Справа № 826/16364/15
Суддя: Кобилянський К.М.
Дата ухвалення: 2015-12-08 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

08 грудня 2015 року 12:18 №826/16364/15

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Кобилянського К.М., за участі секретаря судового засідання Голод А.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «РМ-Інвест»
до Державної податкової інспекції у Голосіївському районі Головного управління ДФС у місті Києві
про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,
за участю сторін:

представника позивача, Смосюк С.М.;

представника відповідача, Катамай Г.М.

На підставі частини 3 статті 160 Кодексу адміністративного судочинства України в судовому засіданні 08.12.2015 проголошено вступну та резолютивну частини постанови.

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «РМ-Інвест» звернулось до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовною заявою до Державної податкової інспекції у Деснянському районі Головного управління ДФС у місті Києві про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 04.08.2015 №, від 06.08.2015 №, від 06.08.2015 №, від 06.08.2015 №, від 06.08.2015 №.

В обґрунтування позовних вимог представник позивача зазначив, що висновки відповідача про порушення товариством з обмеженою відповідальністю «РМ-Інвест» податкового законодавства в ході здійснення господарських операцій з його контрагентами, не відповідають дійсності. Посилався на наявність належним чином складених первинних документів, що підтверджують реальність господарських операцій з даними контрагентами у періоді, що перевірявся. Позивач вважає оскаржувані податкові повідомлення-рішення протиправними та просить їх скасувати.

Відповідач проти позову заперечив з огляду на обґрунтованість висновків акта перевірки від 16.07.2015 №420/1-22-07-24930146 та, відповідно, податкових повідомлень-рішень від 04.08.2015 №, від 06.08.2015 №, від 06.08.2015 №, від 06.08.2015 №, від 06.08.2015 № посилаючись на відсутність реальності господарських операцій між позивачем та його контрагентами.

Розглянувши подані сторонами документи та матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва встановив наступне.

Посадовими особами Державної податкової інспекції у Голосіївському районі Головного управління ДФС у місті Києві проведено позапланову виїзну перевірку товариства з обмеженою відповідальністю «РМ-Інвест» з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.01.2010 по 31.12.2014, валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2010 по 31.12.2014.

Перевіркою встановлено порушення товариством з обмеженою відповідальністю «РМ-Інвест»:

- пункту 163.1.1 пункту 163.1 статті 163, підпункту 164.1.2 пункту 164.1, підпункту 164.2.20 пункту 164.2 статті 164, пункту 167.1 статті 167, підпункту а пункту 171.2 статті 171, підпунктів а, б пункту 176.2 статті 176 Податкового кодексу України, підприємством не утриманий податок на доходи фізичних осіб на суму 57 460,23 грн.;

- пункту 198.6 статті 198 Податкового кодексу України, що призвело до завищення суми, що підлягає бюджетному відшкодуванню у зменшення податкових зобов'язань з податку на додану вартість наступних звітних (податкових) періодів на загальну суму 34 905 320,00 грн., завищення залишку від'ємного значення, який після бюджетного відшкодування включається до складу податкового кредиту наступного податкового періоду на загальну суму 198 367,00 грн., завищено від'ємне значення різниці між сумою податкового зобов'язання та сумою податкового кредиту поточного звітного періоду на загальну суму 13 333,00 грн.;

- підпункту 139.1.9 пункту 139.1 статті 139 Податкового кодексу України, що призвело до заниження податку на прибуток на загальну суму 34 344 168,00 грн.

