Справа № 463/4710/14-а 2-а/463/67/15
Суддя: Ільчишин Надія Василівна
Дата ухвалення: 2015-12-07 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 грудня 2015 р. Справа № 876/7383/15

Львівський апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Ільчишин Н.В.,

суддів Пліша М.А., Шинкар Т.І.,

за участю секретаря судового засідання Федак С.Р.,

представника позивача ОСОБА_1,

представника відповідача Мартин Л.В.,

третьої особи ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційні скарги ОСОБА_3 та Личаківської районної адміністрації Львівської міської ради на постанову Личаківського районного суду м. Львова від 22.06.2015 року у справі за позовом ОСОБА_4 до Личаківської районної адміністрації Львівської міської ради треті особи Львівська міська рада, ОСОБА_3, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 про визнання протиправним та скасування розпорядження,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_4 08.09.2014 року звернувся в суд з адміністративним позовом до Личаківської районної адміністрації Львівської міської ради, треті особи: Львівська міська рада, ОСОБА_3, ОСОБА_5 про визнання протиправним та скасування розпорядження Личаківської районної адміністрації Львівської міської ради від 05.10.2011 року №512 «Про надання дозволу на влаштування тераси в квартирі НОМЕР_1 в будинку АДРЕСА_1».

Постановою Личаківського районного суду м. Львова від 22.06.2015 року позов задоволено повністю.

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу. В якій посилається на порушення судом норм матеріального та процесуального права, а тому просить постанову скасувати та прийняти нову, якою відмовити в задоволенні позову.

Апеляційну скаргу подано Личаківською районною адміністрацією Львівської міської ради на рішення суду першої інстанції та просить постанову скасувати та прийняти нову, якою відмовити в задоволенні позовної заяви посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги у їх сукупності, колегія суддів приходить до переконання, що подані скарги не підлягають задоволенню з наступних мотивів.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що будинок АДРЕСА_1 складається з двох квартир. При цьому квартира НОМЕР_1 перебуває у приватній власності третіх осіб ОСОБА_5 та ОСОБА_3, а власниками квартири НОМЕР_2 являються позивач ОСОБА_4 та треті особи ОСОБА_7, ОСОБА_6 та ОСОБА_8

Розпорядженням Личаківської районної адміністрації Львівської міської ради від 05.10.2011 року №512, третім особам ОСОБА_5 та ОСОБА_3 надано дозвіл на влаштування тераси зі сторони дворового фасаду в квартиру НОМЕР_1 у будинку АДРЕСА_1 відповідно до відкоригованої проектної документації.

Відповідно до ч.3 ст.24 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» органи місцевого самоврядування та їх посадові особи діють лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією і законами України, та керуються у своїй діяльності Конституцією і законами України, актами Президента України, Кабінету Міністрів України.

Згідно з ч.2 ст.26 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» суб'єкти містобудування зобов'язані додержуватися містобудівних умов та обмежень під час проектування і будівництва об'єктів. Суб'єктами містобудування є органи виконавчої влади, Верховна Рада Автономної Республіки Крим, Рада міністрів Автономної Республіки Крим, органи місцевого самоврядування, фізичні та юридичні особи. Відповідно до ст.5 Закону України «Про основи містобудування» (в редакції Закону від 12.03.2011 року) при здійсненні містобудівної діяльності повинні бути забезпечені: розробка містобудівної документації, проектів конкретних об'єктів згідно з вихідними даними на проектування, з дотриманням державних стандартів, норм і правил; розміщення і будівництво об'єктів відповідно до затверджених у встановленому порядку містобудівної документації та проектів цих об'єктів; раціональне використання земель та територій для містобудівних потреб, підвищення ефективності забудови та іншого використання земельних ділянок; охорона культурної спадщини, збереження традиційного характеру середовища населених пунктів; урахування державних та громадських інтересів при плануванні та забудові територій; урахування законних інтересів та вимог власників або користувачів земельних ділянок та будівель, що оточують місце будівництва; інформування через засоби масової інформації громадян про плани перспективного розвитку територій і населених пунктів, розміщення важливих містобудівних об'єктів; участь громадян, об'єднань громадян в обговоренні містобудівної документації, проектів окремих об'єктів і внесення відповідних пропозицій до державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій; захист прав громадян та громадських організацій згідно із законодавством.

