Справа № 826/9748/15
Суддя: Старова Н.Е.
Дата ухвалення: 2015-12-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 826/9748/15 Головуючий у 1-й інстанції: Іщук І.О. Суддя-доповідач: Старова Н.Е.
У Х В А Л А

Іменем України

09 грудня 2015 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Старової Н.Е.,

суддів: Мєзєнцева Є.І., Чаку Є.В.,

за участю секретаря: Тищенко Н.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у Дніпровському районі Головного управління ДФС у м. Києві на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва у справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Інжинірингова компанія "Нова Лайт" до Державної податкової інспекції у Дніпровському районі Головного управління ДФС у м. Києві про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,

В С Т А Н О В И В:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Інжинірингова компанія "Нова Лайт" звернулося до Окружного адміністративного суду м. Києва з позовом до Державної податкової інспекції у Дніпровському районі Головного управління ДФС у м. Києві про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 11.03.2015 року №.

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 24.09.2015 року позовні вимоги задоволено.

Не погоджуючись із зазначеною постановою, апелянтом було подано апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права, просить скасувати вказане рішення та прийняти нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.

Представник апелянта у судовому засіданні підтримав апеляційну скаргу.

Представник позивача в судовому засіданні заперечив проти задоволення апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, осіб, що з'явилися до судового засідання, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Судом встановлено, що податковим органом проведено документальну позапланову виїзну перевірку Товариства з обмеженою відповідальністю "Інжинірингова компанія "Нова Лайт", за результатом якої складено акт перевірки від 19.02.2015 року №212/26-53-22-05-21/37035128 про результати позапланової виїзної документальної перевірки позивача з питань формування податку на додану вартість за серпень 2014 р. по взаємовідносинах з ТОВ "Еколайн-СТ", за період з 01.07.2014 р. по 31.07.2014р.,ТОВ "Українська кабельна компанія" за період з 01.08.2014 р. по 31.08.2014 р., ТОВ "Брокбудкепітал" та ТОВ "Пром-Тех-Снаб" за період з 01.10.2014р. по 31.10.2014р., яким встановлено порушення позивачем вимог: п. 198.6 ст.198, п. 201.1, п. 201.2, п. 201.4, п. 201.6, п. 201.7, ст.201 ПК України, що призвело до заниження суми з податку на додану вартість за жовтень 2014 року у сумі 150 108,00 грн.

В результаті виявлених порушень податковим органом прийнято податкове повідомлення-рішення від 11.03.2015 року №, яким збільшено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість у сумі 150 108,00 грн. та застосовано штрафні санкції у розмірі 37 527,00 грн.

Не погоджуючись з вказаним податковим повідомленням-рішенням, позивач звернувся до суду.

Висновок про порушення Товариством з обмеженою відповідальністю "Інжинірингова компанія "Нова Лайт" вимог податкового законодавства контролюючий орган зробив з огляду на нереальність вчинення фінансово-господарських операцій з його контрагентами: ТОВ "Брокбудкепітал" та ТОВ "Пром-Тех-Снаб". Такі висновки податкового органу мотивовані тим, що ТОВ "Брокбудкепітал" та ТОВ "Пром-Тех-Снаб" здійснювало безтоварні операції з придбання товарів (робіт, послуг) у підприємств-постачальників.

Як видно з матеріалів справи, між позивачем та TOB "Брокбудкепітал" було укладено договір поставки № К10-14/93 від 21.10.2014р. Відповідно до п. 1.1 договору TOB "Брокбудкепітал" - постачальник зобов'язується поставити у власність покупця - позивача електротехнічну продукцію в номенклатурі та асортименті за цінами та строки, визначені цим договором, а позивач зобов'язується прийняти та оплатити товар.

Згідно п.1.2 договору постачання товару здійснюється партіями. Найменування, асортимент, кількість, ціна, строк, інші особливі умови поставок окремих партій товару визначаються сторонами в процесі діяльності і відображаються в специфікаціях, рахунках-фактурах, накладних, які є невід'ємною частиною цього договору і визначаються на основі заявок покупця в усній або письмовій формі, підтверджених постачальникам.

Також, між позивачем та TOB "Пром-Тех-Снаб" було укладено договір поставки № ПВ-214/10/14 від 29.10.2014р.

Відповідно до п. 1.1 договору TOB "Пром-Тех-Снаб" - постачальник зобов'язується поставити у власність покупця - позивача електротехнічну продукцію в номенклатурі та асортименті за цінами та строки, визначені цим договором, а позивач зобов'язується прийняти та оплатити товар.