За наслідками перевірки Державною податковою інспекцією у Голосіївському районі Головного управління ДФС у місті Києві складено акт від 16.07.2015 №420/1-22-07-24930146 та прийнято податкові повідомлення-рішення:

від 04.08.2015 №, яким позивачеві визначено грошове зобов'язання із податку на доходи фізичних осіб у сумі 100 168,39 грн., у тому числі: 57 460,23 грн. - основний платіж, 42 708,16 грн. - штрафні (фінансові) санкції;

від 06.08.2015 №, яким позивачеві зменшено розмір від'ємного значення суми податку на додану вартість у розмірі 31 669 923,00 грн.;

від 06.08.2015 №, яким позивачеві зменшено суму бюджетного відшкодування з податку на додану вартість у розмірі 37 107 238,50 грн., у тому числі: 24 738 159,00 грн. - основний платіж, 12 369 079,50 грн. - штрафні (фінансові) санкції;

від 06.08.2015 №, яким позивачеві збільшено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість у розмірі 16 557 973,50 грн., у тому числі: 11 038 649,00 грн. - основний платіж, 5 519 324,50 грн. - штрафні (фінансові) санкції;

від 06.08.2015 №, яким позивачеві збільшено суму грошового зобов'язання з податку на прибуток на загальну суму 51 516 252,50 грн.

Вважаючи протиправними податкові повідомлення-рішення від 04.08.2015 №, від 06.08.2015 №, від 06.08.2015 №, від 06.08.2015 №, від 06.08.2015 №, товариство з обмеженою відповідальністю «РМ-Інвест» оскаржило їх до суду.

Оцінивши за правилами статті 86 Кодексу адміністративного судочинства України надані сторонами докази та пояснення, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні, Окружний адміністративний суд міста Києва вважає, що позов підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Як вбачається з акта перевірки Державної податкової інспекції у Голосіївському районі Головного управління ДФС у місті Києві від 16.07.2015 №420/1-22-07-24930146 висновки щодо порушення позивачем приписів податкового законодавства зроблено з огляду на відсутність факту реальності господарських операцій між товариством з обмеженою відповідальністю «РМ-Інвест» та його контрагентами: товариством з обмеженою відповідальністю «Континент Трейд» та приватним підприємством «ТІСО».

З матеріалів справи вбачається, що між товариством з обмеженою відповідальністю «РМ-Інвест» (замовник) та приватним підприємством «ТІСО» (виконавець), укладено договір від 24.01.2014 №42, відповідно до якого замовник доручає й зобов'язується оплатити, а виконавець зобов'язується взяти на себе надання послуг з сервісно-гарантійного обслуговування системи інтегрального збору та обробки даних вузлів обліку енергоносіїв.

Директором приватного підприємства «ТІСО» був затверджений регламент щомісячних робіт по сервісно-гарантійному обслуговуванню автоматизованої системи комерційного вузла обліку газу на базі обчислювача ОЕ 22 ДМіz товариства з обмеженою відповідальністю «РМ-Інвест» на 2014 рік (а.с. 79 Т.IV).

На підтвердження виконання договорів, руху активів в процесі здійснення господарських операцій позивачем надано суду копії: договору від 24.01.2014 №42, рахунків-фактур, актів здачі прийняття-робіт, специфікацій, платіжних доручень, податкових накладних.

На підтвердження можливості надання послуг визначених договором від 24.01.2014 №42, позивачем надано копії ліцензій Державної архітектурно-будівельної інспекції на право зайняття приватним підприємством «ТІСО» господарської діяльності, пов'язаної із створенням об'єктів архітектури (а.с. 107-112 Т.IV).

Також, надано копії наказів приватного підприємства «ТІСО» від 27.01.2014 №2п про призначення відповідальної особи з виконання робіт по зазначеному договору, від 27.01.2014 №3п про виконання обстеження господарства товариства з обмеженою відповідальністю «РМ-Інвест», від 27.01.2014 №4п про створення резервного фонду обладнання (а.с. 117, 143-144 Т.IV) та листа від 30.01.2014 №6/01-14 щодо надання грошових коштів.

Державна податкова інспекція у Голосіївському районі Головного управління ДФС у місті Києві в акті перевірки робить висновок про недійсність договору від 24.01.2014 №42 через його підписання невідомою особою та посилається на довідку про результати зустрічної звірки приватного підприємства «ТІСО» від 01.10.2014 №647/22-10/16298941.

В судовому засіданні 21.09.2015 було допитано у якості свідків директора товариства з обмеженою відповідальністю «РМ-Інвест» ОСОБА_1 та заступника директора з виробництва ОСОБА_2.

