Справа № 826/18110/15
Суддя: Шулежко В.П.
Дата ухвалення: 2015-12-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

11 грудня 2015 року № 826/18110/15

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Шулежка В.П., розглянувши в порядку скороченого провадження адміністративну справу за позовом Київського міського центру зайнятості до ОСОБА_1 про стягнення коштів,

В С Т А Н О В И В:

З позовом до Окружного адміністративного суду міста Києва звернулось управління Київський міський центр зайнятості (далі - позивач) до ОСОБА_1 (далі - відповідач) про стягнення незаконно отриманих коштів у розмірі 2 480,34 грн.

В обґрунтування заявлених вимог позивач зазначив, що відповідач незаконно отримав матеріальну допомогу по безробіттю, оскільки під час перебування на обліку в Деснянському районному центрі зайнятості як безробітний займав посаду водія автобуса у ПП «АВЕН-ЄЗЄР» та отримував дохід.

Відповідач у встановлений судом строк письмових заперечень проти позову чи пояснень, доказів щодо заявлених позовних вимог на підтвердження або спростування обставин, зазначених у позові не надав, як і не надав заяви про визнання позову.

Відповідно до ч. 4 ст.183-2 Кодексу адміністративного судочинства України, справа розглядається в порядку скороченого провадження без проведення судового засідання та виклику осіб, які беруть участь у справі, на підставі наявних у справі доказів.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 звернувся до Деснянського районного центру зайнятості (далі - Деснянський РЦЗ) із заявою, в якій просив надати статус безробітного, у зв'язку з тим, що він не має постійного заробітку або тимчасового заробітку, не належить до громадян, які забезпечують себе роботою самостійно.

Наказом Деснянського РЦЗ від 18.03.2014 №НТ140318 відповідачу надано статус безробітного з 13.03.2014 та призначена допомога по безробіттю з 20.03.2014.

Згідно наказу Деснянського РЦЗ від 16.03.2015 №НТ150316 відповідачу припинено реєстрацію з 16.03.2015 у зв'язку з поданням безробітним заяви про припинення реєстрації.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 22 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» від 02.03.2000 № 1533-III (в редакції, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин, далі - Закон № 1533-ІІІ) право на допомогу по безробіттю залежно від страхового стажу мають застраховані особи, визнані в установленому порядку безробітними, страховий стаж яких протягом 12 місяців, що передували реєстрації особи як безробітної, становить не менше ніж шість місяців за даними Державного реєстру загальнообов'язкового державного соціального страхування.

Згідно зі ст. 23 Закону № 1533-ІІІ застрахованим особам, зазначеним у частині першій статті 22 цього Закону, розмір допомоги по безробіттю визначається у відсотках до їх середньої заробітної плати (доходу), визначеної відповідно до порядку обчислення середньої заробітної плати (доходу) для розрахунку виплат за загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням, затверджений Кабінетом Міністрів України, залежно від страхового стажу: до 2 років - 50 відсотків; від 2 до 6 років - 55 відсотків; від 6 до 10 років - 60 відсотків; понад 10 років - 70 відсотків.

Правові, економічні та організаційні засади реалізації державної політики у сфері зайнятості населення, гарантії держави щодо захисту прав громадян на працю та реалізації їхніх прав на соціальний захист від безробіття визначає Закон України «Про зайнятість населення» від 05.07.2012 № 5067-VI (далі - Закон № 5067-VI)

Згідно зі ст. 4 вказаного Закону, в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, до зайнятого населення належать особи, які працюють за наймом на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, особи, які забезпечують себе роботою самостійно (у тому числі члени особистих селянських господарств), проходять військову чи альтернативну (невійськову) службу, на законних підставах працюють за кордоном та які мають доходи від такої зайнятості, а також особи, що навчаються за денною формою у загальноосвітніх, професійно-технічних та вищих навчальних закладах та поєднують навчання з роботою.

У відповідності до ч. 2 ст. 22 Закону № 5067-VI центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, його територіальні органи відповідно до покладених на них завдань, зокрема:

ведуть облік осіб, які звертаються за сприянням у працевлаштуванні, та наданих їм послуг;

здійснюють реєстрацію безробітних, ведуть облік наданих їм послуг;

здійснюють обмін інформацією з Пенсійним фондом України для забезпечення виконання вимог цього Закону та Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття»;

проводять розслідування страхових випадків та обґрунтованості виплати матеріального забезпечення в порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади у сфері соціальної політики, центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, та Пенсійним фондом України. Таке розслідування здійснюється шляхом звіряння даних, зазначених у документах страхувальника, з базою даних центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, та Пенсійного фонду України, а у разі потреби - шляхом проведення виїзних планових та позапланових перевірок страхувальників.

Згідно із п. 1 ч. 1 ст. 43 Закону № 5067-VI, статусу безробітного може набути, зокрема, особа працездатного віку до призначення пенсії (зокрема на пільгових умовах або за вислугу років), яка через відсутність роботи не має заробітку або інших передбачених законодавством доходів, готова та здатна приступити до роботи.