Згідно з п.1.2 договору постачання товару здійснюється партіями. Найменування, асортимент, кількість, ціна, строк, інші особливі умови поставок окремих партій товару визначаються сторонами в процесі діяльності і відображаються в специфікаціях, рахунках-фактурах, накладних, які є невід'ємною частиною цього договору і визначаються на основі заявок покупця в усній або письмовій формі, підтверджених постачальникам.

Відповідно до п.198.6 ст.198 ПК України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплачені (нараховані) у зв'язку з придбанням товарів робіт/послуг, не підтверджені податковими накладними або оформлені з порушенням вимог чи не підтверджені митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з пунктом 201.11 статті 201 ПК України).

Згідно п.138.2 ст.138 ПК України, витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу. Як зазначено у пп.139.1.9 п.139.1 ст.139 ПК України не включаються до складу витрат витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

Згідно ч.1 ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», підставою для бухгалтерського обліку операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення.

Позивачем на підтвердження реальності господарських операцій по договору поставки № К 10-14/93 від 21.10.2014р. надано видаткову накладну № 819 від 31.10.2014 р.: кабель ВВГнг-нд 1х120; кабель ВВГнг-нд 4х150; кабель АВБбШв 1х70; кабель ВВГнг-нд 5х240 на загальну суму 449 660,65 грн. в т.ч. ПДВ у сумі 74 943,44 грн.; податкову накладну №819 від 31.10.2014 р. на загальну суму 449 660,65 грн. в т.ч. ПДВ у сумі 74 943,44 грн.

Транспортування придбаного у TOB "Брокбудкепітал" товару згідно договору №К 10-14/93 від 21.10.2014 було здійснено позивачем шляхом використання автомобіля Peugeot Boxer АА 4469 КН згідно товарно-транспортної накладної №П819 від 31.10.2015 року.

На підтвердження виконання договору поставки №ПВ-214/10/14 від 29.10.2014 року позивач надав від TOB "Пром-Тех-Снаб" видаткову накладну № 753 від 31.10.2014 р.: прожектор ДНАТ/МГ 1000W PHIL ЖО/ГО-1000 Е40; прожектор ДНАТ/МГ 400W PHIL SМ ЖО-400 Е40; прожектор ДНАТ/МГ 1000W PHIL Storm SМ ЖО-1000 VS IP65 Е40 на загальну суму 450 987,31 грн. в т.ч. ПДВ у сумі 75 164,55 грн.; податкову накладну №819 від 31.10.2014 р. на загальну суму 449 660,65 грн. в т.ч. ПДВ у сумі 74 943,44 грн.

Транспортування придбаного у TOB "Пром-Тех-Снаб" товару, згідно договору №ПВ-214/10/14 від 29.10.2014 р., було здійснено шляхом використання автомобіля Peugeot Boxer АА 4469 КН згідно товарно-транспортної накладної №753 від 31.10.2015 р.

Наявність у позивача автотранспорту, за допомогою якого останній транспортував придбаний у контрагентів товар згідно договору № К10-14/93 від 21.10.2014р., підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу автомобіля Peugeot Boxer АА 4469 КН за ТОВ "Інжинірингова компанія "Нова Лайт".

Надані позивачем докази містять обов'язкові реквізити згідно вимог законодавства, а відтак господарські операції належним чином відображено у бухгалтерському і податковому обліку позивача, що цілком підтверджує реальність здійснення господарських операцій між позивачем та його контрагентами, з урахуванням самого змісту господарських операцій та видів діяльності позивача та його контрагентів.

На момент здійснення спірних господарських операцій ТОВ "Брокбудкепітал" та ТОВ "Пром-Тех-Снаб" були зареєстровані як юридичні особи в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців та мали статус платників податку на додану вартість, що з урахуванням ст.18 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців" також підтверджує реальність укладених правочинів.

Відтак, з огляду на те, що податковим органом не доведено належними доказами нереальність господарських операцій позивача з контрагентами, і як встановлено під час дослідження матеріалів справи, кошти сплачені позивачем є пов'язаними з основною діяльністю, та витрати підтверджуються документально, суд апеляційної інстанції вважає вимоги апелянта неправомірними.

