Справа № 810/4988/15
Суддя: Кушнова А.О.
Дата ухвалення: 2015-12-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 грудня 2015 року (18:09 год.) м. Київ №810/4988/15

Київський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Кушнової А.О., за участю секретаря судового засідання Макаренко К.Ю., розглянув у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління МВС України в Київській області,Фастівського міського відділу (з обслуговування міста Фастова та Фастівського району) ГУ МВС України в Київській області про визнання протиправними наказів, поновлення на посаді, стягнення коштів середньомісячного заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди, зобов'язання вичинити певні дії,

за участю представників сторін:

позивача - ОСОБА_1, паспорт НОМЕР_1, виданий Фастівським МВ ГУ МВС України в Київській області

відповідача-1 (ГУ МВС України в Київській області) - Сахнюк І.І., довіреність №529 від 11.03.2015

відповідача-2 (Фастівського міського відділу (з обслуговування міста Фастова та Фастівського району) - не з'явився

Суть спору: ОСОБА_1 звернувся до Київського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління МВС України в Київській області, Фастівського міського відділу ГУ МВС України в Київській області про визнання протиправними наказів начальника ГУ МВС України в Київській області №1616 від 19.08.2015, № 469 о/с від 28.08.2015 про звільнення ОСОБА_1 з посади дільничного інспектора міліції сектору дільничних інспекторів міліції Фастівського МВ ГУ МВС України в Київській області; поновлення ОСОБА_1 на посаді дільничного інспектора міліції сектору дільничних інспекторів міліції Фастівського МВ ГУ МВС України в Київській області; стягнення з ГУ МВС України в Київській області на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 21.08.2015 по день винесення судового рішення, а також моральної компенсації в розмірі 4000,00 грн.; визнання недійсним запису в трудовій книжці №7 від 28.08.2015 "звільнений з ОВС на підставі наказу 469 о/с від 28.08.2015"; зобов'язання відповідача внести наступний запис "запис №7 від 28.08.2015 вважати недійсним, поновити на службі на попередній посаді».

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що з 19.12.2005 по 28.08.2015 проходив службу в органах внутрішніх справ на посаді дільничного інспектора міліції сектору дільничних інспекторів міліції Фастівського МВ ГУ МВС України в Київській області.

Наказом ГУ МВС України в Київській області №1616 від 19.08.2015 позивача на підставі п.64 «є» Положення про проходження служби рядовим та начальницьким складом ОВС України притягнуто до дисциплінарної відповідальності у вигляді звільнення з органів внутрішніх справ за порушення службової дисципліни, яке виразилось у порушенні ст.7 Дисциплінарного Статуту ОВС, а саме відсутності на службі без поважних причин, тобто вчинення прогулів 29.07.2015 та 12.08.2015. Наказом №469 о/с від 28.08.2015 позивача звільнено з ОВС за п.64 «є» Положення про проходження служби рядовим та начальницьким складом ОВС України.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що 29.07.2015 року прибув на робоче місце та виконував свої функціональні обов'язки, близько 15.00-15.30 год. став себе погано почувати та попрямував до Фастівської ЦРЛ, де позивача було оглянуто лікарем та поставлено діагноз «ГРВІ, загострення хронічного бронхіту, гіпертонічний синдром», видано довідку про відвідування медичного закладу, в якій було рекомендовано звернутись до Фастівської ЦРЛ для призначення лікування, що позивачем в подальшому й було зроблено, зокрема, в період часу з 31.07.2015 по 04.08.2015 року позивач перебував на амбулаторному лікуванні в КЗ Фастівський Центр медико-санітарної допомоги, що підтверджується довідкою непрацездатності №12 від 31.07.2015.

Позивач вказує, що в період з 10.08.2015 по 15.08.2015 перебував на лікарняному, що підтверджується довідкою непрацездатності №14 від 10.08.2015, що звільняє позивача від виходу на службу.

Позивач вважає, що звільнення в період тимчасової непрацездатності є протиправним, а вид застосованого до позивача найсуворішого виду дисциплінарного стягнення вважає необґрунтованим, оскільки діючих стягнень позивач не мав, тому просить позовні вимоги задовольнити.

Відповідач позов не визнав з підстав, зазначених у письмових запереченнях проти позову, в яких, зокрема, вказує, що 29.07.2015 до сектора кадрового забезпечення Фастівського МВ (з обслуговування міста Фастова та Фастівського району) надійшов рапорт начальника сектора дільничних інспекторів міліції Фастівського МВ старшого лейтенанта міліції ОСОБА_4 про відсутність 29.07.2015 на робочому місці дільничного інспектора міліції сектора дільничних інспекторів міліції Фастівського МВ (з обслуговування міста Фастова та Фастівського району) капітана міліції ОСОБА_1.

У ході проведення службового розслідування встановлено, що 29.07.2015 ОСОБА_1 був відсутній на робочому місці, на телефонні дзвінки не відповідав. За участі начальника сектора дільничних інспекторів міліції Фастівського МВ старшого лейтенанта міліції ОСОБА_4 і заступника начальника сектора дільничних інспекторів міліції цього ж відділу майора міліції ОСОБА_5 був складений акт про невихід ОСОБА_1 на службу № 186 від 29.07.2015.

Крім того, у ході проведення службового розслідування встановлено, що 12.08.2015 ОСОБА_1 був відсутній на робочому місці, на телефонні дзвінки не відповідав. За участі начальника сектора дільничних інспекторів міліції Фастівського МВ старшого лейтенанта міліції ОСОБА_4 і дільничного інспектора міліції сектора дільничних інспекторів міліції цього ж відділу капітана міліції ОСОБА_6 був складений акт про невихід ОСОБА_1 на службу № 210 від 12.08.2015.

Матеріалів, які були б підставою для відсутності ОСОБА_1 на своєму робочому місці та невиконання у зв'язку з цим своїх службових обов'язків, ним надано не було.

Відповідач-1 зазначає, що позивач має діючі дисциплінарні стягнення: сувору догану, оголошену наказом Фастівського МВ від 08.09.2014 № 200, та попередження про неповну посадову відповідність, оголошене наказом від 29.04.2015 №186.

Відповідач-1 зауважує, що у Фастівському МВ 19.05.2015 проведено службове розслідування за фактом перебування на службі у стані алкогольного сп'яніння ОСОБА_1, за результатами якого встановлено, що 19.05.2015 близько 11.30 год. зафіксовано факт перебування на службі під час виконання службових обов'язків дільничного інспектора міліції сектора дільничних інспекторів міліції цього ж відділу капітана міліції ОСОБА_1 без форменого одягу у стані алкогольного сп'яніння. У приміщенні Фастівської ЦРЛ Київської області під час проходження ОСОБА_1 медичного огляду вміст алкоголю у видихуваному повітрі показав 3,9 проміле, що є важким ступенем алкогольного сп'яніння.

Згідно з висновком Фастівського МВ від 19.06.2015 ОСОБА_1 підлягав притягненню до дисциплінарної відповідальності, але враховуючи діючі дисциплінарні стягнення, цим обмежились і попередили його, що у разі порушення службової дисципліни його буде звільнено з органів внутрішніх справ.

Незважаючи на це, ОСОБА_1 належних висновків для себе не зробив, що призвело до скоєння ним тяжкого дисциплінарного проступку у вигляді вчинення прогулів, що стало можливим унаслідок ігнорування ОСОБА_1 вимог Головного управління та МВС України щодо суворого дотримання службової дисципліни, Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України, внутрішнього розпорядку та особистої недисциплінованості.

Приймаючи вищевикладене, відповідач-1 зазначив, що 19.08.2015 на підставі висновку службового розслідування видано дисциплінарний наказ Головного управління № 1616, яким за порушення службової дисципліни, яке виявилось у порушенні вимог ст.7 Дисциплінарного статуту ОВС України в частині дотримання законодавства, виконання статутів і наказів начальників та правил дотримання розпорядку, а саме: відсутності на службі без поважних причин, тобто вчинення прогулів дільничного інспектора міліції сектора дільничних інспекторів міліції Фастівського міського відділу капітана міліції ОСОБА_1 звільнено з органів внутрішніх справ за п. 64 «є» (за порушення дисципліни) Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ.

Такі дисциплінарні стягнення, як звільнення з посади, пониження в спеціальному званні та звільнення з органів внутрішніх справ вважаються виконаними після видання наказу по особовому складу. Тому зазначений дисциплінарний наказ було реалізовано шляхом видання наказу по особовому складу від 28.08.2015 № 469 о/с.

Щодо обрання заходу дисциплінарного впливу у вигляді звільнення з ОВС відповідач-1 вказує, що позивач неодноразово притягувався до дисциплінарної відповідальності, у нього є діючі дисциплінарні стягнення - сувора догана, попередження про неповну посадову відповідність, що й було враховано під час обрання заходу дисциплінарного впливу, а також службову характеристику позивача.

Крім того, відповідач-1 звернув увагу на те, що тимчасова непрацездатнiсть працівників міліції засвідчується лише листком непрацездатностi, в той час як особам, не визнаним тимчасово непрацездатними, лiкарем лiкувально-профiлактичного закладу видається довiдка довiльної форми з позначкою про час звернення до лiкувально-профiлактичного закладу, яка не дає права на звільнення від роботи, тому надана позивачем медична довідка не дає підстави бути відсутнім без поважних причин на службі.

Крім того, відповідач-1 звернув увагу суду, що у ході службового розслідування, надаючи пояснення позивач жодним словом не зазначив, що звертався до Фастівської центральної районної лікарні та щодо отримання будь-якої довідки. Зі слів позивача він «…перебував на території адміністративної дільниці ».

Що стосується стягнення моральної шкоди у розмірі 4000 грн. відповідач-1 вважає, що в позовній заяві не зазначено, в чому саме полягає моральна (немайнова) шкода, з яких міркувань виходив позивач, визначаючи шкоду у розмірі 4000 грн., якими доказами підтверджується така шкода і чи є зв'язок між шкодою і неправомірними на думку позивача діями відповідача по справі.

В задоволенні позову Головне управління МВС України в Київській області просить відмовити в повному обсязі.

Відповідач-2 Фастівський міський відділ ГУ МВС України в Київській області проти позову заперечує повністю, про що надав суду письмові пояснення, аналогічні за змістом запереченням проти позову відповідача-1.

Додатково відповідач-2 додав, що про існування листка непрацездатності №14 про тимчасову непрацездатність позивача з 10 по 15 серпня 2015 рок відповідач-1 дізнався із документів, доданих до позовної заяви, адже такий листок непрацездатності у сектор кадрового забезпечення Фастівського МВ не надходив, як і медична довідка від 29.07.2015, копія якої додана до позовної заяви.

В судовому засіданні позивач підтримав позов в повному обсязі та просив суд його задовольнити.

Представник відповідача-1 у задоволенні позову просив відмовити у повному обсязі з мотивів, наведених у письмових запереченнях.

Ухвалою суду від 03.12.2015 року замінено відповідача по справі Фастівський міській ГУ МВС України в Київській області належним - Фастівським міським відділом (з обслуговування міста Фастова та Фастівського району) ГУ МВС України в Київській області.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши позивача та представника відповідача-1 та оцінивши докази, які є у справі, суд

ВСТАНОВИВ:

З 19 грудня 2005 року ОСОБА_1 проходив службу в органах внутрішніх справ, зокрема, на посаді дільничного інспектора міліції відділення дільничних інспекторів міліції Фастівського міськрайонного відділу ГУ МВС України в Київській області, з 27.12.2007 на посаді дільничного інспектора міліції сектору дільничних інспекторів міліції Борівського СВМ Фастівського МРВ ГУ МВС України в Київській області, з 02.04.2012 на посаді дільничного інспектора міліції сектору дільничних інспекторів міліції Фастівського МВ (з обслуговування міста Фастова та Фастівського району), що підтверджується послужним списком позивача, особистий номер А-014230 (т.1, а.с.66-78).

19 серпня 2015 року Головним управлінням МВС України в Київській області видано наказ №1616 "Про притягнення до дисциплінарної відповідальності ОСОБА_1.", яким дні відсутності на службі дільничного інспектора міліції сектора дільничних інспекторів міліції Фастівського міського відділу (з обслуговування міста Фастова та Фастівського району) капітана міліції ОСОБА_1 29 липня 2015 року і 12 серпня 2015 року визнано прогулами; за порушення службової дисципліни, яке виявилось у порушенні ст. 7 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України в частині дотримання законодавства, виконання статутів і наказів начальників та правил внутрішнього розпорядку, а саме: відсутності на службі без поважних причин, тобто вчинення прогулів, дільничного інспектора міліції сектора дільничних інспекторів міліції Фастівського міського відділу (з обслуговування міста Фастова та Фастівського району) капітана міліції ОСОБА_1 звільнено з органів внутрішніх справ за п. 64 «є» (за порушення дисципліни) Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ України (т.1, а.с.181-184).

Наказом Головного управління МВС України в Київській області від 28 серпня 2015 року №469 о/с "По особовому складу" позивача 28 серпня 2015 року звільнено з органів внутрішніх справ у запас (з постановкою на військовий облік) за п. 64 «є» (за порушення дисципліни) Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ України (т.1, а.с. 172-180).

Не погоджуючись із зазначеними наказами, позивач оскаржив їх до суду.

Спірні правовідносини врегульовані Законом України "Про міліцію" від 20.12.1990 № 565-XII, який втратив чинність згідно із Законом України від 02.07.2015 №580-VIII, але був чинним в період виникнення та існування спірних правовідносин; Дисциплінарним статутом органів внутрішніх справ України, затвердженим Законом України «Про Дисциплінарний статут органів внутрішніх справ України» від 22.02.2006 №3460-IV; Положенням про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженим постановою Кабінету Міністрів УРСР від 29.07.1991 № 114.

Статтею 1 Закону України "Про міліцію" встановлено, що міліція в Україні - державний озброєний орган виконавчої влади, який захищає життя, здоров'я, права і свободи громадян, власність, природне середовище, інтереси суспільства і держави від протиправних посягань.

Відповідно до статті 18 Закону України "Про міліцію" порядок та умови проходження служби в міліції регламентуються Положенням про проходження служби особовим складом органів внутрішніх справ, затверджуваним Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів УРСР від 29 липня 1991 року № 114 затверджено Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ (із змінами та доповненнями) (далі - Положення).

За приписами пункту 10 Положення особи рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ користуються всіма соціально-економічними, політичними та особистими правами і свободами, виконують усі обов'язки громадян, передбачені Конституцією та іншими законодавчими актами, а їх права, обов'язки і відповідальність, що випливають з умов служби, визначаються законодавством, Присягою, статутами органів внутрішніх справ і цим Положенням.

