Справа № 825/3667/15-а
Суддя: Житняк Л.О.
Дата ухвалення: 2015-12-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 грудня 2015 року м.Чернігів Справа № 825/3667/15-а

Чернігівський окружний адміністративний суд в складі:

головуючої судді Житняк Л.О.,

за участі секретаря Пархомчука Д.А.,

позивача ОСОБА_1,

представника відповідача Поліської К.С.,

представника третьої особи Дарди О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Чернігівській області, третьої особи на стороні відповідача - Ліквідаційної комісії Управління Міністерства внутрішніх справ України в Чернігівській області про визнання незаконним та скасування наказу, поновлення на посаді та стягнення заробітної плати, -

В С Т А Н О В И В:

24.11.2015 ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1, позивач) звернувся до суду з адміністративним позовом до Головного управління Національної поліції в Чернігівській області про:

- визнання незаконним та скасування наказу начальника Управління Міністерства внутрішніх справ в Чернігівській області від 06.11.2015 №416 о/с в частині звільнення старшого лейтенанта міліції ОСОБА_1 з посади слідчого Слідчого відділення Ніжинського міського відділу УМВС (з обслуговування міста Ніжина та Ніжинського району);

- поновлення позивача на посаді слідчого Слідчого відділення Ніжинського міського відділу УМВС (з обслуговування міста Ніжина та Ніжинського району) у спеціальному званні старший лейтенант поліції;

- стягнення з Головного управління Національної поліції в Чернігівській області на користь позивача суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 06.11.2015 до дня фактичного поновлення на роботі за виключенням першого та останнього днів.

Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що наказом начальника Управління Міністерства внутрішніх справ України в Чернігівській області від 06.11.2015 № 416 о/с його, старшого лейтенанта міліції було звільнено з посади слідчого Слідчого відділення Ніжинського міського відділу УМВС (з обслуговування міста Ніжина та Ніжинського району) через скорочення штатів на підставі пп. "г" п.64 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ попри те, що ним разом з іншими співробітниками, напередодні набрання чинності Законом України "Про Національну поліцію" було подано рапорт, в якому позивач просив звільнити його за пунктом 64 "з" вищезгаданого положення. Однак, незважаючи на виявлення шляхом подачі вказаного рапорту бажання звільнитися тільки з метою продовження служби в утвореному в процесі реорганізації органі, його було звільнено без подальшого прийняття на службу. Окрім цього позивач зазначає, що при звільненні з посади не дотримано процедури, визначеної ст. 40 Кодексу Законів про працю України (далі - КЗпП), а отже його звільнення є протиправним.

Позивачем було заявлено клопотання про залучення свідків. В судовому засіданні ОСОБА_4 та ОСОБА_5 приведено до присяги та попереджено про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиве показання і відмову від надання показань (а.с.63).

ОСОБА_4 надала пояснення, в яких запевнила суд, що бачила, як позивач писав рапорт, оскільки на той момент перебувала з ним в одному кабінеті.

ОСОБА_5 надала пояснення, в яких запевнила суд, що бачила рапорт позивача у відділі кадрів Ніжинського міського відділу УМВС України в Чернігівській області.

Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав з мотивів викладених в позовній заяві, позов просив задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнав та зазначив, що відповідно до Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про Національну поліцію" з дня опублікування цього Закону всі працівники міліції вважаються такими, що попереджені у визначеному порядку про можливе майбутнє звільнення через скорочення штатів. Працівники міліції, які виявили бажання проходити службу в поліції, за умови відповідності вимогам до поліцейських, визначеним цим Законом, упродовж трьох місяців з дня опублікування цього Закону можуть бути прийняті на службу до поліції шляхом видання наказів про призначення за їх згодою чи проходження конкурсу на посади, що заміщуються поліцейськими. Однак, станом на 07.11.2015 заява позивача про прийняття на службу до поліції не надходила. За таких обставин вважає позов безпідставним.

Представник третьої особи проти задоволення позовних вимог заперечував, посилаючись на те, що звільнення позивача відбулось на підставі Закону України "Про Національну поліцію".

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення позивача, представника відповідача, третьої особи та свідків, з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 16.09.2015 № 730 "Про утворення територіальних органів Національної поліції та ліквідацію територіальних органів Міністерства внутрішніх справ" ліквідовано як юридичну особу публічного права Ніжинський міський відділ УМВС України в Чернігівській області та утворено Ніжинський відділ поліції Головного управління Національної поліції в Чернігівській області.

06.11.2015 наказом УМВС України в Чернігівській області № 416 о/с звільнено старшого лейтенанта міліції ОСОБА_1 (М-140135) слідчого Слідчого відділення Ніжинського міського відділу УМВС (з обслуговування міста Ніжина та Ніжинського району) через скорочення штатів на підставі пп. "г" п.64 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ у запас Збройних Сил, (через скорочення штатів), що підтверджується витягом з наказу (а.с. 8).

Не погоджуючись з даним наказом, позивач звернувся до суду за захистом своїх прав.

