Справа № 448/1283/15-а
Суддя: Стецик Я. Є.
Дата ухвалення: 2015-12-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Єдигий унікальний номер 448/1283/15-а
Провадження № 2-а/448/56/15
П О С Т А Н О В А

Іменем України

09.12.2015 року Мостиський районний суд Львівської області в складі:

головуючого - судді Стецика Я.Є.,

з участю секретаря - Тхір О.Т.,

представника позивача - ОСОБА_1

відповідача - ОСОБА_2

його представника - ОСОБА_3

та перекладача ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Мостиська справу за адміністративним позовом Мостиського прикордонного загону Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України до ОСОБА_2 про примусове видворення за межі території України,

В С Т А Н О В И В:

08.12.2015 року начальник Мостиського прикордонного загону Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України звернувся до суду із зазначеним позовом, покликаючись на те, що 04.12.2015 року ОСОБА_2, відповідач по справі, разом з іншими громадянами РФ ОСОБА_5 і ОСОБА_6 незаконно перетнули державний кордон України з ОСОБА_7 поза пунктом пропуску через державний кордон України на ділянці відділу прикордонної служби «Смільниця», що на території Старосамбірського району, однак були затримані представниками Прикордонної варти ОСОБА_7 і в установленому порядку 05.12.2015р. передані представникам Державної прикордонної служби України.

Стверджує, що відповідач потрапив на територію України законно, однак з метою пошуку працевлаштування незаконно перетнув державний кордон з України до РП, чим своїми діями порушив вимоги Закону України «Про державний кордон України».

Вказує, що 07.12.2015 року заступником начальника відділу по роботі з іноземцями та адміністративного провадження штабу ОСОБА_1, тобто уповноваженою особою позивача прийнято рішення про примусове повернення відповідача ОСОБА_2 за межі території України, однак через відсутність у відповідача документів та коштів для повернення до країни походження такий не взмозі самостійно покинути територію України.

З огляду на наведене, просить суд примусово видворити відповідача - громадянина РФ ОСОБА_2 за межі території України.

Вимоги представником позивача підтримано в судовому засіданні.

Відповідач та його представник проти позову заперечили. Зокрема, відповідач ОСОБА_2 пояснив, що прибув на територію України законним шляхом. В подальшому, після зустрічі на території України з односельчанами ОСОБА_5 і ОСОБА_6, у них виник намір незаконно потрапити до країн Євросоюзу з метою отримання статусу біженця та подальшого працевлаштування, однак після перетину державного кордону України з ОСОБА_7 поза пунктом пропуску були затримані прикордонниками РП. Також зазначив, що за місцем свого проживання приймав участь у мирних акціях протесту щодо свавілля з боку органів влади РФ, за що піддавався переслідуванню з боку правоохоронних органів РФ, а тому разом із сімєю виїхав в Туреччину, де пробув більше року. Не взмозі був утримувати сімю, а тому дружина з дитиною повернулись додому. Побоявся повертатись додому, а тому прибув в Україну. Зазначив, що не бажає повертатись в країну походження, оскільки, як вважає, його життю і здоровю, а також життю та здоровю його сімї може загрожувати небезпека, він може бути підданий катуванню та іншому жорстокому поводженню. Вказав, що повідомляв польських і українських прикордонників про те, що бажає отримати статус біженця, однак такі його заяви були проігноровані. Лише при наданні йому адвоката скористався такою можливістю та звернувся з відповідною заявою про отримання статусу біженця до компетентних органів України.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши подані сторонами документи, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення проти позову, суд приходить до висновку, що заявлений позов не підлягає задоволенню з таких міркувань.

Статтею 11 КАС України передбачено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засаді змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Судом встановлено, що 04.12.2015 року ОСОБА_2, відповідач по справі, разом з іншими громадянами РФ ОСОБА_5 і ОСОБА_6 незаконно перетнули державний кордон України з ОСОБА_7 поза пунктом пропуску через державний кордон України на ділянці відділу прикордонної служби «Смільниця», що на території Старосамбірського району, однак були затримані представниками Прикордонної варти ОСОБА_7 і в установленому порядку 05.12.2015р. передані представникам Державної прикордонної служби України.

Постановою судді Старосамбірського районного суду Львівської області від 07.12.2015 року відповідача визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.204-1 КУпАП, та на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 3400 грн.

Статтею 30 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» визначено випадки коли іноземець та особа без громадянства можуть бути примусово видворені за межі України.

Зокрема, передбачено, що Центральний орган виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, органи охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України) або органи Служби безпеки України можуть лише на підставі винесеної за їх позовом постанови адміністративного суду примусово видворити з України іноземця та особу без громадянства, якщо вони не виконали в установлений строк без поважних причин рішення про примусове повернення або якщо є обґрунтовані підстави вважати, що іноземець або особа без громадянства ухилятимуться від виконання такого рішення, крім випадків затримання іноземця або особи без громадянства за незаконне перетинання державного кордону України поза пунктами пропуску через державний кордон України та їх передачі прикордонним органам суміжної держави.

Питання примусового повернення іноземців та осіб без громадянства визначені у ст.26 вказаного Закону.