Згідно пояснень ОСОБА_1., договір від 24.01.2014 №42 ним дійсно не підписувався, а був підписаний уповноваженою особою - ОСОБА_3 Також, пояснив, що приватне підприємство «ТІСО» було обране ними як виконавець з сервісно-гарантійного обслуговування системи інтегрального збору та обробки даних вузлів обліку енергоносіїв зі списку товариств, наданого публічним акціонерним товариством «Київгаз», як таких, що мають ліцензії на діяльність з небезпечними речовинами. Обрання приватного підприємства «ТІСО» було здійснено шляхом проведення тендеру. Свідок пояснив, що більш детальну інформацію з наданих послуг може дати його заступник з виробництва, який був уповноваженою особою на здійснення контролю по виконанню умов зазначеного договору.

Згідно пояснень ОСОБА_2. у приватного підприємства «ТІСО» обслуговувався їхній вузол обліку газу та пояснив, як саме здійснювалось таке обслуговування (контроль датчиків, подача сигналу на модем). Свідок пояснив, що звіт подачі газу друкується кожен день, в такому звіті відображається робота вузла обліку, у разі збоїв роботи вузла, це зазначається у звіті. Звіти подаються до публічного акціонерного товариства «Київгаз», який за кожний збій нараховує штрафні санкції у великих розмірах. Свідок наголосив, що робота приватного підприємства «ТІСО» полягала саме в контролі за коректною роботою вузла обліку газу та при необхідності своєчасного усунення таких неполадок, що передбачає наявність у підприємства запасних частин.

Окрім того, позивачем надано постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 30.04.2015 №826/4520/15, що в силу приписів статті 256 Кодексу адміністративного судочинства України набрала законної сили, якою визнано протиправними дії Державної податкової інспекції у Дарницькому районі Головного управління ДФС у м. Києві по внесенню до комп'ютерної автоматизованої інформаційної системи «Інтегрована автоматизована інформаційна система ГУ Міндоходів України «Податковий блок», у тому числі до бази даних «Система співставлення податкових зобов'язань та податкового кредиту в розрізі контрагентів на рівні ДПС України» інформації, внесеної на підставі Довідки від 01.10.2014 про результати зустрічної звірки щодо співставлення даних первинних бухгалтерських та інших документів суб'єкта господарювання за №647/22-10/16298941 про результати зустрічної звірки приватного підприємства «ТІСО» () з питань фінансово-господарських взаємовідносин з товариством з обмеженою відповідальністю «УКРЕЛЕКТРОСЕРВІС І БУД» (код за ) за період з 01.03.2014 року по 31.03.2014 року.

Відповідно до статті 70 Кодексу адміністративного судочинства України суд перевіряє надані сторонами докази на їх належність та допустимість.

Отже, посилання на довідку від 01.10.2014 №647/22-10/16298941 про результати зустрічної звірки приватного підприємства «ТІСО» не є належним доказом для висновків про відсутність факту реальності господарських операцій.

Також, між товариством з обмеженою відповідальністю «РМ-Інвест» (покупець) та товариством з обмеженою відповідальністю «Континент Трейд» (постачальник) укладено договір на постачання природного газу від 21.08.2012 №48/12, відповідно до якого постачальник зобов'язується передати, а покупець - прийняти і оплатити газ на умовах договору.

На підтвердження виконання договору, руху активів в процесі здійснення господарських операцій позивачем надано суду копії: договору на постачання природного газу від 21.08.2012 №48/12, додатку №1 до договору, яким передбачений обсяг постачання, довідки публічного акціонерного товариства «ВТБ Банк», публічного акціонерного товариства комерційного банку «Євробанк», публічного акціонерного товариства комерційного банку «Індустріалбанк» на підтвердження проведених позивачем розрахунків з товариством з обмеженою відповідальністю «Континент Трейд», платіжних доручень, актів приймання-передачі природного газу, податкових накладних.

