Справа № 825/3719/15-а
Суддя: Лобан Д.В.
Дата ухвалення: 2015-12-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 грудня 2015 року Чернігів Справа № 825/3719/15-а

Чернігівський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Лобана Д.В.,

за участю секретаря Новик Н.С.,

представників позивача Петриковець О.В., Богуша М.В.,

Голована О.Г.,

представника відповідача Кожемяки Ю.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в приміщенні суду справу за адміністративним позовом військового прокурора Чернігівського гарнізону Центрального регіону України в інтересах держави в особі Квартирно-експлуатаційного відділу м. Чернігова Міністерства оборони України до Державної фінансової інспекції в Чернігівській області про визнання протиправним та скасування пункту вимоги, -

В С Т А Н О В И В:

Військовий прокурор Чернігівського гарнізону Центрального регіону України в інтересах держави в особі Квартирно-експлуатаційного відділу м. Чернігова Міністерства оборони України звернувся до суду з адміністративним позовом про визнання протиправним та скасування пункту 6 вимоги Державної фінансової інспекції в Чернігівській області № 25-08-18-14/6166 від 04.09.2013 по усуненню порушень, виявлених ревізією окремих питань фінансово-господарської діяльності Квартирно-експлуатаційного відділу м. Чернігова.

Представник військової прокуратури та Квартирно-експлуатаційного відділу м. Чернігова у судовому засіданні позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити, посилаючись на обставини, викладені у позовній заяві.

Представник відповідача у судовому засіданні позовні вимоги не визнав, свою позицію виклав у запереченнях, що містяться у матеріалах справи.

Заслухавши представників сторін, дослідивши матеріали справи, доводи позовної заяви із додатковими поясненнями, заперечення на неї, суд приходить до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Державною фінансовою інспекцією в Чернігівській області з 27.05.2013 по 25.07.2013 проведено ревізію окремих питань фінансово-господарської діяльності Квартирно-експлуатаційного відділу м. Чернігів за період з 01.01.2011 по 30.06.2013.

За результатами проведеної ревізії направлено вимогу по усуненню порушень, виявлених ревізією з окремих питань фінансово-господарської діяльності Квартирно- експлуатаційного відділу м. Чернігів № 25-08-18-14/6166 від 04.09.2013, п. 6 якої зобов'язано позивача, зокрема, вжити вичерпних заходів по відшкодуванню коштів в сумі 1275705,01 грн з ТОВ «Провідна продовольча компанія ЗС».

Позивачі мотивують свої позовні вимоги тим, що згідно з чинним законодавством України Квартирно-експлуатаційний відділ м. Чернігів є бюджетною установою, кошторис видатків якої за бюджетною програмою КПВК 2101020, затверджуються начальником Північного територіального КЕУ, а також розпорядником коштів третього рівня кошторису Міністерства оборони України, на якого покладені функції утримання казармено-житлового фонду військових частин, які дислоковані у межах відповідальності установи, включаючи проведення оплати за спожиті ними енергоносії та комунальні послуги.

Відповідно до п. 6.5 Інструкції з організації продовольчого забезпечення військовослужбовців та годування штатних тварин ЗСУ шляхом залучення суб'єктів господарювання № 846 від 28.12.2011, яка діяла на момент виникнення спірних правовідносин, оплата комунальних послуг та енергоносіїв у процесі надання послуг з харчування здійснюється за окремими рішеннями Міністра оборони України.

Крім того, позивачі зазначають, що ТОВ «Провідна продовольча компанія ЗС» за результатами тендеру на закупівлю послуг з громадського харчування (харчування особового складу військових частин та військових навчальних закладів Збройних Сил України та безпосередньо у Чернігівській області) має право на забезпечення харчуванням у стаціонарних та польових умовах, так як є переможцями даних конкурсів.

Відповідно до розділу 4 Закону України «Про здійснення державних закупівель» № 2289-VI від 01.06.2010 Міністерству оборони України дозволено передавати суб'єктам господарювання - переможцям процедури закупівлі в межах відповідних бюджетних призначень на безоплатній основі та на умовах повернення у стані не гіршому, ніж на момент передачі, закріплене за ними рухоме та нерухоме майно, необхідне для організації харчування в стаціонарних та польових умовах, згідно з визначеним Міністерством оборони України переліком.

