Справа № 802/3722/15-а
Суддя: Чернюк Алла Юріївна
Дата ухвалення: 2015-11-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

27 листопада 2015 р. Справа № 802/3722/15-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді: Чернюк Алли Юріївни,

за участю:

секретаря судового засідання: Павліченко Аліни Володимирівни

представника позивача: ОСОБА_1

представника відповідача: ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за позовом: Товариства з додатковою віповідальністю "Брацлав"

до: Немирівської об'єднаної державної податкової інспекції ГУ ДФС у Вінницькій області

про: визнання протиправним та скасування рішення про застосування штрафних санкцій

ВСТАНОВИВ:

У провадженні Вінницького окружного адміністративного суду знаходиться адміністративна справа за позовом товариства з додатковою відповідальністю «Брацлав» до Немирівської обєднаної державної податкової інспекції Головного управління державної фіскальної служби у Вінницькій області про визнання протиправним та скасування рішення про застосування штрафних санкцій.

Заявлені вимоги обґрунтовані тим, що податковим органом винесено рішення про застосування штрафних фінансових санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску від 20.08.2015 за № НОМЕР_1 в сумі 255122,79 грн., з яких 94 698,45 грн. штрафу та 160424,34 грн. пені.

Протиправність вказаного рішення полягає в тому, що постановою Вінницького окружного адміністративного суду від 04.06.2015 у справі № 802/1448/15-а з ТДВ «Брацлав» стягнуто заборгованість в сумі 1045041,88 грн., яка згідно з ухвалою Вінницького окружного адміністративного суду від 20.07.2015 у справі № 802/1448/15-а розстрочена на 60 місяців починаючи з серпня 2015 року по липень 2020 року.

Відтак, на думку позивача, відсутні правові підстави для нарахування податковим органом сум штрафу та пені, а урахуванням чого, платник податків змушений був звернутись до суду за захистом встановлених прав.

Представник позивача заявлені вимоги підтримала, просила їх задовольнити на підставі, в межах заявлених вимог, та з урахуванням наданих додаткових пояснень.

Представник відповідача в судовому засіданні щодо позову заперечувала, з огляду на їх безпідставність, та просила суд відмовити у задоволенні позову.

За наслідками розгляду адміністративного позову та доданих до нього матеріалів, всебічного і повного встановлення всіх фактичних обставин, на яких ґрунтується позов, об'єктивної оцінки доказів, що мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд зазначає наступне.

Як свідчать матеріали справи, товариство з додатковою відповідальністю « Брацлав» зареєстроване за адресою ІНФОРМАЦІЯ_1, за ідентифікаційним кодом 05768237.

20.08.2015 податковим органом винесено рішення про застосування штрафних фінансових санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску за № НОМЕР_1, яким товариству з додатковою відповідальністю «Брацлав», нараховано єдиний внесок в сумі 255122,79 грн., з яких 94 698,45 грн. штраф та 160424,34 грн. пеня (а.с.7).

Не погодившись з цим, позивачем подано скаргу від 04.09.20165 за вих.№723, яка рішенням Головного управління державної фіскальної служби у Вінницькій області про результати розгляду первинної скарги від 16.09.2015 № 1131/10/02-32-10-04, залишена без задоволення, а оскаржуване рішення без змін (а.с.36-38).

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходив з наступного.

Організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку врегульовано Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування» ( надалі - Закон).

Повноваження щодо адміністрування єдиного податку, згідно з законами України від 04.07.2013 №404-VІІ "Про внесення змін до Податкового Кодексу України у зв'язку з проведенням адміністративної реформи та від 04.07.2013 №406-VІІ "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України у зв'язку з проведенням адміністративної реформи", передано Міністерству доходів та зборів України.

Статтею 1 Закону визначено поняття «єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування», зокрема, це консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов'язкового державного соціального страхування в обов'язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов'язкового державного соціального страхування.

Платниками єдиного внеску, згідно з ч.1 ст. 4 Закону, ї роботодавці підприємства, установи та організації, інші юридичні особи, утворені відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, які використовують працю фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, чи за цивільно-правовими договорами (крім цивільно-правового договору, укладеного з фізичною особою - підприємцем, якщо виконувані роботи (надавані послуги) відповідають видам діяльності відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), у тому числі філії, представництва, відділення та інші відокремлені підрозділи зазначених підприємств, установ і організацій, інших юридичних осіб, які мають окремий баланс і самостійно ведуть розрахунки із застрахованими особами.

Одним із обовязків платника податків є обовязок своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок. ( п.1 ч.2 ст. 6 Закону).

Як слідує із матеріалів справи, за фактом не виконання позивачем встановленого обовязку щодо сплати єдиного соціального внеску, податковий орган звернувся до суду з позовом. Постановою Вінницького окружного адміністративного суду від 04.06.2015 у справі № 802/1448/15-а з ТДВ «Брацлав» за період з вересня 2014 року по квітень 2015 року стягнуто заборгованість в сумі 1045041,88 грн. Зокрема, рішенням № про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску від 28.10.2014, Немирівською ОДПІ застосовано до ТДВ «Брацлав» застосовано штраф у розмірі 36104 грн. 48 коп. та нараховано пеню у розмірі 39599 грн. 10 коп. за період з 21.03.2014 по 16.10.2014 (а.с.14-16).

