Справа № 2а-9196/11/1470
Суддя: Маринчак Н.Є.
Дата ухвалення: 2015-11-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 листопада 2015 року м. Київ К/800/41969/14

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:

Головуючого: Маринчак Н.Є.,

Суддів: Вербицької О.В., Цвіркуна Ю.І.,

розглянувши в порядку письмового касаційну скаргу Жовтневої об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Миколаївській області

на постанову Миколаївського окружного адміністративного суду від 16 травня 2013 року

та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 09 липня 2014 року

по справі №2а-9196/11/1470

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Родіна Агро» (надалі - ТОВ «Родіна Агро»)

до Жовтневої міжрайонної державної податкової інспекції Миколаївської області Державної податкової служби (надалі - Жовтнева МДПІ)

про скасування податкових повідомлень-рішень, -

встановив:

Позивач звернувся до Миколаївського окружного адміністративного суду з позовом, в якому поставлено питання про скасування податкових повідомлень-рішень Жовтневої МДПІ від 29.06.2011 року №, №, №, №.

Постановою Миколаївського окружного адміністративного суду від 16.05.2013 року, залишеною без змін ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 09.07.2014 року, позовні вимоги задоволено частково. Скасовано податкові повідомлення-рішення № та № від 29.06.2011 року. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій, вказуючи на порушення норм процесуального права та неправильне застосування судом норм матеріального права, відповідач звернувся з касаційною скаргою до Вищого адміністративного суду України, в якій ставить питання про скасування оскаржуваних судових рішень та прийняття нового, яким відмовити в задоволенні позовних вимог повністю.

Сторони в судове засідання не з'явились, про дату, час і місце судового засідання були повідомлені належним чином. Відповідно до п.2 ч.1 ст.222 КАС України справа розглядається в порядку письмового провадження.

Заслухавши доповідь судді, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи наведені у скарзі, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Як встановлено судами попередніх інстанцій, податковим органом проведена виїзна позапланова перевірка ТОВ «Родіна Агро» з питань дотримання вимог податкового та іншого законодавства за період з 13.08.2009 року до 31.03.2011 року, про що складено акт №459/23-36587305

За результатами перевірки податковим органом, серед іншого, зазначено про наступні порушення:

- п. п. 2.11, 3.1, 3.2 Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 15.12.2004 року № 637, що призвело до проведення готівкових розрахунків без подання одержувачем коштів платіжного документа, який би підтверджував сплату покупцем готівкових коштів, на суму 10108,02 грн.;

- пп. 7.2.3 п. 7.2, пп. 7.4.1 п. 7.4, пп. 7.5.1 п. 7.5 ст. 7 Закону України від 03.04.1997 року № 168/97-ВР «Про податок на додану вартість», п. 198.3 ст.198 Податкового кодексу України, в результаті чого занижено ПДВ на загальну суму 2183736,00 грн.;

- п. 324.1 ст. 324, п. 325.1 ст. 325 ПК України - в частині не нарахування в І кварталі 2011 року збору за спеціальне використання води в сумі 1746,72 грн.;

- п. 263.5 ст. 263 ПК України - в частині не нарахування збору за користування надрами в сумі 257,28 грн.

На підставі висновків перевірки 29.06.2011 року відповідачем прийняті наступні податкові повідомлення-рішення:

- №, яким позивачу визначено грошове зобов'язання із ПДВ в сумі 2183736,00 грн. і застосована штрафна (фінансова) санкція в розмірі 545934,00 грн.;

- №, яким позивачу визначено грошове зобов'язання із збору за спеціальне використання води в сумі 1746,76 грн. і застосована штрафна (фінансова) санкція в розмірі 171,00 грн.;

- №, яким позивачу визначено грошове зобов'язання із плати за користування надрами для видобування корисних копалин в сумі 257,28 грн. і застосована штрафна (фінансова) санкція в розмірі 171,00 грн.;

- №, яким до позивача застосована штрафна (фінансова) санкція в розмірі 10108,02 грн.