Виходячи з норм вищенаведеного Закону, встановлення інспекцією сум для сплати позивачем вартості комунальних послуг та енергоносіїв при користуванні їх нерухомим майном для надання послуг з харчування військовослужбовців, на думку позивачів, не є обґрунтованим.

Крім того, з метою здешевлення вартості послуг з харчування особового складу Збройних Сил України, які надаються суб'єктами господарювання, Міністром оборони України видано окреме доручення, зареєстроване адміністративним департаментом Міністерства оборони України від 29.04.2011 за №5107/з, яким встановлено, що у II кварталі 2011 року оплату послуг з тепло-, електро-, водо-, газо-, паро- постачання, водовідведення та вивозу сміття, що споживаються суб'єктами господарювання для надання послуг з харчування особового складу, здійснювати за рахунок бюджетних коштів, передбачених Міністерству оборони України за КПКВ 2101020/2 "Утримання, експлуатація, обслуговування казарменно - житлового фонду, будівель, споруд та об'єктів, що належить Збройним силам України, оренда для військовослужбовців та компенсаційні витрати за його піднаймання" за загальним фондом.

Окремим дорученням Міністра оборони України, зареєстрованим адміністративним департаментом Міністерства оброни України від 07.07.2011 за №8525/з встановлено, що у III-IV кварталах 2011 року оплату послуг з тепло-, електро-, водо-, газо-, паро- постачання, водовідведення та вивозу сміття, що споживаються суб'єктами господарювання для надання послуг з харчування особового складу, здійснювати за рахунок бюджетних коштів, передбачених Міністерству оборони України за КПКВ 2101020/2 "Утримання, експлуатація, обслуговування казарм єно,- житлового фонду, будівель, споруд та об'єктів, що належить Збройним силам України, оренда для військовослужбовців та компенсаційні витрати за його піднаймання" за загальним фондом.

Згідно з окремим дорученням Міністра оборони України, зареєстрованим адміністративним департаментом Міністерства оброни України від 29.12.2011 за №16830/з до укладення нових договорів з суб'єктами господарювання на 2012 рік, що залучаються до харчування особового складу Збройних Сил України, в частині оплати комунальних послуг та енергоносіїв виключно за рахунок бюджетних коштів передбачених Міністерством оборони України на зазначені цілі за КПКВ 2101020/2 "Утримання, експлуатація, обслуговування казарменно - житлового фонду, будівель, споруд та об'єктів, що належить Збройним силам України, оренда для військовослужбовців та компенсаційні витрати за його піднаймання" за загальним фондом.

Вказані окремі доручення Міністра оборони України були доведені до Квартино- експлуатаційного відділу м. Чернігів для виконання листами Північного територіального Квартирно-експлуатаційного управління від 12.07.2011 № 303/21/2/1270 та 05.05.2011 за №303/21/2/817.

Посилаючись на вищенаведене, на думку позивачів, Квартирно-експлуатаційний відділ м. Чернігова не здійснював нарахування для ТОВ «Провідна продовольча компанія ЗС» за спожиті комунальні послуги та не відображав дебіторську заборгованість у бухгалтерському обліку.

Крім цього, Квартирно-експлуатаційний відділ м. Чернігів брав бюджетні зобов'язання та здійснював платежі за ТОВ «Провідна продовольча компанія ЗС» у межах бюджетних асигнувань передбачених КПКВ 2101020/2 "Утримання, експлуатація, обслуговування казарменно - житлового фонду, будівель, споруд та об'єктів, що належить Збройним силам України, оренда для військовослужбовців та компенсаційні витрати за його піднаймання".

Таким чином, позивачі вважають, що висновки Державної фінансової інспекції в Чернігівській області про порушення Квартирно-експлуатаційним відділом м. Чернігів ч. 1 ст. 47 Бюджетного кодексу України та п.п. 20, 29 Порядку складання, розгляду, затвердження та основних вимог до виконання кошторисів бюджетних установ, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2002 №228, не знайшли свого підтвердження, а відтак п. 6 вимоги Державної фінансової інспекції в Чернігівській області інспекції № 25-08-18-14/6166 від 04.09.2013 по усуненню порушень, виявлених ревізією окремій питань фінансово- господарської діяльності Квартирно-експлуатаційним відділом м. Чернігів, є протиправним і таким, що підлягає скасуванню.

