Справа № 813/5372/15
Суддя: Ланкевич Андрій Зіновійович
Дата ухвалення: 2015-12-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 грудня 2015 року № 813/5372/15

Львівський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого-судді Ланкевича А.З.

секретар судового засідання Фуртак А.В.,

за участі представників

позивача ОСОБА_1,

відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові адміністративну справу за позовом ОСОБА_3 до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації в АТ «Дельта Банк» ОСОБА_4, треті особи, які не заявляють самостійний вимог на предмет спору на стороні відповідача ПАТ «Дельта Банк», Фонд гарантування вкладів фізичних осіб, про визнання протиправним і скасування рішення, -

встановив :

Львівським окружним адміністративним судом отримано позовну заяву, в якій з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог від 24.11.2015 року позивач просить визнати протиправним та скасувати рішення відповідача про нікчемність договору купівлі-продажу нерухомого майна від 01.07.2014 року, посвідченого ОСОБА_5, приватним нотаріусом Дрогобицького нотаріального округу за реєстраційним номером №386, укладеного між ПАТ «Дельта Банк» та ОСОБА_3, оформлене листом №5495 від 21.07.2015 року.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що договір купівлі-продажу нерухомого майна від 01.07.2014 року між ПАТ «Дельта Банк» та ОСОБА_3 відповідає вимогам Цивільного кодексу України щодо форми та змісту, відповідно немає обґрунтованих підстав вважати його нікчемним, а також визнавати недійсним. Позивач звертає увагу на те, що Закон України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» не передбачає безумовних підстав нікчемності правочину, а лише встановлює обовязок Фонду гарантування здійснити перевірку правочинів (у тому числі договорів), вчинених (укладених) банком протягом одного року до дня запровадження тимчасової адміністрації банку, на предмет виявлення правочинів (у тому числі договорів), що є нікчемними з підстав, визначених частиною третьою ст. 38 цього Закону. У звязку з цим позивач зазначає, що відповідач при прийнятті оскарженого рішення не навів доказів, які б свідчили про те, що укладення такого договору призвело до неплатоспроможності банку, а щодо його висновків про заниження вартості нерухомого майна, то такі на переконання позивача є надуманими і безпідставними. Також позивач зазначив про неприпустимість визнання договору нікчемним на підставі вказаних в рішенні норм ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», оскільки зміни, внесені до цієї статті відповідно до Закону України від 04.07.2014 року №1586-VII набули чинності з 11.07.2014 року, тобто після укладення згаданого вище договору. З урахуванням наведеного, позивач просить позов задовольнити повністю.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав з підстав, викладених в позовній заяві, просив позов задовольнити.

Відповідач подав письмові заперечення проти позову, в яких зазначено про те, що постановою Правління Національного Банку України від 02.10.2015 року №664 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ «Дельта Банк» виконавча дирекція Фонду гарантування прийняла рішення «Про початок здійснення процедури ліквідації АТ «Дельта Банк» та делегування повноважень ліквідатора банку». У звязку з цим розпочато процедуру ліквідації банку та призначено Уповноважену особу Фонду гарантування ОСОБА_4 На виконання вимог ч. 2 ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» було проведено перевірку правочинів за операційно-господарським операціями, за наслідками якої виявлено нікчемний правочин від 01.07.2014 року, посвідченого ОСОБА_5, приватним нотаріусом Дрогобицького нотаріального округу за реєстраційним номером №386, укладеного між ПАТ «Дельта Банк» та ОСОБА_3 Відповідач стверджує, що перевірка правочинів на предмет виявлення правочинів (у тому числі договорів), що є нікчемними з підстав, визначених частиною третьою статті 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», є обовязком Уповноваженої особи Фонду гарантування. Виявивши під час перевірки підстави для визнання нікчемним договору купівлі-продажу між ПАТ «Дельта Банк» та ОСОБА_3, які передбачено в ч. 3 ст. 38 названого вище Закону, позивачу було скеровано відповідне повідомлення про нікчемність договору. Разом з тим, відповідач твердить, що жодних рішень, повязаних з визнанням договору нікчемним, не приймав, відповідно предмет оскарження в даному випадку відсутній. З урахуванням наведеного просить відмовити у задоволенні позову.

В судовому засіданні представник відповідача просив відмовити у задоволенні позову з підстав, викладених в письмових запереченнях.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши документи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступні обставини справи та надав їм правову оцінку.

На підставі постанови Правління Національного банку України від 02.03.2015 № 150 «Про віднесення ПАТ «Дельта Банк» до категорії неплатоспроможних», виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 02.03.2015 № 51 «Про запровадження тимчасової адміністрації у АТ «Дельта Банк», згідно з яким з 03.03.2015 року запроваджено тимчасову адміністрацію та призначено уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації у АТ «Дельта Банк». Уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації в АТ «Дельта Банк» призначено провідного професіонала з питань врегулювання неплатоспроможності банків відділу запровадження процедури тимчасової адміністрації та ліквідації департаменту врегулювання неплатоспроможності банків ОСОБА_4.

Відповідно до постанови Правління Національного банку України від 02 жовтня 2015 року № 664 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі Фонд гарантування) прийнято рішення від 02.10.2015 року №181 «Про початок процедури ліквідації АТ «Дельта Банк» та делегування повноважень ліквідатора банку». Згідно з зазначеним рішенням розпочато процедуру ліквідації Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» (далі АТ «Дельта Банк»), призначено Уповноважену особу Фонду гарантування та делеговано всі повноваження ліквідатора АТ «Дельта Банк», визначені статтями 37, 38, 51, частинами першою та другою статті 48 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», провідному професіоналу з питань врегулювання неплатоспроможності банків відділу запровадження процедури тимчасової адміністрації та ліквідації департаменту врегулювання неплатоспроможності банків ОСОБА_4 на два роки з 05 жовтня 2015 року по 04 жовтня 2017 року включно.

11 березня 2015 року Уповноважена особа Фонду гарантування вкладів на здійснення тимчасової адміністрації в АТ «Дельта Банк» (станом на дату прийняття рішення ще не було розпочато процедури ліквідації АТ «Дельта Банк») ОСОБА_4 видав наказ № 67 про перевірку правочинів (договорів) в АТ «Дельта-Банк», яким на виконання ч. 2 ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» було доручено забезпечити перевірку правочинів (у тому числі договорів) вчинених (укладених) банком протягом одного року до дня запровадження тимчасової адміністрації банку на предмет виявлення правочинів (у тому числі договорів), що є нікчемними з підстав, визначених частиною третьою цієї статті. З цією метою було створено комісію з питань проведення перевірки правочинів (інших договорів) за кредитними операціями, за операціями з цінними паперами, за операційно-господарськими операціями, за операційно-касовими та банківськими операціями.

За наслідками перевірки правочинів АТ «Дельта Банк» за операційно-господарськими операціями на виконання ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» виявлено правочин від 01.07.2014 року, укладений між ПАТ «Дельта Банк» та ОСОБА_3, який комісія з перевірки вважає нікчемним, про що зазначено в протоколі засідання від 20 липня 2015 року №24.

Такий висновок обґрунтовано тим, що при укладенні договору купівлі-продажу нерухомого майна від 01.07.2014 року допущено порушення вимог законодавства України, які полягали в такому.

Умовами договору (п.8) встановлено що вартість житлового будинку, що знаходиться за адресою: Львівська область, м. Дрогобич, вул. І. Франка, 312, загальною площею 75,6 кв.м. та земельної ділянки загальною площею 0,0710 га, яку контрагент ОСОБА_3 мала сплатити та сплатила 01.07.2014 року на користь Банку становить 105000 грн. Поряд з тим, ринкова та оціночна вартість нерухомого майна станом на дату укладення договору становила всього 147237,00 грн., в т.ч. житлового будинку 62807,00 грн. без ПДВ, що підтверджено Звітом про оцінку майна, складеним 25.06.2015 року ТОВ «Експертне Бюро «Астра» (сертифікат СОТ №12942/12 від 03.02.2012 року); земельної ділянки 84430,00 грн. без ПДВ що підтверджується звітом про експертну грошову оцінку вартості, складеним 25.06.2015 року ТОВ «Оціночна компанія «Вега» (сертифікат ФДМУЦ №1221/11 від 18.07.2011 року).

Таким чином, відповідач вирішив, що Банк, уклавши договір здійснив відчуження належного йому нерухомого майна за ціною, нижчою від звичайної ціни (на 23%), що прямо зазначено у п. 3 ч. 3 ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» як ознака нікчемності правочину.