Підпунктом 2.2 пункту 2 договору на постачання природного газу від 21.08.2012 №48/12 передбачено, що покупець зобов'язаний укласти договори на транспортування природного газу з магістральними та газорозподільними підприємствами НАК «Нафтогаз Україна».

На підтвердження виконання зазначеної умови договору, позивачем надано копії: тристороннього договору на розподіл природного газу та на транспортування природного газу газорозподільними мережами від 04.09.2012 №14506, додатків до договору, додаткової угоди до договору; договору на постачання природного газу за регульованим тарифом для промислових споживачів та інших суб'єктів господарювання від 06.09.2013 №14506/1, додатків до договору та додаткової угоди; договору на транспортування природного газу магістральними трубопроводами від 01.09.20012 №, додаткової угоди, актів прийому-передачі послуг з транспортування природного газу магістральними трубопроводами, рахунків, платіжних доручень.

Крім того, факт виконання договору від 21.08.2012 №48/12 та сам факт придбання природного газу позивачем підтверджується листами про розподіл фактично спожитого газу, звітами про газоспоживання, довідками про споживання природного газу.

Окрім того, позивачем надано рішення Господарського суду міста Києва від 02.09.2014 №910/12742/14, яке набрало законної сили та яким встановлений факт поставки товариством з обмеженою відповідальністю «Континент Трейд» газу українського походження за договором від 21.08.2012 №48/12.

Згідно додаткових пояснень позивача, облік подачі природного газу на товаристві у період з вересня 2012 року по грудень 2013 року проводився згідно даних вузла автоматизованого обліку на базі лічильника газу з коректором об'єму газу «ОЕ-VPT», що підтверджується копіями акта введення в експлуатацію, паспорта коректора об'єму газу, свідоцтва №39.0840.13 та протоколу від 04.09.2013, паспорта турбінного лічильника, формуляра ультразвукового лічильника.

У період з грудня 2013 року по січень 2014 року облік подачі природного газу на товаристві проводився згідно даних комплексу вимірювальної техніки ОЕ-22ДМ, що підтверджується копіями формуляра лічильника, свідоцтва, протоколів.

Так, вказані прилади надають відповідні відомості про облік споживання природного газу, які щомісячно формуються у звіти про газоспоживання за добу (які містяться в матеріалах справи), на підставі яких проводиться розрахунок за природній газ з постачальниками.

Зазначеними приладами фіксувався увесь обсяг газу, який поступав до вузла обліку товариства через газорозподільні мережі (на використання яких були укладені договори зазначені вище) і використовувався виключно на виробництво керамічної плитки, тобто позивач був кінцевим споживачем.

Вказане було підтверджено поясненнями свідка директора товариства з обмеженою відповідальністю «РМ-Інвест» ОСОБА_1., який повідомив суд, про те, що підприємство займається виробництвом керамічної плитки, для якого необхідний газ у кількості від 1 млн. до 3,5 млн. кубів. на рік.

Таким чином, судом з'ясовано та підтверджено матеріалами справи, що позивач придбав у товариства з обмеженою відповідальністю «Континент Трейд» природний газ для використання у власній господарській діяльності.

Виходячи з викладеного, реальність господарських операцій між позивачем та товариством з обмеженою відповідальністю «Континент Трейд» підтверджується первинними документами бухгалтерського обліку та податкової звітності.

У свою чергу, Державна податкова інспекція у Голосіївському районі Головного управління ДФС у місті Києві на спростування реальності господарських операцій за договором на постачання природного газу від 21.08.2012 №48/12, посилається на дані зустрічної звірки товариства з обмеженою відповідальністю «Континент Трейд», згідно яких діяльність постачальників товариства з обмеженою відповідальністю «Континент Трейд» природного газу спрямована на здійснення операцій на надання податкової вигоди покупцям підприємства, з метою штучного формування податкового кредиту та не мають реального товарного характеру, з використанням контрагентів, які не виконують свої податкові зобов'язання.

