Справа № 495/8849/13-а
Суддя: Леонтович К.Г.
Дата ухвалення: 2015-12-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 грудня 2015 року м. Київ К/800/35759/15

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України в складі

суддів: Леонтович К.Г., Васильченко Н.В., Калашнікової О.В.,

розглянувши у попередньому розгляді справу за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 10 грудня 2013 року та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 17 червня 2015 року у справі № 495/8849/13-а за позовом ОСОБА_1 до виконавчого комітету Білгород-Дністровської міської ради Одеської області, Білгород-Дністровської міської ради Одеської області, третя особа ОСОБА_2 про визнання незаконними та скасування рішень, -

в с т а н о в и л а :

У червні 2010 року ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до виконавчого комітету Білгород-Дністровської міської ради Одеської області, Білгород-Дністровської міської ради Одеської області, третя особа ОСОБА_2, в якому просила: визнати незаконним та скасувати рішення виконкому Білгород-Дністровської міськради народних депутатів №431 від 22.05.1981 року „Про виділ зі складу домоволодіння по вул.Радянській №2 жилого будинку літ „Б"; визнати незаконним та скасувати рішення Білгород-Дністровської міськради №382-V від 15.11.2007р. „Про погодження передачі земельних ділянок у приватну власність громадянам України в м.Білгород-Дністровському" в частині п.1.98. про погодження передачі у приватну власність ОСОБА_2 земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що ОСОБА_2 ділянка раніше не надавалася, а тому питання її приватизації є передчасним.

Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 22 серпня 2011 року позовна заява ОСОБА_1 залишена без розгляду у зв'язку з пропуском строку та відсутністю будь-яких доказів, підтверджуючих поважність причин його пропуску.

Ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 02 жовтня 2012 року апеляційна скарга ОСОБА_1 задоволена. Скасована ухвалу суду 1-ї інстанції від 22.08.2011 року та направлена справа для продовження розгляду.

Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 9 квітня 2013 року адміністративний позов ОСОБА_1 залишений без розгляду у зв'язку з повторною неявкою позивача та його представника у судове засідання.

Ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 24 серпня 2013 року апеляційна скарга ОСОБА_1 задоволена. Ухвала суду 1-ї інстанції від 09.04.2013 року скасована та направлена справа для продовження розгляду.

Постановою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 10 грудня 2013 року, залишеною без змін ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 17 червня 2015 року, адміністративний позов задоволений частково. Поновлений ОСОБА_1 пропущений строк звернення до суду для оскарження рішення виконкому Білгород-Дністровської міської ради народних депутатів №431 від 22.05.1981 року та рішення Білгород-Дністровської міської ради Одеської області №382-V від 15.11.2007 року. В задоволенні інших позовних вимог - відмовлено.

Не погоджуючись з ухваленими по справі рішеннями ОСОБА_1 звернулася до Вищого адміністративного суду України з касаційною скаргою, в якій просить скасувати рішення судів першої і апеляційної інстанцій та задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права.

Перевіривши правову оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, матеріали касаційної скарги, проаналізувавши правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права колегія суддів Вищого адміністративного суду України вважає, що відсутні підстави для скасування судових рішень, а касаційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що позивач - ОСОБА_1, відповідно до договору дарування частини домоволодіння від 29.10.2004 року, посвідченого приватним нотаріусом Білгород-Дністровського нотаріального округу Одеської області Тітовою Т.С. (реєстровий №6445), зареєстрованого КП „Білгород-Дністровське БТІ" (витяг про реєстрацію права власності на нерухоме майно №7836995 від 14.12.2004р.), є власницею на праві спільної часткової власності 21/100 частини домоволодіння, яке розташоване на земельній ділянці площею 1698 кв.м, за адресою: АДРЕСА_2.

ОСОБА_2 є власником жилого будинку літ „Б", розташованого АДРЕСА_1 (договір купівлі/продажу від 23.03.2001р.), а також є батьком багатодітної родини (6 дітей, однин з яких інвалід, дружина - „мати-героїня").

Виконкомом Білгород-Дністровської міськради народних депутатів 22.08.1981 року було прийняте рішення №431 „Про виділ зі складу домоволодіння по АДРЕСА_1 жилого будинку літ. „Б".

Білгород-Дністровською міськрадою Одеської області 15.11.2007 року було прийняте рішення №382-V „Про погодження передачі земельних ділянок у приватну власність громадянам України в м.Білгород-Дністровському", пунктом 1.98. якого, було погоджена передача у приватну власність ОСОБА_2 земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1

Дізнавшись про вказані вище рішення міськради та не погоджуюсь з ними, позивач оскаржила їх до суду.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог суди першої і апеляційної інстанцій виходили з того, що у відповідності з положеннями ч.1 ст.6 КАС України позивачем не обґрунтовано яким саме чином оскаржувані рішення порушують її права, свободи та інтереси як землекористувача.

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України погоджується з висновками судів першої і апеляційної інстанцій виходячи з наступного.

