Справа № 815/6225/15
Суддя: Самойлюк Г. П.
Дата ухвалення: 2015-12-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 815/6225/15
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 грудня 2015 року м.Одеса

Одеський окружний адміністративний суд в складі:

головуючого судді: Самойлюк Г.П.,

при секретарі: Піньковській О.С.

сторін:

позивач: ОСОБА_1 (представник за довіреністю)

відповідач: ОСОБА_2 (представник за довіреністю)

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі справу за адміністративним позовом товариства з обмеженою відповідальністю Кірос до державної податкової інспекції у Суворовському районі м.Одеси Головного управління Державної фіскальної служби в Одеській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень № НОМЕР_1, № НОМЕР_2 від 28.09.2015р.,

На підставі ч. 3 ст. 160 Кодексу адміністративного судочинства України в судовому засіданні 09 грудня 2015 року проголошено вступну та резолютивну частини постанови.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

До суду надійшов адміністративний позов товариства з обмеженою відповідальністю Кірос до державної податкової інспекції у Суворовському районі м.Одеси Головного управління Державної фіскальної служби в Одеській області, в якому позивач просить: визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення державної податкової інспекції у Суворовському районі м. Одеси Головного управління Державної фіскальної служби в Одеській області № НОМЕР_1 від 28.09.2015р.; визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення державної податкової інспекції у Суворовському районі м. Одеси Головного управління Державної фіскальної служби в Одеській області № НОМЕР_2 від 28.09.2015р.; стягнути судовий збір.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що за результатами позапланової виїзної перевірки позивача складено акт, висновки якого базуються на припущеннях і не враховують докази та відомості щодо господарської діяльності позивача в період, який перевірявся, та, відповідно, донарахування податкових зобов'язань та покладення на позивача відповідальності у вигляді штрафних санкцій є безпідставним та таким, що суперечить діючому законодавству. Так, позивач зазначив, що має в наявності всі первинні документи, що відповідно ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» підтверджують здійснення господарських операцій з ПП «ОСОБА_2 торг», що свідчить про відсутність порушень податкового законодавства з боку позивача, необґрунтованість та протиправність винесення відповідачем оскаржуваних податкових повідомлень-рішень. Посилаючись на п.86.9 ст.86 Податкового кодексу України, позивач зазначив, що оскільки перевірку проведено з обставин, визначених п.п. 78.11 п. 78.1 ст.78 Податкового кодексу України, ДПІ не мала права приймати податкові повідомлення-рішення до набрання законної сили обвинувальним вироком, винесеним судом за результатами розгляду кримінальної справи про злочини, предметом якої є податки, збори, або рішення про закриття кримінальної справи за нереабілітуючими підставами.

У судовому засіданні представник позивача, посилаючись на обставини, викладені у позовній заяві, підтримав позовні вимоги у повному обсязі та просив їх задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні проти задоволення позову заперечував з підстав, викладених у запереченнях, зазначивши, що оскаржувані податкові повідомлення-рішення прийнято на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України та Податковим кодексом України.

Заслухавши пояснення представників позивача та відповідача, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані учасниками судового процесу докази в їх сукупності, проаналізувавши положення чинного законодавства, суд,-

ВСТАНОВИВ:

На виконання постанови старшого слідчого з ОВС четвертого відділу слідчого управління кримінальних розслідувань ОСОБА_3 слідчого управління фінансових розслідувань Державної фіскальної служби України, на підставі наказу державної податкової інспекції у Суворовському районі м. Одеси Головного управління Державної фіскальної служби в Одеській області «Про проведення позапланової виїзної документальної перевірки» № 588 від 17.08.2015р., згідно п.п.20.1.4, п.п.78.1.11 п.78.1 ст.78 Податкового кодексу України, у звязку з матеріалами досудового розслідування по кримінальному провадженню, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000102 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.212, ч.1 ст. 205 КК України, проведена документальна позапланова виїзна перевірка товариства з обмеженою відповідальністю Кірос () по взаємовідносинам з ПП «ОСОБА_2 торг» () за період з 01.01.2014р. по 31.12.2014р.

