Справа № 813/17/15
Суддя: Большакова Олена Олегівна
Дата ухвалення: 2015-12-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 грудня 2015 року Справа № 876/5630/15

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі :

головуючого судді Большакової О.О.,

суддів Глушка І.В., Макарика В.Я,

з участю секретаря судового засідання Гнідець Р.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області на постанову Львівського окружного адміністративного суду від 24 квітня 2015 року у справі за позовом Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області до Державної виконавчої служби України, відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України про визнання протиправними дій, скасування постанови,

В С Т А Н О В И В :

Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області (далі - ГУ ПФУ у Львівській області) звернулось до Львівського окружного адміністративного суду з позовом до Державної виконавчої служби України (далі - ДВС України), відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України (далі - ВПВР ДВС України) про визнання протиправними дій державного виконавця відділу примусового виконання рішень державної виконавчої служби України при винесенні постанови про відмову у відкритті виконавчого провадження (відмову в прийнятті до провадження виконавчого документа) ВП №45813986 від 15.12.2014 року, скасування постанови державного виконавця про відмову у відкритті виконавчого провадження (відмову в прийнятті до провадження виконавчого документа) ВП №45813986 від 15.12.2014 року, зобов'язання відділу примусового виконання рішень державної виконавчої служби України прийняти виконавчий лист № 813/721/13-а, виданий 23.12.2013 року Львівським окружним адміністративним судом до виконання та відкрити виконавче провадження.

Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 24 квітня 2015 року в задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Із таким судовим рішенням не погодилося ГУ ПФУ у Львівській області та подало апеляційну скаргу, в якій вказало, що оскаржувана постанова винесена з порушенням норм матеріального та процесуального права. Так, апелянт зазначив, що постанова про відмову у відкритті виконавчого провадження ВП №45813986 від 15.12.2014 року мотивована з посиланням на ч. 1 ст. 3 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень», однак, в п. 2 ст. 2 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» чітко вказано, що дія цього закону не поширюється на рішення суду, стягувачем за якими є державний орган, державне підприємство, орган місцевого самоврядування, підприємство, установа, організація, що належить до комунальної власності. Відповідно до ст. 16 Закону України «Про центральні органи виконавчої влади» від 17.03.2011 р. № 3166-VІ центральні органи виконавчої влади утворюються для виконання окремих функцій з реалізації державної політики як служби, агентства, інспекції. Діяльність центральних органів виконавчої влади спрямовується та координується Кабінетом Міністрів України через відповідних міністрів згідно із законодавством. Відповідно до Положення про Пенсійний фонд України, затвердженого постановою КМУ від 23.07.2014 р. № 280, Пенсійний фонд України є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра соціальної політики, що реалізує державну політику з питань пенсійного забезпечення та ведення обліку осіб, які підлягають загальнообов'язковому державному соціальному страхуванню. Відповідно до Положення про головні управління Пенсійного фонду України в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, затвердженого постановою правління ПФУ від 27.06.2002 р. № 11-2 головні управління ПФУ в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі утворюють систему органів Пенсійного фонду України, який є центральним органом виконавчої влади. В даному виконавчому провадженні стягувачем є головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області, тобто державний орган.

У судовому засіданні представник Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області Кропивницький М.О. підтримав апеляційну скаргу та просив задовольнити її з підстав, що у ній наведені.

Представники відповідачів у судове засідання не зявилися, будучи належним чином повідомленими про час та місце слухання справи.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника апелянта, вивчивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для задоволення апеляційної скарги, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що ГУ ПФУ у Львівській області 03.12.2014 року звернулося до відділу примусового виконання рішень державної виконавчої служби України із заявою вих. № 12971/06-87 про відкриття виконавчого провадження, в якій відповідно до Закону України «Про виконавче провадження» просив надіслати на адресу управління Пенсійного фонду України у Львівській області постанову про відкриття виконавчого провадження щодо примусового виконання виконавчого листа виданого Львівським окружним адміністративним судом 23.12.2013 року № 813/7212/13-а про стягнення з Головного управління юстиції у Львівській області на користь Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області коштів в сумі 8124,62 грн., у тому числі 8094,01 грн. виконавчого збору та 30,61 грн. витрат на проведення виконавчих дій (а.с. 17).

