Справа № 826/26762/15
Суддя: Іщук І.О.
Дата ухвалення: 2015-12-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

про залишення позовної заяви без руху

10 грудня 2015 року м. Київ № 826/26762/15

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Іщука І.О., ознайомившись із позовною заявою і доданими до неї матеріалами

за позовомАкціонера ПАТ «НДІ ЕМП» ОСОБА_1
до про Фонду державного майна України визнання незаконними дій, зобов'язання вчинити дії,
В С Т А Н О В И В:

Акціонер ПАТ «НДІ ЕМП» ОСОБА_1 звернувся до Окружного адміністративного суду м. Києва з позовом до Фонду державного майна України, в якому просить визнати незаконними, скасувати вчинені ФДМ України дії і рішення стосовно призначення Головою Правління ПАТ «НДІ ЕМП» ОСОБА_2 та заборонити перешкоджати акціонеру ОСОБА_1 брати участь в управлінні акціонерним товариством.

Ознайомившись з позовною заявою позивача, суд встановив, що вона не відповідає вимогам статті 106 Кодексу адміністративного судочинства України з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 3 ст. 106 Кодексу адміністративного судочинства України до позовної заяви додається документ про сплату судового збору, крім випадків, коли його не належить сплачувати.

Відповідно до ч. 1 ст. 6 Закону України "Про судовий збір" судовий збір перераховується у безготівковій або готівковій формі виключно через установи банків чи відділення зв'язку.

Ставки сплати судового збору встановлено ч. 1 ст. 4 Закону України "Про судовий збір", із змінами, внесеними згідно із Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо сплати судового збору" № 484-VIII від 22.05.2015, відповідно до якої встановлюється ставка судового збору за подання позовної заяви немайнового характеру фізичною особою - 0,4 розміру мінімальної заробітної плати.

Станом на 01.01.2015 р. розмір мінімальної заробітної плати складає 1218,00 гривень.

Частиною 3 статті 6 Закону України «Про судовий збір» визначено, що у разі коли в позовній заяві об'єднано дві і більше вимог немайнового характеру, судовий збір сплачується за кожну вимогу немайнового характеру.

Позивачем заявлено три позовні вимоги немайнового характеру.

Таким чином, з урахуванням положень ч. 3 ст. 6 Закону України «Про судовий збір», позивач повинен сплатити судовий збір за три заявлені позовні вимоги.

На підтвердження сплати судового збору позивачем надано суду квитанцію № 59 від 01.12.2015 р. на суму 551,20 грн. Проте, суд не приймає вказану квитанцію в якості належного доказу сплати судового збору, оскільки платником, згідно останньої, є ОСОБА_3, а не позивач.

Загальні правила, види і стандарти розрахунків клієнтів банків та банків у грошовій одиниці України на території України, що здійснюються за участю банків визначено Інструкцією про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, затвердженою постановою Правління Національного банку України від 21 січня 2004 р. N 22.

Пунктом 3.1 вказаної Інструкції передбачено, що платіжне доручення оформляється платником за формою, наведеною в додатку 2 до цієї Інструкції, згідно з вимогами щодо заповнення реквізитів розрахункових документів, що викладені в додатку 8 до цієї Інструкції, та подається до банку, що обслуговує його, у кількості примірників, потрібних для всіх учасників безготівкових розрахунків.

Відповідно до додатку № 8 Інструкції розрахунковий документ повинен містити наступні реквізити, зокрема, назву документа, суму, код платника та найменування платника, призначення платежу.

В інформаційному листі Вищого господарського суду України від 17.09.2012 р. N 01-06/1260/2012 визначено, що платіжне доручення на безготівкове перерахування судового збору, квитанція установи банку про прийняття платежу готівкою додаються до позовної заяви (заяви, скарги) і мають містити відомості про те, яка саме позовна заява (заява, скарга, дія) оплачується судовим збором.

Отже, при заповненні платіжного документа у графі «Код платника» платником судового збору - юридичною особою зазначається код ЄДРПОУ, а платником - фізичною особою - ідентифікаційний код, а при його відсутності, у зв'язку з релігійними переконаннями, зазначаються його паспортні дані.

За визначенням ст. 2 Закону України «Про судовий збір» платники судового збору - громадяни України, іноземці, особи без громадянства, підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні) та фізичні особи - підприємці, які звертаються до суду чи стосовно яких ухвалене судове рішення, передбачене цим Законом.

Отже, судовий збір повинен бути сплачений особою, яка звертається до суду.

Таким чином, оскільки судовий збір у даній справі сплачений не від імені позивача, відповідно платіжний документ наданий останнім, не може бути належним доказом, що підтверджує сплату ним судового збору за подання позову до адміністративного суду.

За таких обставин, позивачу необхідно сплатити судовий збір та надати суду докази такої сплати.

Завданням адміністративного судочинства згідно ч. 1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Згідно визначень, наведених в п. п. 6, 8 ч. 1 ст. 3 цього Кодексу, адміністративний позов - це звернення до адміністративного суду про захист прав, свобод та інтересів у публічно-правових відносинах; позивач в адміністративній справі - це особа, на захист прав, свобод та інтересів якої подано адміністративний позов до адміністративного суду, а також суб'єкт владних повноважень, на виконання повноважень якого подана позовна заява до адміністративного суду.

Аналіз наведених норм дає підстави стверджувати, що до адміністративного суду може звернутися фізична або юридична особа, права, свободи чи інтереси якої порушено суб'єктом владних повноважень у зв'язку із винесенням останнім рішення (нормативно-правового акта чи правового акта індивідуальної дії), вчиненням дій або не вчинення дій, які повинні бути вчинені в межах повноважень органу державної влади, органу місцевого самоврядування, їхньої посадової чи службової особи, іншого суб'єкта при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень. Вимоги позивача повинні стосуватися захисту або відновлення його прав, свобод та інтересів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб'єкта владних повноважень.

При вирішенні питання щодо прийняття до розгляду в порядку адміністративного судочинства позову суду слід визначитись, зокрема, з такими питаннями: які саме права, свободи чи інтереси позивача порушені, в чому саме вони полягають і якими саме рішеннями, діями чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень вони порушені; чи відносяться спірні правовідносини до публічно-правових; чи не підлягає порушені право, свобода чи інтереси фізичної або юридичної особи захисту в порядку іншого провадження.

В контексті наведеного, позивачу необхідно уточнити, які саме рішення Фонду державного майна України суд повинен визнати незаконними та скасувати.

Відповідно до ч. 1 ст. 108 КАС України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, встановлених ст. 106 цього Кодексу, постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху, у якій зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб їх усунення і встановлюється строк, достатній для усунення недоліків.

Враховуючи викладене, суд вважає за необхідне залишити позовну заяву без руху з наданням позивачеві часу для усунення недоліків.

Керуючись статтями 106-108 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

УХВАЛИВ:

1. Залишити позовну заяву без руху .

2. Встановити позивачу п'ятиденний строк для усунення недоліків позовної заяви з дня отримання ухвали.

3. Попередити позивача про наслідки недотримання вимог ухвали про залишення позовної заяви без руху, передбачені пунктом 1 частини третьої статті 108 Кодексу адміністративного судочинства України.

Ухвала набирає законної сили, відповідно до ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України.

Ухвала може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції протягом п'яти днів з дня її отримання особою, яка оскаржує ухвалу, за правилами, встановленими ст. ст. 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя І.О.Іщук