 64865,18 грн. за основним платежем і 16218,79 грн. за штрафними санкціями.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про протиправність оскаржуваних податкових повідомлень, виходячи з наступного.

Підпунктом 2.1.1 п. 2.1 ст. 2 Закону України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами» (який був чинним на час виникнення спірних правовідносин та у відповідній редакції) було передбачено, що контролюючими органами є, зокрема, митні органи - стосовно акцизного збору та податку на додану вартість (з урахуванням випадків, коли законом обов'язок з їх стягнення або контролю покладається на податкові органи), ввізного та вивізного мита, інших податків і зборів (обов'язкових платежів), які відповідно до законів справляються при ввезенні (пересиланні) товарів і предметів на митну територію України або вивезенні (пересиланні) товарів і предметів з митної території України.

Аналогічна норма передбачена ст. 41 чинного на час прийняття оскаржуваних податкових повідомлень Податкового кодексу України.

Пунктом 35 ст. 1 Митного кодексу України (тут і далі Митний кодекс України 2002 року, який був чинним на час виникнення спірних правовідносин та у відповідній редакції) було встановлено, що пропуск товарів і транспортних засобів через митний кордон України - це дозвіл митного органу на переміщення товарів і транспортних засобів через митний кордон України з урахуванням заявленої мети такого переміщення після проведення митних процедур, пов'язаних відповідно до пункту 19 цієї статті зі здійсненням митного контролю за переміщенням товарів і транспортних засобів через митний кордон України, митного оформлення цих товарів і транспортних засобів, а також із справлянням передбачених законом податків і зборів.

Підпунктом «б» п. 10.1 ст. 10 Закону України «Про податок на додану вартість» (який був чинним на час виникнення спірних правовідносин та у відповідній редакції) було визначено, що особами, відповідальними за нарахування, утримання та сплату (перерахування) податку до бюджету, є митний орган при справлянні податку з осіб, визначених у пункті 2.4 статті 2 цього Закону.

Відповідно до п. 2.4 ст. 2 цього Закону платником податку є будь-яка особа, що імпортує (для фізичних осіб - ввозить (пересилає)) товари (супутні послуги) на митну територію України для їх використання або споживання на митній території України, незалежно від того, який режим оподаткування вона використовує згідно із законодавством, за винятком фізичних осіб, не зареєстрованих платниками податку, які ввозять (пересилають) товари (предмети) у супроводжувальному багажі або отримують їх як поштове відправлення у межах неторгового обороту в обсягах, що не підлягають оподаткуванню відповідно до митного законодавства (крім ввезення транспортних засобів чи запасних частин до них такими фізичними особами) та нерезидентів, які пересилають поштові відправлення згідно з правилами Міжнародного поштового союзу на митну територію України, та отримувачів таких поштових відправлень.

Відповідно до п. п. 10.3, 10.4 ст. 10 даного Закону платники податку, які імпортують товари (супутні послуги) на митну територію України для їх використання або споживання на митній території України, відповідають за дотримання правил надання інформації для розрахунку бази оподаткування (суми податку, належного до сплати) митним органам. Контроль за правильністю нарахування сплати (перерахування) податку до бюджету здійснюється відповідним податковим органом, а при імпорті товарів із сплатою податку при його митному оформленні - відповідним митним органом за правилами, встановленими спільним рішенням центральних податкового та митного органів.

Водночас абз. 2 пп. 2.2.1 п. 2.2 ст. 2 Закону України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами» було передбачено, що порядок контролю з боку митних органів за сплатою платниками податку на додану вартість та акцизного збору встановлюється спільним рішенням центрального податкового органу та центрального митного органу.

На виконання цієї норми спільним наказом Державної податкової адміністрації України і Державної митної служби України від 16.03.2001 року № 109/188, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 22.03.2001 року за № 261/5452, був затверджений Порядок здійснення митними органами контролю за сплатою платниками податків податку на додану вартість та акцизного збору, які справляються при ввезенні (пересиланні) товарів та інших предметів на митну територію України (який був чинним на час виникнення спірних правовідносин та у відповідній редакції).

Підпунктом 2.1 п. 2 цього Порядку було встановлено, що контроль за своєчасністю, достовірністю, повнотою визначення податкових зобов'язань та за сплатою платниками податків, які справляються при ввезенні (пересиланні) товарів на митну територію України, здійснюється митними органами.

Таким чином, як правильно зазначив суд першої інстанції, Івано-Франківська митниця відповідно до наведених норм є відповідальною за нарахування, утримання та сплату (перерахування) податку на додану вартість до бюджету при справлянні податку з осіб, визначених у п. 2.4 ст. 2 Закону України «Про податок на додану вартість».