Матеріали справи також свідчать проте, що ухвалою Вінницького окружного адміністративного суду від 20.07.2015 у справі № 802/1448/15-а, заборгованість в сумі 1045041,88 грн. розстрочена на 60 місяців починаючи з серпня 2015 року по липень 2020 року (а.с.17).

За змістом ч.2,3 ст. 25 Закону у разі виявлення своєчасно не сплачених сум страхових внесків платники єдиного внеску зобов'язані самостійно обчислити ці внески і сплатити їх з нарахуванням пені в порядку і розмірах, визначених цією статтею. Суми недоїмки стягуються з нарахуванням пені та застосуванням штрафів.

Частина 11 вказаної норми Закону закріплює, що на суму недоїмки нараховується пеня з розрахунку 0,1 відсотка суми недоплати за кожний день прострочення платежу.

Згідно пункту 2 ч.11 ст. 25 Закону орган доходів і зборів до платника єдиного внеску за неподання, несвоєчасне подання, подання не за встановленою формою звітності, передбаченої цим Законом, органом доходів і зборів накладає штраф в розмірі 10

неоподатковуваних мінімумів доходів громадян за кожне таке неподання, несвоєчасне подання або подання не за встановленою формою.

Як вказано вище, оскаржуваним рішенням про застосування штрафних фінансових санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску від 20.08.2015 за № НОМЕР_1, позивача зобовязано сплатити за період з 21.06.2014 по 13.08.2015 єдиний соціальний внесок в сумі 255122,79 грн., з яких 94 698,45 грн. (10%) штрафу та 160424,34 грн. пені (0,1%).

В ході судового розгляду справи встановлено, податковим органом вживались заходи стягнення заборгованості, а саме:

- 01.04.2015 винесено вимогу про сплату боргу (недоїмки) форми «Ю» № 89-85, якою визначено, що загальна сума боргу станом на 31.03.2015, становить 945087,43 грн., з них 869383,85 грн. недоїмка, 36104,48 грн. штраф та 39599,10 грн. пеня;

- 11.06.2015 винесено вимогу про сплату боргу (недоїмки) форми «Ю» № 158-25, якою визначено, що сума недоїмки станом на 31.05.2015 становить 104504,88 грн.;

- 03.07.2015 форми «Ю» №165-93, якою визначено загальну суму недоїмки станом на 31.06.2015, в розмірі 1177789,73грн.( а.с.8-10).

В порядку дослідження доказів судом досліджено інтегровану карту платника податку, розрахунки штрафної санкції та платіжні доручення від 16.12.2014 № 2482, від 21.05.2015 № 1173, від 22.05.2015 № 1208, від 16.10.2014 № 1812 (а.с.40-63, 68-70,83-86), з аналізу яких встановлено, що позивачем періодично здійснювалось часткове погашення податкового боргу, зокрема:

- 16.10.2015 сплачено 20 900 грн. та зараховано податковим органом 7 398,50 грн.;

- 16.12.2014 сплачено 110488 грн. та зараховано податковим органом 26333, 70 грн.;

- 21.05.2015 сплачено 45962 грн. та зараховано податковим органом 41369 грн.;

- 22.05.2015 сплачено 82 000 грн. та зараховано податковим органом 10889 грн.

Так, частина 6 статті 25 Закону України визначає, що за рахунок сум, що надходять від платника єдиного внеску або від державної виконавчої служби, погашаються суми недоїмки, штрафних санкцій та пені у порядку календарної черговості їх виникнення. У разі якщо платник має несплачену суму недоїмки, штрафів та пені, сплачені ним суми єдиного внеску зараховуються в рахунок сплати недоїмки, штрафів та пені у порядку календарної черговості їх виникнення.

За приписами ч.13 ст. 25 Закону нарахування пені, передбаченої цим Законом, починається з першого календарного дня, що настає за днем закінчення строку внесення відповідного платежу, до дня його фактичної сплати (перерахування) включно.

Системний аналіз вищевказаних норм дає можливість зробити висновок, що за несплату та/або несвоєчасне перерахування єдиного внеску, нараховується штрафна санкція та пеня в розмірі 10% та 0,1 % відповідно, яка нараховується до фактичного перерахування коштів. При цьому, часткове погашення боргу здійснюється в рахунок сплати недоїмки, штрафів та пені у порядку календарної черговості їх виникнення.

Згідно з п.1 р.2 Порядку ведення органами Міністерства доходів і зборів України оперативного обліку податків, зборів, митних платежів, єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування, інших платежів, які сплачуються під час митного оформлення товарів, затвердженого Наказом Міністерства доходів і зборів України від 05.12.2013 № 765, при взятті на облік платника протягом відповідного року територіальним органом Міндоходів відкриваються інтегровані картки платника з дати нарахування або сплати податків, зборів, митних платежів, передоплати та єдиного внеску (залежно від того, яка з цих подій настала раніше).