Частиною 2 ст.19 Конституції України та ст.24 Закону України „Про місцеве самоврядування" встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до змісту ст.ст.1,78 Земельного кодексу України земля в Україні може перебувати у приватній, комунальній і державній власності та є, в свою чергу, основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною Держави.

У відповідності до п.34 ч.1 ст.26 Закону України „Про місцеве самоврядування в Україні" та ст.12 ЗК України, питання регулювання земельних відносин вирішуються виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної або міської ради.

Аналогічне положення міститься і в ч.1 ст.116 ЗК України.

Згідно ст.152 ЗК України держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом, в тому числі, визнання угоди недійсною та визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування.

Судами вірно зазначено, що відповідно до приписів ч.3 ст.2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Крім того, ч.1 ст.6 КАС України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Судами попередніх інстанцій вірно вказано, що у контексті з положеннями ч.1 ст.6 КАС України, яка передбачає право на судовий захист, завдання адміністративного судочинства полягає у захисті порушених прав особи виключно саме у сфері публічно-правових відносин. А захист прав, свобод та інтересів осіб, в свою чергу, передбачає наявність встановленого судом факту їх порушення.

Як встановлено судами, 22.08.1981 року виконкомом Білгород-Дністровської міськради народних депутатів було прийняте рішення №431 про виділ зі складу домоволодіння по вул.Радянській 2 жилого будинку літ. „Б" із земельною ділянкою пл.147 кв.м. Пунктом 2 цього ж рішення було вирішено вилучити з домоволодіння по АДРЕСА_2 земельна ділянка пл.160 кв.м та прирізати її до земельної ділянки по АДРЕСА_1

Білгород-Дністровською міськрадою Одеської області 15.11.2007 року, на підставі відповідної заяви ОСОБА_2 про приватизацію земельної ділянки та розробленої ПП „Укрпроектстрой-сервіс" технічної документації, було прийняте рішення №382-V „Про погодження передачі земельних ділянок у приватну власність громадянам України в м.Білгород-Дністровському", пунктом 1.98. якого, була погоджена передача у приватну власність 3-ї особі ОСОБА_2 земельна ділянка за адресою: АДРЕСА_1.

Разом з тим, як вірно зазначено судами, позивачем ОСОБА_1 не надані жодні докази того, яким саме чином оскаржувані рішення міськради №431 від 22.08.1981 року та №382-V від 15.11.2007 року порушують її права як землекористувача, яким позивач фактично стала лише в грудні 2004 року, згідно із договором дарування частини домоволодіння від 29.10.2004 року, зареєстрованим в органах БРТІ за №7836995 від 14.12.2004 року.

На огляд судів не надані будь-які письмові докази (документи), які б підтверджували її право власності, користування або оренди як на цю спірну земельну ділянку (виділену оскаржуваними рішеннями), так і на суміжну з нею.

Таким чином вірними є висновки судів, що оскаржувані рішення Білгород-Дністровської міськради Одеської області прийняті у відповідності до встановленої законом процедури, є правомірними та не порушують прав чи інтересів позивача.

Окрім того, судами попередніх інстанцій правильно зазначено, що у відповідності до змісту п.п.4,6 рішення Конституційного суду України №7-рп/2009 від 16.04.2009р., ненормативні правові акти органу місцевого самоврядування є актами одноразового застосування і вичерпують свою дію фактом їхнього виконання, а тому, вони не можуть бути скасовані чи змінені цим самим органом місцевого самоврядування після їх виконання.

При чому, такі акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування з мотивів їхньої невідповідності Конституції або законам України визнаються незаконними (нечинними) лише в судовому порядку (ч.10 ст.59 ЗУ від 21.05.1997р. №280/97-ВР).

Аналогічне положення закріплене і ч.1 ст.21 ЦК України, з якої також вбачається, що тільки суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії органу місцевого самоврядування, якщо цей акт суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси.

Як встановлено судами попередніх інстанцій, спірні рішення Білгород-Дністровської міськради Одеської області №431 від 22.08.1981 року та №382-V від 15.11.2007 року на той час не суперечили актам цивільного законодавства, не порушували цивільні права інших осіб, вичерпали свою дію фактом виконання, та особи, в інтересах яких прийняті дані рішення, заперечують проти їх скасування.

Враховуючи викладене, суди першої і апеляційної інстанцій дійшли до вірного висновку про відсутність підстав задоволення позовних вимог.

Згідно ч.3 ст.220-1 КАС України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Відповідно до ст. 224 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Колегія суддів вважає, що доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судами норм матеріального чи процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

З урахуванням викладеного, судами першої і апеляційної інстанцій винесені законні і обґрунтовані рішення, постановлені з дотриманням норм матеріального та процесуального права і підстав для їх скасування не вбачається.

Керуючись ст.ст. 220, 220-1, 223, 224, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів Вищого адміністративного суду України, -

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Постанову Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 10 грудня 2013 року та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 17 червня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через 5 днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі і може бути переглянута Верховним Судом України з підстав передбачених ст.ст.237-239 Кодексу адміністративного судочинства України.

Судді: