Справа № 2а/1670/3033/12
Суддя: Ланченко Л.В.
Дата ухвалення: 2015-11-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 листопада 2015 року м. Київ К/9991/78201/12

Вищий адміністративний суд України в складі колегії суддів:

головуючого Ланченко Л.В.

суддів Пилипчук Н.Г.

Цвіркуна Ю.І.

розглянувши у попередньому судовому засіданні касаційну скаргу

Державної податкової інспекції у м. Полтаві Полтавської області Державної податкової служби

на постанову Полтавського окружного адміністративного суду від 25.07.2012 та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 20.11.2012

у справі № 2а-1670/3033/12

за позовом Фізичної особи - підприємця ОСОБА_2

до Державної податкової інспекції у м. Полтаві Полтавської області Державної податкової служби

про скасування податкови повідомлень - рішень, -

ВСТАНОВИВ:

Постановою Полтавського окружного адміністративного суду від 25.07.2012, залишеною без змін ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 20.11.2012, позов задоволено. Скасовано податкове повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у м.Полтаві від 07.11.2011 № /0 та №703.

У справі відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою відповідача, у якій ставиться питання про скасування рішення суду першої та апеляційної інстанції та прийняття нового про відмову в позові, з підстав невірного застосування норм матеріального права.

Перевіривши під час попереднього судового засідання повноту встановлення обставин справи та правильність їх юридичної оцінки в судових рішеннях, в межах доводів касаційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з такого.

Відповідачем проведено документальну виїзну позапланову перевірку позивача з питань достовірності декларування суми бюджетного відшкодування з податку на додану вартість за липень 2011 року, за результатами якої складено акт від 18.10.2011 №8115/17-03/НОМЕР_1.

За висновками акта перевірки позивачем допущено порушення пп. 4.1.5. п. 4.1. ст. 4 Податкового кодексу України, в результаті чого завищено суму бюджетного відшкодування з податку на додану вартість за липень 2011 року в розмірі 380959,00 грн.; п. 200.1 ст. 2000 Податкового Кодексу України, внаслідок чого занижено суму податку на додану вартість, що підлягає сплаті до Державного бюджету України в розмірі 431 781,00 грн.

Дані порушення, на думку податкового органу, виникли внаслідок неправомірного включення позивачем до складу податкового кредиту сум ПДВ за господарськими операціями з придбання сирів у серпні та вересні 2010 року у суб'єктів господарювання ТОВ «Торговий дім Мілео», КП «Сумська маслосирбаза» .Податковим органом зроблено висновок про відсутність фактично товару, що є предметом відповідних угод (операції є безтоварними), на що, як на думку відповідача, вказує відсутність фізичних, технологічних та технічних можливостей позивача для проведення із вказаними контрагентами фінансово-господарських операцій, що становлять зміст господарської операції (наявності кваліфікованого персоналу, основних фондів, у тому числі складських приміщень для зберігання та транспортних засобів для перевезення продукції); відсутність доказів транспортування товару. Крім того, в Акті податковим органом також вказано на перевищення з боку даного платника сум коштів, заявлених до відшкодування, над сумою коштів, сплачених як податкове зобов'язання з ПДВ за відповідний період. Тобто, зроблено з посиланням на принцип «фіскальної достатності» висновок про завищення суми бюджетного відшкодування, що заявлена платником. Частина заявленої суми крім того, як на думку податкового органу, є завищеною, оскільки відповідний податковий кредит та відповідне від'ємне значення з ПДВ були задекларовані у червні місяці 2011 року, а згідно Акту перевірки даного платника за червень 2011 року було визнано непідтвердженим від'ємне значення з ПДВ у сумі 746399,00грн.

На підставі акта перевірки відповідачем прийнято податкові повідомлення-рішення від 07.11.2011 №/0, яким позивачу зменшено суму бюджетного відшкодування (у т. ч. заявленого в рахунок зменшення податкових зобов'язань наступних періодів) з податку на додану вартість за липень 2011 року у розмірі 380959,00 грн.; та № 703 від 07.11.2011, яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість за липень 2011 року у розмірі 539726,25 грн., з яких 431781,00 грн. за основним платежем та 107945,25 грн. - штрафні (фінансові) санкції .

