Справа № 826/10998/15
Суддя: Іщук І.О.
Дата ухвалення: 2015-12-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

10 грудня 2015 року № 826/10998/15

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Іщука І.О., вирішив у письмовому провадженні адміністративну справу

за позовомТовариства з обмеженою відповідальністю "Спорт Лаб"
доДПІ у Печерському районі Головного управління ДФС у м. Києві
провизнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 12.11.2014р. № 08

О Б С Т А В И Н И С П Р А В И:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Спорт Лаб" звернулося до Окружного адміністративного суду м. Києва з позовом до ДПІ у Печерському районі м. Києва ГУ ДФС у м. Києві про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 12.11.2014р. № 08.

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач зазначив, що податковим органом необґрунтовано прийнято податкове повідомлення-рішення від 12.11.2014р. № 08, висновки акту перевірки від 22.10.2014 р. № 994/26-55-22-08/37634570, про порушення позивачем вимог податкового законодавства, щодо недоведеності реальності виконання договору, укладеного позивачем з ТОВ "ЮКК "Зевс" не відповідають дійсності, оскільки, у позивача наявні документи, що підтверджують виконання зазначеного договору, висновки акта перевірки є неправомірними.

Представник відповідача 26.08.2015 р. до служби діловодства суду подав заперечення на позов, мотивація яких співпадає з викладеним в акті перевірки від 22.10.2014 р. № 994/26-55-22-08/37634570.

В судовому засіданні 12.10.2015 року за згодою представників сторін судом було ухвалено про подальший розгляд справи у письмовому провадженні.

Розглянувши подані сторонами документи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд,

ВСТАНОВИВ:

Податковим повідомленням-рішенням ДПІ у Печерському районі ГУ Міндоходів у м. Києві 12.11.2014р. № 08 позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з ПДВ у розмірі 70 000,00 грн. та застосовано штрафні санкції з цього податку у розмірі 17 500,00 грн.

Дане податкове повідомлення-рішення відповідача за правилами ст.56 Податкового кодексу України позивачем було оскаржено у адміністративному порядку до Головного управління ДФС у м. Києві та ДФС України, за результатами розгляду скарг, оскаржуване податкове повідомлення-рішення було залишено без змін, а скарги позивача - без задоволення.

Відповідно до п.56.1. ст.56 Податкового кодексу України, рішення, прийняті контролюючим органом, можуть бути оскаржені в адміністративному або судовому порядку.

Зазначене податкове повідомлення-рішення прийнято на підставі висновків Акта від 22.10.2014 р. № 994/26-55-22-08/37634570 про результати документальної позапланової невиїзної перевірки позивача з питань повноти та достовірності сплати до бюджету податків при проведенні фінансово-господарських взаємовідносин із ТОВ "ЮКК "Зевс" за період з 01.05.2014 р. по 31.05.2014 р.

За результатами перевірки податковим органом було встановлено порушення позивачем вимог п. 185.1 ст. 185, п. 198.1, п. 198.3, п. 198.6 ст. 198 Податкового кодексу України, в результаті чого завищено податковий кредит в деклараціях з податку на додану вартість податків при фінансово-господарських взаємовідносинах з ТОВ "ЮКК "Зевс" за травень 2014 р. у сумі 70 000,00 грн.

Перевіркою було встановлено, що позивачем до складу податкового кредиту з ПДВ за травень 2014 року включено податкову накладну від 31.05.2014р. № 492 на загальну суму 420 000,00 грн.

(в т.ч. ПДВ 70 000,00 грн.) виписану ТОВ "ЮКК "Зевс" на виконання договору №2014.03/01-1 від 01.03.2014 р.