За результатами розгляду заяви ГУ ПФУ у Львівській області від 03.12.2014 року державним виконавцем відділу примусового виконання рішень державної виконавчої служби України Попівим Р.І. прийнято постанову про відмову у відкритті виконавчого провадження (відмову в прийнятті до провадження виконавчого документа) ВП №45813986 від 15.12.2014 року, в якій відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження» зазначено про відмову в прийнятті до провадження виконавчого документа та у відкритті виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа № 813/7212/13-а виданого Львівським окружним адміністративним судом 23.12.2013 року виконавчого листа у адміністративній справі про стягнення з Головного управління юстиції у Львівській області на користь Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області коштів в сумі 8124,62 грн., у тому числі 8094,01 грн. виконавчого збору та 30,61 грн. витрат на проведення виконавчих дій (а.с. 19).

Обгрунтовуючи своє рішення, відповідач посилався на те, що Головного управління юстиції у Львівській області є державним органом, тому відповідно до ч. 1 ст. 3 Закон України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» пред'явлений виконавчий документ не підлягає виконанню органами державної виконавчої служби.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що державний виконавець відділу примусового виконання рішень державної виконавчої служби України діяв в порядку та у спосіб, що передбачені Законом України «Про виконавче провадження», з дотриманням вимог ч. 1 ст. 3 Закон України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень».

Колегія суддів не погоджується з цим висновком суду першої інстанції з таких підстав.

Відповідно до статті 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню, у разі невиконання їх у добровільному порядку, регламентується Законом України «Про виконавче провадження».

Виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (далі - рішення) (стаття 1 Закону України від 21 квітня 1999 року № 606-ХІV «Про виконавче провадження»).

Державний виконавець здійснює заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення (далі - виконавчий документ), у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим Законом; надає сторонам виконавчого провадження та їх представникам можливість ознайомитися з матеріалами виконавчого провадження; розглядає заяви сторін та інших учасників виконавчого провадження і їхні клопотання; заявляє в установленому порядку про самовідвід за наявності обставин, передбачених цим Законом; роз'яснює сторонам їхні права і обов'язки (частина 2 статті 11 стаття 1 Закону України від 21 квітня 1999 року № 606-ХІV «Про виконавче провадження»).

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 17 Закону України «Про виконавче провадження» підлягає виконанню державною виконавчою службою такий виконавчий документ як виконавчий лист, що видається судами.

Пунктом 1 частини 1 статті 19 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що державний виконавець відкриває виконавче провадження на підставі виконавчого документа, зазначеного в статті 17 цього Закону у тому числі за заявою стягувача або його представника про примусове виконання рішення.

Згідно з частинами 1 та 2 статті 25 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець зобов'язаний прийняти до виконання виконавчий документ і відкрити виконавче провадження, якщо не закінчився строк пред'явлення такого документа до виконання, він відповідає вимогам, передбаченим цим Законом, і пред'явлений до виконання до відповідного органу державної виконавчої служби. Державний виконавець протягом трьох робочих днів з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження. У постанові державний виконавець вказує про необхідність боржнику самостійно виконати рішення у строк до семи днів з моменту винесення постанови (у разі виконання рішення про примусове виселення боржника - у строк до п'ятнадцяти днів) та зазначає, що у разі ненадання боржником документального підтвердження виконання рішення буде розпочате примусове виконання цього рішення із стягненням з боржника виконавчого збору і витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, передбачених цим Законом.