За результатами перевірки складено акт №1937/15-54-22-01/38352003 від 09.09.2015р. «Про результати документальної позапланової перевірки товариства з обмеженою відповідальністю Кірос, код за , з питань взаємовідносин з ПП «ОСОБА_2 торг», код за за період з 01.01.2014р. по 31.12.2014р.» (а.с. 12-24), відповідно до висновків якого встановлено порушення:

п.198.1, п.198.2, п.198.3, п.198.6 ст.198 Податкового кодексу України, що призвело до безпідставного завищення ТОВ Кірос податкового кредиту по взаємовідносинам з ПП «ОСОБА_2 торг» у сумі ПДВ 171799,00 грн., в тому числі по періоду за листопад 2014р. у сумі 171799,00 грн.

пп.138.1.1 п.138.1, пп.138.2 п.138.4, п.138.8.1 п.138.8 ст.138, пп.139.1.9 п.139.1 ст.139 Податкового Кодексу України, в результаті чого ТОВ Кірос за 2014р. завищено відємне значення обєкта оподаткування податку на прибуток у сумі 858993,00 грн.

За результатами перевірки прийнято податкові повідомлення-рішення:

№ від 28.09.2015р. про зменшення відємного значення обєкта оподаткування податку на прибуток ТОВ Кірос () на суму 858993,00 грн.;

№ НОМЕР_2 від 28.09.2015р. про збільшення суми грошового зобовязання ТОВ Кірос () з податку на додану вартість на суму 267689,5 грн., з яких 171799,00 грн. за основним платежем та 85899,5 грн. за штрафними санкціями.

Підставою для прийняття оскаржуваних податкових повідомлень-рішень стали викладені податковим органом в акті перевірки висновки про завищення податкового кредиту по фінансово-господарських операціях за період листопад 2014 року з ПП «ОСОБА_2 торг» ().

Позивач, не погоджуючись з зазначеними рішеннями податкового органу, звернувся з позовом до суду, в якому просить їх скасувати.

Пунктом 75.1 ст.75 ПК України передбачено, що контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки. Камеральні та документальні перевірки проводяться контролюючими органами в межах їх повноважень виключно у випадках та у порядку, встановлених цим Кодексом, а фактичні перевірки - цим Кодексом та іншими законами України, контроль за дотриманням яких покладено на контролюючі органи.

Документальною перевіркою вважається перевірка, предметом якої є своєчасність, достовірність, повнота нарахування та сплати усіх передбачених цим Кодексом податків та зборів, а також дотримання валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами) та яка проводиться на підставі податкових декларацій (розрахунків), фінансової, статистичної та іншої звітності, регістрів податкового та бухгалтерського обліку, ведення яких передбачено законом, первинних документів, які використовуються в бухгалтерському та податковому обліку і пов'язані з нарахуванням і сплатою податків та зборів, виконанням вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також отриманих в установленому законодавством порядку контролюючим органом служби документів та податкової інформації, у тому числі за результатами перевірок інших платників податків (п.п.75.1.2 п.75.1 ст. 75 ПК України).

Згідно п.78.1.11 п. 78.1 ст. 78 ПК України документальна позапланова перевірка здійснюється, серед іншого, у разі якщо отримано рішення суду (слідчого судді) про призначення перевірки або постанову органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, слідчого, прокурора, винесену ними відповідно до закону.

Відповідно п.п. 78.4-78.5 ст. 78 ПК України про проведення документальної позапланової перевірки керівник контролюючого органу приймає рішення, яке оформлюється наказом. Право на проведення документальної позапланової перевірки платника податків надається лише у випадку, коли йому до початку проведення зазначеної перевірки вручено під розписку копію наказу про проведення документальної позапланової перевірки. Допуск посадових осіб контролюючих органів до проведення документальної позапланової виїзної перевірки здійснюється згідно із статтею 81 цього Кодексу. Документальна позапланова невиїзна перевірка здійснюється у порядку, передбаченому статтею 79 цього Кодексу.

Судом встановлено, що копії направлень на перевірку та наказу державної податкової інспекції у Суворовському районі міста ОСОБА_3 управління Державної фіскальної служби в Одеській області № 588 від 17.08.2015р. вручено під розписку директору ТОВ Кірос ОСОБА_4.

