Справа № 823/1249/15
Суддя: Грибан І.О.
Дата ухвалення: 2015-12-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 823/1249/15 Головуючий у 1-й інстанції: Мишенко В.В.
Суддя-доповідач: Грибан І.О.
ПОСТАНОВА

Іменем України

10 грудня 2015 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючий-суддя Грибан І.О.

судді Беспалов О.О., Парінов А.Б.

за участі :

секретар с/з Артюхіна М.А.

розглянув в судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у м. Черкасах Головного управління Державної фіскальної служби у Черкаській області на постанову Черкаського окружного адміністративного суду від 01 жовтня 2015 року у справі за адміністративним позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 до Державної податкової інспекції у м. Черкасах Головного управління Державної фіскальної служби у Черкаській області про визнання нечинними та скасування податкових повідомлень-рішень -

ВСТАНОВИВ :

Позивач, фізична особа-підприємець ОСОБА_3, звернувся в суд з адміністративним позовом до Державної податкової інспекції у м. Черкасах Головного управління Державної фіскальної служби у Черкаській області, в якому просив:

- визнати нечинними та скасувати податкові повідомлення-рішення від 12 травня 2015 року № 000521701, № , № , № ;

- визнати протиправними дії ДПІ у м. Черкасах при проведенні документальної перевірки та складанні акту від 27.03.2015 року № 55/23-01-17-01/НОМЕР_4 щодо встановлення за грудень 2014 року завищення податкових зобов'язань;

- зобов'язати відповідача внести зміни до системи автоматичного співставлення податкових зобов'язань та податкового кредиту у розрізі контрагентів на рівні ДФС України за період з грудня 2014 року у відповідності до поданої звітності з ПДВ.

Постановою Черкаського окружного адміністративного суду від 01 жовтня 2015 року позовні вимоги задоволено частково: скасовано податкові повідомлення-рішення від 12 травня 2015 року № 000521701, № , № , № .

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції відповідач подав апеляційну скаргу, в якій, вказуючи на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права , просив оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове про відмову в задоволенні позову.

Сторони, належним чином повідомлені, в судове засідання на апеляційний розгляд не з'явилися. Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо письмових доказів для правильного вирішення справи, а особиста участь сторін в судовому засіданні - не обов'язкова, колегія суддів у відповідності до ч. 4 ст. 196 КАС України визнала можливим проводити апеляційний розгляд справи за відсутності сторін.

Згідно ст. 41 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги та заперечень на неї, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що посадовими особами державної податкової інспекції у м. Черкасах Головного управління ДФС у Черкаській області проведена документальна планова виїзна перевірка ФОП ОСОБА_3 щодо своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків і зборів, дотримання законодавства про укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками, правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, виконання вимог валютного та іншого законодавства за період з 13.08.2012 по 31.12.2014., за результатами якої складено акт перевірки від 27.03.2015 року № 55/23-01-17-01/НОМЕР_4.

Згідно Акту перевірки позивачем допущено наступні порушення норм податкового законодавства:

- п. 177.2, 177.4 ст. 177 Податкового кодексу України, в результаті чого визначено суму податкових зобов'язань з податку на доходи фізичних осіб від здійснення підприємницької діяльності за перевіряємий період на суму 3192200 грн., в т.ч. по звітних (податкових) періодах: за 2012 рік завищено на 376 грн., за 2013 рік занижено на 309600 грн., та за 2014 рік на 2882976 грн.;

- пп. 2 п. 1 ст. 7 ЗУ «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» в результаті чого донараховано єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування на загальну суму 90551 грн., в т.ч. за 2012 рік завищено на 87 грн., за 2013 рік на 71341 грн. та за 2014 рік на 19297 грн.

- п. 198.3, п. 198.6 ст. 198 Податкового кодексу України від 02 грудня 2010 року № 2755-VI в результаті чого занижено ПДВ на суму 91874 грн. у т.ч. за квітень 2013 22517 грн., травень 2013 45781 грн., жовтень 2013 23576 грн., грудень 2014 року завищено податкові зобов'язання на суму 919464 грн. та завищено податковий кредит на суму 861807 грн.