Положення п.1 розділу 5 Порядку ведення органами Міністерства доходів і зборів України оперативного обліку податків, зборів, митних платежів, єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування, інших платежів, які сплачуються під час митного оформлення товарів, затвердженого Наказом Міністерства доходів і зборів України від 05.12.2013 № 765, передбачають, що у разі наявності у платника податкового боргу за податками, зборами територіальні органи Міндоходів зобов'язані зарахувати кошти, що сплачує такий платник, в рахунок погашення боргу згідно з черговістю його виникнення незалежно від напряму сплати, визначеного платником.

Надані до суду інтегровані картки та розрахунки штрафних санкцій свідчать про те, що 21.05.2015 позивачем сплачено 45962 грн., з них 4593 грн. знято пені, при сплаті 21.05.2015 10889,40 грн. нараховано 82 000 грн. пеню за попередній штраф.

Як встановлено судом, сума заборгованості 104504,88 грн., у відповідності до постанови Вінницького окружного адміністративного суду від 04.06.2015, виникла за період з вересня 2014 року по квітень 2015 року, однак остання станом на 31.05.2015 не містить у собі сум нарахованої пені та штрафів, що в подальшому слугувало підставою для нарахування штрафу та пені.

Таким чином, за відповідачем станом на момент винесення оскаржуваного рішення рахується борг зі сплати єдиного соціального внеску в сумі 255122,79 грн., з яких 94 698,45 грн. штрафу та 160424,34 грн. пені.

В судовому засіданні представник позивача звернула увагу суду щодо недотримання податковим органом порядку оформлення виконавчого документу, адже у відповідності до приписів Закону, відповідач у випадку наявності у платника заборгованості, зобовязаний винести вимогу про сплату боргу.

Однак, суд не визнає таку позицію позивача заслуговуючою на увагу, так як за змістом ч.15 ст. 25 Закону передбачають, що рішення органу доходів і зборів про нарахування пені та/або застосування штрафів, передбачених частинами одинадцятою і дванадцятою цієї статті, є виконавчим документом.

В розрізі вказаного, рішення про застосування штрафних фінансових санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску від 20.08.2015 за № НОМЕР_1 є виконавчим документом.

Таким чином, надавши правову оцінку всім обставинам справи, які знайшли своє підтвердження в ході судового засідання, доводяться як показами сторін так і матеріалами справи, суд в узгодження з вимогами статті 162 КАС України, вважає, що в задоволенні заявлених позовних вимог необхідно відмовити повністю.

Дослідивши оскаржуване рішення в розумінні рішення суб'єкта владних повноважень, суд приходить до висновку, що останнє відповідає вимогам визначених Кодексом адміністративного судочинства України, оскільки рішення суб'єкта владних повноважень повинно бути вчинено на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України - за змістом цей критерій випливає з принципу законності, що закріплений у частині другій статті 19 Конституції України. На підставі означає, що суб'єкт владних повноважень: має бути утворений у порядку, визначеному Конституцією та законами України, зобов'язаний діяти на виконання закону, за умов та обставин, визначених ним. У межах повноважень означає, що суб'єкт владних повноважень повинен приймати рішення, а дії вчиняти відповідно до встановлених законом повноважень, не перевищуючи їх. У спосіб означає, що суб'єкт владних повноважень зобов'язаний дотримуватися встановленої законом процедури і форми прийняття рішення або вчинення дії і повинен обирати лише визначені законом засоби.

Суд звертає увагу позивача на той факт, що наявна сума заборгованості підтверджується наданими до суду доказами в тому числі інтегрованими кратками платника податку та розрахунками штрафної санкції.

Визначаючись щодо заявлених вимог, судом також враховано, що ч. 1 ст. 11 КАС України передбачено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

У відповідності з ч.1 ст. 70 КАС України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмету доказування.

З аналізу даних норм слідує, що під час розгляду справи суд бере до уваги лише належні докази, тобто ті, що стосуються конкретної справи та містять інформацію щодо предмета доказування.

Відповідно до статті 71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльність суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Отже, на виконання свого обовязку відповідачем доведено правомірність прийняття свого рішення, відтак позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Відповідно до ч.2 ст.94 КАС України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони - суб'єкта владних повноважень, суд присуджує з іншої сторони всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати, пов'язані із залученням свідків та проведенням судових експертиз. Таким чином, судові витрати відшкодуванню з Державного бюджету України не підлягають.

Керуючись ст.ст. 70, 71, 79, 86, 94, 128, 158, 162, 163, 167, 255, 257 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні адміністративного позову Товариства з додатковою відповідальністю "Брацлав" відмовити повністю.

Постанова суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 254 КАС України.

Відповідно до ст. 186 КАС України, апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 цього Кодексу, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Суддя Чернюк Алла Юріївна