Однак, суд відхиляє вказані доводи контролюючого органу, оскільки відповідачем не надано будь-яких належних доказів, які покладено в основу висновків акта перевірки на підтвердження відсутності факту реальності господарських операцій, вчинених позивачем з його контрагентом, а також факту суперечності відповідного правочину фіскальним інтересам держави.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що відповідачем не було надано до суду належних доказів, які б свідчили про відсутність у вказаного товариства умов для здійснення господарської діяльності (відсутність майна, складських приміщень, обладнання та виробничих потужностей, в т.ч. орендованих, а також трудових ресурсів, тощо), в тому числі із залученням третіх осіб, а також порушення фіскальних інтересів держави внаслідок таких взаємовідносин.

Згідно правової позиції Вищого адміністративного суду України, викладеної в ухвалі від 10.10.2012 за №К-24491/10, за умови не встановлення податковим органом наявності замкнутої схеми руху грошових коштів, яка б могла свідчити про узгодженість дій позивача та його постачальників по ланцюгу для одержання підприємством незаконної податкової вигоди, останнє не може зазнавати негативних наслідків внаслідок діянь інших осіб, що перебувають поза межами його впливу. Поняття «добросовісний платник», яке вживається у сфері податкових правовідносин, не передбачає виникнення у платника додаткового обов'язку з контролю за дотриманням його постачальниками правил оподаткування, а сам платник не наділений повноваженнями податкового контролю для виконання функцій, покладених на податкові органи, а тому не може володіти інформацією відносно виконання контрагентами податкових зобов'язань.

З огляду на принцип персональної відповідальності платника податку, право на податковий кредит та віднесення сум, понесених витрат, до складу валових витрат товариства не може ставитись у пряму залежність від додержання податкової дисципліни третіми особами.

Відповідно до статті 61 Конституції України юридична відповідальність особи має індивідуальний характер. Законодавством України не передбачена відповідальність юридичної особи за зобов'язаннями іншої юридичної особи, в тому числі за податковими зобов'язаннями.

Недотримання контрагентом позивача податкової дисципліни має правові наслідки саме для такого контрагента, оскільки порушення платником податків вимог податкового законодавства має персональний характер, тобто тягне за собою застосування заходів відповідальності саме для такого платника та не може негативно впливати на податковий облік інших осіб за відсутності факту причетності останніх до таких правопорушень та за наявності факту здійснення господарської операції.

Така позиція суду узгоджується із практикою Європейського Суду з прав людини, викладеною, зокрема, у справі «Булвес» АД проти Болгарії» (заява №3991/03) Європейський Суд з прав людини у своєму рішенні від 22.01.2009 зазначив, що платник податку не повинен нести наслідків невиконання контрагентом свої зобов'язання зі сплати податку.

Отже, на момент здійснення господарських операцій, контрагенти позивача: товариство з обмеженою відповідальністю «Континент Трейд» та приватне підприємство «ТІСО» були належним чином зареєстровані як суб'єкти господарювання у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців.

Податковим органом не надано належних доказів на підтвердження того, що контрагенти позивача не мали адміністративно-господарських можливостей на виконання господарських зобов'язань по господарських операціях на час їх виконання, відсутності фактичних дій, спрямованих на виконання взятих зобов'язань.

Відповідно до частини четвертої статті 70 Кодексу адміністративного судочинства України обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування, крім випадків, коли щодо таких обставин не виникає спору.

Статтею 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» визначено, що первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Господарські операції, як зазначено в пункті 5 статті 9 цього Закону, повинні бути відображені в облікових регістрах у тому звітному періоді, в якому вони були здійснені.

Підпунктом 14.1.181 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України, податковий кредит - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов'язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

Право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій, зокрема, з придбання або виготовлення товарів та послуг (пункт 198.1 статті 198 Кодексу). Датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною (пункт 198.2 статті 198 Кодексу).

Відповідно до пункту 201.10 статті 201 Податкового кодексу України, податкова накладна видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Згідно з пунктом 201.4 статті 201 Податкового кодексу України, податкова накладна виписується у двох примірниках у день виникнення податкових зобов'язань продавця. Оригінал податкової накладної видається покупцю, копія залишається у продавця товарів/послуг.