За наслідками перевірки відповідачем прийнято податкові повідомлення - рішення від 12 травня 2015 року:

- № 000521701, яким збільшено суму грошового зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб, що сплачені фізичними особами за результатами річного декларування на суму - 3993720 грн. в т.ч. 3192576 грн. основного платежу та 798144 грн. штрафних санкцій;

- № , яким збільшено суму грошового зобов'язання з ПДВ в сумі - 137811 грн. в т.ч. 91874 грн. основного платежу та 45937 грн. штрафних санкцій;

- № , яким збільшено суму грошового зобов'язання з зі сплати штрафних санкцій на суму 510 грн.

- № щодо застосування штрафних санкцій за донарахування єдиного внеску на суму штрафу 8098,95 грн.

Задовольняючи позовні вимоги позивача, суд першої інстанції вважав, що реальність господарських операцій між позивачем та його контрагентами підтверджується наданими суду першої інстанції документами первинного бухгалтерського обліку.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам та фактам, колегія судді звертає увагу на наступне.

Відповідно до пп.14.1.36. п.14.1. ст.14 ПК, господарська діяльність - діяльність особи, що пов'язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

Згідно із п. 198.1 статті 198 Податкового кодексу України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.

Відповідно до п. 198.2 статті 198 Податкового кодексу України датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше:

- дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг;

- дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Відповідно до п. 198.6 статті 198 Податкового кодексу України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Згідно із п. 201.7 статті 201 Податкового кодексу України податкова накладна виписується на кожне повне або часткове постачання товарів/послуг, а також на суму коштів, що надійшли на поточний рахунок як попередня оплата (аванс). Податкова накладна видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Правові наслідки у вигляді виникнення права платника податку на формування витрат та податкового кредиту з ПДВ наступають лише у разі реального (фактичного) вчинення господарських операцій з придбання товарів/робіт/послуг, що пов'язані з рухом активів, зміною зобов'язань чи власного капіталу платника, та відповідають економічному змісту, відображеному в укладених платником податку договорах, а не лише оформлення відповідних документів або рух грошових коштів на рахунках платників податку.

При цьому, для формування податкового кредиту мають значення податкові накладні та інші первинні документи, які, виходячи з наведеного, видаються на підтвердження реально вчиненої операції. Однак, наявність податкових накладних є необхідною, але не безумовною підставою для отримання платником податку права на податковий кредит з податку на додану вартість.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», фінансова звітність - бухгалтерська звітність, що містить інформацію про фінансове становище, результати діяльності та рух грошових коштів підприємства за звітний період.

Відповідно до ч. 2 ст. 9 Закону первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Отже, будь-які документи (у тому числі договори, накладні, рахунки, тощо) мають силу первинних документів лише у разі фактичного здійснення господарської операції.

Якщо ж фактичного здійснення господарської операції не було, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку, навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів.

Відповідно, не є безумовною підставою для відшкодування податку на додану вартість, наявність у покупця належно оформлених документів, які відповідно необхідні для віднесення певних сум до податкового кредиту, зокрема виданих продавцями податкових накладних, якщо податковий орган доведе, що відомості в таких документах не відповідають дійсності.

Стверджуючи про порушення позивачем норм податкового законодавства, податковий орган, зокрема, посилався на той факт, що перевіркою діяльності ФОП встановлено відсутність умов для досягнення результатів відповідної підприємницької, економічної діяльності (власних або орендованих складських приміщень, транспортних засобів, трудових ресурсів). Також, контролюючий орган вказує на відсутність факту реального здійснення господарський операцій як з контрагентами - постачальниками, так і з контрагентами-покупцями.

Таким чином, для вирішення справи по суті необхідно з'ясувати чи мали господарські операції позивача з його контрагентами реальний характер, та чи відповідали ці операції меті господарської діяльності позивача.

З матеріалів справи вбачається, що в період, що перевірявся позивач мав господарські правовідносини з наступними контрагентами-постачальниками ТОВ «Скайлайн Компані», ТОВ «Авто-Коннект», ТОВ «Астійкс», ТОВ «Теслабуд», ТОВ «Компанія «Енергомаш».

Із наданих позивачем договорів вбачається, що в період, що перевірявся з контрагентами ТОВ «Астійкс» та ТОВ «Компанія «Енергомаш» позивачем (Покупцем) було укладено ряд договорів з аналогічними умовами, відповідно до яких Постачальник зобов'язується поставити у визначені Договором строки Покупцю зазначений в договорі товар (КАС -32, аміачну воду), а Покупець зобов'язується прийнятим вказаний товар та сплатити за нього визначену Договором грошову суму.

