Справа № 826/12274/15
Суддя: Безименна Н.В.
Дата ухвалення: 2015-12-01 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Суддя-доповідач: Безименна Н.В.
ПОСТАНОВА

Іменем України

01 грудня 2015 року м. Київ

Колегія суддів Київського апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді: Безименної Н.В.,

суддів: Аліменка В.О. та Кучми А.Ю.,

за участю секретаря Авраменко М.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 25 вересня 2015 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Відділу державної виконавчої служби Оболонського районного управління юстиції у м. Києві, третя особа: Відділ державної виконавчої служби Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві про зобов'язання вчинити дії

В С Т А Н О В И В:

У червні 2015 року позивач звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Відділу державної виконавчої служби Оболонського районного управління юстиції у м. Києві, третя особа: Відділ державної виконавчої служби Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві , в якому просив зобов'язати Відділ державної виконавчої служби Оболонського районного управління юстиції у м. Києві винести постанову про зняття арешту з його майна.

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 25 вересня 2015 року у задоволенні позову відмовлено. Рішення суду вмотивовано тим, що позивачем не надано жодних доказів та пояснень на підтвердження фактичного накладення арешту на його майно.

Не погоджуючись з вказаною постановою, позивачем було подано апеляційну скаргу, в якій він просить її скасувати, та прийняти нову постанову якою зобов'язати відповідача зняти арешт з його майна.

В судовому засіданні 17.11.2015 представник позивача апеляційну скаргу підтримав.

В судове засідання 01.12.2015 сторони не з'явилися, хоча повідомлені були належним чином.

Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо письмових доказів для правильного вирішення апеляційної скарги, а особиста участь сторін в судовому засіданні - не обов'язкова, колегія суддів у відповідності до ч. 4 ст. 196 КАС України визнала можливим проводити апеляційний розгляд справи за відсутності представників сторін.

Згідно ст. 41 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а постанова суду першої інстанції скасуванню, виходячи з такого.

У відповідності до п.п. 3, 4 ч. 1 ст. 202 КАС України суд апеляційної інстанції скасовує рішення суду першої інстанції та ухвалює нове якщо встановить невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення норм матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи або питання.

Як вбачається з матеріалів справи, рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 02 березня 2006 року стягнуто з ОСОБА_2 на користь Відкритого акціонерного товариства «Гранд-АВТО» в особі Київської дирекції страхування «Гарант-АВТО-Сіті» відшкодування матеріальної шкоди в розмірі 31 338 грн. 65 коп., 313 грн. 40 коп. в рахунок відшкодування державного мита, а всього 31 652 грн. 05 коп. Рішення набрало законної сили 28 листопада 2006 року.

На виконання вказаного рішення, Оболоноським районним судом м. Києва 22 червня 2007 року було видано виконавчий лист.

Позивач 13 травня 2015 року звернувся до Відділу державної виконавчої служби Оболонського районного управління юстиції у м. Києві з листом про надання інформації стосовно виконання вказаного виконавчого листа то скасування арешту, накладеного на його майно, на яку отримав відповідь від 15 травня 2015 року, в якій повідомлено про те, що даний виконавчий документ було направлено до ВДВС Дріпровського РУЮ у м. Києві, а підстави такого направлення невідомі. Вся інша документація за вказаний період знищена, у зв'язку з закінченням встановленого законодавством 3-х річного терміну для їх зберігання та запропоновано звернутися до суду для вирішення питання зняття арешту.

19 травня 2015 року позивач звернувся з аналогічним запитом до Відділу державної виконавчої служби Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві, на яку отримав відповідь від 29 травня 215 року № 19871, в якій повідомлено про те, що виконавчий документ № 2-265 виданий Оболонським районним судом м. Києва 22 червня 2007 року про стягнення з ОСОБА_2 на користь ВАТ «УСК «Дженералі Герот» суми у розмірі 31 652 грн. 05 коп. на виконання у відділі не перебуває. Надання іншої інформації з виконання вказаного виконавчого документу є неможливим, у зв'язку з тим, що така документація знищена відповідно до вимог чинного законодавства.