Пунктом 201.6 статті 201 Податкового кодексу України встановлено, що податкова накладна є податковим документом і одночасно відображається у податкових зобов'язаннях і реєстрі виданих податкових накладних продавця та реєстрі отриманих податкових накладних покупця.

Суд звертає увагу, що наявність належним чином оформлених податкових накладних є обов'язковою, але не вичерпною обставиною для формування податкового кредиту. Зокрема, якщо наведені у договорах товари чи послуги фактично не поставлялися, то, відповідно, придбання таких товарів або послуг не відбулося, право на податковий кредит у такого платника податків не виникає, оскільки при цьому не дотримано обов'язкових умов для виникнення такого права придбання товарів (послуг) з метою їх використання у господарській діяльності.

Пунктом 198.6 статті 198 Податкового кодексу України встановлено, що не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Відповідач не надав суду жодних доказів, які б підтверджували те, що укладення договорів позивачем з його контрагентами: товариством з обмеженою відповідальністю «Континент Трейд» та приватним підприємством «ТІСО», не відповідають дійсним намірам сторін щодо набуття цивільних прав та обов'язків не довів наявності умислу у керівників вказаних юридичних осіб на здійснення протиправної діяльності.

Також, відповідач не довів факту узгодженості дій позивача з недобросовісними виконавцями (на думку податкового органу) з метою незаконного отримання податкових вигод або його обізнаності з такими діями контрагентів, яка б слугувала підставою для висновку про неправомірне формування податкового кредиту з податку на додану вартість.

Аналогічна правова позиція викладена в ухвалі Вищого адміністративного суду України від 15.09.2014 К/800/64137/13.

Суд, проаналізувавши первинні документи, копії яких наявні в матеріалах справи, встановив, що вони видані позивачу його контрагентом у відповідності з порядком, встановленим положеннями законодавства та їхні реквізити відповідають вимогам первинних документів, які передбачено статтею 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні».

Дослідивши матеріали справи, з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши у сукупності докази, які мають юридичне значення для розгляду і вирішення справи по суті, суд дійшов висновку, що господарські відносини між позивачем та його контрагентами: товариством з обмеженою відповідальністю «Континент Трейд» та приватним підприємством «ТІСО» документально підтверджені та мали реальний характер.

Враховуючи зазначене, суд приходить до висновку, що під час проведення перевірки відповідачем не встановлено наявності належних доказів неправомірного формування позивачем податкового кредиту та витрат; матеріали справи аналогічних доказів в собі також не містять, внаслідок чого податкові повідомлення-рішення від 06.08.2015 №, від 06.08.2015 №, від 06.08.2015 №, від 06.08.2015 № підлягають визнанню протиправними та скасуванню.

Також, в ході перевірки відповідачем було встановлено, що товариством з обмеженою відповідальністю «РМ-Інвест», нібито, не було утримано податок на доходи фізичних осіб з доходу, котрий утворився в наслідок отримання добових коштів працівниками перевіряємого підприємства, згідно звітів про використання коштів, виданих на відрядження або під звіт, за відсутності відповідних відміток уповноваженої службової особи Державної прикордонної служби у закордонному паспорті або документі, що його замінює, зазначених працівників, а тому контролюючий орган виніс податкове повідомлення-рішення від 04.08.2015 №, яким донарахував грошове зобов'язання із податку на доходи фізичних осіб у сумі 57 460,23 грн.

Проте, суд не погоджується з вказаними доводами відповідача, з огляду на наступне.

Відповідно до частин першої та другої статті 121 Кодексу законів про працю України, працівники мають право на відшкодування витрат та одержання інших компенсацій у зв'язку з службовими відрядженнями.

Працівникам, які направляються у відрядження, виплачуються: добові за час перебування у відрядженні, вартість проїзду до місця призначення і назад та витрати по найму жилого приміщення в порядку і розмірах, встановлюваних законодавством.