За наслідками адміністративного оскарження скарги позивача залишені без задоволення.

Суд касаційної інстанції не вбачає порушень судом першої та апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права, на які посилається відповідач у касаційній скарзі, та вважає, що судом повно встановлено обставини у справі, яким надана правильна правова оцінка на підставі законодавства, яке врегульовує спірні відносини.

Згідно пп.14.1.181 п.14.1 ст.14 Податкового кодексу України податковий кредит - це сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов'язання звітного періоду.

Відповідно до п.198.1, п.198.3 ст.198 цього Кодексу податковий кредит звітного періоду складається із сум податків, сплачених (нарахованих) платником податку у звітному періоді у зв'язку з придбанням товарів (робіт і послуг), вартість яких відноситься до складу витрат виробництва (обігу). Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари (послуги) та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Згідно п.198.6 ст.198 Податкового кодексу України, не підлягають включенню до складу податкового кредиту суми сплаченого (нарахованого) податку у зв'язку з придбанням товарів (послуг), не підтверджені податковими накладними чи митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з п.201.11 ст.201 Кодексу). У разі коли на момент перевірки платника податку органом державної податкової служби суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними цим підпунктом документами, платник податку несе відповідальність у вигляді фінансових санкцій, установлених законодавством, нарахованих на суму податкового кредиту, не підтверджену зазначеними цим підпунктом документами.

Відповідно до п.201.10 ст.201 цього Кодексу, податкова накладна видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Таким чином, для підтвердження наявності підстав для включення сум сплаченого податку на додану вартість у складі ціни за придбані товари до складу податкового кредиту, необхідні первинні документи (платіжні доручення, податкові накладні, акти виконаних робіт тощо), оформлені відповідно до вимог Закону України «Про бухгалтерській облік та фінансову звітність в Україні».

Суд першої інстанції, з доводами якого погодився суд апеляційної інстанції, задовольняючи позовні вимоги, обґрунтовував свої висновки тим, що між що між позивачем між позивачем та ТОВ «Торговий дім Мілео» укладено договір № 09 від 02.03.2010 , згідно умов якого ТОВ «Торговий дім Мілео» (продавець) зобов'язується передати у власність позивача, а він як покупець зобов'язується прийняти сир твердий згідно накладних.

В рамках виконання вказаного договору, позивачем придбано у ТОВ «Торговий дім Мілео» товар: 12.09.2010 «Білогірський продукт сирний сичужний» в кількості 6001,1 кг на загальну суму 258043,43 грн., в т. ч.і ПДВ 43007,24 грн.

За результатами здійснення господарської операції на адресу позивача виписані: видаткова накладна від 12.09.2010 № 772 та № 783.

Розрахунок за придбаний товар здійснювався позивачем у безготівковій формі шляхом перерахування коштів на розрахунковий рахунок ТОВ «Торговий дім Мілео», що підтверджується копіями платіжних доручень. На підтвердження реальності транспортування товару (сиру) позивачем долучена до матеріалів справи копія авіанакладної № 0187569.

Придбаний позивачем товар доставлявся в складське приміщення, на відповідальне зберігання Колективному підприємству «Медея» на підставі договору від 01.08.2010 №01/08 та де зберігались товарні залишки. Так, КП «Медея», згідно накладної на зберігання № 12/09 від 12.09.2010 передано «продукт сирний сичужний» в кількості 6001,1 т..

В подальшому придбаний товар реалізовувався позивачем іншим суб'єктам господарювання, в підтвердження чого надано первинні документи (договори, податкові та видаткові накладні, товарно-транспортні накладні), а саме в адресу ТОВ «Інтех ПК» - сир твердий

Між позивачем та КП «Сумська маслосирбаза» 30.08.2010 укладено договір б/н купівлі-продажу, згідно якого КП «Сумська маслосирбаза» (продавець) зобов'язується передати позивачці (покупець) товар (сир «Російський») у кількості 3500 кг., а покупець зобов'язується прийняти і оплатити його.

В рамках виконання вказаного договору, позивачем 31.08.2010 придбано у КП «Сумська маслосирбаза» сир «Російський» 3500 кг. на загальну суму 140000 грн., в т. ч. ПДВ 23333,33грн.

