Справа № П/811/2339/15
Суддя: Добродняк І.Ю.
Дата ухвалення: 2015-11-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

24 листопада 2015 рокусправа № П/811/2339/15

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Добродняк І.Ю

суддів: Бишевської Н.А. Семененка Я.В.

за участю секретаря судового засідання: Шелеповій Ю.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпропетровську

апеляційну скаргу Відділу Державної виконавчої служби Новомиргородського районного управління юстиції

на постанову Кіровоградського окружного адміністративного суду від 06 серпня 2015 року

у справі № П/811/2339/15

за позовом Прокурора Новомиргородського району в інтересах Головного управління Держгеокадастру у Кіровоградській області

до Відділу Державної виконавчої служби Новомиргородського районного управління юстиції

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_1

про визнання протиправними дій, зобов'язання вчинити певні дії та скасування постанови,-

ВСТАНОВИВ:

Прокурор Новомиргородського району звернувся до суду з позовом в інтересах Головного управління Держземагенства у Кіровоградській області (правонаступником якого є Головне управління Держгеокадастру у Кіровоградській області) до Відділу Державної виконавчої служби Новомиргородського районного управління юстиції, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог, на стороні відповідача, - ОСОБА_1, в якому просив:

- визнати протиправними дії державного виконавця відділу ВДВС Новомиргородського РУЮ Вовка М. М. щодо винесення постанови про закінчення виконавчого провадження за виконавчим документом № 395/319/14-ц по виконанню цивільного позову, який задоволений Новомиргородським районним судом щодо зобов'язання ОСОБА_1 повернути земельну ділянку сільськогосподарського призначення площею 14,3 га, що розташована на території Кам'янської сільської ради Новомиргородського району - власнику в особі ГУ ДЗА у Кіровоградській області;

- визнати протиправною та скасувати постанову державного виконавця ВДВС Новомиргородського РУЮ Вовка М. М. від 28.11.2014 про закінчення виконавчого провадження за виконавчим документом № 395/319/14-ц по виконанню цивільного позову, який задоволений Новомиргородським районним судом щодо зобов'язання ОСОБА_1 повернути земельну ділянку сільськогосподарського призначення площею 14,3 га, що розташована на території Кам'янської сільської ради Новомиргородського району - власнику в особі ГУ ДЗА у Кіровоградській області;

- зобов'язати ВДВС Новомиргородського РУЮ розглянути питання про відновлення виконавчого провадження за виконавчим документом № 395/319/14-ц по виконанню цивільного позову, який задоволений Новомиргородським районним судом щодо зобов'язання ОСОБА_1 повернути земельну ділянку сільськогосподарського призначення площею 14,3 га, що розташована на території Кам'янської сільської ради Новомиргородського району - власнику в особі ГУ ДЗА у Кіровоградській області.

Позовні вимоги обґрунтовані неправомірністю дій відповідача щодо винесення постанови про закінчення виконавчого провадження за виконавчим листом № 395/319/14-ц з підстав ч.3 ст.75 Закону України «Про виконавче провадження», а саме: неможливість виконання рішення без участі боржника. Проте, з матеріалів виконавчого провадження встановлено, що боржником - ОСОБА_1 не чинились перешкоди у виконанні рішення суду, в той час, як саме стягувач - ГУ ДЗА у Кіровоградській області відмовлялось отримувати від боржника земельну ділянку у зв'язку з відсутністю технічної документації, а тому державному виконавцеві слід було керуватися п.4 ч.1 ст.47 Закону України «Про виконавче провадження», який передбачає повернення виконавчого документа стягувачу у разі, коли саме стягувач перешкоджає провадженню виконавчих дій. При цьому, закінченням виконавчого продовження позбавлено державу в особі ГУ ДЗА у Кіровоградській області на повторне звернення до органу ДВС для примусового виконання рішення суду, а відтак, - позбавлено можливості реалізувати свої права як власника земельної ділянки.