Як вбачається з матеріалів справи, при проведенні перевірки податковим органом встановлено, що для виробництва сільськогосподарської продукції позивач використовує земельну ділянку площею 3168,91 га на підставі договору суборенди земельної ділянки, але цей договір не пройшов державної реєстрації, у зв'язку із чим, на думку відповідача, він не потягнув за собою юридичних наслідків для позивача, а тому вироблена на цій земельній ділянці продукція не може враховуватись при обчисленні питомої ваги сільськогосподарських товарів, вироблених позивачем, на підставі чого відповідачем зроблено висновок про те, що така питома вага продукції позивача складає менше 75%, що суперечить приписам п.81 .6 ст.81 Закону України «Про податок на додану вартість», згідно якої сільськогосподарським вважається підприємство, основною діяльністю якого є поставка вироблених (наданих) ним сільськогосподарських товарів (послуг) на власних або орендованих виробничих потужностях, а також на давальницьких умовах, в якій питома вага вартості сільськогосподарських товарів (послуг) становить не менше 75 відсотків вартості всіх товарів (послуг), поставлених протягом попередніх дванадцяти послідовних звітних податкових періодів сукупно, а тому позивач не відповідає законодавчо встановленим критеріям сільськогосподарського товаровиробника.

Задовольняючі позовні вимоги частково, суд першої інстанції, з висновками якого погодилась колегія апеляційного суду, цілком правильно та обґрунтовано виходив з наступного.

Судами також встановлено, що після прийняття оскаржених податкових повідомлень-рішень, 29.12.2011 року податковий орган прийняв рішення №1 про виключення сільськогосподарського підприємства з реєстру суб'єктів спеціального режиму оподаткування, яке обґрунтовано пп. «б» п. 209.12 ст. 209 ПК України (свідоцтво про реєстрацію сільськогосподарського підприємства як суб'єкта спеціального режиму оподаткування підлягає анулюванню в разі, якщо сільськогосподарське підприємство підлягає реєстрації платником податку на загальних підставах).

Не погодившись із законністю вищезазначеного рішення, позивач оскаржив його у судовому порядку.

Постановою Одеського апеляційного адміністративного суду по справі №2а-2237/12/1470 задоволено позов ТОВ «Родіна Агро», визнано протиправним і скасовано рішення № 1 про виключення сільськогосподарського підприємства з реєстру суб'єктів спеціального режиму оподаткування. При вирішенні даної адміністративної справи, апеляційним судом була надана правова оцінка доводам податкового органу щодо відсутності у позивача підстав для перебування на спеціальному режимі оподаткування. Мотивуючи своє рішення, суд апеляційної інстанції вказав на те, що визначальним чинником для віднесення підприємства до категорії сільськогосподарського товаровиробника є виробництво ним сільськогосподарської продукції, тоді як підстави використання земельної ділянки правового значення для цілей оподаткування не мають.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 17.02.2014 року рішення суду апеляційної інстанції у справі №2а-2237/12/1470 залишено без змін.

До того ж, відповідачем прийнято податкове повідомлення-рішення від 29.06.2011 року № , яким визначено позивачу грошове зобов'язання з податку на прибуток підприємства в сумі 227803,00 грн. і застосовано штрафну (фінансову) санкцію в розмірі 5193,75 грн.

Законність цього рішення була предметом розгляду в іншій адміністративній справі №2а-8522/11/1470, за результатами якої постановою Одеського апеляційного адміністративного суду від 26.03.2013 року позов задоволено та скасовано вказане податкове повідомлення-рішення. Зазначене рішення Одеського апеляційного адміністративного суду мотивоване тим, що основною умовою для набуття підприємством статусу платника фіксованого сільськогосподарського податку є виробництво і реалізація сільськогосподарської продукції в обсязі більшому, ніж 75% від загального обсягу валового доходу.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 13.05.2013 року у справі №2а-8522/11/1470 відмовлено у відкритті касаційного провадження на постанову Одеського апеляційного адміністративного суду від 26.03.2013 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 72 КАС України обставини, встановлені судовим рішенням в адміністративній, цивільній або господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

З огляду на вказані приписи, висновки відповідача про невідповідність ТОВ «Родіна Агро», критеріям сільськогосподарського товаровиробника і безпідставне перебування його на спеціальному режимі оподаткування, правомірно визнані такими, що не ґрунтуються на вимогах податкового законодавства.

Крім того, іншими підставами для визначення позивачу грошового зобов'язання з податку на додану вартість, було включення до складу податкового кредиту з податку на додану вартість по податковим накладним, виданими ПП «Очаковагпромтехносервіс», ПП «Південна продовольча компанія» та ПСП «Родіна».