ТОВ «Юридично-консалтингова компанія «Зевс» (ТОВ «ЮКК «ЗЕВС») зареєстровано Головним управлінням юстиції у м. Києві від 23.05.2011 р. №4028307. ТОВ «ЮКК «ЗЕВС» зареєстровано платником податку на додану вартість від 06.06.2013 року та відповідно до Свідоцтва про реєстрацію платника податку на додану вартість від 06.06.2013 №200127761,

яке анульовано 02.07.2014 року, у зв'язку з наданням декларацій про відсутність поставок. Індивідуальний податковий номер - 65. Декларацію з податку на додану вартість з додатком №5 за травень 2014 року до податкового органу подано за підписом директора ОСОБА_1.

Так, в ході аналізу податкової звітності, поданої ТОВ «ЮКК «Зевс» до податкового органу та у зв'язку з не поданням балансу підприємства перевіряючими було встановлено відсутність будь-якої інформації про наявні складські приміщення, наявність автомобільного чи іншого транспорту, а також устаткування, що необхідне для здійснення фінансово-господарської діяльності підприємства. Згідно податкової звітності, поданої до податкового органу інформація про загальну чисельність працюючих на ТОВ «ЮКК «Зевс» відсутня. Фактично у ТОВ «ЮКК «Зевс» відсутні трудові ресурси, виробниче обладнання, транспортне та торгівельне обладнання, сировина, матеріали для здійснення основного виду діяльності. Крім того, згідно базах даних Міндоходів України не встановлено отримання ТОВ «ЮКК «Зевс» дозвільних документів на проведення діяльності, яка їх потребує. Враховуючи викладене, перевіряючими зроблено висновок про те, що ТОВ «ЮКК «Зевс» здійснювало діяльність спрямовану на здійснення операцій пов'язаних з наданням податкової вигоди третім особам. Отже, первинні документи були складені ТОВ «ЮКК «Зевс» на користь позивача без фактичного здійснення господарської операції.

Крім того, під час перевірки перевіряючими використано лист ст. слідчого першого відділу кримінальних розслідувань СУ ФР ДПІ у Солом'янському районі ГУ Міндоходів у м. Києві від 02.10.2014 р. №4306/7/26-58-09-01, відповідно до якого: СУ ФР ДПІ у Солом'янському районі ГУ Міндоходів у м. Києві 14.05.2014 р. під час досудового розслідування кримінального провадження №000030 від 27.02.2014 року ліквідовано «конвертаційний центр», який надавав послуги підприємствам реального сектору економіки з формування незаконного податкового кредиту та переведення безготівкових коштів у готівку на території м. Києва та інших регіонів України. Досудовим розслідуванням встановлено, що директор, бухгалтер та засновник ТОВ «ЮКК «ЗЕВС» ОСОБА_1, згідно даних Шевченківського РУ ГУ МВС України у м. Києві, знаходиться в розшуку за ч. 2 ст. 146, ч. 1 ст. 185, ч. 2 ст. 189, ч. 4 ст. 190 ст. 356 КК України по кримінальним провадженням №00001496, №00001658, №0000432. Згідно ухвали суду, міра запобіжного заходу - утримання під вартою. Відповідно до інформації одержаної в ДПС, ОСОБА_1 02.01.2013 року виїхав до м. Софія (Болгарія) та на територію України не повертався. При цьому, 15.05.2014 р. на виконання ухвал Солом'янського районного суду у м. Києві у кримінальному провадженні №0000030 від 27.02.2014 року проведено 12 обшуків, зокрема в офісному приміщенні ТОВ «ЮКК «ЗЕВС» за адресою: м. Київ, вул. Костянтинівська, 21 оф. 3. В результаті проведених обшуків вилучено бухгалтерські документи та чорнові записки, що підтверджують злочинну діяльність, 4 комп'ютерні системні блоки, 1 ноутбук, 1 флеш накопичувач, мобільні телефони в кількості 11 штук, 54 печатки по 46 СГД у тому числі документи та печатка ТОВ «ЮКК «ЗЕВС».