Листом від 21.07.2015 року №5495 Уповноважена особа Фонду гарантування вкладів на здійснення тимчасової адміністрації в АТ «Дельта-Банк» ОСОБА_4 повідомив ОСОБА_3 про визнання нікчемним договору купівлі-продажу нерухомого майна від 01.07.2014 року, посвідченого ОСОБА_5, приватним нотаріусом Дрогобицького нотаріального округу за реєстраційним номером №386, укладеного між ПАТ «Дельта Банк» та ОСОБА_3, на підставі п. 2 ч. 3 с. 38 та п. 3 ч. 3 ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». У тому ж повідомленні зазначено про необхідність повернути Банку майно, яке було отримано на підставі зазначеного вище договору.

Правові, фінансові та організаційні засади функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, повноваження Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, порядок виплати Фондом відшкодування за вкладами встановлено Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» від 23.02.2012 року № 4452-VI (далі Закон №4452-VI).

Відповідно до ч. 1 ст. 3 Закону №4452-VI Фонд є установою, що виконує спеціальні функції у сфері гарантування вкладів фізичних осіб та виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків у випадках, встановлених цим Законом.

Відповідно до частин 1, 2 ст. 4 Закону №4452-VI основним завданням Фонду є забезпечення функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб та виведення неплатоспроможних банків з ринку. На виконання свого основного завдання Фонд у порядку, передбаченому цим Законом, здійснює такі функції: веде реєстр учасників Фонду; здійснює заходи щодо організації виплат відшкодувань за вкладами в разі прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку; здійснює процедуру виведення неплатоспроможних банків з ринку, у тому числі шляхом здійснення тимчасової адміністрації та ліквідації банків, організовує відчуження активів і зобов'язань неплатоспроможного банку, продаж неплатоспроможного банку або створення та продаж перехідного банку.

Відповідно до ч. 1 ст. 34 Закону №2242-VІ (тут і далі у редакції, чинній станом на дату виникнення спірних правовідносин) Фонд розпочинає процедуру виведення неплатоспроможного банку з ринку та здійснення тимчасової адміністрації в банку на наступний робочий день після офіційного отримання рішення Національного банку України про віднесення банку до категорії неплатоспроможних.

Згідно з ч. 3 ст. 34 Закону №2242-VІ Виконавча дирекція Фонду не пізніше наступного робочого дня після офіційного отримання рішення Національного банку України про віднесення банку до категорії неплатоспроможних призначає з числа працівників Фонду уповноважену особу Фонду. Уповноважена особа Фонду повинна відповідати вимогам, встановленим Фондом. Рішення про призначення уповноваженої особи Фонду доводиться Фондом до головного офісу банку та до кожного відокремленого підрозділу банку негайно.

Відповідно до ч. 5 ст. 34 Закону №2242-VІ під час тимчасової адміністрації Фонд має повне і виняткове право управляти банком відповідно до цього Закону, нормативно-правових актів Фонду та вживати дії, передбачені планом врегулювання.

Згідно з ч. 1, ч. 2 ст. 36 Закону №2242-VІ з дня призначення уповноваженої особи Фонду призупиняються всі повноваження органів управління банку (загальних зборів, спостережної ради і правління (ради директорів) та органів контролю (ревізійної комісії та внутрішнього аудиту). Уповноважена особа Фонду від імені Фонду набуває всі повноваження органів управління банку та органів контролю з дня початку тимчасової адміністрації і до її припинення. На період тимчасової адміністрації усі структурні підрозділи, органи та посадові особи банку підпорядковуються у своїй діяльності уповноваженій особі Фонду і діють у визначених нею межах та порядку.

Згідно з ч. 2 ст. 38 Закону №2242-VІ протягом дії тимчасової адміністрації уповноважена особа Фонду зобов'язана забезпечити перевірку правочинів (у тому числі договорів), вчинених (укладених) банком протягом одного року до дня запровадження тимчасової адміністрації банку, на предмет виявлення правочинів (у тому числі договорів), що є нікчемними з підстав, визначених частиною третьою цієї статті.