Даючи правову оцінку вищевикладеним обставинам справи, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про відсутність підстав для задоволення позову, виходячи з такого.

Закон України «Про виконавче провадження» визначає умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку.

Відповідно до ст. 1 даного Закону виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (далі - рішення).

Статтею 55 даного Закону встановлено, що арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем шляхом: винесення постанови про відкриття виконавчого провадження, якою накладається арешт на майно боржника та оголошується заборона на його відчуження;

винесення постанови про арешт коштів та інших цінностей боржника, що знаходяться на рахунках і вкладах чи на зберіганні в банках або інших фінансових установах;

винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження;

проведення опису майна боржника і накладення на нього арешту.

Державним виконавцем за постановою про відкриття виконавчого провадження або за постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження може бути накладений арешт у межах суми стягнення за виконавчими документами з урахуванням витрат, пов'язаних з проведенням виконавчих дій на виконання на все майно боржника або на окремо визначене майно боржника. У разі потреби постанова, якою накладено арешт на майно боржника та оголошено заборону на його відчуження, надсилається державним виконавцем до органу нотаріату та інших органів, що здійснюють реєстрацію майна або ведуть реєстр заборони на його відчуження.

Арешт застосовується:

1) для забезпечення збереження майна боржника, що підлягає наступній передачі стягувачеві або реалізації;

2) для виконання рішення про конфіскацію майна боржника;

3) при виконанні ухвали суду про накладення арешту на майно, що належить відповідачу і знаходиться у нього чи в інших осіб.

Згідно ст. 38 цього Закону у разі закінчення виконавчого провадження згідно із статтею 37 цього Закону, крім направлення виконавчого документа за належністю до іншого органу державної виконавчої служби; повернення виконавчого документа стягувачу згідно із статтею 40 цього Закону; повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, згідно із статтею 40-1 цього Закону, припиняється чинність арешту майна боржника, скасовуються інші здійснені державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв'язку з завершенням виконавчого провадження.

Якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем був накладений арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження, повернення виконавчого документа стягувачу або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, державний виконавець зазначає про скасування арешту, накладеного на майно боржника.

Завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Відповідно до ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Згідно витягу з Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна від 16 серпня 2011 року на підставі постанови ВДВС Оболонського районного управління юстиції у м. Києві від 05.06.2008 було накладено арешт на все майно позивача

Відповідач, як суб'єкт владних повноважень не надав суду жодних доказів законності арешту накладеного на майно позивача, а тому колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову.

При цьому, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що суд не може підміняти державний орган та давати вказівки, які б свідчили про вирішення судом питань, які належать до виключної компетенції суб'єкта владних повноважень, таким чином позовна вимога щодо зобов'язання відповідача винести постанову про зняття арешту з майна позивача є формою втручання в дискреційні повноваження відповідача та виходить за межі завдань адміністративного судочинства, а тому задоволенню не підлягає.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку, про необхідність скасування постанови суду першої інстанції та ухвалення нової постанови, про часткове задоволення позову.

Керуючись ст. ст. 160, 195, 196, 199, 202, 205, 212, 254 КАС України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити частково.

Постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 25 вересня 2015 року - скасувати та ухвалити нову постанову, якою позов задовольнити частково.

Зобов'язати Відділ державної виконавчої служби Оболонського районного управління юстиції у м. Києві розглянути питання про зняття арешту з майна ОСОБА_2 (ідентифікаційний код: НОМЕР_1, адреса проживання: АДРЕСА_1).

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів в касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Повний текст постанови виготовлено 07 грудня 2015 року.

Головуючий суддя: Н. В. Безименна

Судді: В. О. Аліменко

А.Ю. Кучма

Головуючий суддя Безименна Н.В.

Судді: Аліменко В.О.

Кучма А.Ю.