Крім того, відповідно до п.2.2.3 Договорів укладених з ТОВ «Теслабуд» та ТОВ «Компанія «Енергомаш» Покупець при отриманні товару від Постачальника, Покупець або одержувач за його дорученням зобов'язується перевірити відповідність товарів відомостям, зазначеним у транспортно-супровідних документах, а також прийняти цей товар від перевізника з дотриманням порядку і правил, передбачених нормативними документами, діяльність перевізника.

Договори поставки, що були укладені з ТОВ «Скайлайн Компані», ТОВ «Авто-Коннект» позивачем ані суду першої інстанції, ані суду апеляційної інстанції не надано.

Позивачем не надано належні докази які б підтверджували спосіб та факт поставки товару від контрагентів-постачальників (товарно-транспортні накладні, подорожні листи, довіреності на матеріально-відповідальних осіб (водіїв, експедиторів) тощо.

З матеріалів справи вбачається, що позивачем було укладено договори, зокрема з ФОП ОСОБА_5 від 25.03.2013 року № 250313 про послуги перевезення вантажу по території України, з ТОВ «Зеон 2012» від 10.01.2014 року № 101 на транспортно-експедиторське обслуговування тощо. Однак, позивачем не надано доказів виконання третіми особами таких поставок на його адресу від контрагентів-продавців.

Судом першої інстанції зазначені господарські операції взагалі не досліджувалися.

Суду не надано довіреності на матеріально-відповідальних осіб, журнал реєстрації виданих довіреностей позивачем. Відсутні документи, обов'язковість складання яких визначена за договорами, зокрема, заявки на транспортування, довіреності від покупця на отримання ТМЦ; не надано доказів наявності складських приміщень придатних для зберігання мінеральних добрив, резервуарів тощо.

Також, позивачем не надано документів бухгалтерського обліку щодо навантажувально-розвантажувальних робіт, руху товарно-матеріальних цінностей, передачі матеріально-відповідальним особам, як за договорами укладеними з контрагентами-постачальниками, так і з контрагентами-покупцями.

Зазначеним обставинам суд першої інстанції не надав належної оцінки.

Крім того, слід враховувати, що видом діяльності позивача за КВЕД 46.75 «Оптова торгівля хімічними продуктами» та останній здійснював діяльність з придбання та реалізації агрохімікатів.

Згідно вимог ст. 1 Закону України «Про пестициди і агрохімікати» агрохімікати - органічні, мінеральні і бактеріальні добрива, хімічні меліоранти, регулятори росту рослин та інші речовини, що застосовуються для підвищення родючості ґрунтів, урожайності сільськогосподарських культур і поліпшення якості рослинницької продукції.

За ст. 10 Закону України «Про пестициди і агрохімікати» сертифікація пестицидів і агрохімікатів на відповідність вимогам державних стандартів та інших нормативних документів з стандартизації здійснюється в державній системі сертифікації УкрСЕПРО.

Відповідно до ст. 14 Закону України «Про пестициди і агрохімікати» підприємства, установи і організації зобов'язані вести облік наявності та використання пестицидів і агрохімікатів та надавати інформацію органам, що ведуть державний облік. Порядок державного обліку наявності та використання пестицидів і агрохімікатів, обсяги інформації та органи, яким така інформація подається, визначаються Кабінетом Міністрів України.

Порядок державного обліку наявності та використання пестицидів і агрохімікатів затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 02.11.1995 року № 881. Пунктом 2 зазначеного Порядку встановлено, що облік наявності та використання пестицидів і агрохімікатів ведеться підприємствами, установами, організаціями в прибутково-видаткових книгах (журналах), де зазначаються: назва пестициду, агрохімікату; дата надходження і дата використання чи реалізації; назва документа, за яким надійшов, використаний, реалізований пестицид, агрохімікат; вага наявного пестициду, агрохімікату (кілограмів, тонн); залишок пестициду, агрохімікату після використання, реалізації (кілограмів, тонн). Прибутково-видаткова книга (журнал) зберігається у власника пестицидів, агрохімікатів. Підприємства, установи, організації ведуть також облік використання пестицидів за їх цільовим призначенням.

