Справа № 813/7998/14
Суддя: Дякович Віктор Петрович
Дата ухвалення: 2015-12-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 грудня 2015 р. Справа № 876/9424/15

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді: Дяковича В.П.,

суддів: Онишкевича Т.В., Попка Я.С.,

за участі секретаря судового засідання Сердюк О.Ю.,

представника позивача Хопяка В.З.,

представника відповідача Карпина Я.С.,

розглянувши в відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у Галицькому районі м. Львова Головного управління Державної фіскальної служби України у Львівській області на постанову Львівського окружного адміністративного суду від 27 серпня 2015 року по справі № 813/7998/14 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Львівська ізоляторна компанія" до Державної податкової інспекції у Галицькому районі м. Львова Головного управління Державної фіскальної служби України у Львівській області про скасування податкового повідомлення-рішення, -

В С Т А Н О В И В:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Львівська ізоляторна компанія" звернулося в суд з позовом, яким просило визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у Галицькому районі м. Львова Головного управління Міндоходів України у Львівській області № від 06.11.2014 року.

Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 27 серпня 2015 року адміністративний позов задоволено повністю.

Державна податкова інспекція у Галицькому районі м. Львова Головного управління Державної фіскальної служби України у Львівській області постанову суду першої інстанції оскаржила, подала апеляційну скаргу, зазначивши, що оскаржувана постанова винесена з порушенням норм матеріального та процесуального права, висновки суду не відповідають обставинам справи, просить її скасувати та прийняти нову, якою в задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

В апеляційній скарзі покликається на те, що товариством протиправно задекларовано як послуги, отримані від нерезидента, місце постачання яких знаходиться на митній території України, операції з постачання послуг нерезидентом, а саме компанією VEIKI-VNL Elektric Large Laboratories LTD (HUNGARI). Вказує, що місцем постачання послуг щодо виконання та документування випробувань ізоляторів, наданих нерезидентом відповідно до договору є митна територія Угорської Республіки. У зв'язку з чим, позивач протиправно відніс суму ПДВ за вказаними операціями до складу податкового кредиту.

В судовому засіданні представник позивача надав пояснення та заперечив проти доводів апеляційної скарги, а представник відповідача підтримав їх.

Суд, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає за необхідне її відхилити з наступних підстав.

Відповідно до ст. 200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом встановлено, що на підставі наказу № 684 та направлень № 716, 717 від 29.09.2014 р. працівниками ДПІ у Галицькому районі м. Львова проведено документальну позапланову виїзну перевірку ТзОВ «Львівська ізоляторна компанія» з питань достовірності нарахування суми бюджетного відшкодування податку на додану вартість на рахунок платника у банку за липень 2014 року.

Перевіркою встановлено порушення ТзОВ «Львівська ізоляторна компанія" вимог п.п.14.1.18 п. 14.1 ст. 14, пп. «б» п.185.1 ст. 185, ст. 186, п. 198.1 ст. 198, п. 200.1, п. 200.4 ст.200 Податкового Кодексу України від 02.12.2010 р. № 2755-VІ (із змінами та доповненнями), а саме завищення податкового кредиту по ПДВ за червень 2014 року в сумі 33 940,00 грн., що призвело до завищення суми бюджетного відшкодування за липень 2014 року в сумі 33 940,00 грн.

Результати перевірки оформлено актом від 17.10.2014 р. №1570/13-04-15-01-09/3082 (надалі акт) та винесено податкове повідомлення-рішення від 06.11.2014 р. №, яким ТзОВ «Львівська ізоляторна компанія" зменшено суму бюджетного відшкодування (у тому числі заявленого за рахунок зменшення податкових зобовязань наступних періодів) з податку на додану вартість в розмірі 33 940, 00 грн. та застосовано штрафні санкції в розмірі - 16 970,00 грн.

Відповідно до п. 198.1. ст. 198 Податкового кодексу України, в редакції чинній до 31.12.14р., право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з: а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг; б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв'язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.

Датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Згідно з п. 198.3 ст. 198 ПК України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг (у разі здійснення контрольованих операцій - не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу) та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду. Якщо платник податку придбає (виготовляє) товари/послуги та необоротні активи, які призначаються для їх використання в операціях, що не є об'єктом оподаткування або звільняються від оподаткування, то суми податку, сплачені (нараховані) у зв'язку з таким придбанням (виготовленням), не відносяться до податкового кредиту зазначеного платника (п. 198.4. ст. 198 ПК України)..

Беручи до уваги наведені вище норми закону, необхідною умовою для віднесення платником ПДВ до податкового кредиту звітного періоду сум ПДВ, включених в ціну придбання товарів (послуг) є факт придбання товарів (послуг) з метою їх використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності такої особи платника.