Відповідно до статті 1 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України, затвердженого Законом України «Про Дисциплінарний статут органів внутрішніх справ України» від 22.02.2006 №3460-IV (із змінами та доповненнями) (далі - Дисциплінарний статут) службова дисципліна - дотримання особами рядового і начальницького складу Конституції і законів України, актів Президента України і Кабінету Міністрів України, наказів та інших нормативно-правових актів Міністерства внутрішніх справ України, підпорядкованих йому органів і підрозділів та Присяги працівника органів внутрішніх справ України.

Службова дисципліна в органах внутрішніх справ досягається, зокрема, забезпеченням гласності та об'єктивності під час проведення оцінки результатів службової діяльності; дотриманням законності і статутного порядку; повсякденною вимогливістю начальників до підлеглих, постійною турботою про них, виявленням поваги до їх особистої гідності; умілим поєднанням і правильним застосуванням заходів переконання, примусу, дисциплінарного та громадського впливу.

Відповідно до статті 2 Дисциплінарного статуту дисциплінарний проступок - невиконання чи неналежне виконання особою рядового або начальницького складу службової дисципліни.

Стаття 3 Дисциплінарного статуту визначає, що начальником є особа начальницького складу, яка має право віддавати накази та розпорядження, застосовувати заохочення і накладати дисциплінарні стягнення або порушувати клопотання про це перед старшим прямим начальником.

Начальники, яким особи рядового і начальницького складу підпорядковані по службі хоча б тимчасово, якщо про це оголошено наказом, вважаються прямими.

Найближчий до підлеглого прямий начальник є його безпосереднім начальником.

Відповідно до статті 5 Дисциплінарного статуту за вчинення дисциплінарних проступків особи рядового і начальницького складу несуть дисциплінарну відповідальність згідно з цим Статутом.

Відповідно до статті 12 Дисциплінарного статуту за порушення службової дисципліни передбачені наступні види дисциплінарних стягнень: усне зауваження; зауваження; догана; сувора догана; попередження про неповну посадову відповідність; звільнення з посади; пониження в спеціальному званні на один ступінь; звільнення з ОВС.

Службова дисципліна згідно статті 7 Дисциплінарного статуту, зокрема, базується на високій свідомості та зобов'язує кожну особу рядового і начальницького складу:

дотримуватися законодавства, неухильно виконувати вимоги Присяги працівника органів внутрішніх справ України, статутів і наказів начальників;

у службовій діяльності бути чесною, об'єктивною і незалежною від будь-якого впливу громадян, їх об'єднань та інших юридичних осіб;

сприяти начальникам у зміцненні службової дисципліни, забезпеченні законності та статутного порядку.

У відповідності до частини 7 статті 13 Дисциплінарного статуту такі дисциплінарні стягнення, як звільнення з органів внутрішніх справ, звільнення з посади, пониження в спеціальному званні на один ступінь, накладаються начальниками, яким надано право прийняття на службу до органів внутрішніх справ, призначення на посаду, присвоєння спеціального звання.

Порядок накладання дисциплінарних стягнень передбачений статтею 14 Дисциплінарного статуту.

Відповідно до статті 14 Дисциплінарного статуту з метою з'ясування всіх обставин дисциплінарного проступку, учиненого особою рядового або начальницького складу, начальник призначає службове розслідування.

Службове розслідування має бути завершене протягом одного місяця з дня його призначення начальником. У разі необхідності цей термін може бути продовжено начальником, який призначив службове розслідування, або старшим прямим начальником, але не більш як на один місяць.

Перед накладенням дисциплінарного стягнення начальник або особа, яка проводить службове розслідування, повинні зажадати від порушника надання письмового пояснення. Небажання порушника надавати пояснення не перешкоджає накладенню дисциплінарного стягнення.

Про накладення дисциплінарного стягнення видається наказ, зміст якого оголошується особовому складу органу внутрішніх справ.

Зміст наказу доводиться до відома особи рядового або начальницького складу, яку притягнуто до дисциплінарної відповідальності, під підпис. У разі звільнення з посади або звільнення з органів внутрішніх справ особі рядового або начальницького складу видається витяг з наказу.

За кожне порушення службової дисципліни накладається лише одне дисциплінарне стягнення. У разі порушення службової дисципліни кількома особами дисциплінарне стягнення накладається на кожного окремо.

При визначенні виду дисциплінарного стягнення мають враховуватися тяжкість проступку, обставини, за яких його скоєно, заподіяна шкода, попередня поведінка особи та визнання нею своєї вини, її ставлення до виконання службових обов'язків, рівень кваліфікації тощо.

У разі притягнення до дисциплінарної відповідальності осіб рядового і начальницького складу, які мають дисциплінарне стягнення і знову допустили порушення службової дисципліни, дисциплінарне стягнення, що накладається, має бути більш суворим, ніж попереднє.

Звільнення осіб рядового і начальницького складу з органів внутрішніх справ як вид стягнення є крайнім заходом дисциплінарного впливу.

Відповідно до статті 18 Дисциплінарного статуту дисциплінарне стягнення виконується негайно, але не пізніше місяця з дня його накладення, не враховуючи періоду перебування особи рядового або начальницького складу у відпустці, відрядженні або її тимчасової непрацездатності. Після закінчення цього строку дисциплінарне стягнення не виконується.

Такі дисциплінарні стягнення, як звільнення з посади, пониження в спеціальному званні та звільнення з органів внутрішніх справ, вважаються виконаними після видання наказу по особовому складу.

Відповідно до п.64 «є» Положення особи середнього, старшого і вищого начальницького складу звільняються зі служби в запас (з постановкою на військовий облік) за порушення дисципліни.

Згідно п. 22. Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» у справах про поновлення на роботі осіб, звільнених за порушення трудової дисципліни, судам необхідно з'ясувати, в чому конкретно проявилось порушення, що стало приводом до звільнення, чи могло воно бути підставою для розірвання трудового договору за пунктами 3, 4, 7, 8 ст. 40 і п. 1 ст. 41 КЗпП, чи додержані власником або уповноваженим ним органом передбачені статтями 147-1, 148, 149 КЗпП правила і порядок застосування дисциплінарних стягнень, зокрема, чи не закінчився встановлений для цього строк, чи застосовувалось вже за цей проступок дисциплінарне стягнення, чи враховувались при звільненні ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяна ним шкода, обставини, за яких вчинено проступок, і попередня робота працівника.

Перевіряючи обґрунтованість позовних вимог щодо незаконного притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності судом встановлено таке.

Як вбачається зі змісту наказу ГУ МВС України в Київській області від 19 серпня 2015 року №1616 "Про притягнення до дисциплінарної відповідальності ОСОБА_1." дні відсутності на службі позивача 29 липня 2015 року і 12 серпня 2015 року визнано як прогули; за порушення службової дисципліни, яке виявилось у порушенні ст.7 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України в частині дотримання законодавства, виконання статутів і наказів начальників та правил внутрішнього розпорядку, а саме: відсутності на службі без поважних причин, тобто вчинення прогулів, позивача звільнено з органів внутрішніх справ за п. 64 «є» (за порушення дисципліни) Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ України.