Крім того, враховуючи позицію Вищого адміністративного суду України, викладену у листі №742/11/13-11 від 02.06.2011 року, в зв'язку з тим, що нікчемність правочинів між позивачем та його контрагентами, у відповідності до ч.2 ст.71 КАС України, відповідачем не доведена, зокрема, вироком суду та спростовується копіями первинних документів, наявних в матеріалах справи, що підтверджують правомірність формування податкової звітності позивачем, колегія суддів вважає, що відповідачем всупереч норм чинного законодавства прийнято спірне податкове повідомлення-рішення від 11.03.2015 року.

Окрім того, п.18 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 року №9 «Про судову практику розгляду справ про визнання правочинів недійсними», серед іншого вказано, що при кваліфікації правочину за ст.228 Цивільного кодексу України має враховуватись вина, яка виражається в намірі порушити публічний порядок сторонами правочину або однією зі сторін. Доказом вини може бути вирок суду, постановлений у кримінальній справі.

Стосовно доводів податкового органу відносно недобросовісності контрагентів позивача, то колегія суддів звертає увагу на те, що згідно КАС України, суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини. В контексті наведеного рішенням Європейського суду з прав людини у справі «БУЛВЕС» АД проти Болгарії» від 22.01.2009 року зазначено, що платник податку не повинен нести наслідків невиконання постачальником його зобов'язань зі сплати податку і в результаті сплачувати ПДВ вдруге, а також сплачувати пеню. Слід брати до уваги те, що при розгляді даної категорії справ Європейський суд з прав людини виходить з того, що держава в особі податкових органів може і повинна вживати заходів для недопущення та/або зупинення зловживань у сфері сплати податку на додану вартість та бюджетного відшкодування, але відмова у бюджетному відшкодуванні платнику податків, який добросовісно виконав свої зобов'язання перед бюджетом і виконав всі передбачені національним законодавством умови для отримання такого відшкодування, тільки на тій підставі, що податковий орган не встановив сплати податку на додану вартість з боку постачальника та/або його контрагентів у ланцюгу, за умови відсутності шахрайських дій з боку отримувача відшкодування, на думку Європейського суду з прав людини, порушує права такого платника податків.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції стосовно того, що доводи про допущення позивачем податкових правопорушень не знайшли свого підтвердження, а податкове повідомлення-рішення від 11.03.2015 року № є протиправним та підлягає скасуванню. Відповідно, позовні вимоги є обґрунтованими та правомірно задоволені судом першої інстанції.

Згідно ч.2 ст.71 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. Відповідач як суб'єкт владних повноважень, всупереч вимог ч.2 ст.71 КАС України не надав до суду належних доказів правомірності своїх дій, та не обґрунтував свою правову позицію у встановленому порядку.

Судова колегія апеляційної інстанції не вбачає порушень судом першої інстанції норм матеріального права, на які посилається апелянт в апеляційній скарзі, та вважає, що судом першої інстанції повно встановлені обставини справи, яким надана правильна правова оцінка на підставі законодавства, яке врегульовує спірні правовідносини.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції, викладені у постанові від 24.09.2015 року, та не можуть бути підставою для її скасування.

За таких обставин, у відповідності до ст.200 КАС України, апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а постанову суду першої інстанції - без змін.

Крім того, приписами положень пп.2 п.3 ч.2 ст.4 Закону України «Про судовий збір» встановлено розміри ставок судового збору за подання апеляційної скарги до адміністративного суду, в розмірі 110 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви. Відтак, з огляду на те, що апелянтом при поданні апеляційної скарги не було надано документу про сплату судового збору за подання апеляційної скарги, то судовий збір підлягає стягненню з останнього в розмірі 4127,97 грн. (3752,7*110%), з огляду на те, що розмір судового збору при поданні даної позовної заяви становив 3752,7 грн.

Керуючись ст.ст. 41, 98, 160, 186, 195, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у Дніпровському районі Головного управління ДФС у м. Києві залишити без задоволення, а постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 24.09.2015 року - без змін.

Стягнути з Державної податкової інспекції у Дніпровському районі Головного управління ДФС у м. Києві на користь Державного бюджету України судові витрати у розмірі 4127,97 (чотири тисячі сто двадцять сім) грн.

Ухвала набирає законної сили згідно ст.254 КАС України, та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України в порядку і строки, визначені ст.212 КАС України.

Головуючий суддя:

Судді:

Головуючий суддя Старова Н.Е.

Судді: Мєзєнцев Є.І.

Чаку Є.В.