Справа № 1570/4398/12
Суддя: Шипуліна Т.М.
Дата ухвалення: 2015-12-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 грудня 2015 року м. Київ К/800/49212/13

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі:

Головуючого - Шипуліної Т.М.,

суддів: Бившевої Л.І., Лосєва А.М.

розглянула в письмовому провадженні касаційну скаргу Державної податкової інспекції у Суворовському районі міста Одеси Одеської області Державної податкової служби на постанову Одеського окружного адміністративного суду від 01.03.2013 та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 12.09.2013 по справі №1570/4398/2012 за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 до Державної податкової інспекції у Суворовському районі міста Одеси Одеської області Державної податкової служби про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень.

Заслухавши доповідь судді Шипуліної Т.М., перевіривши доводи касаційної скарги щодо дотримання правильності застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, колегія

В С Т А Н О В И Л А:

Постановою Одеського окружного адміністративного суду від 01.03.2013, залишеною без змін ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 12.09.2013, позовні вимоги фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 до Державної податкової інспекції у Суворовському районі міста Одеси Одеської області Державної податкової служби про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень - задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення від 26.06.2012 №. У задоволені решти позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись із рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій, Державна податкова інспекція у Суворовському районі міста Одеси Одеської області Державної податкової служби 30.09.2013 звернулась з касаційною скаргою до Вищого адміністративного суду України, який ухвалою від 07.10.2013 прийняв її до свого провадження.

В касаційній скарзі відповідач просить постанову Одеського окружного адміністративного суду від 01.03.2013 та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 12.09.2013 скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.

В обґрунтування своїх вимог Державна податкова інспекція у Суворовському районі міста Одеси Одеської області Державної податкової служби посилається на порушення судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права, зокрема пунктів 198.1, 198.3 статті 198 Податкового кодексу України, статей 215 та 228 Цивільного кодексу України.

Перевіривши матеріалами справи наведені у скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що Державною податковою інспекцією у Суворовському районі міста Одеси Одеської області проведено документальну планову перевірку суб'єкта підприємницької діяльності - фізичної особи ОСОБА_2 з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства у період з 01.10.2010 по 31.12.2011.

Перевіркою встановлено порушення позивачем вимог пункту 198.46 статті 198 Податкового кодексу України, внаслідок чого завищено податковий кредит на суму 77678,37грн.

За висновками податкового органу господарські операції позивача з Приватним підприємством «Арикон» мали безтоварний характер, з огляду на неможливість фактичного здійснення останнім господарських операцій через відсутність майна, трудових ресурсів, основних фондів, складських приміщень, транспортних засобів.

За результатами перевірки Державною податковою інспекцією у Суворовському районі міста Одеси Одеської області складено акт від 20.03.2012 №200/17-1/НОМЕР_1 та прийнято податкове повідомлення-рішення від 06.04.2012 №, яким позивачу збільшено суму податкового зобов'язання з податку на додану вартість за основним платежем на 77679,00грн., за штрафними (фінансовими) санкціями на 19419,75грн.

За результатами адміністративного оскарження вказаного рішення Державною податковою інспекцією у Суворовському районі міста Одеси Одеської прийнято податкове повідомлення-рішення від 26.06.2012 №, яким позивачу збільшено суму податкового зобов'язання з податку на додану вартість за основним платежем на 77679,00грн., за штрафними (фінансовими) санкціями на 12387,50грн.

Відповідно до пункту 198.1 статті 198 Податкового кодексу України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з: а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг; б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв'язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.

Згідно з пунктом 198.2 статті 198 Податкового кодексу України датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Відповідно до пункту 198.3 статті 198 Податкового кодексу України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до ст. 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою п. 193.1 ст. 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Згідно з пунктом 198.6 статті 198 Податкового кодексу України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів (послуг), не підтверджені податковими накладними або оформленими з порушенням вимог.