Підставою видання наказу слугували результати службового розслідування за фактом невиходу на службу дільничного інспектора міліції сектора дільничних інспекторів міліції Фастівського міського відділу (з обслуговування міста Фастова та Фастівського району) капітана міліції ОСОБА_1, викладені у висновку від 14.08.2015, затвердженому Т.в.о. начальника Фастівського МВ (т.1, а.с.100-102).

Так, старшим інспектором сектора кадрового забезпечення Фастівського міського відділу (з обслуговування міста Фастова та Фастівського району) ГУ МВС України в Київській області підполковником міліції ОСОБА_7 за участю начальника сектора дільничних інспекторів міліції цього ж відділу старшого лейтенанта міліції ОСОБА_4 проведено службове розслідування за фактом невиходу на службу дільничного інспектора міліції сектора дільничних інспекторів міліції Фастівського міського відділу (з обслуговування міста Фастова та Фастівського району) капітана міліції ОСОБА_1, в результаті якого встановлено, що 29.07.2015 до сектора кадрового забезпечення Фастівського міського відділу (з обслуговування міста Фастова та Фастівського району) надійшов рапорт начальника сектора дільничних інспекторів міліції Фастівського міського відділу старшого лейтенанта міліції ОСОБА_4 про відсутність 29.07.2015 на робочому місці дільничного інспектора міліції сектора дільничних інспекторів міліції Фастівського міського відділу (з обслуговування міста Фастова та Фастівського району) капітана міліції ОСОБА_1, 1976 року народження, уродженця Київської області, освіта повна вища, в органах внутрішніх справ з грудня 2005 року, в посаді з квітня 2012 року.

У ході проведення службового розслідування встановлено, що 29.07.2015 ОСОБА_1 був відсутній на робочому місці, на телефонні дзвінки не відповідав. За участі начальника сектора дільничних інспекторів міліції Фастівського МВ старшого лейтенанта міліції ОСОБА_4 і заступника начальника сектора дільничних інспекторів міліції цього ж відділу майора міліції ОСОБА_5 був складений акт про невихід ОСОБА_1 на службу № 186 від 29.07.2015.

Матеріалів, які були б підставою для відсутності ОСОБА_1 на своєму робочому місці та невиконання у зв'язку з цим своїх службових обов'язків, ним надано не було.

У ході проведення службового розслідування встановлено, що 12.08.2015 ОСОБА_1 був відсутній на робочому місці, на телефонні дзвінки не відповідав. За участі начальника сектора дільничних інспекторів міліції Фастівського МВ старшого лейтенанта міліції ОСОБА_4 і дільничного інспектора міліції сектора дільничних інспекторів міліції цього ж відділу капітана міліції ОСОБА_6 був складений акт про невихід ОСОБА_1 на службу № 210 від 12.08.2015.

Матеріалів, які були б підставою для відсутності ОСОБА_1 на своєму робочому місці та невиконання у зв'язку з цим своїх службових обов'язків, ним надано не було.

У висновку службового розслідування також вказано, що за час служби в органах внутрішніх справ і на займаній посаді ОСОБА_1 зарекомендував себе посередньо. Нормативні акти та накази, що регламентують діяльність органів внутрішніх справ, знає, але не завжди правильно використовує їх у повсякденній службовій діяльності. Має низькі результати службової діяльності. На зауваження та критику керівництва не реагує, потребує постійного контролю та нагадування з боку керівництва. Авторитетом і довірою в особового складу міського відділу не користується. Самопідготовкою не займається.

Має діючі дисциплінарні стягнення:

- сувору догану, оголошену наказом Фастівського МВ від 08.09.2014 № 200;

- попередження про неповну посадову відповідність, оголошене наказом Фастівського МВ від 29.04.2015 № 186.

Незважаючи на це, ОСОБА_1 належних висновків для себе не зробив, що призвело до скоєння ним тяжкого дисциплінарного проступку у вигляді вчинення прогулів.

У висновку службового розслідування зазначено, що порушення стало можливим унаслідок ігнорування ОСОБА_1 вимог Головного управління та МВС України щодо суворого дотримання службової дисципліни, Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України, внутрішнього розпорядку та особистої недисциплінованості.

Згідно висновків службового розслідування за фактом невиходу на службу дільничного інспектора міліції сектора дільничних інспекторів міліції Фастівського міського відділу (з обслуговування міста Фастова та Фастівського району) капітана міліції ОСОБА_1 дні відсутності на службі позивача 29 липня 2015 року і 12 серпня 2015 року визнано прогулами.

Враховуючи п. 6.1.6 Інструкції про порядок проведення службових розслідувань в органах внутрішніх справ України, затвердженої наказом МВС України від 12.03.2013 №230, за порушення службової дисципліни, яке виявилось у порушенні ст. 7 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України в частині дотримання законодавства, виконання статутів і наказів начальників та правил внутрішнього розпорядку, а саме: відсутності на службі без поважних причин, тобто вчинення прогулів, порушено клопотання перед начальником Головного управління МВС України в Київській області про звільнення дільничного інспектора міліції сектора дільничних інспекторів міліції Фастівського міського відділу (з обслуговування міста Фастова та Фастівського району) капітана міліції ОСОБА_1 з органів внутрішніх справ за п. 64 «є» (за порушення дисципліни) Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ України.

Розглянувши подане клопотання відповідач-1 видав оспорюваний наказ №1616 від 19.08.2015 «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності ОСОБА_1».

В ході судового розгляду справи судом ретельно перевірено обставини та факти, покладені в основу висновків службового розслідування про відсутність позивача на робочому місці, у зв'язку з чим судом витребувано докази по справі та допитано в якості свідків безпосереднього начальника позивача та інших осіб та встановлено таке.

Приймаючи до уваги, що порушенням дисципліни у розглядуваній справі є встановлення відсутності позивача на службі без поважних причин, тобто вчинення прогулів 29 липня 2015 року і 12 серпня 2015 року, суд вважає за необхідне навести нормативне обґрунтування такому порушенню.

Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ не надає визначення поняття «прогул» і не зазначає умов, за наявності яких відсутність особи на службі без поважних причин розцінюється як порушення службової дисципліни.

За загальним правилом, під час вирішення справи пріоритетними є норми спеціальних законів. Трудове законодавство підлягає застосуванню у випадках, якщо нормами спеціальних законів не врегульовано спірних правовідносин або коли про це йдеться у спеціальному законі.

На підставі пункту 4 статті 40 КЗпП роботодавець має право розірвати трудовий договір з працівником у разі вчинення ним прогулу (в тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин.

Відповідно до п.24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.1992 № 9 "Про практику розгляду судами трудових спорів" при розгляді позовів про поновлення на роботі осіб, звільнених за п. 4 ст. 40 КЗпП, суди повинні виходити з того, що передбаченим цією нормою закону прогулом визнається відсутність працівника на роботі як протягом усього робочого дня, так і більше трьох годин безперервно або сумарно протягом робочого дня без поважних причин.

Отже, у зазначеній правовій нормі, а також у пункті 24 Постанови Пленуму визначення прогулу сформульоване як відсутність працівника на роботі більше трьох годин протягом робочого дня, при цьому не обов'язково, щоб особа була відсутньою на роботі більше трьох годин підряд - важливо лише мати докази, які з достовірністю підтверджують відсутність працівника на роботі більше трьох годин упродовж робочого дня (не має значення безперервно чи сумарно).