Судом встановлено, що підставою для прийняття оскаржуваного податкового повідомлення-рішення № від 28.09.2015р. є виявлені під час проведення перевірки порушення п.198.1, п.198.2, п.198.3, п.198.6 ст.198 Податкового кодексу України.

Під господарською діяльністю розуміється діяльність особи, що пов'язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами (пп. 14.1.36 п. 14.1 ст. 14 ПК України).

Згідно п.п. 14.1.181 п.14.1 ст. 14 ПК України податковий кредит - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов'язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

Відповідно до п. 198.1 ст. 198 Податкового Кодексу України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з: а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг; б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв'язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.

Відповідно до п. 198.2 ст. 198 Податкового Кодексу України датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг чи дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Пунктом 198.3 ст.198 Податкового Кодексу України встановлено, що податковий кредит звітного періоду складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті. Нарахування податкового кредиту здійснюється незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Згідно п.198.6 ст.198 ПК України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу. У разі коли на момент перевірки платника податку контролюючим органом суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними у абзаці першому цього пункту документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу.

Зі змісту вказаних приписів вбачається, що право на податковий кредит виникає при наявності одночасно двох обовязкових умов: за умови придбання товарів (послуг) чи основних фондів з метою їх подальшого використання у власній господарській діяльності та при наявності податкової накладної, оформленої відповідно до вимог Кодексу. При цьому право на податковий кредит залежить від того, чи відбувся факт придбання товару або оплати за нього.

Згідно акту перевірки за період з 01.11.2014р. по 30.11.2014р. ТОВ Кірос задекларовано позитивне значення різниці між сумою податкового зобовязання та сумою податкового кредиту з податку на додану вартість (ряд.18) у розмірі 38404,00 грн. (а.с.23).

У ході проведення документальної позапланової виїзної перевірки ТОВ Кірос щодо повноти визначення та нарахування податку на додану вартість по взаємовідносинам з контрагентом-постачальником ПП «ОСОБА_2 торг» за листопад 2014 року, встановлено заниження податку на додану вартість ТОВ Кірос у сумі 171799,00 грн.

Перевіряючи законність віднесення ПДВ за податковими накладними, отриманими від зазначеного контрагента, до складу податкового кредиту за період, що перевірявся, суд виходить з наступного.

Відповідно п.138.1 ст.138 ПК України фінансовий результат до оподаткування збільшується: на суму нарахованої амортизації основних засобів або нематеріальних активів відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності; на суму уцінки та втрат від зменшення корисності основних засобів або нематеріальних активів, включених до витрат звітного періоду відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності; на суму залишкової вартості окремого обєкта основних засобів або нематеріальних активів, визначеної відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку, у разі ліквідації або продажу такого обєкта.

Відповідно п.138.2 ст.138 ПК України фінансовий результат до оподаткування зменшується: на суму розрахованої амортизації основних засобів або нематеріальних активів відповідно до пункту 138.3 цієї статті; на суму залишкової вартості окремого обєкта основних засобів або нематеріальних активів, визначеної з урахуванням положень цієї статті Кодексу, у разі ліквідації або продажу такого обєкта; на суму дооцінки та вигід від відновлення корисності основних засобів або нематеріальних активів в межах попередньо віднесених до витрат уцінки та втрат від зменшення корисності основних засобів або нематеріальних активів відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності.

Судом встановлено, що 27.10.2014р. між ТОВ Кірос (Покупець) та ПП «ОСОБА_2 торг» (Постачальник) укладено договір №141027, відповідно п.1.1 якого постачальник зобовязується поставити товар, а покупець зобовязується прийняти від постачальника цей товар та оплатити його по умовах, що визначені цим договором. Загальна вартість товару становить 5 000 000,00 грн. (а.с. 26-28).

Позивач надав до суду засвідчені копії видаткових накладних №№1-22 від 01.11.2014р., № 2708 від 28.11.2014р. (а.с.29-36); акт звіряння взаємних розрахунків за період 4 квартал 2014р. за договором №141027 від 27.10.2014р. (а.с.37); податкових накладних №№8-22 від 01.11.2014р., № 2708 від 28.11.2014р. (а.с. 38-46).