Постановою Кіровоградського окружного адміністративного суду від 06.08.2015 адміністративний позов задоволено частково. Визнано протиправною та скасовано постанову державного виконавця Державної виконавчої служби Новомиргородського районного управління юстиції Вовка М.М. ВП №43813015 від 28.11.2014 про закінчення виконавчого провадження. У задоволенні інших позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з постановою суду, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нову, якою відмовити в задоволені адміністративного позову. Відповідач зазначає, що відповідно до ст. 7 Закону України «Про виконавче провадження» прокурор є учасником виконавчого провадження, а не стороною. Також відповідач зазначає, що доводи прокурора, що Головне управління Держземагенства в Кіровоградській області відмовилось від прийняття земельної ділянки, яка була в користуванні ОСОБА_1, не обґрунтовані тому, що в матеріалах виконавчого провадження відсутнє підтвердження такої відмови. Разом з тим, згідно акту державного виконавця від 19.08.2014 Новомиргородський відділ Держкомзему відмовився прийняти земельну ділянку згідно рішення Новомиргородського районного суду від 23.06.2014, посилаючись на відсутність доручення Головного управління Держкомзему та у зв'язку з тим, що Новомиргородським Держкомземом не передавалось в оренду ОСОБА_1 вказана земельна ділянка.

Представники Відділу Державної виконавчої служби Новомиргородського районного управління юстиції, Головного управління Держгеокадастру у Кіровоградській області та третьої особи - ОСОБА_1 в судове засідання не з'явились, про час і місце судового засідання означені особи повідомлені судом належним чином.

Від Головного управління Держгеокадастру у Кіровоградській області надійшло письмове клопотання про розгляд справи без участі його представника, заявлені прокурором позовні вимоги підтримує в повному обсязі.

Представник прокурора Новомиргородського району в судовому засіданні проти задоволення апеляційної скарги заперечує, просить залишити постанову суду першої інстанції без змін.

Перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, провадження в адміністративній справі підлягає закриттю.

Як встановлено судом, підтверджено матеріалами справи, 23.06.2014 Новомиргородським районним судом Кіровоградської області на виконання рішення у справі № 395/319/14-ц виданий виконавчий лист про зобов'язання ОСОБА_1 повернути земельну ділянку сільськогосподарського призначення загальною площею 14,3 га, що розташована на території Кам'янської сільської ради Новомиргородського району Кіровоградської області, - власнику (а. с.60).

24.06.2014 прокурором Новомиргородського району подано вищевказаний виконавчий лист на виконання до ВДВС Новомиргородського РУЮ.

Постановою державного виконавця відділу Державної виконавчої служби Новомиргородського районного управління юстиції Вовка М.М. від 24.06.2014 відкрито виконавче провадження №43813015 щодо виконання виконавчого листа №395/319/14-ц, виданого 23.06.2014 Новомиргородським районним судом Кіровоградської області.

У відповідності з рішенням Новомиргородського районного суду Кіровоградської області у справі № 395/319/14-ц боржником в означеному виконавчому провадженні визначено - ОСОБА_1, стягувачем - Головне управління Держземагентства у Кіровоградській області.

28.11.2014 постановою державного виконавця відділу ВДВС Новомиргородського РУЮ Вовка М. М. закінчено виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа від 23.06.2014 з посиланням на ч.3 ст.75, на підставі п.11 ч.1 ст.49 Закону України «Про виконавче провадження».

Вирішуючи спірні правовідносини між сторонами, суд першої інстанції виходив з того, що переданий на вирішення суду спір є справою адміністративної юрисдикції.

З такими висновками суду першої інстанції суд апеляційної інстанції не погоджується з наступних підстав.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) від 4 листопада 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 12 жовтня 1978 року у справі "Zand v. Austria" вказав, що словосполучення "встановлений законом" поширюється не лише на правову основу самого існування "суду", але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Поняття "суд, встановлений законом" у частині першій статті 6 Конвенції передбачає "усю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів ". З огляду на це не вважається "судом, встановленим законом" орган, котрий, не маючи юрисдикції, судить осіб на підставі практики, яка не передбачена законом.

Відповідно до п.1 ч.2 ст.17 Кодексу адміністративного судочинства України юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності. Вжитий у цій процесуальній нормі термін "суб'єкт владних повноважень" позначає орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхню посадову чи службову особу, інший суб'єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень (п. 7 ч.1 ст. 3 КАС України).

