Справа № 826/17289/15
Суддя: Ісаєнко Ю.А.
Дата ухвалення: 2015-12-07 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Суддя-доповідач: Ісаєнко Ю.А.
У Х В А Л А

Іменем України

07 грудня 2015 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді Ісаєнко Ю.А.;

суддів: Губської Л.В., Федотова І.В.,

за участю секретаря: Чорної Н.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія «Керамхолл» на постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 21 жовтня 2015 року у адміністративній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія «Керамхолл» до Київської міської митниці ДФС про визнання протиправними та скасування рішень про коригування митної вартості товарів від 22.07.2015 року №100270001/2015/000042/1, від 31.07.2015 №100270001/2015/000055/2, карток відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення від 22.07.2015 року №100270001/2015/00113, від 31.07.2015 №100270001/2015/00130,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до Окружного адміністративного суду м. Києва із адміністративним позовом до Київської міської митниці ДФС про визнання протиправними та скасування рішень про коригування митної вартості товарів від 22.07.2015 року №100270001/2015/000042/1, від 31.07.2015 №100270001/2015/000055/2, карток відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення від 22.07.2015 року №100270001/2015/00113, від 31.07.2015 №100270001/2015/00130.

Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 21 жовтня 2015 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із вказаною постановою, позивач подав апеляційну скаргу з підстав порушення судом першої інстанції норм матеріального права, в якій просить скасувати постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 21 жовтня 2015 року та ухвалити нове судове рішення про задоволення позову.

Представники сторін в судове засідання не з'явились, про дату, час і місце розгляду справи повідомлені належним чином.

Неприбуття у судове засідання сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про дату, час і місце апеляційного розгляду, відповідно до частини четвертої статті 196 КАС України не перешкоджає судовому розгляду справи. У зв'язку з цим, відповідно до частини першої статті 41 КАС України, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Заслухавши суддю - доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, постанову суду першої інстанції - без змін, з огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, 17.01.2013 між позивачем (покупець) та фірмою «Tubadzin management group» (продавець) укладено торговий договір №1/UA/2013 щодо торгового співробітництва з продажу керамічної продукції. Відповідно до умов укладеного договору позивач придбаває товар, найменування, кількість та вартість яких вказується в комерційних інвойсах, які складаються окремо на кожну поставку та є невід'ємною частиною договору.

Також згідно матеріалів справи, позивачем до відповідача були подані митні декларації від 22.07.2015 року №100270001/2015/219120, від 31.07.2015 №100270001/2015/219714, на товар - плитка та фріз з кераміки, кам'яної кераміки, скла для підлоги та стін, глазурована, в асортименті, з шаром покриття на лицьовій поверхні, яке за хімічним складом та забарвленням відрізняться від зворотної сторони та об'єму кераміки

До митної декларації від 22.07.2015 року №100270001/2015/219120 позивачем було надано: картку обліку особи, яка здійснює операції з товарами від 17.07.2014 року №100/2012/0003879; міжнародну автомобільну накладну (CMR) від 20.07.2015 року №0001205; документ, що підтверджує вартість перевезення від 20.07.2015 №490, виписку з бухгалтерської документації (податкові накладні), прейскурант (прайс - лист) виробника товару від 01.07.2015, рахунок - фактура (інвойс) від 20.07.2015 №ZK201543049, зовнішньоекономічний договір від 17.01.2013 №1/UA/2013, копію митної декларації країни відправлення від 20.07.2015 №15PL362030Е0029123, інші документи, зокрема, інформацію щодо результатів здійснення контролю, сертифікат про походження товару загальної форми.

До митної декларації від 31.07.2015 №100270001/2015/219714 позивачем було надано: картку обліку особи, яка здійснює операції з товарами від 17.07.2014 року №100/2012/0003879; міжнародну автомобільну накладну (CMR) від 29.07.2015 року №453450; документ, що підтверджує вартість перевезення від 28.07.2015 №28-07/15, виписку з бухгалтерської документації (податкові накладні), прейскурант (прайс - лист) виробника товару від 22.07.2015, рахунок - фактура (інвойс) від 29.07.2015 №ZK201545340 та № ZK201545362, зовнішньоекономічний договір від 17.01.2013 №1/UA/2013, копію митної декларації країни відправлення від 29.07.2015 №15PL362030Е0030387, інші документи, зокрема, інформацію щодо результатів здійснення контролю, сертифікат про походження товару загальної форми.