Як вбачається з наявного у матеріалах справи акта ДПІ у Суворовському у районі м.Одеси №1937/15-54-22-01/38352003 від 09.09.2015р., при перевірці фінансово-господарських операцій між TOB «Кірос» та ПП «Нікон-торг» за 2014р. позивачем не надано жодного оригіналу первинних документів, які б підтверджували будь-які взаємовідносини із зазначеним контрагентом.

Згідно акта перевірки, подальшої реалізації товару придбаного позивачем у ПП «Нікон-торг» перевіркою не встановлено. В ході перевірки встановлено, що у позивача відсутні будь-які документи на доставку вантажів від постачальника ПП «Нікон-торг», зокрема товарно-транспортні накладні, які б підтверджували факт поставки товару на адресу TOB «Кірос». Позивачем картка-рахунок №631 «Розрахунки з вітчизняними постачальниками» до перевірки не надана, в звязку з чим відповідач був позбавлений можливості встановити наявність кредиторської/дебіторської заборгованості з ПП «Нікон-торг».

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, позивачем в бухгалтерському обліку підприємства не відображено витрати, повязані з транспортуванням, розвантаженням товару, отриманого від ПП «Нікон-торг», операції з придбання ТМЦ від ПП «Нікон-торг» також в бухгалтерському обліку позивача не знайшли відображення. Як відповідачу на час перевірки, так і до суду позивачем не надано документів на підтвердження здійснення оплати за товар, придбаний у ПП «Нікон-торг».

Крім того, згідно п.4.2 договору №141027 від 27.10.2014р., укладеного між ТОВ Кірос та ПП «ОСОБА_2 торг», передача товару оформлюється шляхом підписання видаткових накладних, що виписуються на підставі довіреностей на отримання ТМЦ, однак останні не надавались до перевірки.

Зі змісту акту перевірки вбачається, що позивачем не надано до перевірки таких документів: договору поставки з ПП «Нікон-торг», видаткових накладних, податкових накладних, товарно-транспортних накладних, довіреностей на отримання товару, журналу реєстрації довіреностей, банківських виписок, що підтверджують сплату по договору з ПП «Нікон-торг» за придбаний товар. Також під час перевірки не було сформовано картку рахунку 631 (контрагент ПП «Нікон-торг») за період 01.01.2014рік-31.12.2014рік, картку рахунку № 281 «Товар на складі».

Суд звертає увагу, що крім зазначених копій видаткових та податкових накладних, жодних інших первинних документів, які б підтверджували реальність здійснення операцій з контрагентом ПП «ОСОБА_2 торг» до суду не надано. Більш того, ані відповідачу під час перевірки, ані до суду позивачем не надано жодних доказів на підтвердження врахування в бухгалтерському обліку операцій з контрагентом ПП «ОСОБА_2 торг», не надано також жодних доказів на підтвердження подальшої реалізації придбаних товарів.

Крім того, під час перевірки ТОВ Кірос відповідачем отримано податкову інформацію від ДПІ в Приморському районі м. Одеси ГУ ДФС в Одеській області № 11006/7/15-53-22-03 від 23.04.2015р. «Про неможливість проведення перевірки ПП «ОСОБА_2 торг», 4, за період 01.11.2014р. -31.12.2014р.», з якої вбачається, що стан платника податків ПП «ОСОБА_2 торг» відповідно до АІС «Податковий блок» 9 - НАПРАВЛЕНО ПОВІДОМЛЕННЯ ПРО ВІДСУТНІСТЬ ЗА МІСЦЕЗНАХОДЖЕННЯМ. Водночас наведено факти, які, на думку податкового органу, свідчать про здійснення фінансово господарської діяльності без мети настання реальних наслідків.

Так, у ст.2 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» зазначено, що сфера дії Закону поширюється на всіх юридичних осіб створених відповідно до законодавства України, незалежно від їх організаційно-правових форм і форм власності, які зобов'язані вести бухгалтерський облік та подавати фінансову звітність згідно з законодавством.