Відповідно до пп. «б» п. 185.1.ст. 185 ПК України об'єктом оподаткування податком на додану вартість є операції платників податку з постачання послуг, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу. Операції з надання послуг нерезидентами, місце постачання яких у відповідності до ст. 186 ПК України визначене за межами митної території України, не підпадають під об`єкт оподаткування податком на додану вартість

Згідно з пп. «в» п. 186.3 ст. 186 ПК України, місцем постачання консультаційних, інжинірингових, інженерних, юридичних (у тому числі адвокатських), бухгалтерських, аудиторських, актуарних послуг, а також послуг з розроблення, постачання та тестування програмного забезпечення, з оброблення даних та надання консультацій з питань інформатизації, надання інформації та інших послуг у сфері інформатизації, у тому числі з використанням комп'ютерних систем, вважається місце, в якому отримувач послуг зареєстрований як суб'єкт господарювання або - у разі відсутності такого місця - місце постійного чи переважного його проживання.

Судом встановлено, що вказані в акті перевірки порушення позивачем вимог податкового законодавства полягають у тому, що на думку податкового органу, надані до перевірки документи є такими, що складені з порушенням вимог, які ставляться до первинних документів. Так, до перевірки позивачем представлено акт надання послуг № 1 від 08.05.2014 р. до договору № FL-11-2014 від 19.03.2014 р., згідно з яким Виконавцем (Компанією VEIKI-VNL Elektric Large Laboratories LTD) були надані послуги на загальну суму 21020 Євро, в тому числі випробування ізоляторів типу ANSI Class 52-3, 52-5. У вказаному акті вказано місце його складення місто Львів, що не було визначено як місце постачання послуг за умовами контракту.

Контрактом передбачено, що для проведення випробувань ізоляторів всі взірці скляних ізоляторів поставляються позивачем на територію Угорщини, а саме: м.Будапешт, Vasgolyo. Таким чином, податковий орган зазначає, що оскільки акт надання послуг № 1 від 08.05.2014р. до договору № FL-11-2014 від 19.03.2014 р. охоплює певний період часу, складений після завершення господарських операцій, містить лише загальний опис таких операцій та є складеним не у місці надання послуг, такий акт не може бути підставою для відображення суми податку на додану вартість у податковій звітності платника.

Колегія суддів не погоджується з такими висновками податкового органу з огляду на наступне.

Як встановлено судом, 19.03.2014 р. між позивачем та компанією VEIKI VNL Electric Large Laboratories Ltd. (Угорщина) було укладено контракт № FL-11-2014 від 19.03.2014 р. на випробування продукції позивача. Відповідно до умов зазначеного контракту компанія VEIKI VNL Electric Large Laboratories Ltd. надавала послуги щодо типових випробувань та спеціальних тестувань скляних ізоляторів типу ANSI Class 52-3, 52-5, в тому числі: випробування напругою перекриття низької частоти в сухому стані, під дощем, під напругою, критичним імпульсом, випробування на визначення рівня радіоперешкод при напругах низької частоти, випробування термомеханічним навантаженням, тепловим ударом, випробування імпульсною пробивною напругою в повітрі та інше.

За результатами проведених випробувань продукції сторонами був складений Акт про надання послуг від 08.05.2014 р. №1. Відповідно до зазначеного Акту, випробування ізоляторів проведені в повному обсязі та складено протоколи, в яких задокументовано інженерні послуги з випробування ізоляторів. У вказаному акті відображено перелік послуг, їх вартість та кількість випробуваних ізоляторів.

На підтвердження того, що послуги надані контрагентом, є інженерними позивачем надано лист VEIKI VNL Electric Large Laboratories Ltd. від 10.12.2014р. і така обставина не спростована відповідачем, як суб`єктом владних повноважень, який заперечує позов.

Як вже зазначалось, за положеннями пп. «в» п.186.3 ст. 186 ПК України місцем постачання, зокрема, інженерних послуг вважається місце, в якому отримувач послуг зареєстрований як суб'єкт господарювання або - у разі відсутності такого місця - місце постійного чи переважного його проживання.

Таким чином, місцем постачання інженерних послуг з випробування ізоляторів, наданих ТзОВ «Львівська ізоляторна компанія» нерезидентом - компанією VEIKI VNL Electric Large Laboratories Ltd., є місце реєстрації позивача, тобто митна територія України, а не Угорщини.