Відповідно до ч. 3 ст. 38 Закону №2242-VІ правочини (у тому числі договори) неплатоспроможного банку є нікчемними з таких підстав: 1) банк безоплатно здійснив відчуження майна, прийняв на себе зобов'язання без встановлення обов'язку контрагента щодо вчинення відповідних майнових дій, відмовився від власних майнових вимог; 2) банк до дня визнання банку неплатоспроможним взяв на себе зобов'язання, внаслідок чого він став неплатоспроможним або виконання його грошових зобов'язань перед іншими кредиторами повністю чи частково стало неможливим; 3) банк здійснив відчуження чи передав у користування або придбав (отримав у користування) майно, оплатив результати робіт та/або послуги за цінами, нижчими або вищими від звичайних (якщо оплата на 20 відсотків і більше відрізняється від вартості товарів, послуг, іншого майна, отриманого банком), або зобов'язаний здійснити такі дії в майбутньому відповідно до умов договору; 4) банк оплатив кредитору або прийняв майно в рахунок виконання грошових вимог у день, коли сума вимог кредиторів банку перевищувала вартість майна; 5) банк прийняв на себе зобов'язання (застава, порука, гарантія, притримання, факторинг тощо) щодо забезпечення виконання грошових вимог у порядку іншому, ніж здійснення кредитних операцій відповідно до Закону України "Про банки і банківську діяльність"; 6) банк уклав кредитні договори, умови яких передбачають надання клієнтам переваг (пільг), прямо не встановлених для них законодавством чи внутрішніми документами банку; 7) банк уклав правочини (у тому числі договори), умови яких передбачають платіж чи передачу іншого майна з метою надання окремим кредиторам переваг (пільг), прямо не встановлених для них законодавством чи внутрішніми документами банку; 8) банк уклав правочин (у тому числі договір) з пов'язаною особою банку, якщо такий правочин не відповідає вимогам законодавства України.

Згідно з ч. 4 ст. 38 Закону №2242-VІ Уповноважена особа Фонду: 1) протягом дії тимчасової адміністрації, а також протягом ліквідації повідомляє сторони за договорами, зазначеними у частині другій статті 38 цього Закону, про нікчемність цих договорів та вчиняє дії щодо застосування наслідків нікчемності договорів; 2) вживає заходів до витребування (повернення) майна (коштів) банку, переданого за такими договорами; 3) має право вимагати відшкодування збитків, спричинених їх укладенням.

Відповідно до ч. 5 ст. 38 Закону №2242-VІ у разі отримання повідомлення уповноваженої особи Фонду про нікчемність правочину на підставах, передбачених частиною третьою цієї статті, кредитор зобов'язаний повернути банку майно (кошти), яке він отримав від такого банку, а у разі неможливості повернути майно в натурі - відшкодувати його вартість у грошових одиницях за ринковими цінами, що існували на момент вчинення правочину.

Загальне поняття нікчемності правочинів наведено в статті 228 Цивільного кодексу України, за змістом частини першої якої, правочин вважається таким, що порушує публічний порядок, якщо він був спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним.

На підставі наведених вище норм законодавства суд дійшов висновку, що Уповноважена особа наділена правом перевірки правочинів на предмет виявлення серед них нікчемних. Проте, за змістом наведених норм, дане право не є абсолютним, а кореспондується з обов'язком встановити перед прийняттям рішення обставини, з якими Закон пов'язує нікчемність правочину, тобто саме по собі твердження про нікчемність правочину недостатньо для визнання його таким, враховуючи що друга сторона за договором стверджує про дійсність правочину.

Суд встановив, що підставами для визнання договору нікчемним відповідно до повідомлення №5495 від 21.07.2015 року, зазначено: 1) п. 2 («банк до дня визнання банку неплатоспроможним взяв на себе зобов'язання, внаслідок чого він став неплатоспроможним або виконання його грошових зобов'язань перед іншими кредиторами повністю чи частково стало неможливим»); 2) п. 3 («банк здійснив відчуження чи передав у користування або придбав (отримав у користування) майно, оплатив результати робіт та/або послуги за цінами, нижчими або вищими від звичайних (якщо оплата на 20 відсотків і більше відрізняється від вартості товарів, послуг, іншого майна, отриманого банком), або зобов'язаний здійснити такі дії в майбутньому відповідно до умов договору») ст. 38 Закону №2242-VІ.