Таким чином, податковий орган дійшов висновку про те, що господарські операції ТОВ «ЮКК «Зевс» не мали реального характеру, роботи не виконувалися, лише оформлювалися окремі первинні документи з метою створення зовнішніх ознак фактичного здійснення операцій та правомірності формування сум податкового кредиту, в наслідок цих дій позивач отримав необґрунтовану податкову вигоду у вигляді сум податкового кредиту з ПДВ. Позивач отримав від ТОВ «ЮКК «Зевс» паперові носії за формою первинних документів, в яких наведені відомості, що не відповідають фактичним (реальним) обставинам, оскільки вони складені на підставі недійсності господарських операцій та відповідно не можуть бути підставою для відображення в бухгалтерському обліку та податковому обліку.

Суд бере до уваги, що висновки ДПІ щодо фіктивності діяльності контрагента - ТОВ «ЮКК «Зевс» позивача, не знайшли свого підтвердження, оскільки належні та допустимі докази на підтвердження нікчемності правочину, укладеного між позивачем та ТОВ «ЮКК «Зевс» відповідачем суду не надано. Відповідачем також не надано суду вироку суду щодо посадових осіб контрагента позивача.

Повно та всебічно дослідивши наявні матеріали справи, а також норми чинного законодавства, суд прийшов до висновку про необґрунтованість позовних вимог виходячи з наступного.

На підтвердження правомірності віднесення до податкового кредиту сум податку на додану вартість при здійсненні господарських операцій з ТОВ «ЮКК «Зевс» позивачем суду надано договір про надання маркетингових послуг №2014.03/01-01 від 01.03.2014 р. Від імені ТОВ «Спорт лаб» договір підписано директором ОСОБА_2, зі сторони ТОВ «ЮКК «Зевс» заст. директора ОСОБА_3.

Відповідно до п.1.1. умов даного договору замовник - позивач доручає, а виконавець приймає на себе зобов'язання надавати послуги: проведення маркетингових досліджень попиту споживачів та просування продукції під торгівельними марками «Хортиця», «Мороша» у торгових точках на території України; проведення моніторингу роздрібної торгівлі продукції, зазначеної у цьому договорі, в містах України. Строк проведення дослідження з 01.03.2014 р. по 31.05.2014 р. (п. 1.5 договору).

Згідно з п. 2.1 договору маркетингові дослідження проводяться у наступному напрямку: визначення товарних залишків товарів, що визначені в п. 1 Договору, в торгових точках що приймають участь у дослідженні на початок звітного періоду; визначення розмірів поставок товарів, що зазначені в п. 1. Договору, в торгові точки, що приймають участь у дослідженні, у звітний період; фіксування роздрібної ціни на товари, що зазначені в п. 1. Договору, на кінець звітного періоду в торгових точках, що приймають участь у дослідженні; визначення обсягів продажу товарів, що зазначені в п. 1. Договору, в торгових точках, що приймають участь у дослідженні (в одиницях та грошах); визначення часток продажу виробника/бренда/одиниці товарів, що зазначені в п. 1. Договору; визначення обсягів закупок торговими точками товарів, що зазначені в п. 1. Договору; визначення рівня дистрибуції (кількість торгових точок, які мали продукт/бренд у продажу протягом періоду), нумеричної та зваженої для товарів, що зазначені в п. 1. Договору; визначення обсягів залишків товарів, що зазначені в п. 1. Договору, на кінець періоду; визначення середніх продажів через торгову точку товарів, що зазначені в п. 1. Договору.

Згідно п. 1.6 договору всі конкретні умови надання Послуг Виконавцем (назви торгових точок, торговельні марки, вид Послуг, період надання Послуг, ціна, умови оплати та інше) затверджуються Сторонами в Додатках до цього Договору, які є невід'ємною частиною цього Договору.

Відповідно до п.3.2. договору виконавець проводить наступні етапи досліджень: підготовка дослідницької команди; підготовка анкет дослідження; проведення польового етапу дослідження; обробка попередніх результатів; створення масиву анкет; аналіз отриманої інформації.