Представник відповідача у судовому засіданні зазначив, що ДФІ в Чернігівській області було направлено КЕВ м. Чернігів вимоги, які вказують на виявлені збитки, їхній розмір та їх стягнення.

Звертає увагу, що саме в судовому провадженні у справах за позовом органу державного фінансового контролю про стягнення збитків з підконтрольної станови, судом перевіряється правильність їх обчислення, а не при розгляді справ за позовом підконтрольної установи про визнання вимог протиправними.

Зазначене підтверджується правовою позицією Верховного Суду України від 15.04.2014 (справи №№21-40а14, 21-63а14), 13.05.2014 (справа №21-89а14), 20.05.2014 (справа №21-93а 14) та від 28.10.2014 (справа №21-462а 14).

Згідно ст. 121 Конституції України одним із завдань прокуратури України є представництво інтересів громадян та держави в суді у випадках, визначених Законом.

Статтею 36-1 Закону України «Про прокуратуру» встановлено, що представництво прокуратурою інтересів громадянина або держави в суді полягає у здійсненні прокуратурами від імені держави процесуальних та інших дій, спрямованих на захист в суді інтересів громадянина або держави у випадках, передбачених Законом. Однією з форм представництва є звернення до суду з позовними заявами про захист прав юридичних осіб, коли порушуються інтереси держави.

Відповідно до рішення Конституційного суду України від 8 квітня 1999 року у справі № 1-1/99 державні інтереси закріплюються як нормами Конституції України, так і нормами інших правових актів. Інтереси держави відрізняються від інтересів інших учасників суспільних відносин. В основі перших завжди потреба у здійсненні загальнодержавних (політичних, економічних, соціальних та інших) дій, програм, спрямованих на захист суверенітету, територіальної цілісності, державного кордону, гарантування державної, економічної, інформаційної, екологічної безпеки, охорону землі, як національного багатства захист прав усіх суб'єктів права власності та господарювання тощо.

Із врахуванням того, що «інтереси держави» є оціночним поняттям прокурор чи його заступник у кожному конкретному випадку самостійно визначає з посиланням на законодавство, на підставі якого подається позов, чому саме відбулося чи може відбутися порушення матеріальних або інших інтересів держави, обґрунтовує у позовній заяві необхідність їх захисту зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах.

Відповідно до Положення «Про Міністерство оборони України», затвердженого Указом Президента України № 406 від 06.04.2011, Міністерство оборони України є центральним органом виконавчої влади і військового управління, що уповноважений державою здійснювати у межах повноважень функції з управління об'єктами державної власності, що належать до сфери управління Міністерства оборони України.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про Збройні Сили України», Збройні Сили України це військове формування, на яке покладається оборона України, захист її суверенітету, територіальної цілісності і недоторканості. Безпосереднє керівництво Збройними Силами України здійснює Міністерство оборони України, яке відповідно до ст. З вказаного Закону є Центральним органом виконавчої влади і військового управління. Організаційно Збройні Сили України складаються з органів військового управління, з'єднань, об'єднань, військових частин, військових установ і навчальних закладів.

Таким чином, органами державної, військової та виконавчої влади на місцях в системі Збройних Сил України є начальники установ, підприємств та закладів, яким Статутом внутрішньої служби Збройних Сил України затвердженим Законом України «Про затвердження Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України» від 24.03.1999 надано повноваження органу виконавчої влади.

Квартирно-експлуатаційний відділ м. Чернігова є складовою частиною Збройних Сил України, підпорядковане Міністерству оборони України, у своїй діяльності керується Законами України, Указами Президента України, постановами Кабінету Міністрів України, наказами Міністра оброни України і являється структурним підрозділом Міністерства оборони України (органом виконавчої влади на місці). Основні його фонди та матеріальні цінності є державною власністю, перебувають у сфері управління Міністерства оборони України і закріплені за ним на праві оперативного управління. Збитки, які йому спричинено, це безпосередня шкода економічним інтересам держави. Тому, в даному випадку, інтереси держави полягають у налагодженні ефективної роботи управління та отримання ним додаткових джерел фінансування, а також дотриманні бюджетної дисципліни.