Статтею 86 Митного кодексу України було встановлено, що митна декларація приймається та реєструється митним органом у порядку, що визначається Кабінетом Міністрів України, або уповноваженим ним органом. Митним органом митна декларація приймається, якщо встановлено, що в ній містяться всі необхідні відомості і до неї додані всі необхідні документи.

Відповідно до положень Порядку митного контролю й митного оформлення товарів із застосуванням вантажної митної декларації, затвердженого наказом Державної митної служби України від 20.04.2005 року № 314, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 27.04.2005 року за № 439/10719 (який був чинним на час виникнення спірних правовідносин та у відповідній редакції), працівники митної служби здійснюють вичерпний перелік дій щодо прийняття вантажної митної декларації до оформлення та здійснення митного контролю.

Згідно з п. 17 розділу 3 цього Порядку при митному контролі здійснюється перевірка правильності класифікації та кодування товарів згідно з поданими документами.

Згідно з п. 25 даного Порядку посадова особа митного органу ініціює проведення митного огляду, якщо документів, поданих декларантом, недостатньо для прийняття рішення про повноту та/або достовірність відомостей, що перевіряються або результати перевірки правильності класифікації та кодування товарів, визначення країни походження тощо, потребують проведення такого огляду.

Водночас відповідно до ст. 313 Митного кодексу України митні органи класифікують товари, тобто відносять товари до класифікаційних групувань, зазначених в УКТЗЕД. Рішення митних органів щодо класифікації товарів для митних цілей є обов'язковими для підприємств та громадян.

Отже, як правильно зазначає суд першої інстанції, саме митний орган зобов'язаний перевірити правильність класифікації товару та відповідно визначити суму митних платежів і податку на додану вартість до сплати.

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про єдиний митний тариф» (який був чинним на час виникнення спірних правовідносин та у відповідній редакції) мито нараховується митним органом України відповідно до цього Закону і ставок Єдиного митного тарифу України, чинних на день подання митної декларації.

Як встановив суд і не спростовано відповідачем, при здійсненні митного оформлення товарів згідно з вантажними митними деклараціями (ВМД), які описані та досліджені під час перевірки, ТзОВ «Протектор» виконало всі вимоги, передбачені зазначеним вище Порядком здійснення митного контролю й митного оформлення товарів із застосуванням вантажної митної декларації.

Зокрема, під час заповнення позивачем ВМД в графі 33 «Код товару» був вказаний код відповідно до УКТЗЕД, що згідно з нормами Закону України «Про Єдиний митний тариф» класифікується за ставкою мита 5%.

В свою чергу, посадові особи Івано-Франківської митниці, які здійснювали митне оформлення імпортованих позивачем товарів, здійснили всі необхідні на їх думку процедури щодо прийняття ВМД до оформлення шляхом поставлення відбитку штампу «Під митним контролем», що підтверджується відповідними відмітками на зазначених ВМД.

При цьому, колегія суддів враховує, що під час здійснення митного контролю відповідно до п. п. 17, 21 Порядку митного контролю й митного оформлення товарів із застосуванням вантажної митної декларації посадовими особами митниці було проведено перевірку правильності класифікації та кодування товарів відповідно з поданими документами та правильності нарахування податків і зборів (обов'язкових платежів).

Однак, як встановив суд, під час здійснення митного контролю зауваження до ВМД, поданих ТзОВ «Протектор», були відсутні, тобто митний орган підтвердив правильність та достовірність заповнених досліджуваних під час перевірки ВМД, а також не здійснював огляду товарів та не надавав запитів до відповідних органів для прийняття рішення про визначення правильності коду класифікації товару.

Також колегія суддів враховує, що п. «в» пп. 4.2.2 п. 4.2 ст. 4 Закону України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами» було встановлено, що контролюючий орган зобов'язаний самостійно визначити суму податкового зобов'язання платника податків у разі якщо контролюючий орган внаслідок проведення камеральної перевірки виявляє арифметичні або методологічні помилки у поданій платником податків податковій декларації, які призвели до заниження або завищення суми податкового зобов'язання. Камеральною вважається перевірка, яка проводиться контролюючим органом виключно на підставі даних, зазначених у податкових деклараціях, без проведення будь-яких інших видів перевірок платника податків.