Відповідно до Додатку № 1 від 01.03.2014 р. до договору №2014.03/01-01 від 01.03.2014 р. сторонами було погоджено перелік торгівельних об'єктів, в яких ТОВ «ЮКК «Зевс» зобов'язувався провести маркетингові дослідження попиту споживачів та просування продукції під торгівельними марками «Хортиця», «Мороша».

Згідно п. 7 Додатку вартість послуг становить 420 000,00 грн., в т.ч. ПДВ у сумі 70 000, 00 грн.

На підтвердження виконання сторонами умов договору про надання маркетингових послуг №2014.03/01-1 від 01.03.2014 р. позивачем надано суду Акт про надання послуг № 1 від 31.05.2014 р.

Відповідно до Акту про надання послуг № 1 від 31.05.2014 р. ТОВ «ЮКК «Зевс» виконав та надав позивачу послуги з проведення маркетингових досліджень попиту споживачів та просування продукції під торгівельними марками «Хортиця», «Мороша» у торгових точках на території України та проведення моніторингу роздрібної торгівлі продукції в містах України.

На підтвердження виконання зазначених робіт та отримання послуг позивач надав суду видану ТОВ "ЮКК "Зевс" податкову накладну від 31.05.2014р. № 492 на загальну суму 420 000,00 грн.

(в т.ч. ПДВ 70 000,00 грн.) виписану на виконання договору №2014.03/01-1 від 01.03.2014 р.

При цьому, судом встановлено, що на виконання умов зазначеного договору з боку ТОВ «ЮКК «Зевс» акт надання послуг складено за підписом заступника директора ОСОБА_3, а податкову накладну, яка підписана від імені ТОВ «ЮКК «Зевс» директором ОСОБА_1 та скріплено печаткою товариства.

Грошові кошти на виконання договору №2014.03/01-1 від 01.03.2014 р. на загальну суму 420 000,00 грн. позивачем сплачено платіжними дорученнями від 10.06.2014 р. № 706 на суму 50 000,00 грн., від 11.06.2014 р. № 707 на суму 130 000,00 грн., від 12.06.2014 р. № 708 на суму 120 000,00 грн., від 16.06.2014 р. № 709 на суму 120 000,00 грн.

Факт перерахунку грошових коштів позивачем на користь ТОВ «ЮКК «Зевс» не заперечується перевіряючими в акті перевірки.

Проаналізувавши умови договору про надання маркетингових послуг №2014.03/01-1 від 01.03.2014 р., суд дійшов висновку, що у разі реального виконання умов даного договору сторонами за договором повинні були складені супутні документи, що оброблялися. Зокрема, докази щодо фактичного доступу ТОВ «ЮКК «Зевс» до об'єктів визначених згідно додатку до договору, підготовки дослідницької команди, проведення польового етапу дослідження, створення масиву анкет, тобто докази документи, що підтверджують опрацювання отриманих даних під час дослідження, а саме заповнення та обробки анкет, документів і інформації та передачу результатів (висновків) такого опрацювання від ТОВ «ЮКК «Зевс» позивачу, як це передбачено п. 3.3, п.1.1. договору.

Натомість, позивачем не надано суду жодного супутнього документу, який би складався сторонами за договором у разі його реального виконання. Так, доказів на підтвердження того, що ТОВ «ЮКК «Зевс» взагалі мало доступ до об'єктів визначених додатком №1 від 01.03.2014 р. до договору №2014.03/01-1 від 01.03.2014 р. та здійснювало за вказаними адресами дослідження, як того вимагає договір, суду не надано.