Таким чином, у даному випадку військовий прокурор діє згідно з п. 2 ст. 121 Конституції України, а саме звертається до суду в інтересах держави в особі Квартирно-експлуатаційний відділу м. Чернігова, як органу уповноваженого здійснювати функції у спірних відносинах.

З вищезазначених підстав протокольною ухвалою від 10.12.2015 суд відмовив у задоволенні клопотання відповідача про залишення позовної заяви без розгляду на підставі п. 2 ч. 1 ст. 155 КАС України.

У справі Bellet v. France Європейський суд з прав людини зазначив, що «стаття 6 параграфу 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданих національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права».

У рішенні по справі «Мірагаль Есколано та інші проти Іспанії» від 13.01.2000 та у рішенні по справі «Перес де Рада Каваніллес проти Іспанії» від 28.10.1998 Європейський Суд з прав людини вказав, що надто суворе тлумачення внутрішніми судами процесуальної норми позбавило заявників права доступ до суду і завадило розгляду їхніх позовних вимог. Це визнане порушенням п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

З урахуванням наведеного, ухвалою Чернігівського окружного адміністративного суду від 03.12.2015 позивачу поновлено строк звернення до суду та протокольною ухвалою суду від 10.12.2015 відмовлено у задоволенні клопотання відповідача про залишення позовної заяви без розгляду на підставі п. 9 ч. 1 ст. 155 КАС України.

Так, 13.11.2015 до військової прокуратури Чернігівського гарнізону надійшов лист Квартирно-експлуатаційного відділу м. Чернігова щодо захисту порушених прав та інтересів держави в особі указаної установи, яким заподіюється шкода протиправними діями суб'єкта владних повноважень.

Надаючи правову оцінку позовним вимогам, необхідно зазначити наступне.

Відповідно до ст.ст. 1, 2 Закону України «Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні» від 26.01.1993 № 2939-XII (далі - Закон № 2939-XII) здійснення державного фінансового контролю забезпечує центральний орган виконавчої влади, уповноважений Президентом України на реалізацію державної політики у сфері державного фінансового контролю.

Орган державного фінансового контролю у своїй діяльності керується Конституцією України, цим Законом, іншими законодавчими актами, актами Президента України та Кабінету Міністрів України.

Головними завданнями органу державного фінансового контролю є: здійснення державного фінансового контролю за використанням і збереженням державних фінансових ресурсів, необоротних та інших активів, правильністю визначення потреби в бюджетних коштах та взяттям зобов'язань, ефективним використанням коштів і майна, станом і достовірністю бухгалтерського обліку і фінансової звітності у міністерствах та інших органах виконавчої влади, державних фондах, фондах загальнообов'язкового державного соціального страхування, бюджетних установах і суб'єктах господарювання державного сектору економіки, а також на підприємствах, в установах та організаціях, які отримують (отримували у періоді, який перевіряється) кошти з бюджетів усіх рівнів, державних фондів та фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування або використовують (використовували у періоді, який перевіряється) державне чи комунальне майно (далі - підконтрольні установи), за дотриманням законодавства на всіх стадіях бюджетного процесу щодо державного і місцевих бюджетів, дотриманням законодавства про державні закупівлі, діяльністю суб'єктів господарської діяльності незалежно від форми власності, які не віднесені законодавством до підконтрольних установ, за рішенням суду, винесеним на підставі подання прокурора або слідчого для забезпечення розслідування кримінальної справи.

Державний фінансовий контроль забезпечується органом державного фінансового контролю через проведення державного фінансового аудиту, перевірки державних закупівель та інспектування.

Порядок проведення органом державного фінансового контролю державного фінансового аудиту, інспектування та перевірок державних закупівель установлюється Кабінетом Міністрів України.

Права органу державного фінансового контролю визначені ст. 10 Закону № 2939-XII, в тому числі п.п. 7, 8, 9, 10, 15 цієї статті встановлені їх повноваження за наслідками фінансового аудиту, інспектування та перевірок державних закупівель.