За результатами здійснення вищевказаної господарської операції КП «Сумська маслосирбаза» виписані видаткова накладна №ОтКП-000209 від 31.08.2010, податкова накладна № 209 від 31.08.2010.

Таким чином,до складу податкового кредиту в липні 2011 року позивачем на підставі отриманої податкової накладної № 209 від 31.08.2010, яка оформлена відповідно до вимог статті 201 Податкового кодексу України, віднесено суму ПДВ в розмірі 23333,33 грн.

Розрахунок за придбаний товар здійснювався позивачем у безготівковій формі шляхом перерахування коштів на розрахунковий рахунок КП «Сумська маслосирбаза» , що підтверджується платіжним дорученням від 10.09.2010 № 61.

На підтвердження реальності транспортування товару (сир «Російський» 3500 кг) позивачем надано товарно-транспортну накладну 01 СВА № 000410 від 31.08.2010.

Придбаний позивачем товар доставлявся в складське приміщення, на відповідальне зберігання КП «Медея» на підставі договору від 01.08.2010 №01/08 та де зберігались товарні залишки. Наявність у користуванні позивача вказаного приміщення податковим органом не заперечувалась. Так, КП «Медея» згідно накладної на зберігання № 31/08 від 31.08.2010 передано сир «Російський» в кількості 3500 т.

В подальшому придбаний товар реалізовувався позивачем іншим суб'єктам господарювання, в підтвердження чого надано первинні документи (договори, податкові накладні, товарно-транспортні накладні), а саме в адресу ТОВ «Інтех ПК», ТОВ «Аксіома» .

Вищевикладене свідчить, що реальні наслідки угоди настали для вищезазначених сторін правочину, оскільки ними виконані умови укладеного договору, що підтверджують первинні бухгалтерські та податкові документи позивача, виписані з додержанням вимог п.9.2. ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік і фінансову звітність в Україні» і п. 2.4 ст. 2 «Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку». Факти, які б позбавляли правового значення конкретні видані за здійсненою господарською операцією документи первинного бухгалтерського та податкового обліку, відповідачем не надані.

За умови реального здійснення господарської операції, яка призвела до об'єктивної зміни складу активів платника податків - покупця, будь-які порушення постачальниками товару правил ведення господарської діяльності не можуть бути підставою для позбавлення покупця права на валові витрати чи податковий кредит.

Платник податків (покупець товару) не має обов'язку та повноважень здійснювати контроль за дотриманням постачальниками товарів (робіт, послуг) вимог законодавства щодо здійснення господарської діяльності тощо і в подальшому зазнавати певних негативних наслідків у вигляді позбавлення права на податковий кредит за можливу неправомірну діяльність будь-кого з контрагентів, а надто тих, з якими у позивача відсутні взаємовідносини. Такий платник не повинен притягуватися до відповідальності в тому випадку, якщо він здійснював реальну господарську операцію.

Господарські операції позивача з ТОВ «Торговий дім Мілео», КП «Сумська маслосирбаза» здійснені в межах господарської діяльності, є реальними, відповідають дійсному економічному змісту та підтверджуються необхідними документами, що є свідченням добросовісності суб'єкта господарювання при здійсненні вказаних операцій.

Відповідно до ч.2 ст.71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій, бездіяльності суб'єкта владних повноважень, обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

З огляду на викладене, судова колегія вважає, що суд першої та апеляційної інстанції, виконавши всі вимоги процесуального законодавства, всебічно перевіривши обставини справи, вирішили справу у відповідності з нормами матеріального права та постановили обґрунтоване рішення, підстав для їх скасування, з мотивів викладених в касаційній скарзі, не вбачається.

Керуючись ст. ст. 220-1, 223, 230 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Державної податкової інспекції у м. Полтаві Полтавської області Державної податкової служби залишити без задоволення, а постанову Полтавського окружного адміністративного суду від 25.07.2012 та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 20.11.2012 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі. Заява про перегляд судового рішення в адміністративній справі може бути подана з підстав, в порядку та у строки встановлені ст.ст.236-239№ КАС України безпосередньо до Верховного Суду України.

Головуючий Л.В.Ланченко

Судді Н.Г. Пилипчук

Ю.І.Цвіркун