Дослідивши наданий позивачем суду звіт маркетингових досліджень ТОВ «ЮКК «Зевс» за договором №2014.03/01-1 від 01.03.2014 р., суд відзначає, що даний звіт не підтверджує виконання зобов'язань за договором, оскільки, не містить жодного посилання на договір по суті. Так, додатком №1 від 01.03.2014 р. до договору №2014.03/01-1 від 01.03.2014 р. було визначено 162 об'єкти зі зазначенням назви та адреси їх розташування, в яких позивач зобов'язував ТОВ «ЮКК «Зевс» провести маркетингові дослідження щодо попиту споживачів та просування продукції, а також проведення моніторингу роздрібної торгівлі. При цьому, наданий позивачем звіт отриманий від ТОВ «ЮКК «Зевс» не містить жодного посилання на об'єкти (адреси об'єктів) із зазначенням кількісних показників, що були предметом досліджень, що в свою чергу дало б суду змогу встановити обсяг робіт та послуг, у разі їх фактичного надання. Отже, вказаний звіт не підтверджує, що маркетингові послуги за договором №2014.03/01-1 від 01.03.2014 р. надавалися позивачу, саме ТОВ «ЮКК «Зевс».

Таким чином, позивачем не доведено, що договір №2014.03/01-1 від 01.03.2014 р. укладений з ТОВ «ЮКК «Зевс» реально виконувався сторонами, зокрема, у травні 2014 року.

Частиною 1 статті 42 Господарського кодексу України (далі - ГК України) передбачено, що підприємництво - це самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється суб'єктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку.

Згідно з п. 138.2 ст. 138 Податкового кодексу витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

Згідно з п. 198.1 ст. 198 Податкового кодексу право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з: а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг; б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв'язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності).

У п. 198.3 ст. 198 Податкового кодексу передбачено, що податковий кредит звітного періоду визначається виходячи із договірної (контрактної) вартості товарів (послуг), але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій в необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання у виробництві та/або поставці товарів (послуг) для оподатковуваних операцій у межах господарської діяльності платника податку.

У разі якщо частка товарів/послуг, послуг не містить відокремленої вартості, перелік (номенклатура) частково поставлених товарів/послуг зазначається в додатку до податкової накладної у порядку, встановленому центральним органом державної податкової служби, та враховується при визначенні загальних податкових зобов'язань».

Відповідно до п. 198.6 ст. 198 Податкового кодексу не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними або оформлені з порушенням вимог чи не підтверджені митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу).

Згідно п.19 ст. 2 та ст.9 Бюджетного кодексу України доходи бюджету - усі податкові, неподаткові та інші надходження на безповоротній основі, справляння яких передбачено законодавством України (включаючи трансферти, дарунки, гранти); доходи бюджету класифікуються за такими розділами: податкові надходження, неподаткові надходження, доходи від операцій з капіталом, трансферти; податковими надходженнями визнаються передбачені податковими законами України загальнодержавні і місцеві податки, збори та інші обов'язкові платежі.

Законом України "Про бухгалтерський обік та фінансову звітність в Україні" передбачено, що підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій.

Таким чином, враховуючи викладені законодавчі норми, для підтвердження включення до складу податкового кредиту сум ПДВ, сплачених у складі ціни за придбаний товар (роботи, послуги), необхідні первинні документи (податкові накладні, видаткові накладні, акти здачі-прийняття товару тощо), оформлені відповідно до вимог Закону України "Про бухгалтерській облік та фінансову звітність в Україні".

Закон України "Про бухгалтерській облік та фінансову звітність в Україні" (далі - Закон) поширюється на всіх юридичних осіб, створених відповідно до законодавства України, незалежно від їх організаційно-правових форм і форм власності, а також на представництва іноземних суб'єктів господарської діяльності, які зобов'язані вести бухгалтерський облік та подавати фінансову звітність згідно з законодавством (ст. 2).