Виходячи з системного аналізу норм КЗпП України та положень постанови Пленуму ВСУ від 06.11.1992 № 9, якими поведінка працівника кваліфікується як порушення трудової дисципліни лише за наявності його вини, поважними причинами прогулу слід вважати причини, що виключають вину працівника. При цьому, факт відсутності працівника на робочому місці більше трьох годин протягом робочого дня (прогул) має бути належним чином зафіксований власником або уповноваженим ним органом задля того аби унеможливити порушення трудових прав працівника та його безпідставне притягнення до дисциплінарної відповідальності.

У законодавстві немає точного переліку поважних причин для відсутності на робочому місці, тому поважність визначається судом виходячи з обставин справи.

Таким чином, крім встановлення самого факту відсутності працівника на роботі більше трьох годин протягом робочого дня визначальним фактором для вирішення питання про законність звільнення позивача з роботи є з'ясування поважності причин його відсутності.

Законодавством не визначено переліку обставин, за яких прогул вважається вчиненим з поважних причин, а тому, вирішуючи питання про поважність причин відсутності на роботі працівника, звільненого за порушення дисципліни через невихід на службу, тобто прогул, суд повинен виходити з конкретних обставин. При цьому відсутність працівника на роботі за станом здоров'я може підтверджуватись не тільки лікарняним листком, а й довідкою медичної установи, показами свідків й іншими доказами.

Наявність поважних причин визнається у разі доведеної непрацездатності працівника, хоча б вона і не була підтверджена листком непрацездатності, оскільки закон не зобов'язує працівника у разі захворювання звертатися до офіційної медицини. Відсутність листка непрацездатності позбавляє працівника лише права на одержання ним допомоги з тимчасової втрати працездатності.

Відповідно до п. 21 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ України для осіб рядового і начальницького складу встановлюється 41-годинний робочий тиждень. У необхідних випадках вони несуть службу понад установлену тривалість робочого часу, а також у вихідні та святкові дні. Оплата праці в понадурочний, нічний час, у вихідні та святкові дні провадиться відповідно до законодавства.

Дорученням Головного управління МВС України в Київській області №1480 від 17.07.2013 керівникам територіальних та структурних підрозділів ГУ доручено забезпечити виконання всім підпорядкованим особовим складом вимог Внутрішнього розпорядку дня працівників підрозділів ГУ МВС України в Київській області, відповідно до якого початком робочого дня є 9.00 година (рекомендований час завчасного прибуття 0 8.45 год.), обідня перерва 45 хвилин - з 13.00 до 13.45 год., кінець робочого дня у понеділок, вівторок, середу, четвер - о 18.00 год., у п'ятницю - о 16.45 год. Також передбачено, що у необхідних випадках особи рядового та начальницького складу несуть службу понад встановлену тривалість робочого часу, а також у вихідні та святкові дні (т.2, а.с.53-54).

З'ясовуючи обставини справи щодо поважності причин відсутності позивача на службі в дні, визначені відповідачами як прогули, суд дійшов таких висновків.

Допитаний в якості свідка начальник сектора дільничних інспекторів міліції Фастівського МВ старший лейтенант міліції ОСОБА_4 повідомив суду, що робочий день дільничних інспекторів міліції сектора дільничних інспекторів міліції Фастівського МВ розпочинається о 9.00 год. з оперативної наради, яку щоденно проводить свідок, на якій повинні бути присутні всі дільничні інспектори міліції зазначеного сектору. Також оперативна нарада проводиться о 18.00 год.

Свідок ОСОБА_4 показав, що він є безпосереднім начальником позивача, якого особисто знає з 2011 року. Свідок пояснив, що 29 липня 2015 року ОСОБА_1 не було на оперативній нараді о 9.00 год., позивач не попереджав свідка про причини своєї відсутності, інших завдань у позивача не було. У зв'язку з відсутністю позивача на робочому місці свідок декілька разів телефонував позивачу на його мобільний телефон, але позивач не відповідав. До вечора позивач на зв'язок не вийшов, в службовому кабінеті позивача впродовж 29.07.2015 року не було.

Про даний факт свідок доповів своєму безпосередньому начальнику, а саме начальнику міліції громадської безпеки ОСОБА_8 Також був складений акт про невихід позивача на службу 29.07.2015.

Свідок на питання суду відповів, що медичну довідку про відвідування 29.07.2015 року медичного закладу позивач свідку не надавав, хоча у разі перебування на лікарняному всі листки непрацездатності спочатку передаються підлеглими особами свідку, який ставить на них свою відмітку та передає їх до кадрової служби.

Свідок повідомив суд, що на оперативній нараді 29.07.2015 о 18.00 год. позивач також був відсутній.

У зв'язку з відсутністю позивача на службі 29 липня 2015 року на підставі наказу було розпочате службове розслідування, в ході якого причини невиходу позивача на службу 29.07.2015 року не встановлені, позивач в поясненнях пояснив, що він перебував на території адміністративного обслуговування свого району, однак дані пояснення нічим та ніким не підтверджені.

Свідок ОСОБА_4 також повідомив суду про обставини відсутності позивача на службі 12.08.2015 року. Так, за показаннями свідка ОСОБА_4 позивач на робочому місці 12.08.2015 був відсутній, на нараду о 9.00 год. не прийшов, на телефонні дзвінки відповідав, та повідомив свідку, що він на робочому місці, але його не було на робочому місці.

О 16.30 годині 12 серпня 2015 року свідок разом зі старшим інспектором сектора кадрового забезпечення Фастівського МВ (з обслуговування міста Фастова та Фастівського району) ГУ МВС України в Київській області підполковником міліції ОСОБА_7 та дільничним інспектором міліції сектора дільничних інспекторів міліції цього ж відділу капітаном міліції ОСОБА_6 відвідали позивача за місцем його проживання. Двері відкрив позивач, який як візуально було встановлено всіма присутніми, перебував у стані алкогольного сп'яніння через явно виражений запах алкоголю, позивач в агресивній формі відмовився від пояснень щодо невиходу на службу 12.08.2015, від проходження медичного огляду позивач також відмовився.

Свідок на питання суду відповів, що листок непрацездатності №14 від 10.08.2015 року або його копію позивач свідку не надавав, і про наявність такого листка, як і медичної довідки від 29.07.2015 року, свідку стало відомо лише під час судового засідання у справі.

Свідок повідомив, що 12.08.2015 року також був складений акт про невихід позивача на службу від 12.08.2015.

Допитаний судом в якості свідка заступник начальника сектора дільничних інспекторів міліції Фастівського МВ ГУ МВС України в Київській області майор міліції ОСОБА_5 дав показання, аналогічні показанням свідка ОСОБА_4 в частині відсутності на робочому місці ОСОБА_1 впродовж 29 та 31 липня 2015 року, про наявність листків непрацездатності на ім'я ОСОБА_1 свідку ОСОБА_5 нічого не відомо.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 29 липня 2015 року начальником сектора дільничних інспекторів міліції Фастівського МВ старшим лейтенантом міліції ОСОБА_4 на адресу начальника Фастівського МВ подано рапорт, в якому він доповів про те, що 29 липня 2015 року на робоче місце та на нараду сектора дільничних інспекторів міліції Фастівського МВ о 9.00 годині не з'явився дільничний інспектор міліції капітан міліції ОСОБА_1 На протязі дня здійснювались телефонні дзвінки ОСОБА_1, однак у вечірній час та на нараду о 18.00 год. ОСОБА_1 також не з'явився та на телефонні дзвінки не відповідав (т.1, а.с.93).