Так, іноземець або особа без громадянства можуть бути примусово повернуті в країну походження або третю країну, якщо їх дії порушують законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства або суперечать інтересам забезпечення національної безпеки України чи охорони громадського порядку, або якщо це необхідно для охорони здоров'я, захисту прав і законних інтересів громадян України за рішенням центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, органу Служби безпеки України або органу охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України), з подальшим повідомленням протягом 24 годин прокурору про підстави прийняття такого рішення. У рішенні про примусове повернення зазначається строк, протягом якого іноземець або особа без громадянства повинні виїхати з України. Зазначений строк не повинен перевищувати 30 днів з дня прийняття рішення.

Враховуючи вищенаведені правові положення статей 26 і 30 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», примусовому видворенню передують дві обставини, а саме прийняття рішення про примусове повернення та ухилення від виїзду після прийняття такого рішення.

Слід зазначити, що 07.12.2015 року заступником начальника відділу по роботі з іноземцями та адміністративного провадження штабу ОСОБА_1, тобто уповноваженою особою позивача прийнято рішення про примусове повернення відповідача за межі України та зобовязано його покинути територію України у термін до 08.12.2015 року. Однак, як встановлено в судовому засіданні, зазначене рішення відповідачу не було перекладено мовою, якою він володіє, а також не вручене останньому, що в подальшому потягло порушення його прав та можливості у спосіб, запропонований позивачем, покинути країну перебування добровільно.

Як вбачається з матеріалів справи, у зазначений період, а саме з 05.12.2015р. по 08.12.2015р. відповідач перебував в умовах ізоляції у приміщенні тимчасового тримання Мостиського прикордонного загону, що підтверджується протоколом про адміністративне затримання відповідача від 05.12.2015р., а тому не мав можливості отримати належну правову допомогу, чого сторони не заперечили. Крім того, знайшло своє підтвердження і те, що відповідач на час виконання вищевказаного рішення від 07.12.2015р. про примусове повернення за межі України перебував в умовах ізоляції, не отримав належного розяснення оскарження цього рішення і наслідків його невиконання, як і реалізувати свої інші громадянські права.

Разом із цим, суд вважає за необхідне зазначити і те, що особа в будь-якому разі не підлягає видворенню, якщо підпадає під захист статті 3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод або статті 31 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства", відповідно до якої іноземець або особа без громадянства не можуть бути примусово повернуті чи примусово видворенні або видані чи передані до країн: де їх життю або свободі загрожуватиме небезпека за ознаками раси, віросповідання, національності, громадянства (підданства), належності до певної соціальної групи або політичних переконань; де їм загрожує смертна кара або страта, катування, жорстоке, нелюдське або таке, що принижує гідність, поводження чи покарання; де їх життю або здоров'ю, безпеці або свободі загрожує небезпека внаслідок загальнопоширеного насильства в ситуаціях міжнародного або внутрішнього збройного конфлікту чи систематичного порушення прав людини або природного чи техногенного лиха, або відсутності медичного лікування чи догляду, який забезпечує життя; де їм загрожує видворення або примусове повернення до країн, де можуть виникнути зазначені випадки.

Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні вказував на його переслідування з боку правоохоронних органів (ФСБ) на батьківщині, що в подальшому слугувало підставою його вимушеного виїзду з країни походження.

Крім того, відповідач в судовому засіданні зазначив, що звернувся до компетентних органів України із заявою про отримання статусу біженця, що додатково, окрім наведеного вище, є перешкодою для його примусового видворення за межі території України.

Відповідно до п.8. ст.30 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства" примусове видворення іноземців та осіб без громадянства не застосовуються до іноземців та осіб без громадянства, на яких поширюється дія Закону України "Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту".

Вказана норма також закріплена у п.26 Постанови Пленуму Вищого адміністративного суду від 25.06.2009 за №1 "Про судову практику розгляду спорів щодо статусу біженця та особи, яка потребує додаткового або тимчасового захисту, примусового повернення і примусового видворення іноземця чи особи без громадянства з України та спорів, пов'язаних із перебуванням іноземця та особи без громадянства в Україні".

З огляду на наведене, виходячи із заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що у даному випадку відповідач ОСОБА_2 не може бути примусово видворений за межі України, оскільки наявні обставини, які перешкоджають його примусовому видворенню до країни походження РФ, а тому позовні вимоги не підлягають задоволенню.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 6, 11, 69-71, 86, 158163 КАС України, суд,

П О С Т А Н О В И В:

В задоволенні адміністративного позову Мостиського прикордонного загону Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України до ОСОБА_2 про примусове видворення за межі території України - відмовити.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Львівського апеляційного адміністративного суду через Мостиський районний суд шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня проголошення постанови, а в разі застосування судом ч.3 ст.160 КАС України потягом 10-ти днів з дня отримання копії постанови.

Постанова суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили з моменту проголошення судового рішення суду першої інстанції.

Суддя підпис ОСОБА_8

З оригіналом згідно:

Суддя Я.Є. Стецик

Постанова набрала законної сили

«___» ______________ 20 р.

Суддя Я.Є. Стецик