Справа № 812/620/15
Суддя: І.О. Свергун
Дата ухвалення: 2015-12-07 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛУГАНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

Іменем України

07 грудня 2015 рокуСєвєродонецькСправа № 812/620/15

Луганський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Свергун І.О.,

за участі секретаря Терегері С.В.,

представника відповідача ОСОБА_1 (довіреність від 16.11.2015 № 3),

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Управління Державної служби охорони при ГУМВС України у Луганській області про стягнення компенсації заборгованості середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до Управління Державної служби охорони при ГУМВС України у Луганській області, в якому просила стягнути з УДСО при ГУМВС України у Луганській області на її користь компенсацію за несвоєчасний розрахунок при звільненні у розмірі 2461,00 грн. та стягнення збитків з урахуванням індексу інфляції, а всього стягнути грошових коштів на загальну суму 2600,00 грн. У подальшому позивач подала уточнення до справи, в яких просила зобовязати УДСО при ГУМВС України у Луганській області виплатити їй компенсацію заборгованості середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 2599,17 грн. Позовні вимоги мотивовано наступним.

25.03.2004 позивач ОСОБА_2 вступила на службу до ОВС України. 31.03.2015 її було звільнено в запас Збройних Сил України за ч. 1 ст. 38 КЗпП України згідно з п. 64 «и» (через сімейні обставини) Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом ОВС.

При звільненні з позивачем не було проведено остаточний розрахунок, а саме: не виплачено одноразову грошову допомогу при звільненні військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу ОВС, матеріальну допомогу на оздоровлення, кошти за невикористану відпустку жінці, що має дитину до 7 років, також не в повному обсязі виплачено компенсацію за невикористану відпустку. Виплати, здійснені УДСО, є неповними та зроблені з порушенням строків, передбачених законом. Тому позивач просить зобовязати відповідача виплатити їй компенсацію заборгованості середнього заробітку за час затримки такого розрахунку.

У судове засідання позивач ОСОБА_2 не прибула, просила розглядати справу без її участі.

Представник відповідача в судовому засіданні заперечував проти позовних вимог з наступних підстав.

30.04.2015 позивачу платіжним дорученням № 7614 була сплачена компенсація за 4 дні невикористаної відпустки в сумі 203,06 грн. 12.05.2015 платіжним дорученням № 7701 була сплачена грошова допомога при звільненні в сумі 4301,83 грн.

Щодо матеріальної допомоги. Листом від 29.04.2015 № 14/1-524/Ос УДСО повідомило позивача про те, що згідно з вимогами п. 2.17.3 Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, затвердженої наказом МВС України від 31.12.2007 № 499 в редакції, яка діяла до 03.02.2015, допомога для оздоровлення особам рядового і начальницького складу надається в разі вибуття в чергову відпустку в розмірі, що не перевищує грошового забезпечення, яке особа отримувала на день виплати. Оскільки позивач у 2014 році в чергову відпустку не вибував, тому допомога на оздоровлення не виплачувалась.

У період з 20.02.2014 по 31.10.2014 позивач перебував у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею 4-річного віку без збереження заробітної плати. В період з 01.11.2014 по 31.03.2015 позивачу було надано відпустку по догляду за дитиною без збереження заробітної плати тривалістю, що визначена в медичному висновку від 14.10.2014 (на шість місяців).

Згідно з п. 2.16 Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення особам рядового і начальницького складу, затвердженої наказом МВС України від 31.12.2007 № 499, особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, які перебувають у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, а в дозволених законодавством випадках до шести років, матеріальна допомога не надається.

Щодо додаткової відпустки жінці, що має дитину до 7 років, відповідач зазначає, що позивач не вказав, яким саме нормативно-правовим актом передбачений вказаний вид відпустки.

Щодо виплати компенсації за невикористану відпустку. ПАТ «Банк «Київська Русь» на підставі постанови Правління Національного банку України від 19.03.2015 № 190 віднесено до категорії неплатоспроможних, з 20.03.2015 в банку запроваджено тимчасову адміністрацію.

На підставі Закону України «Про гарантування вкладів фізичних осіб» УДСО зупинило перерахування грошових коштів на зарплатні рахунки працівників. Позивач не надавав документів для відкриття нового рахунку, оскільки знаходився у відпустці по догляду за дитиною. На момент звільнення позивача новий рахунок йому не відкривався.

27.04.2015 позивач звернувся на адресу УДСО з проханням сплатити йому компенсацію за невикористану відпустку та вказала свій рахунок в АТ «Ощадбанк», який не є зарплатним. 30.04.2015 компенсацію за невикористану відпустку в сумі 203,06 грн. було перераховано за реквізитами, вказаними у зверненні від 27.04.2015.

Таким чином, УДСО повністю сплатило позивачу належні йому при звільненні виплати.