Виходячи з вимог ст. 11 Закону України «Про пестициди і агрохімікати» транспортування, зберігання, застосування, утилізація, знищення та знешкодження пестицидів і агрохімікатів та торгівля ними здійснюються відповідно до вимог, встановлених чинним законодавством, санітарними правилами транспортування, зберігання і застосування пестицидів і агрохімікатів та іншими нормативними актами.

Особи, діяльність яких пов'язана з транспортуванням, зберіганням, застосуванням пестицидів і агрохімікатів та торгівлею ними, повинні мати допуск (посвідчення) на право роботи із зазначеними пестицидами і агрохімікатами. Порядок одержання такого допуску визначається Кабінетом Міністрів України.

Отже, відсутність документів первісного бухгалтерського обліку не дає можливості стверджувати про реальність здійснення господарських операцій за договорами укладеними між позивачем та контрагентами.

На підставі викладеного, колегія суддів приходить до висновку про обґрунтованість доводів відповідача, що зазначені вище господарські операції позивача мали безтоварний характер.

Також, з матеріалів справи вбачається, що в період з 13.08.2012 року по 31.12.2014 року позивач здійснював господарську діяльність на загальній системі оподаткування та сплачував до бюджету самостійно розраховані авансові платежі з податку на доходи фізичних осіб.

Відповідно до п. 177.2 ст. 177 ПК України об'єктом оподаткування є чистий оподатковуваний дохід, тобто різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та негрошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов'язаними з господарською діяльністю такої фізичної особи - підприємця.

Пунктом 177.4 ст. 177 Податкового кодексу передбачено, що до переліку витрат, безпосередньо пов'язаних з отриманням доходів, належать документально підтверджені витрати, що включаються до витрат операційної діяльності згідно з розділом III цього Кодексу.

Так, приписи пп. 14.1.27 п. 14.1 ст. 14 ПК України визначають, що витрати - сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних для провадження господарської діяльності платника податку, в результаті яких відбувається зменшення економічних вигод у вигляді вибуття активів або збільшення зобов'язань, внаслідок чого відбувається зменшення власного капіталу (крім змін капіталу за рахунок його вилучення або розподілу власником).

Відповідно до пп. 138.1.1 п. 138.1 ст. 138 ПК України до витрат операційної діяльності, що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування, включають: собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг та інші витрати беруться для визначення об'єкта оподаткування з урахуванням пунктів 138.2, 138.11 цієї статті, пунктів 140.2-140.5 статті 140, статей 142 і 143 та інших статей цього Кодексу, які прямо визначають особливості формування витрат платника податку.

Згідно п. 138.2 ст. 138 ПК України витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

Згідно п.п.177.5, 177.10 ст.177 Кодексу фізичні особи-підприємці подають до контролюючого органу податкову декларацію за місцем своєї податкової адреси за результатами календарного року у строки, встановлені цим Кодексом для річного звітного податкового періоду, в якій також зазначаються авансові платежі з податку на доходи.

За наслідками, проведеної перевірки правильності визначення загального оподатковуваного доходу, отриманого від провадження діяльності у періоді з 13.08.12 року по 31.12.14 року, відображеного в розділі III податкової декларації за 2012 - 2014 роки та розрахунків додатку 5 до декларацій, встановлено розбіжності з даними про суми загального оподатковуваного доходу в сумі 819 448,70 грн.

Перевіркою правильності визначення суми чистого оподатковуваного доходу, відображеного в додатку 5 до податкової декларації, контролюючим органом встановлено розбіжності з даними про суми витрат.

В порушення п. 177.2 ст. 177 ПК України позивачем занижено загальний оподатковуваний доход на 819 448,70 грн.

В порушення п. 177.4 ст.177 ПК України позивачем завищено витрати безпосередньо пов'язані з одержанням доходу та задекларовані в додатку 5 до Декларації про майновий стан і доходи за 2013 та 2014 роки.

Так, позивачем зайво включено до витрат, витрати, що відображені в додатку 5 Декларації про майновий стан в розмірі 17997984 грн., на суму придбання товару та послуг, розрахунки з постачальниками за які проводились готівковими коштами та по яким не надано для перевірки розрахункові, касові документи та ті товари та послуги, по яким на кінець звітного періоду (2014 р.) не здійснені розрахунки.