Відповідно до наказу Деснянського РЦЗ від 18.03.2014 №НТ140318 відповідачу надано статус безробітного з 13.03.2014 та призначена допомога по безробіттю з 20.03.2014.

Як вбачається з матеріалів справи, на виконання п.п.18 ч. 2 ст. 22 Закону № 5067-VI Деснянським РЦЗ видано наказ від 22.05.2015 №1373, яким призначено перевірку достовірності даних, які є підставою для надання відповідачу статусу безробітного та виплати матеріального забезпечення під час перебування на обліку в центрі зайнятості у ІV кварталі 2014 року.

В ході проведення перевірки встановлено, що відповідач працював у ПП «АВЕН-ЄЗЄР» () в період з 05.12.2014 по 31.12.2014 та отримав дохід, що підтверджується наказами ПП «АВЕН-ЄЗЄР» від 05.12.2014 №99 про прийняття на роботу та від 31.12.2014 №118 про звільнення з роботи. Водночас, в період з 05.12.2014 по 31.12.2014 відповідач знаходився на обліку в Деснянському РЦЗ та одержував допомогу по безробіттю.

За результатами перевірки складено акт розслідування страхових випадків та обґрунтованості виплат матеріального забезпечення від 16.06.2015 №1269.

Відповідно до довідки, виданої Деснянським РЦЗ, від 23.06.2015 №2603, відповідач отримав допомогу по безробіттю за період з 05.12.2014 по 31.12.2014 у розмірі 2 480,34 грн.

Законом України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» передбачено, що допомога по безробіттю виплачується лише тим особам, які визнані безробітними.

В силу приписів норм ч. 2 і 3 ст. 36 вказаного Закону застраховані особи, зареєстровані в установленому порядку як безробітні, зобов'язані своєчасно подавати відомості про обставини, що впливають на умови виплати їм забезпечення та надання соціальних послуг. Сума виплаченого забезпечення та вартості наданих соціальних послуг застрахованій особі внаслідок умисного невиконання нею своїх обов'язків та зловживання ними стягується з цієї особи відповідно до законодавства України з моменту виникнення обставин, що впливають на умови виплати їй забезпечення та надання соціальних послуг.

У зв'язку з вищенаведеним 23.06.2015 Деснянським РЦЗ прийнято рішення, оформлене наказом від 23.06.2015 № 1757, про повернення незаконно отриманих коштів за період з 05.12.2014 по 31.12.2014, виплачених як допомога по безробіттю ОСОБА_1

Відповідачу направлено повідомлення від 23.06.2015 №23-3711 про повернення добровільно незаконно отриманих коштів у розмірі 2480,34 грн. та попереджено про повернення їх протягом 15 календарних днів після отримання вказаного повідомлення.

Як підтверджується копією рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення, відповідач отримав вищевказане повідомлення про повернення коштів 25.06.2015.

Проте, відповідачем станом на час розгляду справи доказів повернення незаконно отриманої допомоги по безробіттю у розмірі 2480,34 грн. не надано.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Доказів, які спростовували б доводи позивача, в тому числі докази щодо оскарження вищевказаних рішень та дій працівників органів державної служби зайнятості у встановленому законодавством порядку, відповідач суду не надав.

Відповідно до ст. 39 Закону № 1533-III спори, що виникають із правовідносин за цим Законом, вирішуються в судовому порядку.

Враховуючи вищевикладене, системно проаналізувавши правові норми чинного законодавства та оцінивши наявні докази у справі, беручи до уваги те, що відповідач у встановлені законодавством строки не сплатив; наявність у нього вказаної заборгованості підтверджується матеріалами справи; доказів погашення відповідачем зазначеної заборгованості станом на день розгляду цього спору не надано, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог та вважає їх такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі.

На підставі п. 8. ч. 6 ст. 183-2 та ч. 1 ст. 256 КАС України, постанова суду підлягає негайному виконанню.

Оскільки спір вирішено на користь суб'єкта владних повноважень, звільненого від сплати судового збору, а також за відсутності витрат позивача - суб'єкта владних повноважень, пов'язаних із залученням свідків та проведенням судових експертиз, судові витрати (судовий збір) стягненню з відповідача не підлягають.

Керуючись вимогами ст.ст. 94, 158-163, 183-2, 254 КАС України, суд,

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов Київського міського центру зайнятості задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 незаконно отримані кошти в розмірі 2 480 (дві тисячі чотириста вісімдесят) грн. 34 коп. на користь Київського міського центру зайнятості.

Постанова підлягає негайному виконанню.

Постанова набирає законної сили в порядку, встановленим статтею 254 Кодексу адміністративного судочинства України. Постанова може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції протягом десяти днів за правилами, встановленими статтями 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України, шляхом подання через суд першої інстанції апеляційної скарги.

Відповідно до пунктів 9, 10 статті 183-2 Кодексу адміністративного судочинства України постанова, прийнята у скороченому провадженні, крім випадків її оскарження в апеляційному порядку, є остаточною. У разі оскарження в апеляційному порядку постанови, прийнятої у скороченому провадженні, ухвала суду апеляційної інстанції по такій справі є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя В.П. Шулежко