Так, згідно із п.п. 7, 10 ст. 10 Закону № 2939-XII органу державного фінансового контролю надається право: пред'являти керівникам та іншим службовим особам підконтрольних установ, що ревізуються, вимоги щодо усунення виявлених порушень законодавства з питань збереження і використання державної власності та фінансів, вилучати в судовому порядку до бюджету виявлені ревізіями приховані і занижені валютні та інші платежі, ставити перед відповідними органами питання про припинення бюджетного фінансування і кредитування, якщо отримані підприємствами, установами та організаціями кошти і позички використовуються з порушенням чинного законодавства; звертатися до суду в інтересах держави, якщо підконтрольною установою не забезпечено виконання вимог щодо усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства з питань збереження і використання активів.

Відповідно до ч. 2 ст. 15 Закону № 2939-XII, законні вимоги службових осіб органу державного фінансового контролю є обов'язковими для виконання службовими особами об'єктів, що контролюються.

Згідно з правовими висновками Верховного Суду України, викладеними у постановах від 15.04.2014 №21-40а14, №21-63а14, від 13.05.2014 № 21-89а14, від 20.05.2014 №21-93а14, від 18.09.2014 №21-332а14, від 28.10.2014 №21-462а14, від 18.11.2014 №21-461а14, від 25.11.2014 №21-442а14, від 20.01.2015 №21-603а14, які згідно із статтею 244-2 КАС України, є обов'язковими для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правові акти, що містять зазначені норми права, та для всіх судів України, - органу державного фінансового контролю надано можливість здійснювати контроль за використанням коштів державного і місцевого бюджетів та у разі виявлення порушень законодавства пред'являти обов'язкові до виконання вимоги щодо усунення таких правопорушень.

При виявленні збитків, завданих державі чи об'єкту контролю, орган державного фінансового контролю має право визначати їх розмір згідно з методикою, затвердженою Кабінетом Міністрів України, та звернутися до суду в інтересах держави, якщо підконтрольною установою не забезпечено виконання вимог до усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства з питань збереження і використання активів.

Вимога органу державного фінансового контролю спрямована на корегування роботи підконтрольної організації та приведення її у відповідність із вимогами законодавства і у цій частині вона є обов'язковою до виконання. Що стосується відшкодування виявлених збитків, завданих державі чи об'єкту контролю, то про їх наявність може бути зазначено у вимозі, але вони не можуть бути примусово стягнуті шляхом вимоги. Такі збитки відшкодовуються у добровільному порядку або шляхом звернення до суду з відповідним позовом.

При цьому в порядку адміністративного судочинства може бути оскаржене лише таке рішення, яке породжує безпосередньо права чи обов'язки для позивача.

Отже, Верховний Суд України дійшов висновку, що у органу державного фінансового контролю наявне право заявляти вимогу про усунення порушень, виявлених у ході перевірки підконтрольних установ, яка обов'язкова до виконання лише в частині усунення допущених порушень законодавства і за допомогою якої неможливо примусово стягнути виявлені в ході перевірки збитки.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач пред'явив до позивача вимогу № 25-08-18-14/6166 від 04.09.2013, пунктом 6 якої прямо вказано на виявлені збитки, їх розмір та необхідність відшкодування.

Отже, вказані пунктом 6 вимоги в силу вищенаведеного не порушують прав та інтересів позивача. Відсутність порушеного права або інтересу унеможливлює їх судовий захист.

Відповідно до ст. 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.

Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 1 ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Позивачами не доведено чим п. 6 вимоги відповідача порушує права Квартирно-експлуатаційного відділу м. Чернігова.

На підставі викладеного, суд приходить до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Керуючись статтями 122, 158 - 163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

У задоволенні адміністративного позову військового прокурора Чернігівського гарнізону Центрального регіону України в інтересах держави в особі Квартирно-експлуатаційного відділу м. Чернігова Міністерства оборони України відмовити.

Відповідно до ст. ст. 186, 254 КАС України апеляційна скарга подається через Чернігівський окружний адміністративний суд, а її копія надсилається апелянтом до суду апеляційної інстанції, протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано, або її подано з пропуском строку, у поновленні якого було відмовлено, а у разі вчасного подання апеляційної скарги, з набранням законної сили рішенням апеляційної інстанції, якщо оскаржувану постанову не скасовано.

Суддя Д.В. Лобан