З банківських рахунків ФОП ОСОБА_3 знято готівки на закупку товару в розмірі 22806587 грн., в т.ч. в 2013 р. 217900 грн., в 2014 р. 20627587 грн. та не надано до перевірки прибуткових касових чеків постачальників, з якими було проведено розрахунки. При цьому, станом на 31.12.14 кредиторська заборгованість перед постачальниками складає 14532597,0 грн.

Будь-яких обґрунтованих пояснень з приводу виявлених відповідачем розбіжностей у даних декларації позивачем не наведено.

Отже, висновок податкового органу про заниження позивачем сум податку з доходів фізичних осіб від здійснення підприємницької діяльності на 3192200 грн. є правомірним.

А отже і нарахування відповідачем податкових зобов'язань позивачу за оскаржуваними податковими повідомленнями-рішеннями в цій частині є правомірним.

Щодо застосування штрафних санкцій податковим повідомленням-рішенням № за донарахування відповідачем єдиного внеску та колегія суддів зазначає наступне.

Підставою для донарахування позивачу сум єдиного внеску стали висновки контролюючого органу про невірне визначення позивачем бази нарахування єдиного внеску внаслідок заниження суми чистого оподатковуваного доходу.

Висновки контролюючого органу щодо заниження чистого оподатковуваного доходу є правомірними.

Приписами пункту 1 частини 2 статті 6 Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» від 08 липня 2010 року № 2464-VІ ( в редакції чинній на час періоду, що перевірявся) встановлено, що платник єдиного внеску зобов'язаний своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок.

Згідно з пунктом 2 частини 1 статті 7 Закону, єдиний внесок нараховується для платників, зазначених у пункті 4 (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування) та 5 частини першої статті 4 цього Закону, - на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб, та на суму доходу, що розподіляється між членами сім'ї фізичних осіб - підприємців, які беруть участь у провадженні ними підприємницької діяльності. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску за кожну особу за місяць, у якому отримано дохід (прибуток).

Обчислення єдиного внеску здійснюється на підставі бухгалтерських та інших документів, відповідно до яких провадиться нарахування (обчислення) або які підтверджують нарахування (обчислення) виплат (доходу), на які відповідно до цього Закону нараховується єдиний внесок.

Відповідно до п.3 ч.11 ст.25 цього Закону, за донарахування органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску накладається штраф у розмірі 5 відсотків зазначеної суми за кожний повний або неповний звітний період, за який донараховано таку суму, але не більш як 50 відсотків суми донарахованого єдиного внеску.

Отже, враховуючи суму своєчасно не нарахованого єдиного внеску, відповідач правомірно прийняв рішення про застосування штрафних санкцій.

Згідно п. 121.1 ст. 121 Податкового кодексу незабезпечення платником податків зберігання первинних документів облікових та інших регістрів, бухгалтерської та статистичної звітності, інших документів з питань обчислення і сплати податків та зборів протягом установлених статтею 44 цього Кодексу строків їх зберігання та/або ненадання платником податків контролюючим органам оригіналів документів чи їх копій при здійсненні податкового контролю у випадках, передбачених цим Кодексом, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі 510 гривень.

Конролюючим органом під час проведення перевірки виявлено, що позивачем протягом 2012- 2014 року не вівся облік доходів та витрат, пов'язаних з отриманням доходів та необхідних для визначення суми річного оподатковуваного доходу, за встановленою формою.

Відповідно є правомірним податкове повідомлення-рішення № , яким до позивача застосовано штрафні санкції у сумі 510 грн.

Відповідно до п. 3 ст. 198 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на постанову суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати її та прийняти нову постанову суду.

Керуючись ст.ст. 160, 195, 196, 198, 202, 205, 207, 254 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у м. Черкасах Головного управління Державної фіскальної служби у Черкаській області задовольнити.

Постанову Черкаського окружного адміністративного суду від 01 жовтня 2015 року - скасувати.

Ухвалити нову постанову, якою в задоволенні позовних вимог у справі за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 до Державної податкової інспекції у м. Черкасах Головного управління Державної фіскальної служби у Черкаській області про визнання нечинними та скасування податкових повідомлень-рішень - відмовити.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий-суддя І.О.Грибан

Суддя О.О.Беспалов

Суддя А.Б.Парінов

Повний текст виготовлено - 14.12.2015 р.

Головуючий суддя Грибан І.О.

Судді: Беспалов О.О.

Парінов А.Б.