Згідно пункту 16 розділу І Інструкції про службові відрядження в межах України та за кордон, затвердженої наказом Міністерства фінансів України від 13.03.1998 №59, добові - це витрати на харчування та фінансування інших власних потреб фізичної особи, понесені у зв'язку з відрядженням. Цією ж нормою встановлено, що добові витрати не потребують спеціального документального підтвердження.

При цьому, суми добових для відряджень працівників недержавних підприємств законодавчими та нормативними актами не встановлені.

В свою чергу, відносини, які виникають у сфері справляння податків і зборів регулює Податковий кодекс України, який, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов'язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов'язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.

Відповідно до підпунктом 170.9.1 пунктом 170.9 статті 170 Податкового кодексу України, на який посилається відповідач в акті перевірки позивача, податковим агентом платника податку під час оподаткування суми, виданої платнику податку під звіт та не повернутої ним протягом встановленого підпунктом 170.9.2 цього пункту строку, є особа, що видала таку суму, а саме:

а) на відрядження - у сумі, що перевищує суму витрат платника податку на таке відрядження, розрахованій згідно з розділом ІІІ цього Кодексу;

б) під звіт для виконання окремих цивільно-правових дій від імені та за рахунок особи, що їх видала, - у сумі, що перевищує суму фактичних витрат платника податку на виконання таких дій.

Для цілей цього пункту до суми перевищення не включаються та не оподатковуються документально підтверджені витрати, здійснені за рахунок готівкових чи безготівкових коштів, наданих платнику податку під звіт роботодавцем на організацію та проведення прийомів, презентацій, свят, розваг та відпочинку, придбання та розповсюдження подарунків, в межах граничного розміру таких витрат, передбаченого у розділі ІІІ цього Кодексу, що здійснені таким платником та/або іншими особами з рекламними цілями.

Сума податку, нарахована на суму такого перевищення, утримується особою, що видала такі кошти, за рахунок будь-якого оподатковуваного доходу (після його оподаткування) платника податку за відповідний місяць, а у разі недостатності суми доходу - за рахунок оподатковуваних доходів наступних звітних місяців до повної сплати суми такого податку.

Відповідно до підпункту 140.1.7 пункту 140.1 статті 140 Податкового кодексу України, при визначенні об'єкта оподаткування враховуються, зокрема, витрати на відрядження фізичних осіб, які перебувають у трудових відносинах із таким платником податку або є членами керівних органів платника податку, в межах фактичних витрат особи, яка відряджена, на проїзд (у тому числі перевезення багажу, бронювання транспортних квитків) як до місця відрядження і назад, так і за місцем відрядження (у тому числі на орендованому транспорті), оплату вартості проживання у готелях (мотелях), а також включених до таких рахунків витрат на харчування чи побутові послуги (прання, чищення, лагодження та прасування одягу, взуття чи білизни), на найм інших жилих приміщень, оплату телефонних розмов, оформлення закордонних паспортів, дозволів на в'їзд (віз), обов'язкове страхування, інші документально оформлені витрати, пов'язані з правилами в'їзду та перебування у місці відрядження, в тому числі будь-які збори і податки, що підлягають сплаті у зв'язку із здійсненням таких витрат.

Зазначені в абзаці першому цього підпункту витрати можуть бути включені до складу витрат платника податку лише за наявності підтвердних документів, що засвідчують вартість цих витрат у вигляді транспортних квитків або транспортних рахунків (багажних квитанцій), у тому числі електронних квитків за наявності посадкового талона та документа про сплату за всіма видами транспорту, в тому числі чартерних рейсів, рахунків, отриманих із готелів (мотелів) або від інших осіб, що надають послуги з розміщення та проживання фізичної особи, в тому числі бронювання місць у місцях проживання, страхових полісів тощо.

До складу витрат на відрядження відносяться також витрати, не підтверджені документально, на харчування та фінансування інших власних потреб фізичної особи (добові витрати), понесені у зв'язку з таким відрядженням у межах території України, але не більш як 0,2 розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня податкового (звітного) року, в розрахунку за кожен календарний день такого відрядження, а для відряджень за кордон - не вище 0,75 розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня податкового (звітного) року, в розрахунку за кожен календарний день такого відрядження.