Виходячи з вимог п.2 ст.3 зазначеного Закону, бухгалтерський облік є обов'язковим видом обліку, який ведеться підприємством. Фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку. Необхідність підтвердження господарських операцій первинними документами визначена п.1.2 ст.1, п.2.1 ст.2 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України №88 від 24.05.1995р., первинні документи це документи, створені у письмовій або електронній формі, що фіксують та підтверджують господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації (власника) на їх проведення.

При вирішенні даного спору, враховуючи доводи представників сторін, суд вважає за необхідне окремо звернути увагу на факти реального здійснення господарських операцій, які можуть бути підтверджені, крім обовязкових документів, ще й іншою документацією.

Вирішуючи спір, суд враховує, що з урахуванням доводів відповідача, позивач мав довести реальність здійснених правочинів шляхом надання, серед іншого, доказів фізичних, технічних та технологічних можливостей до вчинення дій, що становлять зміст господарських операцій.

Згідно з правилами формування витрат, передбаченими у ст.138 Податкового кодексу України (в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин) витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

Відповідно до п. 138.2 ст.138 Податкового Кодексу України витрати, що формують собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг, крім нерозподільних постійних загальновиробничих витрат, які включаються до складу собівартості реалізованої продукції в періоді їх виникнення, визнаються витратами того звітного періоду, в якому визнано доходи від реалізації таких товарів, виконаних робіт, наданих послуг.

Відповідно до 138.8.1 п. 138.8 ст.138 Податкового Кодексу України до складу прямих матеріальних витрат включається вартість сировини та основних матеріалів, що утворюють основу виготовленого товару, виконаної роботи, наданої послуги, придбаних напівфабрикатів та комплектувальних виробів, допоміжних та інших матеріалів, які можуть бути безпосередньо віднесені до конкретного об'єкта витрат. Прямі матеріальні витрати зменшуються на вартість зворотних відходів, отриманих у процесі виробництва, які оцінюються у порядку, визначеному в положеннях (стандартах) бухгалтерського обліку.

При цьому відповідно до пп.139.1.9 п.139.1 ст.139 Податкового кодексу України не включаються до складу витрат витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

Відповідно до п.14.1.181 ст.14 ПК України податковий кредит - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов'язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу;

Згідно п.198.3 ст.198 ПК України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до ст.39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою п.193.1 ст.193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими п.201.11 ст.201 цього Кодексу. У разі коли на момент перевірки платника податку органом державної податкової служби суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними цим пунктом документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу (п.198.6 ст.198 ПК України).

Згідно п.44.1 ст.44 Податкового кодексу України для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Відповідно до п. 44.6 ст.44 Податкового кодексу України у разі якщо до закінчення перевірки або у терміни, визначені в абзаці другому пункту 44.7 цієї статті платник податків не надає посадовим особам контролюючого органу, які проводять перевірку, документи (незалежно від причин такого ненадання, крім випадків виїмки документів або іншого вилучення правоохоронними органами), що підтверджують показники, відображені таким платником податків у податковій звітності, вважається, що такі документи були відсутні у такого платника податків на час складення такої звітності.

Позивачем не надано доказів на підтвердження того, що ним після закінчення перевірки та до прийняття рішення контролюючим органом за результатами такої перевірки надано документи, що підтверджують показники, відображені ним у податковій звітності, не надані під час перевірки та які повинні бути враховані контролюючим органом під час розгляду ним питання про прийняття рішення.

З урахуванням викладеного, суд зазначає, що для підтвердження даних податкового обліку можуть братися до уваги лише ті первинні документи, які складені в разі фактичного здійснення господарської операції.

Таким чином, виходячи із приписів вищевказаних норм закону, відсутність первинних документів, які підтверджують проведення господарських операцій (платіжні документи, видаткові та податкові накладні, акти виконаних робіт тощо) безспірно позбавляє платника податку права на включення сплачених (нарахованих) сум за такими операціями до валових витрат та до податкового кредиту.

Судом встановлено, що підставою для прийняття оскаржуваного податкового повідомлення-рішення № НОМЕР_1 від 28.09.2015р. є виявлені під час проведення перевірки порушення пп.138.1.1 п.138.1, пп.138.2 п.138.4, п.138.8.1 п.138.8 ст.138, пп.139.1.9 п. 139.1 ст.139 Податкового Кодексу України.