З наведених законодавчих положень випливає, що умовами реалізації права платника на податковий кредит є фактичне придбання товарів (робіт, послуг) із метою їх використання в господарській діяльності та наявність первинних документів (зокрема, податкових накладних), оформлених у відповідності з вимогами чинного законодавства, на підтвердження факту понесення витрат на їх придбання.

Доводи податкового органу про отримання платником необґрунтованої податкової вигоди мають ґрунтуватись на сукупності доказів, що безспірно підтверджують існування обставин, які виключають право платника, зокрема, на формування валових витрат та податкового кредиту.

Разом з тим, реальність спірних господарських операцій позивача з Приватним підприємством «Арикон» підтверджується належними первинними документами, які за своєю формою та змістом відповідають вимогам податкового законодавства, зокрема, наданими позивачем договором від 06.06.2011 №06/11, податковими накладними, видатковими накладними, банківським виписками. Позивачем у встановленому порядку оприбутковано придбані товари, що підтверджується оборотно-сальдовими відомостями по рахунку 631 за червень 2011 року та липень 2011 року. Транспортування придбаних товарів здійснювалося позивачем орендованим транспортом.

Крім того, судами встановлено, що придбані у контрагента товари (яловичина у крупних шматках без кісток, шпінт свинини, м'якоть м'яса свинини охолодженого, печінка яловича) були використані позивачем у власній господарській діяльності.

Колегія суддів також звертає увагу на те, що чинне законодавство не ставить умовою дійсності правочинів, а також виникнення податкових зобов'язань платника у залежність від стану податкового обліку його контрагентів.

Позивач не може нести відповідальність за невиконання його контрагентами своїх податкових зобов'язань, адже поняття «добросовісний платник», яке вживається у сфері податкових правовідносин, не передбачає виникнення у платника додаткового обов'язку з контролю за дотриманням його постачальниками правил оподаткування, а сам платник не наділений повноваженнями податкового контролю для виконання функцій, покладених на податкові органи, а тому не може володіти інформацією відносно виконання контрагентом податкових зобов'язань.

А відтак, за умови невстановлення податковим органом наявності замкнутої схеми руху грошових коштів, яка б могла свідчити про узгодженість дій позивача та його постачальника для одержання товариством незаконної податкової вигоди, останнє не може зазнавати негативних наслідків внаслідок діянь інших осіб, що перебувають поза межами його впливу.

Таким чином, досліджені в процесі розгляду справи первинні документи розкривають зміст господарської операції, підтверджують рух активів позивача, зміни у власному капіталі підприємства та отримання ним реального результату в процесі господарської діяльності з контрагентом.

За таких обставин, слід погодитися з висновками судів першої та апеляційної інстанцій, що позивач підтвердив факт реальності господарських операцій з Приватним підприємством «Арикон».

Враховуючи викладене та з огляду на положення частини другої статті 220 Кодексу адміністративного судочинства України щодо перегляду судом касаційної інстанції судових рішень у межах касаційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що висновки судів попередніх інстанцій про неправомірність податкового повідомлення-рішення від 26.06.2012 № є правильними.

Доводи касаційної скарги зазначених висновків суду не спростовують і не дають підстав для висновку, що судами попередніх інстанцій при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.

Відповідно до частини першої статті 224 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Керуючись статтями 210, 222, 223, 224, 230, 231, частиною п'ятою статті 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів -

У Х В А Л И Л А:

Касаційну скаргу Державної податкової інспекції у Суворовському районі міста Одеси Одеської області Державної податкової служби залишити без задоволення.

Постанову Одеського окружного адміністративного суду від 01.03.2013 та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 12.09.2013 по справі №1570/4398/2012 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі і може бути переглянута Верховним Судом України в порядку, на підставі та у строки, передбачені статтями 235 - 2391 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий: __________________ Т.М. Шипуліна

Судді: __________________ Л.І. Бившева

__________________ А.М. Лосєв