Судом встановлено, що 29 липня 2015 року комісією у складі начальника сектора дільничних інспекторів міліції Фастівського МВ старшого лейтенанта міліції ОСОБА_4, заступника начальника сектора дільничних інспекторів міліції Фастівського МВ майора міліції ОСОБА_5 та старшого інспектора сектора кадрового забезпечення Фастівського МВ підполковника міліції ОСОБА_7 складено акт про те, що 29 липня 2015 року з 9.00 год. до 13.00 год. та з 14.00 до 17.50 год. дільничний інспектор міліції сектора дільничних інспекторів міліції Фастівського МВ капітан міліції ОСОБА_1 був відсутній на робочому місці. Про причини відсутності на робочому місці керівництво Фастівського МВ не повідомляв (т.1, а.с.115).

Аналогічні акти про невихід позивача на службу були складені 31 липня 2015 року, 3 серпня 2015 року, 12 серпня 2015 року (т.1, а.с.116,117,119).

Згідно письмових пояснень ОСОБА_1, отриманих 06.08.2015 року під час проведення службового розслідування, слідує, що 29 липня 2015 року позивач прибув до Фастівського МВ о 8.50 год. та перебував у службовому кабінеті №50, о 9.00 год. позивач знаходився на постановці завдань у службовому кабінеті №30 начальника СДІМ, після чого до 10.30-11.00 год. перебував у кабінеті №50. Після чого позивач пішов на територію адміністративної дільниці. Близько 20.00 год. прийшов додому за місцем проживання. О 18.00 год. не прийшов на нараду, оскільки перебував на території адміністративної дільниці та не мав можливості прийти на нараду (т.1, а.с.104-105).

Суд звертає увагу, що у вищевказаних поясненнях позивача, написаних власноручно 06.08.2015 року, немає посилань на погане самопочуття 29 липня 2015 року, відвідування 29 липня 2015 року у зв'язку з цим медичного закладу та отримання довідки.

Позивач в ході судового розгляду справи пояснив суду, що 29 липня 2015 року був зранку на робочому місці в кабінеті №50, кожного дня о 9.00 год. проводиться оперативна нарада, яку проводить начальник сектора дільничних інспекторів міліції Фастівського МВ старший лейтенант міліції ОСОБА_4. Позивач пояснив суду, що на нараді 29.07.2015 року о 9.00 год. він не був присутній, повідомивши когось з дільничних інспекторів міліції про те, що не піде на нараду, кого точно позивач не пам'ятає, але точно не начальника сектору ДІМ ОСОБА_4 і не його заступника ОСОБА_5

Позивач пояснив суду, що до 10-11 год. 29.07.2015 він перебував на робочому місці, потім пішов на територію адміністративної дільниці, яку обслуговує позивач. Мобільний телефон цього дня залишив вдома. У кого конкретно із людей був на території адміністративної дільниці не пам'ятає, перебував на території адміндільниці приблизно до 15-16 години, після чого став погано себе почувати та пішов до прийомного покою Фастівської Центральної районної лікарні, де був оглянутий лікарем, прописано пігулки, поставлено діагноз: ГРВІ, загострення хронічного бронхіту, гіпертонічний синдром», видано довідку про відвідування медичного закладу, в якій було рекомендовано звернутись до Фастівської ЦРЛ для призначення лікування. Після відвідування лікарні пішов додому.

Безпосереднього начальника ОСОБА_4 29 липня 2015 року позивач не повідомляв про відсутність на робочому місці, оскільки перебував з ним у неприязних відносинах. 30 липня 2015 року повідомив телефоном заступника начальника СДІМ ОСОБА_5 про те, що захворів і на роботу 30.07.2015 не вийде, та 30 липня 2015 року перебував дома, лікаря не викликав, листок непрацездатності не оформлював.

З пояснень позивача в судовому засіданні слідує, що 31.07.2015 року позивач поїхав до Борівської селищної лікарні, яка відноситься до Фастівської ЦРЛ. Пояснити суду, чому позивач звернувся за медичною допомогою 31 липня 2015 саме до Борівської селищної лікарні, яка знаходиться на відстані 25 км від міста Фастова, де проживав позивач, останній не зміг, вказавши, що це є його правом. В Борівській селищній лікарні лікар на ім'я ОСОБА_9, прізвища її не пам'ятає, оглянула позивача, призначила лікування та видала листок непрацездатності з 31.07.2015 року по 04.08.2015.

31 липня 2015 року позивач нікого не повідомляв про те, що хворіє та знаходиться на лікарняному, оскільки повідомив, що захворів ще 30.07.2015 о телефонній розмові ОСОБА_5

Позивач пояснив суду, що 05.08.2015 віддав безпосередньому начальнику ОСОБА_4 медичну довідку Фастівської ЦРЛ від 29.07.2015 та листок непрацездатності №12 за період з 31.07.2015 по 04.08.2015.

Позивач пояснив, що 10 серпня 2015 року знов звернувся до Борівської селищної лікарні, де було оформлено листок непрацездатності №14 про хворобу з 10 по 14 серпня 2015 року, при цьому продовжував працювати. 12.08.2015 був зранку на нараді і на робочому місці. Про те, що захворів, повідомив безпосереднього начальника ОСОБА_4, але не повідомив, що на лікарняному.

Позивач пояснив, що листок непрацездатності №14 від 10.08.2015 віддав ОСОБА_4, але не пам'ятає чи віддав особисто в руки чи поклав на стіл, куди подівся лікарняний листок потім позивач не знає.

Щодо отримання позивачем медичної довідки про відвідування 29.07.2015 року Фастівської Центральної районної лікарні судом встановлено, що до позовної заяви позивачем додано не засвідчену копію медичної довідки, виданої 29 липня 2015 року на ім'я ОСОБА_1 в тому, що він звернувся в приймальне відділення ЦРЛ о 15.05 годині 29.07.2015 з діагнозом: ГРВІ, загострення хронічного бронхіту, гіпертонічний синдром (т.1, а.с.13).

Відповідачем-2 витребувані під час розгляду справи докази щодо медичних обстежень позивача 29.07.2015 та в період з 31.07.2015 по 14.08.2015 року, позаяк було поставлено під сумнів факт звернення позивача до медичних установ через те, що про наявність медичної довідки та листка непрацездатності від 10.08.15 відповідач-2 дізнався лише з позовної заяви та доданих до неї документів.

Так, згідно листа Фастівської Центральної районної лікарні від 01.12.2015 №01-08/910 адміністрація Фастівської Центральної районної лікарні повідомила, що ОСОБА_1 з 29 липня 2015 року по час надання відповіді в відділення стаціонару та структурні підрозділи поліклініки за медичною допомогою не звертався (т.2, а.с.42).

На підтвердження зазначеного адміністрацією Фастівської Центральної районної лікарні суду надано витяги з журналів амбулаторних хворих, журналу травмованих хворих та стаціонарного журналу №5 за 28-29.07.2015, в яких відсутні дані щодо медичного обстеження позивача (т.2, а.с.43-52).

Представник Фастівського МВ спростував наявність у Фастівському МВ оригіналу чи копії медичної довідки від 29.07.2015 року на ім'я позивача, виданої Фастівською Центральною районною лікарнею, вказавши на те, що позивач не передавав ані безпосередньому начальнику ані до кадрової служби чи бухгалтерії Фастівського МВ вказану медичну довідку.