Митна вартість товару була заявлена декларантом за основним методом визначення митної вартості - за ціною контракту щодо товарів, які імпортуються.

Оскільки надані документи містять розбіжності та не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, у позивача було витребувано додаткові документи: виписку з бухгалтерської документації; висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини; каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс - листи) виробника товару; транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів.

В обґрунтування розбіжностей контролюючий орган посилається на те, що згідно пункту 9.9 договору від 17.01.2013 №1/UA/2013 в комерційному інвойсі на кожну поставку зазначається номер і дата контракту, проте в наданих інвойсах дана інформація відсутня, а в довідках вартості перевезення вказано, що вантажно - розвантажувальні роботи проводились за рахунок вантажовідправника, але відсутня інформація про вартість таких робіт. Вимоги про надання додаткових документів позивачем були виконані частково, а саме надано прайс - листи.

В подальшому між позивачем та митним органом було проведено консультацію, що не заперечується сторонами.

22 липня 2015 року відповідачем прийнято рішення про коригування митної вартості товарів №100270001/2015/000042/2, яким було скориговано митну вартість товару з 8018,04 Євро до 9360,80 Євро.

31 липня 2015 відповідачем прийнято рішення про коригування митної вартості товарів №100270001/2015/000055/2, яким було скориговано митну вартість товару з 7993,67 Євро до 9120,12 Євро.

Згідно рішень, митну вартість товарів було визначено із застосуванням резервного методу.

На підставі вказаних рішень відповідачем прийняті картки відмови у митному оформленні від 22.07.2015 року №100270001/2015/00113, від 31.07.2015 №100270001/2015/00130.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції, з яким погоджується колегія суддів виходив з наступного.

Основним нормативно-правовим актом, яким врегульовані спірні правовідносини є Митний кодекс України від 13.03.2012 року №4495-VI (далі - Митний кодекс України, МК України).

Відповідно до статті 49 цього Кодексу, митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Відомості про митну вартість товарів використовуються для: нарахування митних платежів; застосування інших заходів державного регулювання зовнішньоекономічної діяльності України; ведення митної статистики; розрахунку податкового зобов'язання, визначеного за результатами документальної перевірки (стаття 50 МК України).

Згідно із статтею 52 вказаного Кодексу, заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товарів у порядку, встановленому розділом VIII цього Кодексу та цією главою.

Частиною першою статті 54 МК України передбачено, що контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється органом доходів і зборів під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості.

Відповідно до пункту 1 частини 4 статті 54 Митного кодексу України орган доходів і зборів під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів зобов'язаний здійснювати контроль заявленої декларантом або уповноваженою ним особою митної вартості товарів шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості, наявності в поданих зазначеними особами документах усіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Статтею 53 Митного кодексу України передбачено, що у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає органу доходів і зборів документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення. Частиною 2 цієї статті перелічені документи, які підтверджують митну вартість товарів:

1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п'ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості;

2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності;

3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об'єктом купівлі-продажу);

4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару;

5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару;

6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів;

7) копія імпортної ліцензії, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню;

8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

Відповідно до частини 3 статті 53 Митного кодексу України у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу органу доходів і зборів зобов'язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) додаткові документи:

1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов'язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається;

2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом);

3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов'язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту);

4) виписку з бухгалтерської документації;

5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів;

6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару;

7) копію митної декларації країни відправлення;

8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.

Відповідно до пункту 2 частини 6 статті 54 вказаного Кодексу орган доходів і зборів може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

За правилами статті 264 Митного кодексу України, якщо митна декларація не містить усіх відомостей або подана без документів, передбачених статтею 335 цього Кодексу, чи з порушенням інших вимог Митного кодексу України, орган доходів і зборів відмовляє у прийнятті такої митної декларації (ч. 11 ст. 264).

Рішення про коригування заявленої митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України з поміщенням у митний режим імпорту, приймається органом доходів і зборів у письмовій формі під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості цих товарів як до, так і після їх випуску, якщо органом доходів і зборів у випадках, передбачених частиною шостою статті 54 цього Кодексу, виявлено, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів (ч. 1 ст. 55 МК України).