В силу ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Відповідно ч.3 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку. Тобто зазначені критерії є вимогами для суб'єкта владних повноважень, який приймає відповідне рішення, вчиняє дії чи допускається бездіяльності.

Так, спірні відносини регулюються Законом України від 02.07.2015 № 580-VIІI "Про Національну поліцію" та Положенням про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженого постановою Кабінету Міністрів УРСР від 29.07.1991 № 114 та в редакції 07.11.2015, де ст. 1 цього Закону визначено, що Національна поліція України (далі - поліція) - це центральний орган виконавчої влади, який служить суспільству шляхом забезпечення охорони прав і свобод людини, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки і порядку. Діяльність поліції спрямовується та координується Кабінетом Міністрів України через Міністра внутрішніх справ України згідно із законом. Відповідно п. 8 розділу XI Прикінцевих та перехідних положень Закону встановлено, що з дня опублікування цього Закону всі працівники міліції (особи рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ), а також інші працівники Міністерства внутрішніх справ України, його територіальних органів, закладів та установ вважаються такими, що попереджені у визначеному порядку про можливе майбутнє звільнення через скорочення штатів.

При цьому суд зазначає, що за загальним правилом пріоритетними є норми спеціальних законів, а норми трудового законодавства підлягають застосуванню лише у випадках, якщо нормами спеціальних законів не врегульовано спірних відносин, та коли про можливість такого застосування прямо зазначено у спеціальному законі.

Тобто, позивач попереджений про звільнення через скорочення штатів в силу закону.

Вжиття роботодавцем заходів для працевлаштування працівника в новоутвореній установі відповідно до вказаного Закону не є обов'язком роботодавця. Крім того, згідно положень ст. 104 ЦК України ліквідація - це така форма припинення діяльності юридичної особи, за якої перестають існувати всі її права та обов'язки без переходу прав та обов'язків у порядку правонаступництва до інших юридичних осіб, тобто є припиненням всіх прав і обов'язків юридичної особи без визначення правонаступника.

Разом з тим, приписами пунктів 9,10,11 Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про Національну поліцію" передбачено, що працівники міліції, які виявили бажання проходити службу в поліції, за умови відповідності вимогам до поліцейських, визначеним цим Законом, упродовж трьох місяців з дня опублікування цього Закону можуть бути прийняті на службу до поліції шляхом видання наказів про призначення за їх згодою чи проходження конкурсу на посади, що заміщуються поліцейськими, у будь-якому органі (закладі, установі) поліції. Посади, що пропонуються особам, зазначеним у цьому пункті, можуть бути рівнозначними, вищими або нижчими щодо посад, які ці особи обіймали під час проходження служби в міліції.

Працівники міліції, які відмовилися від проходження служби в поліції та/або не прийняті на службу до поліції в тримісячний термін з моменту попередження про наступне вивільнення, звільняються зі служби в органах внутрішніх справ через скорочення штатів.

Перебування працівників міліції на лікарняному чи у відпустці не є перешкодою для їх звільнення зі служби в органах внутрішніх справ відповідно до "Прикінцевих та перехідних положень" цього Закону.

З аналізу вказаних норм слідує, що працівники міліції можуть бути прийняті на службу до поліції за власним бажанням та у спосіб, визначений п.9 Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про Національну поліцію".

Враховуючи, що Закон України від 02.07.2015 № 580-VIІI "Про Національну поліцію" було опубліковано 06.08.2015 в газеті «Голос України», відповідно 3-х місячний термін з дня опублікування закінчується 06.11.2015. Однак, як вбачається з довідки Головного управління Національної поліції в Чернігівській області від 01.12.2015 № 2/13-109, станом на 07.11.2015, заява про прийняття на службу до Головного управління Національної поліції в Чернігівській області від ОСОБА_1 не надходила (а.с.32).

Отже, УМВС України в Чернігівській області діяло на підставі в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, а тому позовна вимога про визнання незаконним та скасування наказу УМВС України в Чернігівській області від 06.11.2015 № 416 о/с щодо звільнення старшого лейтенанта міліції з посади слідчого Слідчого відділення Ніжинського міського відділу УМВС (з обслуговування міста Ніжина та Ніжинського району) через скорочення штатів на підставі пп."г" п.64 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ не підлягають задоволенню.

Щодо обґрунтувань позивача позовних вимог тим, що рапорт був написаний з посиланням на п.64 "з" Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ у зв'язку з переходом у встановленому порядку на роботу (службу) в інші міністерства, центральні органи виконавчої влади, установи, організації, суд зазначає наступне.

Нормами Кодексу законів про працю України передбачено, що для припинення трудового договору в порядку переведення та захисту прав працівника власник або уповноважений ним орган підприємства, куди переводиться працівник, повинен подати відповідний лист-запит власнику або уповноваженому ним органу підприємства, на якому працює працівник, з проханням звільнити його з роботи на підставі переведення згідно з п.5 ст.36 КЗпП.

Аналіз наведених норм дає підстави вважати, що для переведення працівника на інше підприємство необхідним є наявність певних фактів: згода працівника (заява) та відповідний наказ, в якому як підстави зазначаються реквізити заяви працівника про звільнення та реквізити листа-запиту, що в даному випадку позивачем не надано.