Сума добових визначається в разі відрядження, крім іншого:

до країн, в'їзд громадян України на територію яких здійснюється за наявності візи (дозволу на в'їзд), - згідно з наказом про відрядження та відмітками уповноваженої службової особи Державної прикордонної служби України в закордонному паспорті або документі, що його замінює.

За відсутності зазначених відповідних підтвердних документів, наказу або відміток уповноваженої службової особи Державної прикордонної служби України в паспорті або документі, що його замінює сума добових не включається до складу витрат платника податку.

Будь-які витрати на відрядження можуть бути включені до складу витрат платника податку за наявності документів, що підтверджують зв'язок такого відрядження з діяльністю такого платника податку, зокрема (але не виключно) таких: запрошень сторони, що приймає, діяльність якої збігається з діяльністю платника податку; укладеного договору чи контракту; інших документів, які встановлюють або засвідчують бажання встановити цивільно-правові відносини; документів, що засвідчують участь відрядженої особи в переговорах, конференціях або симпозіумах, інших заходах, які проводяться за тематикою, що збігається з господарською діяльністю платника податку.

Враховуючи приписи частини другої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України обов'язок доказування покладається на відповідача.

Проте, суд наголошує, що в акті від 16.07.2015 №420/1-22-07-24930146 відсутній чіткий перелік осіб, які відповідно є працівниками товариства з обмеженою відповідальністю «РМ-Інвест» та перебували у перевіряємий період у відрядженні за кордоном.

Окрім того, з акта перевірки не вбачається, на підставі чого контролюючий орган дійшов висновку, що працівники товариства з обмеженою відповідальністю «РМ-Інвест» були у відрядженнях за кордоном та в таких працівників відсутні відповідні відмітки в закордонних паспортах, оскільки податкова не надала копії закордонних паспортів чи інших документів, що їх заміняють.

Враховуючи зазначене, суд дійшов висновку, що відповідачем не доведено існування у товариства з обмеженою відповідальністю «РМ-Інвест» порушень пункту 163.1.1 пункту 163.1 статті 163, підпункту 164.1.2 пункту 164.1, підпункту 164.2.20 пункту 164.2 статті 164, пункту 167.1 статті 167, підпункту а пункту 171.2 статті 171, підпунктів а, б пункту 176.2 статті 176 Податкового кодексу України, за які підприємству донараховано податок на доходи фізичних осіб на суму 57 460,23 грн., а тому податкове повідомлення-рішення від 04.08.2015 № є необґрунтованим та підлягає скауванню.

Частиною другою статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини другої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Беручи до уваги вищенаведене в сукупності, проаналізувавши матеріали справи та надані сторонами докази, а також усні та письмові доводи представників сторін стосовно заявлених позовних вимог, суд дійшов до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог.

Керуючись статтями 2-7, 69-71, 94, 160-163, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Адміністративний позов товариства з обмеженою відповідальністю «РМ-Інвест» задовольнити повністю.

2. Визнати протиправними та скасувати податкові-повідомлення рішення Державної податкової інспекції у Голосіївському районі Головного управління ДФС у місті Києві податкові повідомлення-рішення № від 04.08.2015, № від 06.08.2015, № від 06.08.2015, № від 06.08.2015, № від 06.08.2015.

3. Стягнути з Державної податкової інспекції у Голосіївському районі Головного управління ДФС у місті Києві за рахунок бюджетних асигнувань на користь товариства з обмеженою відповідальністю «РМ-Інвест» () судові витрати в сумі 487 (чотириста вісімдесят сім) грн. 20 коп.

Постанова набирає законної сили в порядку, встановленому ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України. Постанова може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції протягом десяти днів за правилами, встановленими ст.ст. 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України, шляхом подання через суд першої інстанції апеляційної скарги.

Суддя К.М. Кобилянський