Разом з тим, надання додаткових документів є необхідним у разі потреби в підтвердженні задекларованої декларантом митної вартості товару за першим методом, викликаної обґрунтованими сумнівами митного органу в достовірності відомостей, які містяться в поданих до митного оформлення товару документах.

Обґрунтовуючи свій сумнів у правильності визначення декларантом митної вартості, контролюючий орган послався на те, що згідно пункту 9.9 договору від 17.01.2013 №1/UA/2013 в комерційному інвойсі на кожну поставку зазначається номер і дата контракту, проте в наданих інвойсах дана інформація відсутня. Також, банківські реквізити зазначені в контракті не відповідають банківським реквізитам зазначених у рахунках-фактурах.

Так, згідно пункту 5.1 торгового договору від 17.01.2013 №1/UA2013 оплата товару за товар здійснюється на рахунок продавця PL 85 1240 5585 1978 0000 4885 9617. Пунктом 9.9 передбачено, що в комерційному інвойсі на кожну поставку зазначається, зокрема, номер і дата контракту.

Разом з тим, в інвойсах від 20.07.2015 №ZK201543049, від 29.07.2015 №ZK201545340 та № ZK201545362, зазначено інший номер рахунку - PL36 1030 1205 0000 0000 9137 9015. Також, в зазначених інвойсах не зазначено номер та дату контракту.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що у відповідача виникли обґрунтовані сумніви, оскільки документи не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів.

Таким чином, як вірно встановлено судом першої інстанції, відповідачем обґрунтовано було витребувано у позивача додаткові документи для здійснення контролю за правильністю визначення митної вартості та встановлення достовірності заявленої позивачем митної вартості.

У статті 57 вказаного Кодексу закріплені правила застосування методів визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту. Згідно з ч. 1 цієї статті, митна вартість визначається за такими методами:

1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції);

2) другорядні: за ціною договору щодо ідентичних товарів; за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; на основі віднімання вартості; на основі додавання вартості (обчислена вартість); резервний.

Приписами 2 - 5 частин статті 57 МК України встановлено, що основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції).

Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.

Застосуванню другорядних методів передує процедура консультацій між митним органом та декларантом з метою визначення основи вартості згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу. Під час таких консультацій митний орган та декларант можуть здійснити обмін наявною у кожного з них інформацією за умови додержання вимог щодо її конфіденційності.

У разі неможливості визначення митної вартості товарів згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу за основу для її визначення може братися або ціна, за якою ідентичні або подібні (аналогічні) товари були продані в Україні не пов'язаному із продавцем покупцю відповідно до статті 62 цього Кодексу, або вартість товарів, обчислена відповідно до статті 63 цього Кодексу.

Підстава для незастосування основного методу визначення митної вартості товару передбачена ч.2 ст. 58 МК України. Так, відповідно до вказаної правової норми метод визначення митної вартості товарів за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, не застосовується, якщо використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості не підтверджені документально або не визначені кількісно і достовірні та/або відсутня хоча б одна із складових митної вартості, яка є обов'язковою при її обчисленні.

Як вбачається з рішень про коригування митної вартості товарів відповідачем були зазначені причини не застосування другорядних методів.

Враховуючи наведене, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції обґрунтовано відмовив у задоволенні позову.

Відповідно до частини першої статті 200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що постанова суду першої інстанції ухвалена з дотриманням норм матеріального та процесуального права, з повним з'ясуванням обставин, що мають значення для справи, доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції, у зв'язку з чим підстави для скасування або зміни постанови суду першої інстанції відсутні.

Керуючись ст.ст. 160, 198, 200, 205, 206 КАС України, суд апеляційної інстанції, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія «Керамхолл» залишити без задоволення, постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 21 жовтня 2015 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

(Ухвалу у повному обсязі складено 14.12.2015 року)

Головуючий суддя: Ю.А. Ісаєнко

Суддя: Л.В. Губська

Суддя: І.В. Федотов

Головуючий суддя Ісаєнко Ю.А.

Судді: Губська Л.В.

Федотов І.В.