Відповідно до ч.2 ст. 382 ЦК України власникам квартири у дво- або багатоквартирному житловому будинку належать на праві спільної сумісної власності приміщення загального користування, опорні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання за межами або всередині квартири, яке обслуговує більше однієї квартири, а також споруди, будівлі, які призначені для забезпечення потреб усіх власників квартир, а також власників нежитлових приміщень, які розташовані у житловому будинку.

Порядок використання земельних ділянок, на яких розташовані багатоквартирні жилі будинки, а також належні до них будівлі, споруди та прибудинкові території, визначається співвласниками.

Конституційний Суд України у рішенні від 02 березня 2004 року N 4-рп/2004 зазначив, що допоміжні приміщення, відповідно до пункту 2 статті 10 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», стають об'єктами права спільної власності співвласників багатоквартирного будинку, тобто їх спільним майном, одночасно з приватизацією громадянами квартир, що засвідчується єдиним документом - свідоцтвом про право власності на квартиру. Для підтвердження набутого в такий спосіб права не потребується вчинення будь-яких інших додаткових юридичних дій. Власникам квартир немає необхідності створювати з цією метою об'єднання співвласників багатоквартирного будинку.

Набуте громадянами право на квартири державного житлового фонду та належні до них допоміжні приміщення є непорушним (ст. 41 Конституції України), забезпечується державою і захищається судом (ст. 55 Конституції України).

Відповідно до Конституції України всі суб'єкти права власності рівні перед законом. У багатоквартирних будинках, де не всі квартири приватизовані чи приватизовані повністю, власник (власники) неприватизованих квартир (їх правонаступники) і власники приватизованих квартир багатоквартирного будинку є рівноправними співвласниками допоміжних приміщень. Вони є рівними у праві володіти, користуватися і розпоряджатися допоміжними приміщеннями. Ніхто з власників квартир не має пріоритетного права користуватися та розпоряджатися цими приміщеннями, в тому числі і з питань улаштування мансард, надбудови поверхів і т. ін.

Аналізуючи питання щодо права власників приватизованих і неприватизованих квартир багатоквартирних будинків та органів місцевого самоврядування і місцевих державних адміністрацій розпоряджатися допоміжними приміщеннями, а також конструктивними елементами таких будинків (фундамент, несучі стіни, міжповерхові перекриття, сходові марші і т. ін.), Конституційний Суд України виходив з правової характеристики спільного майна власників квартир, конкретизованої у Законі України «Про об'єднання співвласників багатоквартирного будинку».

Правовий режим майна, що перебуває у спільній власності власників квартир, має визначатися, відповідно до Конституції України (п. 7 ч. 1 ст. 92), виключно законами України.

Таким чином, питання щодо згоди власників квартир - співвласників допоміжних приміщень багатоквартирного будинку - на надбудову поверхів, улаштування мансард і т. ін. з використанням при цьому конструктивних елементів будинку, як і на вчинення інших дій стосовно допоміжних приміщень (оренда тощо), має вирішуватися відповідно до законів про власність та інших законів України, передусім Цивільного кодексу України.

Отже, при прийняті оскаржуваного розпорядження відповідач зобов'язаний був дотримуватися зазначених вище вимог, а саме при наданні дозволу на влаштування тераси до квартири НОМЕР_1 по АДРЕСА_1 перевірити, чи було враховано законні інтереси та вимоги усіх власників будинку та користувачів земельної ділянки, закріпленої за ним, зокрема факт наявності згоди позивача на здійснення добудови тераси до будинку.

Личаківською районною адміністрацією Львівської міської ради в порушення наведених положень закону факт наявності згоди співвласників квартири НОМЕР_2 цього ж будинку, а зокрема згоди позивача, не перевірявся. А відтак з цих підстав розпорядження є таким що не відповідає вимогам законодавства України.