Слід зазначити, що ГУ ДФС у м. Києві в своєму листі від 17.09.2015 року №14370/10/26-15-15-01 Розділ: «Консультації для юридичних осіб» розглянуло звернення щодо постачання інжинірингових послуг і в межах своїх повноважень зазначила, що місцем постачання послуг, перерахованих в пункті 186.3 статті 186 розділу V Кодексу, вважається місце, в якому отримувач послуг зареєстрований як суб'єкт господарювання або - у разі відсутності такого місця - місце постійного чи переважного його проживання.

Таким чином, місцем постачання платником податку перерахованих у цьому пункті послуг визначається місце реєстрації як суб'єкта господарювання (місце постійного чи переважного проживання) особи, що є їх замовником (покупцем).

Якщо замовником таких послуг є нерезидент України, який не має в Україні постійного представництва, місце постачання таких послуг знаходитиметься поза межами митної території України, і обсяг таких послуг не включатиметься до об'єкта оподаткування на підставі підпункту «б» пункту 185.1 статті 185 розділу V Кодексу. Якщо постачання таких послуг здійснюється на замовлення резидента України нерезидентом, або ж платником податку - резидентом, місцем постачання таких послуг буде митна територія України, і обсяг таких послуг підлягатиме оподаткуванню згідно з правилами, визначеними відповідними статтями розділу V Кодексу.

У підпункті «в» пункту 186.3 статті 186 розділу V Кодексу визначені такі види послуг: консультаційні, інжинірингові, інженерні, юридичні (у тому числі адвокатські), бухгалтерські, аудиторські, актуарні, а також послуги з розроблення, постачання та тестування програмного забезпечення, з оброблення даних та надання консультацій з питань інформатизації, надання інформації та інших послуг у сфері інформатизації, у тому числі з використанням комп'ютерних систем.

Враховуючи викладене, а також те, що згідно з Кодексом платники податку зобов'язані самостійно декларувати свої податкові зобов'язання (стаття 36 розділу V Кодексу), платники податку повинні самостійно визначати і відповідність здійснюваних ними операцій тим, які перераховані Кодексом. При цьому, зважаючи на те, що податкова звітність ґрунтується на даних бухгалтерського обліку (пункт 2 статті 3 Закону України від 16.07.99 № 996-ХІV «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» (далі - Закон № 996), при визначенні порядку оподаткування здійснюваних ними операцій платники повинні керуватися одним із основних принципів бухгалтерського обліку: превалювання сутності над формою - операції обліковуються відповідно до їх сутності, а не лише виходячи з їх юридичної форми (стаття 4 Закону № 996). Також слід врахувати умови, вказані в договорі про надання тієї чи іншої послуги, наявність у платника податку - виконавця послуги працівників відповідних кваліфікацій, відповідних основних фондів, дозволів, ліцензій тощо, та результати виконання послуг (акти, висновки, звіти чи інші документи, які відображають результат їх виконання).

Відповідно до п. 208.2 ст. 208 Податкового кодексу України отримувач послуг, що постачаються нерезидентами, місце постачання яких розташоване на митній території України, нараховує податок за основною ставкою податку на базу оподаткування, визначену згідно з пунктом 190.2 статті 190 цього Кодексу.

При цьому отримувач послуг - платник податку у порядку, визначеному статтею 201 цього Кодексу, складає податкову накладну із зазначенням суми нарахованого ним податку, яка є підставою для віднесення сум податку до податкового кредиту у встановленому порядку.

Податкова накладна складається в одному примірнику і залишається в отримувача послуг - платника податку.

Згідно з п. 208.3 Кодексу якщо отримувача послуг зареєстровано як платника податку, сума нарахованого податку включається до складу податкових зобов'язань декларації за відповідний звітний період.

Як передбачено п. 201.12 Податкового кодексу України для операцій з постачання послуг нерезидентом на митній території України документом, що посвідчує право на віднесення сум податку до податкового кредиту, вважається податкова накладна, податкові зобов'язання за якою включені до податкової декларації попереднього періоду.

З матеріалів справи слідує, що отримавши від нерезидента інженерні послуги з випробування ізоляторів, ТзОВ «Львівська ізоляторна компанія» виписало податкову накладну від 08.05.2014р. № 553 на суму ПДВ 33940,43 грн. Ця сума ПДВ відповідно до п.208.3 ПК України позивачем включена у декларації з ПДВ за травень 2014 року у розділ І «Податкові зобов'язання», рядок 7 «послуги, отримані від нерезидента, місце постачання яких визначено на митній території України».

Таким чином, включення суми податку на додану вартість по накладній від 08.05.2014 р. № 553 до податкових зобов'язань відповідно до п. 201.12 Податкового кодексу України, надало позивачу право відобразити цю суму в складі податкового кредиту наступного періоду, а також право на бюджетне відшкодування в межах цієї суми.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що позовні вимоги є обгрунтованими та підлягають задоволенню.