Допитаний судом свідок начальник сектору дільничних інспекторів міліції Фастівського МВ ОСОБА_4, який є безпосереднім начальником позивача, заперечив проти того, що позивач передавав йому медичну довідку від 29.07.2015 року.

Отже, проаналізувавши обставин справи у сукупності суд приходить до висновку, що видача медичної довідки позивачу Фастівською Центральною районною лікарнею від 29.07.2015 про відвідування позивачем цього медичного закладу матеріалами справи не підтверджується.

При цьому суд також взяв до уваги те, що під час службового розслідування за фактом відсутності позивача на службі позивач жодним чином не довів того, що звертався за медичною допомогою до Фастівської ЦРЛ 29.07.2015 та отримав медичну довідку, про що свідчать письмові пояснення позивача від 06.08.15 із матеріалів службового розслідування.

Щодо листків непрацездатності №12 та №14, фотокопії яких додані позивачем до позову на підтвердження хвороби в період часу з 31.07.2015 по 04.08.2015 та з 10.08.2015 по 14.08.2015 судом встановлено таке.

Згідно листа комунального закладу Фастівський центр первинної медико-санітарної допомоги від 01.12.2015 №563 листки непрацездатності №12 з 31.07.2015 по 04.08.2015 та №14 з 10.08.2015 по 14.08.2015 на ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_4, були видані сімейними лікарями Борівської АЗПСМ (т.2, а.с.35).

Аналіз відомостей Журналу реєстрації довідок непрацездатності Борівської амбулаторії ЗПСМ за 2015 рік, копія якого долучена до матеріалів справи, свідчить про те, що довідки непрацездатності видані 16 особам, в тому числі позивачу видані дві довідки. При цьому місцем роботи всіх осіб, яким видані довідки непрацездатності, є Фастівський МВ, Борівський МВ та інші правоохоронні органи району.

Судом оглянуто переданий до сектору фінансового забезпечення Фастівського МВ оригінал листка непрацездатності №12, виданого комунальним закладом Фастівським центром первинної медико-санітарної допомоги 31 липня 2015 року, згідно якого позивача звільнено від роботи на період з 31.07.2015 по 04.08.2015, стати до роботи - 05.08.2015 (т.2. а.с.34). Судом встановлено, що листок непрацездатності №12 був переданий до кадрової служби.

Отримання від позивача листка непрацездатності №14 з 10.08.2015 по 14.08.2015 на ОСОБА_1 представником Фастівського МВ та свідком ОСОБА_4 спростовується, отже такий листок непрацездатності відсутній у Фастівського МВ.

Проаналізувавши докази по справі в сукупності суд прийшов до висновку, що позивач був відсутній на робочому місці 29 липня 2015 року без поважних причин, доводи позивача про його присутність на робочому місці зранку 29.07.2015 спростовуються матеріалами справи, зокрема, матеріалами службового розслідування, допитом свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_5, актом про невихід на службу від 29.07.2015, рапортом безпосереднього начальника позивача ОСОБА_4 від 29.07.2015 та відомостями, отриманими від Фастівської Центральної районної лікарні.

Щодо перебування позивача на роботі 12.08.2015 суд зазначає, що видача сімейними лікарями Борівської АЗПСМ комунального закладу Фастівський центр первинної медико-санітарної допомоги листка непрацездатності №14 з 10.08.2015 по 14.08.2015 на ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_4, матеріалами справи підтверджується, про що свідчить лист комунального закладу Фастівський центр первинної медико-санітарної допомоги від 01.12.2015 №563.

Тому, незважаючи на відсутність оригіналу листка непрацездатності №14 з 10.08.2015 по 14.08.2015 на ОСОБА_1 у Фастівському МВ причина відсутності позивача 12 серпня 2015 року на робочому місці визнається судом поважною, а встановлені обставини службового розслідування в цій частині такими, що в ході судового розгляду справи не підтвердились.

В той же час відсутність позивача на робочому місці 29 липня 2015 року без поважних причин, що кваліфіковано відповідачем-1 як прогул, є порушенням службової дисципліни, а отже є підставою для притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності.

На реалізацію дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення з органів внутрішніх справ, накладеного наказом ГУ МВС України в Київській області від 19 серпня 2015 року №1616, Головним управлінням МВС України в Київській області видано наказ по особовому складу №469 о/с від 28 серпня 2015 року, яким позивача 28 серпня 2015 року звільнено з органів внутрішніх справ у запас (з постановкою на військовий облік) за п. 64 «є» (за порушення дисципліни) Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ України.

Надаючи оцінку наказу ГУ МВС України в Київській області по особовому складу №469 від 28 серпня 2015 року суд зазначає, що основою його видання є наказ ГУ МВ України в Київській області №1616 від 19.08.2015 «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності ОСОБА_1.», яким встановлені факти невиходу позивача на службу 29.07.2015 та 12.08.2015.

Не зважаючи на той факт, що причина відсутності позивача 12 серпня 2015 року на робочому місці визнана судом поважною, а встановлені обставини службового розслідування в цій частині такими, що в ході судового розгляду справи не підтвердились, суд не вбачає підстав для визнання протиправним та скасування наказу ГУ МВС України в Київській області по особовому складу №469 від 28 серпня 2015 року, оскільки факт невиходу позивача на службу 29 липня 2015 року без поважних причин в ході судового розгляду справи підтвердився.

При цьому щодо обрання найсуворішого виду дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення з органів внутрішніх справ судом встановлено, що позивач неодноразово притягувався до дисциплінарної відповідальності, у нього на момент видання наказу про звільнення з органів внутрішніх справ є діючі дисциплінарні стягнення - сувора догана, оголошена наказом ГУ МВС України в Київській області від 08.09.2014 №200 та попередження про неповну посадову відповідність, оголошене наказом ГУ МВС України в Київській області від 29.04.2015 №186 (т.2,а.с.26-27,30).

Суд не приймає до уваги доводи позивача про те, що йому не було відомо про існування наказів ГУ МВС України в Київській області про притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності від 08.09.2014 №200 та від 29.04.2015 №186, оскільки такі доводи спростовуються протоколами проведення Дня дисципліни з особовим складом Фастівського МВ (з обслуговування міста Фастова та Фастівського району) ГУ МВС України в Київській області від 30.04.2015 №04 та від 25.09.2014 №10, відповідно до яких зміст наказів від 08.09.2014 №200 та від 29.04.2015 №186 доведено до відома особового складу (т.2, а.с.22-25).

Допитаний по справі свідок ОСОБА_4 під час допиту підтвердив обізнаність всього особового складу сектору дільничних інспекторів міліції про відомі факти притягнення ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності впродовж 2014-2015 років.

Суд не погоджується із твердженням позивача про те, що позивача було звільнено в період тимчасової непрацездатності, оскільки наказ №1616 від 19.08.2015 про притягнення до дисциплінарної відповідальності та наказ № 469 о/с від 28.08.2015 про звільнення позивача з органів внутрішніх справ видані Головним управлінням МВС України в Київській області 19.08.2015 року та 28.08.2015 року, тобто в період, коли позивач проходив службу, а факт наявності у позивача листка непрацездатності в період з 10.08.2015 по 14.08.2015 не може означати, що позивача звільнено з ОВС в період тимчасової непрацездатності.