Частиною 2 ст. 3 Закону визначено, що бухгалтерський облік є обов'язковим видом обліку, який ведеться підприємством. Фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку

Відповідно до ст. 1 Закону, первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Згідно ст. 9 Закону, підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Згідно п. 2.4 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 № 88, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 5 червня 1995 р. за № 168/704, первинні документи (на паперових і машино зчитувальних носіях інформації) для надання їм юридичної сили і доказовості повинні мати такі обов'язкові реквізити: назва підприємства, установи, від імені яких складений документ, назва документа (форми), код форми, дата і місце складання, зміст господарської операції та її вимірники (у натуральному і вартісному виразі), посади, прізвища і підписи осіб, відповідальних за дозвіл та здійснення господарської операції і складання первинного документа.

Відповідно до п.2.15 та п.2.16 вищевказаного Положення, забороняється приймати до виконання первинні документи на операції, що суперечать законодавчим та нормативним актам.

Таким чином, первинні документи, які складені суб'єктами господарської діяльності на операції, що суперечать законодавчим і нормативним актам, та такі що не відповідають сутності і не несуть доказовості відносно змісту здійсненої операції не є документами, які можуть бути підставою для відображення в облікових регістрах бухгалтерського та податкового обліку.

Будь-які документи (у тому числі договори, накладні, рахунки тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції.

Якщо ж фактичного здійснення господарської операції не було, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені чинним законодавством.

Як зазначено у постанові Верховного Суду України від 07.02.2012 № 21-425во10, наявність у позивача податкових накладних, виданих контрагентом, за умови встановлення судом факту нездійснення самої господарської операції, не є підставою для віднесення зазначених у цих накладних сум до податкового кредиту

Аналізуючи обставини даної справи та наявні в ній докази, суд приходить до висновку, що укладений позивачем договір не мав на меті настання реальних правових наслідків, що відповідно свідчить про безтоварність господарських операцій позивача з ТОВ «ЮКК «Зевс».

У зв'язку з цим, дії платника податку позивача вказують на його недобросовісність, а вчинені ним господарські операції викликають сумнів у їх реальності та відповідності дійсному економічному змісту.

Відповідно до інформаційного листа Вищого адміністративного суду України №742/11/13-11 від 02.06.2011 судам необхідно перевірити фізичні, технічні та технологічні можливості певної особи до вчинення тих чи інших дій, що становлять зміст господарської операції, як-то: наявність кваліфікованого персоналу, основних фондів, у тому числі транспортних засобів для перевезення або виробництва, приміщень для зберігання товарів тощо, якщо такі умови необхідні для здійснення певної операції; можливість здійснення операцій з відповідною кількістю певного товару у відповідні строки з урахуванням терміну його придатності, доступності на ринку тощо; наявність відповідних ліцензій та інших дозвільних документів, що необхідні для ведення певного виду господарської діяльності.

Згідно постанови Верховного суду України від 08.09.2009 у справі № 21-737во09 про необґрунтованість податкової вигоди може свідчити відсутність необхідних умов для досягнення результатів відповідної підприємницької, економічної діяльності в силу відсутності управлінського або технічного персоналу, основних коштів, виробничих активів, складських приміщень, транспортних засобів, а також письмові заперечення посадових осіб контрагентів, що будь-яких документів, угод, платіжних доручень, банківських та господарських документів вони не підписували.

Отже, виходячи з аналізу наведених норм в сукупності, Податковим кодексом України визначено окремі випадки, за яких неможливе формування податкового кредиту, зокрема, це відсутність зв'язку з господарською діяльністю, фіктивність операцій (відсутність поставок), відсутність податкової правосуб'єктності, відсутність на момент перевірки податкових накладних або видача їх особою, яка не є платником податку на додану вартість. Таким чином, із зазначеного вище також випливає й те, що при дослідженні факту здійснення господарської операції, оцінці підлягають відносини безпосередньо між учасниками тієї операції, на підставі якої сформовані дані податкового обліку.