Частиною першою статті 181 КАС України передбачено, що учасники виконавчого провадження (крім державних виконавців) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.

Таким чином, якщо законом встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби, то це виключає юрисдикцію адміністративних судів у такій категорії справ.

Розділом VІІ Цивільного процесуального кодексу України визначено порядок здійснення судового контролю за виконання судових рішень, які ухвалені відповідно до цього Кодексу.

Так, ст.383 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Частиною 4 статті 82 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що рішення, дії чи бездіяльність державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами до суду, який видав виконавчий документ, а іншими учасниками виконавчого провадження та особами, які залучаються до проведення виконавчих дій, - до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом.

У розумінні статті 8 Закону України «Про виконавче провадження» сторонами у виконавчому провадженні є стягувач і боржник.

Учасниками виконавчого провадження є державний виконавець, сторони, представники сторін, прокурор, експерти, спеціалісти, перекладачі, суб'єкти оціночної діяльності - суб'єкти господарювання (абз.1 ч.1 ст.7 вказаного Закону).

При цьому, згідно абз.2 ч.1 ст.7 Закону України «Про виконавче провадження» прокурор бере участь у виконавчому провадженні у випадку здійснення представництва інтересів громадянина або держави в суді та відкриття виконавчого провадження на підставі виконавчого документа за його заявою.

З огляду на наведені норми, критеріями визначення юрисдикції судів щодо вирішення справ з приводу оскарження рішень дій чи бездіяльності органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення є юрисдикційна належність суду, який видав виконавчий документ, та статус позивача як сторони у виконавчому провадженні.

В даному випадку прокурор звернувся до адміністративного суду з позовом не як самостійний суб'єкт - учасник виконавчого провадження, а з метою представництва інтересів Головного управління Держгеокадастру у Кіровоградській області, внаслідок чого прокурор згідно положень ст.60 КАС України не набуває статусу позивача в розумінні п.8 ч.1 ст.3 КАС України.

Статтею 60 КАС України регламентовано питання участі прокурора у судовій справі з метою представництва інтересів громадянина або держави. При цьому законом визначено перелік підстав, необхідних, для набуття прокурором статусу позивача у справі. Це, зокрема, відсутність органу, уповноваженого державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах, та відсутність у такого органу повноважень щодо звернення до адміністративного суду із позовом.

Отже, приймаючи до уваги, що особа, в інтересах якої прокурор звернувся до суду, - Головне управління Держземагенства у Кіровоградській області (Головне управління Держгеокадастру у Кіровоградській області), не позбавлено повноважень щодо звернення до адміністративного суду з позовом, саме ця особа і є позивачем у даній справі.

У виконавчому провадженні з примусового виконання виконавчого листа від 23.06.2014 № №395/319/14-ц, виданого 23.06.2014 Новомиргородським районним судом Кіровоградської області, Головне управління Держземагенства у Кіровоградській області є стягувачем, тобто стороною виконавчого провадження.

З огляду на вищевикладене, апеляційний суд вважає, що компетентним судом для вирішення вказаних правовідносин є суд цивільної юрисдикції, розгляд справи судом першої інстанції на підставі норм КАС України суперечить ст.17 цього Кодексу, якою визначені межі компетенції адміністративних судів.

Частиною 1 ст.203 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що суд апеляційної інстанції скасовує рішення суду першої інстанції і залишає позовну заяву без розгляду або закриває провадження у справі з підстав, встановлених ст.ст. 155, 157 цього Кодексу.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.157 Кодексу адміністративного судочинства України суд закриває провадження у справі, якщо справу не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

За встановлених обставин, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне, постанову суду першої інстанції скасувати, а провадження у справі закрити.

Керуючись ст.ст.157, 198, 203, 205, 206 КАС України, суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Відділу Державної виконавчої служби Новомиргородського районного управління юстиції задовольнити частково.

Постанову Кіровоградського окружного адміністративного суду від 06 серпня 2015 року у справі № П/811/2339/15 скасувати.

Провадження в адміністративній закрити.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України в порядку, встановленому ст.212 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий: І.Ю. Добродняк

Суддя: Н.А. Бишевська

Суддя: Я.В. Семененко