Статтею 26 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що державний виконавець відмовляє у відкритті виконавчого провадження у разі: 1) пропуску встановленого строку пред'явлення документів до виконання; 2) неподання виконавчого документа, зазначеного у статті 17 цього Закону, та неподання заяви про відкриття виконавчого провадження у випадках, передбачених цим Законом; 3) якщо рішення, на підставі якого видано виконавчий документ, не набрало законної (юридичної) сили, крім випадків, коли воно у встановленому законом порядку допущено до негайного виконання; 4) пред'явлення виконавчого документа до органу державної виконавчої служби не за місцем або не за підвідомчістю виконання рішення; 5) якщо не закінчилася відстрочка виконання рішення, надана судом, яким постановлено рішення; 6) невідповідності виконавчого документа вимогам, передбаченим статтею 18 цього Закону; 6-1) офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури; 7) якщо виконавчий документ повернуто стягувачу за його заявою, крім виконавчих документів про стягнення аліментів та інших періодичних платежів; 8) наявності інших передбачених законом обставин, що виключають здійснення виконавчого провадження.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» (далі - Закон) виконання рішень суду про стягнення коштів, боржником за якими є державний орган, здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, в межах відповідних бюджетних призначень шляхом списання коштів з рахунків такого державного органу, а в разі відсутності у зазначеного державного органу відповідних призначень - за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду.

Суд першої інстанції вирішуючи спір, погодився з позицією відповідача, що виконавче провадження з виконання виконавчого листа № 813/7212/13-а, виданого 23.12.2013 року Львівським окружним адміністративним судом йому не підвідомче з огляду на те, що боржником по вказаному виконавчому провадженні є державний орган, а тому рішення про стягнення коштів виконується Державним казначейством України.

Разом з тим, згідно ч. 2 ст. 2 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» дія цього закону не поширюється на рішення суду, стягувачем за якими є державний орган, державне підприємство, орган місцевого самоврядування, підприємство, установа, організація, що належить до комунальної власності.

Положенням про Пенсійний фонд України, затвердженого постановою КМУ від 23.07.2014 р. № 280, передбачено, що Пенсійний фонд України є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра соціальної політики, що реалізує державну політику з питань пенсійного забезпечення та ведення обліку осіб, які підлягають загальнообов'язковому державному соціальному страхуванню. Згідно Положення про головні управління Пенсійного фонду України в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, затвердженого постановою правління ПФУ від 27.06.2002 р. № 11-2 головні управління ПФУ в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі утворюють систему органів Пенсійного фонду України, який є центральним органом виконавчої влади.

Отже, ГУ ПФУ у Львівській області є державним органом та стягувачем у виконавчому провадженні. А відтак, до спірних правовідносин не підлягають застосуванню норми Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень».

Враховуючи вищезазначене, у державного виконавця відділу примусового виконання рішень державної виконавчої служби України не було підстав для прийняття постанови про відмову у відкритті виконавчого провадження (відмову в прийнятті до провадження виконавчого документа) ВП № 45813986 від 15.12.2014 року.

Приймаючи рішення про відмову в задоволенні адміністративного позову, суд першої інстанції не встановив всіх фактів, що мають значення для правильного вирішення спору і неправильно застосував норми матеріального права, а тому є підстави для скасування постанови суду та прийняття нової - про задоволення позовних вимог.

Керуючись ч. 3 ст. 160, ст. ст. 167, 195, 196, 198, 202, 205, 207, 254 КАС України, суд,

П О С Т А Н О В И В:

апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області задовольнити.

Постанову Львівського окружного адміністративного суду від 24 квітня 2015 року у справі № 813/17/15 скасувати та прийняти нову, якою позовні вимоги задовольнити частково.

Скасувати постанову державного виконавця про відмову у відкритті виконавчого провадження (відмову в прийнятті до провадження виконавчого документа) ВП № 45813986 від 15.12.2014 року.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Постанова Львівського апеляційного адміністративного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до касаційної інстанції протягом двадцяти днів шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя О.О. Большакова

Судді І.В. Глушко

В.Я. Макарик

Повиний текст виготовлено 08 грудня 2015 року.