При цьому суд не приймає до уваги, що при вирішенні даного питання не вимагалася згода позивача, оскільки рішення Личаківського районного суду м. Львова від 28.01.2011 року, яким встановлено порядок користування земельною ділянкою між співвласниками будинку, на даний час скасовано ухвалою апеляційного суду Львівської області від 21.11.2013 року. А тому посилання відповідача на ту обставину, що облаштування тераси передбачалося на земельній ділянці, з врахуванням визначеного порядку користування земельною ділянкою є безпідставними.

Крім цього, як встановлено судом першої інстанції, що хоча і проектною документацією передбачено облаштування тераси на консольній основі з опорою на існуючий фундамент огорожі суміжної земельної ділянки, однак внаслідок облаштування позивачу створено перешкоди у доступі до каналізаційного люку, що розташований під терасою, а також утруднено користування підвальними приміщеннями через закриття доступу до віконного прорізу в об'ємі цих приміщень. Дані обставини додатково підтверджуються висновком експертного будівельно-технічного дослідження, яким встановлено, що при умові будівництва (прибудови) тераси до квартири НОМЕР_1, що в будинку АДРЕСА_1 (історичний ареал), якщо взяти до уваги рельєф, де розташований вказаний будинок; наявність каналізаційного колектора; наявність вікна з підвального приміщення квартири НОМЕР_2; наявність виведеної труби водогону для обслуговування прибудинкової території з вікна підвального приміщення квартири НОМЕР_2 не відповідатиме вимогам Державних будівельних норм з огляду можливості його повноцінної експлуатації.

Відповідно до приписів статей 368, 369 ЦК України співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпорядження майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників. У разі вчинення одним із співвласників правочину щодо розпорядження спільним майном вважається, що він вчинений за згодою усіх співвласників.

Таким чином, передача будь-якого допоміжного приміщення чи конструктивних елементів таких будинків (фундамент, несучі стіни, міжповерхові перекриття, сходові марші і т. ін.) у володіння і користування одного або декількох співвласників зачіпає інтереси інших мешканців будинку і може призвести в подальшому до обмеження прав у користуванні інших співвласників.

Окрім того, відповідно до п. 4. Правил користування приміщеннями житлових будинків і гуртожитків, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 08 жовтня 1992 року № 572, власники, наймачі (орендарі) приміщень житлових будинків і гуртожитків мають право на переобладнання і перепланування житлових і підсобних приміщень, балконів і лоджій за відповідними проектами без обмеження інтересів інших громадян, які проживають у будинку, гуртожитку, з дозволу власника будинку (квартири), власника гуртожитку (житлового приміщення у гуртожитку) та органу місцевого самоврядування, що видається в установленому порядку.

Колегія суддів дійшла висновку, що оскаржуване розпорядження Личаківської районної адміністрації Львівської міської ради від 05.10.2011 року №512 «Про надання дозволу на влаштування тераси в квартирі НОМЕР_1 в будинку АДРЕСА_1» підлягає скасуванню, оскільки прийняте без отримання згоди позивача, його права порушені у вигляді створення перешкод у користуванні приміщеннями будинку, що є у його власності, а також земельною ділянкою, закріпленою за будинком, що перебуває у спільному користуванні співвласників будинку.

Враховуючи викладене, суд апеляційної інстанції вважає, що доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку про порушення судом першої інстанції норм матеріального або процесуального права, що відповідно до частини 1 статті 200 Кодексу адміністративного судочинства України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а постанови суду - без змін.

Керуючись ст. ст. 195, 196, 198, 200, 205, 206, 254 КАС України суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційні скарги ОСОБА_3 та Личаківської районної адміністрації Львівської міської ради - залишити без задоволення.

Постанову Личаківського районного суду м. Львова від 22.06.2015 року у справі №463/4710/14-а НОМЕР_2-а/463/67/15 - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів після набрання нею законної сили, а в разі складення такої в порядку ч.3 ст. 160 КАС України, протягом того ж строку з часу складення в повному обсязі.

Головуючий Н.В. Ільчишин

Судді М.А. Пліш

Т.І. Шинкар

Повний текст ухвали виготовлено 09.12.2015 року