Зі змісту акту № 1937/15-54-22-01/38352003 від 09.09.2015р. вбачається, що перевіркою достовірності відображеного показника у поданій Декларації з податку на прибуток підприємств за 2014 рік встановлено завищення задекларованого суб'єктом господарювання показника рядок 05.1 «Витрати пов'язані з собівартістю придбаних (виготовлених) та реалізованих товарів (робіт, послуг)» у сумі 858 993,00 грн.

З урахуванням проведеного податкового аналізу та податкової інформації, отриманої ДПІ у Суворовському районі м. Одеси ГУ ДФС в Одеській області, щодо перевірки контрагента-постачальника ПП «Нікон-торг», код за , встановлено порушення TOB «Кірос» п.п.138.1.1 п.138.1, п.138.2, п.138.4, п.п.138.8.1 п.138.8 ст.138, п.п.139.1.9 п. 139.1 ст.139 Податкового кодексу України, а саме: до складу показника «Собівартість придбаних (виготовлених) та реалізованих товарів (робіт, послуг)» включено операції з придбання товарів без належного підтвердження первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, всього на суму 858 993,00 грн. При цьому податковий орган дійшов висновку, що придбання у постачальника ПП «Нікон-торг» товарів (робіт, послуг) не підтверджено будь якими первинними документами, в тому числі з урахуванням того, що останні не надано до перевірки.

Як вірно дійшов висновку податковий орган, вимога щодо реальних змін майнового стану платника податків як обов'язкова ознака господарської операції кореспондує з нормами Податкового кодексу України. Тобто, необхідною умовою для віднесення сплачених товарів (робіт, послуг) сум податку на додану вартість є факт придбання товарів (робіт, послуг) з метою їх використання в господарській діяльності. Витрати для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на прибуток, а також податковий кредит для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на додану вартість мають бути фактично здійснені і підтверджені належним чином складеними первинними документами, що відображають реальність господарської операції, яка є підставою для формування податкового обліку платника податків.

Відсутність факту придбання товарів (робіт, послуг) або в разі якщо придбані товари (роботи, послуги) не призначені для використання у господарській діяльності платника податку відповідні суми не можуть включатися до складу витрат для цілей оподаткування податком на прибуток або податкового кредиту з податку на додану вартість навіть за наявності формально складених, але недостовірних документів або сплати грошових коштів.

Отже витрати для цілей визначення обєкта оподаткування податком на прибуток, а також податковий кредит для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на додану вартість мають бути фактично здійснені і підтверджені належним чином складеними первинними документами, що відображають реальність господарської операції, яка є підставою для формування податкового обліку платника податків. При цьому, за відсутності факту придбання товарів чи послуг або в разі, якщо придбані товари чи послуги не призначені для використання у господарській діяльності платника податку відповідні суми не можуть включатися до складу витрат для цілей оподаткування податком на прибуток або податкового кредиту з податку на додану вартість навіть за наявності формально складених, але недостовірних документів або сплати грошових коштів.

Так, підприємством документально не доведено дотримання вимог, встановлених ч.1, ч. 2, ст. 3 Господарського кодексу України в частині реалізації господарської діяльності, ч.1 ст. 55 Господарського кодексу України, в частині участі в господарських відносинах, реалізуючи господарську компетенцію, власного майна за рахунок відсутності необхідних умов для досягнення результатів відповідної господарської, економічної діяльності.

Суд не приймає до уваги твердження позивача, що наявні у нього податкові накладні надають підприємству безумовне право на формування податкового кредиту, оскільки з наявних в матеріалах справи документів неможливо встановити, який саме товар поставлявся/ роботи були виконані, в якому обсязі та яким чином визначалися вартісні показники, яким чином позивачу був доставлений товар тощо. Позивачем не доведено фактичного виконання умов договору та не надано жодних доказів використання товарів у своїй господарській діяльності чи його подальшої реалізації.