При цьому суд приймає до уваги доводи відповідача про те, що на обрання найсуворішого виду дисциплінарного стягнення вплинули обставини, встановлені в ході службового розслідування за фактом перебування позивача на робочому місці в стані алкогольного сп'яніння 19 травня 2015 року.

За результатами проведеного службового розслідування встановлено, що 19.05.2015 близько 11.30 заступником начальника міського відділу - начальником міліції громадської безпеки Фастівського міського відділу (з обслуговування міста Фастова та Фастівського району) майором міліції ОСОБА_8 зафіксовано факт перебування на службі під час виконання службових обов'язків дільничного інспектора міліції сектора дільничних інспекторів міліції цього ж відділу капітана міліції ОСОБА_1 без форменого одягу у стані алкогольного сп'яніння.

Цього ж дня, о 12.00-12.20 у приміщенні Фастівської центральної районної лікарні Київської області під час проходження ОСОБА_1 медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, за допомогою газоаналізатора для контролю вмісту алкоголю у видихуваному повітрі результат тесту показав 3,9 проміле алкоголю. Від підписання висновку щодо результатів медичного огляду ОСОБА_1 відмовився.

Будучи опитаним у ході проведення службового розслідування ОСОБА_1 пояснив, що 18.05.2015, після 19.00, перебуваючи поза службою, він вживав спиртні напої на дні народження у знайомого, а наступного дня у нього був лише запах перегару з ротової порожнини.

З метою уникнення дисциплінарної відповідальності при наданні письмового пояснення ОСОБА_1 виявив нещирість і виклав неправдиві відомості щодо вживання спиртного, оскільки вміст алкоголю в крові людини від 2,5 - 3 % проміле і більше згідно з медичними довідками є важким ступенем алкогольного сп'яніння.

Згідно з висновком службового розслідування Фастівського МВ від 19.06.2015 ОСОБА_1 підлягав притягненню до дисциплінарної відповідальності, але враховуючи діюче дисциплінарне стягнення у вигляді попередження про неповну посадову відповідність згідно наказу №186 від 29.04.2015, цим обмежились і попередили позивача, що у разі порушення службової дисципліни його буде звільнено з органів внутрішніх справ (т.1, а.с.126-128).

Підсумовуючи вищевикладене, суд вважає, що накази ГУ МВС України в Київській області №1616 від 19.08.2015 та № 469 о/с від 28.08.2015 про звільнення ОСОБА_1, дільничного інспектора міліції сектору дільничних інспекторів міліції Фастівського МВ ГУ МВС України в Київській області, з органів внутрішніх справ за п.64 «є» (за порушення дисципліни) Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ України видані в межах повноважень, законно та підстав для визнання їх протиправними та скасування суд не вбачає, отже в цій частині в задоволенні позову слід відмовити.

Щодо позовних вимог про поновлення ОСОБА_1 на посаді дільничного інспектора міліції сектору дільничних інспекторів міліції Фастівського МВ ГУ МВС України в Київській області, стягнення з ГУ МВС України в Київській області на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 21.08.2015 по день винесення судового рішення, визнання недійсним запису в трудовій книжці №7 від 28.08.2015 "звільнений з ОВС на підставі наказу 469 о/с від 28.08.2015"; зобов'язання відповідача внести наступний запис "запис №7 від 28.08.2015 вважати недійсним, поновити на службі на попередній посаді» суд зазначає, що позовні вимоги в цій частині є похідними від первинних, тому задоволенню не підлягають.

Щодо позовних вимог про стягнення моральної компенсації в розмірі 4000,00 грн. суд зазначає таке.

Відповідно до частини 1 та пункту 9 частини 2 статті 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Відповідно до частини 2 статті 21 Кодексу адміністративного судочинства України вимоги про відшкодування шкоди, заподіяної протиправними рішеннями, діями чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень або іншим порушенням прав, свобод та інтересів суб'єктів публічно-правових відносин, розглядаються адміністративним судом, якщо вони заявлені в одному провадженні з вимогою вирішити публічно-правовий спір. Інакше вимоги про відшкодування шкоди вирішуються судами в порядку цивільного або господарського судочинства.

Зважаючи на те, що вимоги про відшкодування моральної шкоди, нанесеної незаконним звільненням позивача з органів внутрішніх справ заявлені разом з вимогою, яка стосується публічно-правових відносин, суд вважає необхідним розглянути вимоги про відшкодування моральної шкоди в рамках даної адміністративної справи.

Статтею 56 Конституції України передбачено, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Засади та сутність інституту моральної шкоди розкриваються в Цивільному кодексі України, частина 2 статті 23 якого встановлює, що моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи; моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

У трудовому законодавстві право працівника на відшкодування моральної шкоди, завданої порушенням його трудових прав, визначено у статті 237 Кодексу законів про працю України. Відповідно до норм цієї статті відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Із наведеного випливає, що обов'язок з відшкодування моральної шкоди виникає лише за умови, що моральні страждання працівника, або втрата ним нормальних життєвих зв'язків, або необхідність додаткових зусиль для організації свого життя стали наслідками порушення законних прав працівника.

Суд зазначає, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Зазначені положенні викладені в постанові Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди".

Обґрунтовуючи розмір моральної шкоди, позивач зазначив, що незаконне звільнення його з органів внутрішніх справ призвело до того, що позивач зазнав моральних страждань, хвилювань та втрат майнового характеру, вимушених змін у життєвих та суспільних стосунках, оскільки позивач був змушений витрачати свій особистий час, кошти та фізичні сили на звернення до адвоката та до суду, а також пояснювати своїм рідним та знайомим обставини звільнення.

Разом з тим, суд зазначає, що у ході розгляду справи знайшли своє підтвердження факти законного звільнення позивача з органів внутрішніх справ у зв'язку з порушенням позивачем службової дисципліни, відтак матеріалами справи не підтверджується, а судом не встановлено протиправності звільнення позивача, та як наслідок причинного зв'язку між діями відповідача-1 щодо звільнення та стражданнями, приниженнями, моральними переживаннями позивача.

За наведених обставин, суд приходить до висновку, що вимоги позивача про відшкодування моральної шкоди у розмірі 4000,00 грн., задоволенню не підлягають.

Частиною 1 статті 11 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, а частиною 1 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України зазначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, коли судом здійснюється розгляд справ про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень, у яких обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Під час розгляду справи позивачем не було надано належних та допустимих доказів в обґрунтування позовних вимог та не спростовано доводів відповідачів щодо відсутності підстав для притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності та звільнення з органів внутрішніх справ.

Системно проаналізувавши приписи законодавства України, що були чинними на момент виникнення спірних правовідносин між сторонами, зважаючи на взаємний та достатній зв'язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що адміністративний позов задоволенню не підлягає.

Питання про розподіл судових витрат зі сплати судового збору судом не вирішується, оскільки позивач відповідно до Закону України "Про судовий збір" звільнений від сплати судового збору.

Судом 03 грудня 2015 року проголошені вступна та резолютивна частина постанови. Повний текст постанови виготовлений 08 грудня 2015 року.

На підставі викладеного, керуючись статтями 160-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні адміністративного позову відмовити у повному обсязі.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано в установлені строки. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга на постанову суду подається до Київського апеляційного адміністративного суду через Київський окружний адміністративний суд протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя Кушнова А.О.