Роз'яснення понять «арифметична помилка», «описка» та «методологічна помилка» надано в листі Комітету Верховної Ради України з питань фінансів і банківської діяльності від 20.03.2001 року № 06-10/167, в якому зазначено: під терміном «арифметична помилка» слід розуміти помилки або описки, яких припустився платник податку при заповненні декларацій (розрахунків) або додатків до них, зокрема при виконанні арифметичних дій, передбачених при обчисленні об'єкта оподаткування з метою визначення податкових зобов'язань з податку, збору, обов'язкового платежу (додавання або вирахування відповідних рядків), а також описки, яких припущено при перенесенні даних із додатків, на підставі яких заповнюються відповідні рядки декларації (неправильно поставлено кому при застосуванні одиниці виміру або перенесено підсумок з додатка тощо); під терміном «методологічна помилка» слід розуміти помилку, якої припустився платник податків при складанні декларації, що полягає у неправильному застосуванні або незастосуванні ставок оподаткування чи коефіцієнтів при визначенні податкового зобов'язання з того чи іншого податку, збору (обов'язкового платежу).

Як встановив суд та підтверджується матеріалами справи, при проведенні митного контролю та оформленні ВМД ТзОВ «Протектор» були дотримані вимоги чинних на той час нормативно-правових актів з питань митного оформлення, які описано вище, а також при заповненні ВМД не було допущено арифметичних чи методологічних помилок при здійсненні нарахування та сплати податків і зборів.

В свою чергу, твердження перевіряючих про допущення позивачем методологічної помилки, а саме невірне декларування ним коду УКТЗЕД, є безпідставним, оскільки, як правильно зазначає суд, декларування товару із зазначенням певного коду УКТЗЕД здійснювалось на підставі та у відповідності до погодження коду товару Відділом номенклатури та класифікації товарів Івано-Франківської митниці, так як виключною компетенцією митниці є визначення відповідного коду товару.

Таким чином, оскільки орган митної служби має виключну компетенцію по визначенню та встановленню коду УКТЗЕД, здійснення позивачем розмитнення товару відбувалось саме за кодом УКТЗЕД, погодженим з митницею, в зв'язку з чим можливі помилки у визначенні коду УКТЗЕД фактично допущені самою митницею і не можуть бути підставою для притягнення ТзОВ «Протектор» до відповідальності.

Крім того, Відділ контролю митної вартості і номенклатури Івано-Франківської митниці до 10.11.2010 року жодного разу не приймав рішення щодо коду імпортованого позивачем товару, іншого, ніж визначений позивачем, а таке рішення було прийняте лише 10.11.2010 року, яким був визначений код товару за УКТЗЕД .

Враховуючи наведене вище, колегія суддів вважає правильним та обґрунтованим висновок суду першої інстанції про те, що посилання відповідача на допущення ТзОВ «Протектор» методологічної помилки при визначенні коду товару, який ввозився ним на митну територію України в періоді, що перевірявся, є безпідставним, оскільки, як зазначено вище, методологічною помилкою є невірне застосування ставок при обкладенні податком, а не помилкове визначення коду товарної номенклатури.

Також колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що коли митні органи, приймаючи вантажні митні декларації та пропускаючи товар на митну територію України, погоджувалися з кодом товарної номенклатури, зазначеної імпортером, то відповідно до п. 10.3 ст. 10 Закону України «Про податок на додану вартість» та пп. 4.2.1 п. 4.2 ст. 4 Закону України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами», митниця не має правових підстав для прийняття податкових повідомлень про нарахування податкових зобов'язань у зв'язку з помилковим визначенням коду товарної номенклатури, зокрема, з посиланням на результати невиїзної документальної перевірки та на положення п. «в» пп. 4.2.2 п. 4.2 ст. 4 зазначеного Закону, дія якого не поширюється на митні органи.

Щодо послання Івано-Франківської митниці в апеляційній скарзі на ту обставину, що з 10.11.2011 року ТзОВ «Протектор» здійснює декларування та митне оформлення імпортованого товару - протекторів для шин за кодом, визначеним митницею, колегія суддів зазначає, що дана обставина не є підставою для донарахування податкових зобов'язань та митних платежів за попередній період, коли класифікація товару здійснювалась за іншим кодом УКТЗЕД, який також був визначений митним органом.

За таких обставин колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та прийняв постанову з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, тому оскаржувану постанову слід залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 160, 195, 196, п. 1 ч. 1 ст. 198, ст. 200, п. 1 ч. 1 ст. 205, ст. ст. 206, 254 КАС України, суд -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Івано-Франківської митниці залишити без задоволення.

Постанову Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 20 грудня 2011 року у справі № 2а-2394/11/0970 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Протектор» до Івано-Франківської митниці про скасування податкових повідомлень - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий О.М. Довгополов

Судді Л.Я. Гудим

В.В. Святецький

Ухвала складена в повному обсязі 07.12.2015 року