Щодо першої підстави, то в повідомленні №5495 від 21.07.2015 року окрім покликання на відповідну норму закону немає жодного обґрунтування того, яким чином укладення договору від купівлі-продажу нерухомого майна від 01.07.2014 року між ПАТ «Дельта Банк» та ОСОБА_3 вплинуло на платоспроможність Банку, зокрема унеможливило виконання його грошових зобовязань перед іншими кредиторами. Тобто безпосереднього причинового звязку між згаданим договором і платоспроможністю Банку Уповноважена особа Фонду гарантування вкладів в своєму повідомленні про нікчемність договору від 21.07.2015 року не обґрунтував.

Стосовно другої підстави, яку відповідач зазначив в повідомленні від 21.07.2015 року, то такий висновок ґрунтується, як встановлено під час розгляду справи, на висновках спеціалізованих експертних установ про грошову оцінку майна. Разом з тим, самі лише результати оцінювання майна, на думку суду, не є безумовними і обовязковими, відповідно не можуть ставити під сумнів вже погоджені і виконані сторонами умови договору купівлі-продажу від 01.07.2014 року щодо вартості такого майна. Позивач як власник такого майна, сплативши за нього обумовлену в договорі від 01.07.2014 року ціну, також має обґрунтовані підстави не погоджуватись з висновками експертів, як і з вимогою відповідача про повернення цього майна. Доводи позивача щодо сплаченої ним вартості майна також заслуговують на увагу, проте відповідач, перед тим, як констатувати факт заниження Банком вартості відчуженого нерухомого майна більш як на 20% та вимагати від позивача повернення Банку цього майна, не надав належного значення всім обставинам, що мають істотне значення.

Крім того, суд погоджується з позивачем у тому, що при перевірці договору купівлі-продажу від 01.07.2014 року на предмет встановлення підстав нікчемності, передбачених у ч. 3 ст. 38 Закону відповідач не врахував, що ця стаття була викладена в новій редакції згідно із Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо запобігання негативному впливу на стабільність банківської системи» від 04.07.2014 року №1586-VII, яка набрала чинності з 11.07.2014 року. Тобто, станом на дату укладення договору купівлі-продажу від 01.07.2014 року Закон №2242-VІ не передбачав підстав, за яких договір неплатоспроможного банку є нікчемним. При прийнятті оскарженого рішення відповідач зазначеної обставини також не врахував.

Відповідно до ст.71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

На підставі досліджених в судовому засіданні доказів та встановлених на їх підставі обставин справи суд прийшов до висновку, що рішення Уповноваженої особи Фонду гарантування про нікчемність договору купівлі-продажу нерухомого майна від 01.07.2014 року, укладеного між ПАТ «Дельта Банк» та ОСОБА_3, посвідченого ОСОБА_5, приватним нотаріусом Дрогобицького нотаріального округу за реєстраційним номером №386, що оформлено листом №5495 від 21.07.2015 року, не відповідає критеріям, наведеним у ч. 3 ст. 2 КАС України. Поряд з тим позивач довів обґрунтованість позовних вимог належними та допустимими доказами.

На підставі ст.94 вищенаведеного Кодексу із урахуванням того, що рішення ухвалене на користь позивача, який не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені ним документально підтверджені судові витрати.

Керуючись статтями 7-14, 18, 19, 94, 158, 160-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

п о с т а н о в и в:

позов задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати рішення Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації в АТ «Дельта Банк» ОСОБА_4 про нікчемність договору купівлі-продажу нерухомого майна від 01.07.2014 року, посвідченого ОСОБА_5, приватним нотаріусом Дрогобицького нотаріального округу за реєстраційним номером №386, укладеного між ПАТ «Дельта Банк» та ОСОБА_3, що оформлено листом №5495 від 21.07.2015 року.

Стягнути з бюджетних асигнувань Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на користь ОСОБА_3 судовий збір, сплачений за подання позову в сумі 1218 (одна тисяча двісті вісімнадцять) гривень.

Постанова суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження. Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, то вважається, що постанова не набрала законної сили.

Апеляційна скарга на постанову подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови, виготовленої в повному обсязі, до Львівського апеляційного адміністративного суду через Львівський окружний адміністративний суд. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до Львівського апеляційного адміністративного суду.

Суддя Ланкевич А.З.