Так, податковий кредит - сума, на яку платник податку має право зменшити податкове зобов'язання звітного періоду, визначена згідно з цим Законом (пункт 1.7 статті 1 Закону України «Про податок на додану вартість».

Згідно з підпунктом 7.4.5 пункту 7.4 статті 7 Закону України «Про податок на додану вартість» не підлягають включенню до складу податкового кредиту суми сплаченого (нарахованого) податку у зв'язку з придбанням товарів (послуг), не підтверджені податковими накладними чи митними деклараціями.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що в матеріалах справи наявні всі необхідні первинні документи, які складені у відповідності до вимог підпункту 7.2.1 пункту 7.2 статті 7 Закону України «Про податок на додану вартість», що підтверджують право позивача на податковий кредит у відповідний період.

Жодних доказів, які б підтверджували порушення з боку позивача при укладанні договорів, відповідачем не надано На момент здійснення господарських операцій, позивач та його контрагенти були належним чином зареєстровані як юридичні особи та платники податку на додану вартість, установчі документи недійсними в судовому поряду не визнавалися.

Посилання податкового органу на норми пп. 7.2.6 п. 7.2 ст. 7 Закону України «Про податок на додану вартість», згідно якої у разі відмови з боку постачальника товарів (послуг) надати податкову накладну або при порушенні ним порядку її заповнення отримувач таких товарів (послуг) має право додати до податкової декларації за звітний податковий період заяву зі скаргою на такого постачальника, яка є підставою для включення сум цього податку до складу податкового кредиту, безпідставні, оскільки наведена стаття наділяє позивача правом, а не покладає обов'язок подати скаргу на постачальника, у зв'язку із чим не використання позивачем свого права не може вважатись порушенням Закону України «Про податок на додану вартість».

Поряд з цим, слід також зазначити, що чинним законодавством України не встановлено обов'язку суб'єкта господарювання, а також права здійснювати перевірку справжності наданих контрагентами документів при укладенні договорів, а також не передбачено обов'язку здійснювати перевірку місцезнаходження контрагентів або сплати податків контрагентами тощо. При невиконання контрагентом своїх обов'язків перед бюджетом не може бути підставою для неможливості формування податкового кредиту на підставі господарських операцій інших суб'єктів господарювання, оскільки відповідно до ст.61 Конституції України юридична відповідальність особи має індивідуальний характер, а тому до відповідальності може бути притягнутий лише порушник.

Судами попередніх інстанцій також вірно зазначено, що позивач на підставі п. 81.2 ст.81 Закону України «Про податок на додану вартість» та п. 209.2 ст. 209 ПК України, маючи статус платника фіксованого сільськогосподарського податку, не повинен сплачувати податок на додану вартість до бюджету.

Крім того, з огляду на те, що позивач є платником фіксованого сільськогосподарського податку, він не повинен сплачувати збір за спеціальне використання води, відповідно, і нарахування штрафу з цього приводу є також безпідставним.

З урахуванням викладеного, висновки податкового органу за результатами проведеної перевірки про порушення вимог податкового законодавства спростовуються встановленими під час розгляду даної справи обставинами, у зв'язку з чим колегія суддів касаційної інстанції погоджується з висновком попередніх судових інстанцій про часткове задоволення позовних вимог та скасування спірних податкових повідомлень-рішень.

Доводи касаційної скарги не спростовують зазначених висновків суду.

За таких обставин, судами першої та апеляційної інстанцій, виконано всі вимоги процесуального законодавства, всебічно перевірено обставини справи, вирішено справу у відповідності з нормами матеріального права, постановлено обґрунтоване рішення, в якому повно відображені обставини, що мають значення для справи. Висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються доказами, дослідженими у судовому засіданні, а тому підстав для їх перегляду з мотивів, викладених в касаційній скарзі не вбачається.

Керуючись статтями 220, 222, 223, 224, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, -

ухвалив:

Касаційну скаргу Жовтневої об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Миколаївській області - залишити без задоволення.

Постанову Миколаївського окружного адміністративного суду від 16 травня 2013 року та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 09 липня 2014 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі, та може бути переглянута з підстав, встановлених статтею 237 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий: ___________________ Н.Є. Маринчак

Судді: ___________________ О.В. Вербицька

___________________ Ю.І. Цвіркун