Відповідно до позиції Вищого адміністративного суду України відсутність реального вчинення господарських операцій та як наслідок, юридична дефектність відповідних первинних документів за змістом пункту 44.1 ПКУ не дозволяє формувати дані податкового обліку незалежно від спрямованості умислу платників податків - учасників відповідних операцій.

Суд вважає за необхідне зазначити, що наявність податкових накладних дійсно є обов'язковою обставиною для визначення правильності формування податкового кредиту, але не вичерпною.

Зокрема, якщо наведені у договорах товари чи послуги фактично не поставлялися, то придбання таких товарів або послуг не відбулося. Відповідно право на податковий кредит у такого платника податків не виникає, оскільки при цьому не дотримано обов'язкових умов для виникнення такого права - придбання товарів (послуг) з метою їх використання у господарській діяльності. Зазначене стосується також і випадків, коли певні товари чи послуги придбаваються не в межах господарської діяльності платника податків.

Таким чином, як випливає з визначень даних термінів, господарська операція є дія або подія, яка викликає зміни в структурі ресурсів, контрольованих підприємством, у результаті минулих подій, виконання яких, як очікується, призведе до отримання економічних вигод у майбутньому, та зобов'язань, у власному капіталі підприємства.

Оскільки, позивачем не доведено належними доказами здійснення реальності операцій на виконання договору з ТОВ «ЮКК «Зевс» у травні 2014 р., позовні вимоги є такими, що не підлягають до задоволення у зв'язку їх необґрунтованістю та не доведеністю.

Враховуючи, те що обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними конкретними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування, суд приходить до висновку, що в позовній заяві наведені обставини, які не підтверджуються достатніми доказами, що свідчить про не обґрунтованість позовних вимог, а отже, податкове повідомлення-рішення від 12.11.2014р. № 08 прийнято з урахуванням всіх обставин.

Пунктом 123.1 статті 123 Податкового кодексу, зокрема, передбачено, що у разі якщо контролюючий орган самостійно визначає суму податкового зобов'язання, зменшення суми бюджетного відшкодування та/або від'ємного значення суми податку на додану вартість платника податків на підставах, визначених підпунктами 54.3.1, 54.3.2, 54.3.4, 54.3.5, 54.3.6 пункту 54.3 статті 54 цього Кодексу, тягне за собою накладення на платника податків штрафу в розмірі 25 відсотків суми визначеного податкового зобов'язання, завищеної суми бюджетного відшкодування.

Відповідно до частини 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно із частиною 1 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України, суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого: 1) суд вирішує справи відповідно до Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України; 2) суд застосовує інші нормативно-правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, у межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією та законами України.

З урахуванням зазначеного, на підставі встановлених судом фактів та обставин, враховуючи, що докази, наведені позивачем, не спростовують висновків Акта перевірки, позивачем не доведено суду обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, суд приходить до висновку, що податкове повідомлення-рішення від 12.11.2014р. № 08 прийнято у відповідності до вимог чинного законодавства.

Згідно частини 1 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Частиною 2 статті 71 цього Кодексу передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Системно проаналізувавши приписи законодавства України, зважаючи на взаємний та достатній зв'язок доказів у їх сукупності, та враховуючи, що докази, наведені податковим органом, спростовують доводи позивача, суд дійшов висновку, що адміністративний не підлягає задоволенню.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 52, 69-71, 94, ч. 4 ст. 122, 160-163, 167, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд м. Києва, -

П О С Т А Н О В И В:

1. У задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю "Спорт Лаб" відмовити.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Спорт Лаб" решту суми судового збору в сумі 1644,30 грн. до Державного бюджету України.

3. Стягнення решти суми судового збору доручити ДПІ у Печерському районі ГУ ДФС у м. Києві.

Постанова відповідно до ч. 1 ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом.

Постанова може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції протягом десяти днів з дня її отримання особою, яка оскаржує постанову, за правилами, встановленими ст. ст. 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя І.О. Іщук