З урахуванням встановлених судом обставин та керуючись приписами вищенаведених норм, суд погоджується із викладеним в акті перевірки №1937/15-54-22-01/38352003 від 09.09.2015р. висновком про встановлені порушення податкового законодавства TOB «Кірос», у зв'язку із чим суд дійшов висновку про обґрунтованість податкових повідомлень-рішень податкових повідомлень-рішень №, № від 28.09.2015р.

Таким чином, позивачем сформовано податковий кредит і оприбутковано та віднесено до валових витрат отримані товари (роботи, послуги) без наявності належним чином оформлених первинних документів, що в свою чергу підтверджує правомірність дій Державної податкової інспекції у Суворовському районі м. Одеси Одеської області ДПС при винесенні оскаржуваних позивачем податкових повідомлень-рішень.

Вирішуючи спір, суд зважає, що в силу вимог ч.2 ст.49 КАС України особи, які беруть участь у справі, зобов'язані добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами і неухильно виконувати процесуальні обов'язки, що з огляду на запроваджений ст.8 Конституції України принцип верховенства права та в кореспонденції з приписами ч.1 ст.71 КАС України означає абсолютний і безумовний обовязок кожної особи, яка бере участь в адміністративній справі довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Частиною другою ст.71 КАС України встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Позивач не надав до суду первинні документи, що підтверджують реальність господарської діяльності, а саме не було надано жодних доказів, які б беззаперечно підтвердили факт поставки товарів між позивачем та контрагентом.

Обов'язкове встановлення факту поставки, як підстави для включення сум ПДВ, вказаних в податкових деклараціях, до податкового кредиту відповідає правовій позиції Верховного Суду України з такої категорії спорів, висловленій, зокрема в постанові від 22.10.2010р. у справі за позовом приватного підприємства «Балтімор» до ДПІ у Кіровоградській області, ОСОБА_3 управління Державного казначейства України у Кіровоградській області про визнання недійсним податкового повідомлення-рішення та стягнення суми бюджетного відшкодування з податку на додану вартість.

Згідно зі статтею 244-2 КАС України рішення Верховного Суду України, прийняте за результатами розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначені норми права, та для всіх судів України. Суди зобов'язані привести свою судову практику у відповідність з рішенням Верховного Суду України.

При таких обставинах суд вважає, що позивач не довів необґрунтованості висновків акту перевірки та протиправності прийнятих на його підставі податкових повідомлень-рішень.

З приводу доводів позивача про передчасність прийняття оскаржуваних податкових повідомлень-рішень та наявності підстав для їх скасування, у зв`язку з їх винесенням відповідачем на підставі висновків акту позапланової перевірки, яку призначено відповідно до кримінально-процесуального закону, суд зазначає наступне.

Як зазначалось судом, відповідно до положень пп.78.1.11 п.78.1 ст. 78 ПК України документальна позапланова перевірка призначається у разі, якщо отримано судове рішення - суду (слідчого судді) про призначення перевірки або постанову органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, слідчого, прокурора, винесену ними відповідно до закону.

Пунктом 86.9 статті 86 Податкового кодексу України встановлено, що у разі якщо грошове зобов'язання розраховується органом державної податкової служби за результатами перевірки, проведеної з обставин, визначених підпунктом 78.1.11 пункту 78.1 статті 78 цього Кодексу, щодо кримінального провадження, у якому розслідується кримінальне правопорушення стосовно посадової особи (посадових осіб) платника податків (юридичної особи) або фізичної особи - підприємця, що перевіряється, предметом якого є податки та/або збори, податкове повідомлення-рішення за результатами такої перевірки приймається таким податковим органом протягом 10 робочих днів з дня, наступного за днем отримання цим податковим органом відповідного судового рішення (обвинувальний вирок, ухвала про закриття кримінального провадження за нереабілітуючими підставами), що набрало законної сили.

Матеріали такої перевірки разом з висновками органу державної податкової служби передаються органу, що призначив перевірку.

З огляду на викладене, суд вказує на те, що обставини, коли податкове повідомлення-рішення за результатами перевірки, призначеної на підставі постанови слідчого, не приймається до дня набрання законної сили відповідним рішенням суду, обмежені лише випадком, коли таку перевірку призначено в межах кримінального провадження, у якому розслідується кримінальне правопорушення стосовно посадової особи (посадових осіб) платника податків (юридичної особи) або фізичної особи - підприємця, що перевіряється, предметом якого є податки та/або збори.