Відсутність зазначеного документа в УМВС України в Чернігівській області підтверджується довідкою від 01.12.2015 № 2/13-108, згідно якої станом на 06.11.2015 рапорт про звільнення ОСОБА_1 з органів внутрішніх справ з 06.11.2015 за п.64 "з" (у зв'язку з переходом у встановленому порядку на службу в інші міністерства, центральні органами виконавчої влади (установи, організації) Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ до УМВС України в Чернігівській області від позивача не надходив (а.с.33).

Проте, як було встановлено в судовому засіданні в період 04.11.2015 - 07.11.2015 посадові особи, на які було покладено обов'язок контролювати процес передачі рапортів про звільнення у зв'язку з переходом у встановленому порядку на службу і інші міністерства, центральні органи виконавчої влади (установи, організації) 06.11.2015 працівників Ніжинського міського відділу УМВС - фактично не здійснювали, що потягло за собою, в тому числі, порушення прав позивача на працю, у зв'язку із зникненням рапорту ОСОБА_1, що в свою чергу позбавило можливості позивача надати заяву до Ніжинського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Чернігівській області про прийняття на службу.

Тобто, оскільки посадові особи державних органів зобов'язані дотримуватися Конституції України та діяти виключно у відповідності з законами України, іншими нормативними актами при виконанні управлінських функцій, в порушення загальних норм трудового законодавства та Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженого постановою Кабінетів Міністрів УРСР від 29.07.1991 № 114 (також в редакції 07.11.2015) - такими посадовими особами без належного з'ясування обставин, недобросовісно використано права та обов'язки, покладені на них. Таким чином, з наведеного вище вбачається наявність можливих зловживань посадових осіб відповідача та вчинення останніми дій, що грубо порушують права позивача, охоронювані законом. Щодо вказаних обставин, судом винесено окрему ухвалу.

При цьому суд зазначає, що підставами для визнання акта недійсним є невідповідність його вимогам чинного законодавства та /або визначеній законом компетенції органу, який видав цей акт. Якщо ж акт в цілому узгоджується з вимогами законодавства і прийнятий відповідно до обставин, що склалися, тобто є вірним по суті, то окремі порушення встановленої процедури прийняття акта не можуть бути підставою для визнання його протиправним, якщо інше не передбачено законодавством.

Так, зокрема в своєму позові ОСОБА_1 посилається на порушення процедури звільнення, як на підставу поновлення на посаді. Однак, саме порушення процедури звільнення не може вплинути на матеріально-правовий спосіб захисту порушеного права, і полягає в неможливості поновлення на посаді ліквідованого державного органу, який припинив всі свої права і обов'язки без визначення правонаступника.

Вказані обставини суд визнає належними, а будь-яких інших доводів не наведено.

Щодо позовної вимоги про поновлення на посаді слідчого Слідчого новоутвореного Ніжинського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Чернігівський області у спеціальному званні старшого лейтенанта поліції, суд вважає її безпідставною, оскільки поновлення на посаді працівника, з якої останній не був звільнений, жодним нормативно-правом актом України не передбачено.

Крім того, згідно з п.1 ч.1 ст.40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників. Відповідно у Роз'ясненнях Міністерства юстиції України від 25.01.2011 "Про гарантії працівників у разі ліквідації або реорганізації підприємства, установи, організації" також зазначено, що припинення трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу можливе лише у разі скорочення чисельності або штату працівників (п.1 ч.1 ст.40).

Отже, при ліквідації підприємства (установи, організації) правила п.1 ч.1 ст.40 КЗпП можуть застосовуватись і в тих випадках, коли після припинення його діяльності одночасно, утворюється нове підприємство. В цих випадках працівник не вправі вимагати поновлення його на роботі в новоутвореному підприємстві, якщо він не був переведений туди в установленому порядку.

Аналогічна позиція викладена в п.19 постанови Пленуму Верховного суду України від 06.11.1992 № 9 "Про практику розгляду судами трудових спорів".

Оскільки позивача не переведено та не призначено в новоутворений орган, підстави для поновлення його на посаді слідчого Слідчого відділу поліції відсутні. Крім того, як вбачається з наданої довідки відповідно до тимчасового штату, затвердженого наказом Національної поліції від 06.11.2015 №4 в структурі Ніжинського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Чернігівській області таке відділення - відсутнє.

Щодо позовної вимоги про стягнення з Головного управління Національної поліції в Чернігівській області на користь позивача суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 06.11.2015 до дня фактичного поновлення на роботі за виключенням першого та останнього днів, суд зазначає, що вона є похідною та задоволенню також не підлягає.

Таким чином, надавши правову оцінку всім обставинам справи, які знайшли своє підтвердження в ході судового засідання, суд приходить до висновку, що в задоволенні позовних вимог необхідно відмовити повністю.

Керуючись ст.ст. 158-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

У задоволенні позову відмовити повністю.

Постанова суду набирає законної сили в порядку статей 167, 186 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена до Київського апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня отримання її копії. Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення.

Суддя Л.О. Житняк