Суд, який вислухав пояснення представника відповідача, дослідив матеріали справи, розглянув справу в межах заявлених позовних вимог і наданих доказів, оцінив докази відповідно до вимог ст.ст. 69-72 Кодексу адміністративного судочинства України, встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.

Позивач ОСОБА_2 проходила службу в органах внутрішніх справ з 25.03.2004, згідно з наказом Управління Державної служби охорони при ГУМВС України у Луганській області від 31.03.2015 № 10 о/с звільнена з органів МВС у запас Збройних Сил за п. 64 «и» (через сімейні обставини або з інших причин) (арк. справи 7, 8).

Вважаючи, що при звільненні з нею не було проведено повний розрахунок, а саме не виплачено одноразову грошову допомогу при звільненні та компенсацію за невикористану відпустку, позивач ОСОБА_2 27.04.2015 звернулася до відповідача з заявою про здійснення таких виплат (арк. справи 60).

Листом від 29.04.2015 № 14/1-524/Ос відповідач повідомив позивачу про те, що нарахована одноразова грошова допомога в сумі 4301,83 грн. буде виплачена найближчим часом. Норми «Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення та одноразової грошової допомоги при звільненні військовослужбовцям Національної гвардії України та іншим особам» на працівників міліції не розповсюджуються. Суму компенсації за 4 календарних дні невикористаної щорічної відпустки в розмірі 203,06 грн. перераховано на вказаний картковий рахунок. Також повідомлено, що оскільки вибуття позивача в чергову відпустку в 2014 році не відбулося, допомога на оздоровлення в даному випадку не виплачується (арк. справи 53).

Згідно з платіжним дорученням від 12.05.2015 № 7701 відповідач перерахував на картковий рахунок позивача вихідну допомогу в сумі 4301,83 грн. (арк. справи 49). Згідно з платіжним дорученням від 30.04.2015 № 7614 відповідач перерахував на картковий рахунок позивача компенсацію за невикористану відпустку в сумі 203,06 грн. (арк. справи 50).

У подальшому позивач ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до Управління Державної служби охорони при Головному управлінні Міністерства внутрішніх справ України у Луганській області про стягнення одноразової грошової допомоги при звільненні, компенсації за невикористану відпустку, матеріальної допомоги на оздоровлення. Постановою Луганського окружного адміністративного суду від 09.09.2015 у справі № 812/419/15 у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_2 до Управління Державної служби охорони при Головному управлінні Міністерства внутрішніх справ України у Луганській області про стягнення одноразової грошової допомоги при звільненні, компенсації за невикористану відпустку, матеріальної допомоги на оздоровлення відмовлено (арк. справи 102-105). Ухвалою Донецького апеляційного адміністративного суду від 11.11.2015 постанову Луганського окружного адміністративного суду від 09.09.2015 у справі № 812/419/15 залишено без змін (арк. справи 106-108).

Відповідно до частини 1 статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України обставини, встановлені судовим рішенням в адміністративній, цивільній або господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Позовні вимоги про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні в даній справі є похідними від позовних вимог, що розглянуті в справі № 812/419/15.

Зважаючи, що суд у рішенні по справі № 812/419/15 дійшов висновку про правомірність дій відповідача при здійсненні розрахунку з позивачем при звільненні, підстав для задоволення позовних вимог про стягнення компенсації середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні немає.

Також суд вважає за необхідне зазначити таке.

Відносини публічної служби з приводу прийняття громадян на службу в органи внутрішніх справ, її проходження та звільнення з неї, в т.ч. в частині оплати праці, врегульовані спеціальним законодавством України, зокрема: Законом України «Про міліцію» від 20.12.1992 № 565-12, що діяв на час виникнення спірних правовідносин, Положенням про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України від 29.07.1991 року за № 114, Інструкцією про порядок виплати грошового забезпечення особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, затвердженою наказом МВС України від 31.12.2007 № 499, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 12.03.2008 за № 205/14896.

Аналізом вказаних нормативних актів установлено, що стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку не передбачено.

Також суд зауважує, що Постановою Пленуму Верховного Суду України від 24.12.1999 № 13 «Про практику застосування законодавства про оплату праці» передбачено, що законодавством про працю норми її оплати і порядок вирішення спорів про останню не поширюється на військовослужбовців та прирівняних до них осіб (рядовий і начальницький склад органів внутрішніх справ тощо).

На підставі викладеного суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Керуючись статтями 2, 17, 18, 71, 94, 105, 158-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_2 до Управління Державної служби охорони при ГУМВС України у Луганській області про стягнення компенсації заборгованості середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні відмовити повністю.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Донецького апеляційного адміністративного суду.

Апеляційна скарга подається до Донецького апеляційного адміністративного суду через Луганський окружний адміністративний суд. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 КАС України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого статтею 186 КАС України, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Повний текст постанови складено 11 грудня 2015 року.

Суддя ОСОБА_3