У даному випадку, при застосуванні цієї норми, має значення факт призначення слідчими органами перевірки стосовно конкретного платника податків, за результатами якої платнику може бути розраховано грошове зобов'язання.

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, перевірка ТОВ Кірос проведена на підставі постанови старшого слідчого з ОВС четвертого відділу слідчого управління кримінальних розслідувань ОСОБА_3 слідчого управління фінансових розслідувань Державної фіскальної служби України капітана податкової міліції ОСОБА_5 від 29.05.2015 р. щодо дотримання вимог податкового законодавства ТОВ Кірос за період 01.01.2014р. по 31.12.2014 р., в розрізі контрагента ПП «ОСОБА_2 - торг» (), у зв'язку із матеріалами досудового розслідування по кримінальному провадженню, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000102 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.212, ч.1 ст.205 KK України.

Як вбачається із зазначеної постанови, слідчим управлінням кримінальних розслідувань ОСОБА_3 слідчого управління фінансових розслідувань Державної фіскальної служби України проводиться досудове слідство у кримінальному провадженні №0000102 за ознаками злочинів, передбачених ч.3 ст.212, ч. 1 ст. 205 КК України. У ході досудового слідства встановлено, що групою осіб протягом 2014 року створено та придбано ряд суб'єктів підприємницької діяльності, у тому числі: ПП «Віва Трейдінг», ПП «Білдінг стаф», TOB «Смартторгцентр», TOB «Лед-Тек», ПП «Аурум 999» та інші, які зареєстровані на підставних осіб для здійснення можливості керування підприємствами, розпорядження банківськими рахунками, подання податкової звітності.

Таким чином, в даному випадку кримінальне провадження порушено не у відношенні посадових осіб ТОВ Кірос, тому в контексті даної справи дія ст. 86.9 ст.86 Податкового кодексу України не розповсюджується на позивача, тобто податковий орган не обмежений вимогами щодо винесення податкового повідомлення-рішення тільки після судового рішення в кримінальному провадженні. Зважаючи на зазначене, у податкового органу були відсутні перешкоди для винесення повідомлення-рішення стосовно позивача. Аналогічна позиція висловлена в ухвалі Вищого адміністративного суду України від 18 березня 2014 р. по справі № К/800/65747/13.

З урахуванням наведеного, суд не приймає доводи позивача, який посилається на п.86.9 ст.86 ПК України як на підставу для задоволення позову та зазначає, що такі твердження є безпідставними та необґрунтованими.

На підставі встановлених фактів, суд приходить до висновку про те, що при винесенні оскаржуваних податкових повідомлень-рішень відповідач діяв на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано, обґрунтовано, пропорційно, своєчасно та з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення.

Відповідно до ст. 86 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до ч.1 ст.9 Кодексу адміністративного судочинства України, суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відтак, приймаючи до уваги вищевикладене та оцінюючи наявні у матеріалах справи письмові докази в їх сукупності, суд доходить висновку, що позовні вимоги товариства з обмеженою відповідальністю Кірос неправомірні, безпідставні, не ґрунтуються на приписах чинного законодавства, отже задоволенню не підлягають.

Відповідно до ч. 1 ст. 94 КАС України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа. Враховуючи, що суд відмовляє в задоволенні позовних вимог, позивачу сплачений судовий збір не присуджується.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 2, 7, 8, 9, 11, 71, 86, 159-164, 167 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні адміністративного позову товариства з обмеженою відповідальністю Кірос до державної податкової інспекції у Суворовському районі м.Одеси Головного управління Державної фіскальної служби в Одеській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень № НОМЕР_1, № НОМЕР_2 від 28.09.2015р.,- відмовити у повному обсязі.

Постанова може бути оскаржена до Одеського апеляційного адміністративного суду через Одеський окружний адміністративний суд шляхом подачі апеляційної скарги в десятиденний строк з дня її проголошення, копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Повний текст постанови виготовлено та підписано 14.12.2015р.

Суддя: Г.П. Самойлюк

відмова в задоволенні позовних вимог у повному обсязі

14 грудня 2015 року.