Доводи апелянта про те, що інженерні послуги можуть надаватись тільки до моменту проектування продукції і тому послуги з випробування продукції не можуть вважатись інженерними, є безпідставними з огляду на наступне.

Як встановлено судом, ТзОВ «Львівська ізоляторна компанія» виготовляє ізолятори підвісні скляні тарільчасті.

Під час укладання договорів на продаж, позивач зазначає фактичні значення технічних характеристик продукції, які поділяються на механічні та електричні. За фактичними значеннями технічних характеристик покупець і приймає висновок щодо вибору конкретного типу продукції.

Доказом фактичних значень технічних характеристик продукції є протоколи типових випробувань. Як і для кожної продукції існує перелік нормативних документів, які визначають обсяги та методи виконання випробувань. Це державні стандарти України (ДСТУ) та міжнародні стандарти прийняті Міжнародною електротехнічною комісією (ІЕС) та Американським національним інститутом стандартів (АNSI).

Випробування, тобто визначення та оцінку технічних характеристик, продукції виконують лише незалежні від виробника випробувальні лабораторії, акредитовані на право їх виконання. Випробування продукції для споживача в Україні проводяться у Випробувальному центрі державного підприємства «Науково-дослідний інститут високих напруг», який акредитований на визначення та оцінку технічній характеристик у відповідності до державних стандартів.

Водночас, випробування продукції для споживачів інших країн світу, які закуповують їх більшу частину обсягу, проводяться у іноземній випробувальній лабораторії, яка акредитована на проведення випробування відповідності до згаданих вище міжнародних стандартів (ІЕС та АNSI).

Випробування продукції складається з: вимірювань, виконаних з використанням унікального, технічно надскладного обладнання та засобів вимірювальної техніки; інженерних обчислювань, які виконують за допомогою методів статистичного аналізу з метою відстеження зв'язків фактичних та змінних характеристик; оцінки результатів згідно критеріїв приймання на відповідність стандартів.

У 2011 році, з метою освоєння нових типів продукції позивач здійснив зміну технологічного процесу виготовлення продукції шляхом модернізації обладнання.

Згідно стандартів, як державних п. 3.5.1 п. 3.5 розділу 3 ДСТУ 2203-93, так і міжнародних п. 6.1 секції З ДСТУ ІЕС 60383-1:2009, зміна технологічного процесу вимагає необхідність проведення типових випробувань кожного типу продукції з метою підтвердження фактичних технічних характеристик продукції, що виготовляється.

Випробування продукції позивача на відповідність міжнародним стандартам виконувала угорська компанія VEIKI VNL Electric Large Laboratories Ltd., котра надала йому довідку, що ці випробування відносяться до інженерних послуг.

З наведеного вбачається, що випробування ізоляторів на відповідність державним та міжнародним стандартам є необхідною передумовою при зміні технологічного процесу виготовлення ізоляторів. Тільки після проведення випробування можна запускати в серійний випуск продукцію певного типу.

За таких обставин, твердження апелянта, що інженерні послуги можуть надаватись тільки до моменту проектування продукції є помилковими, а тому до уваги судом не беруться.

Отже, колегія суддів приходить до переконання, що суд першої інстанції дійшов до вірних висновків, приймаючи рішення по суті спірних правовідносин.

Крім того, відповідно до ст.94 КАС України з відповідача підлягають стягненню судові витрати, оскільки ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 09 жовтня 2015 року про відкриття апеляційного провадження Державній податковій інспекції у Галицькому районі м. Львова Головного управління Державної фіскальної служби України у Львівській області відстрочено сплату судового збору до вирішення спору по суті.

Ставки сплати судового збору встановлено частиною другою статті 4 Закону України "Про судовий збір", відповідно до якої за подання зокрема апеляційної скарги на рішення суду 110 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви.

Враховуючи викладене, у зв'язку з несплатою судового збору за подання апеляційної скарги на рішення суду, такий підлягає стягненню з відповідача в дохід Державного бюджету України за подання апеляційної скарги у розмірі 2009 грн. 70 коп..

За наведених обставин колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та прийняв постанову з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, тому оскаржувану постанову слід залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 160, 195, 196, п. 1 ч. 1 ст. 198, ст. 200, п. 1 ч. 1 ст. 205, ст. ст. 206, 254 КАС України, суд -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у Галицькому районі м. Львова Головного управління Державної фіскальної служби України у Львівській області - залишити без задоволення, а постанову Львівського окружного адміністративного суду від 27 серпня 2015 року по справі № 813/7998/14 - залишити без змін.

Стягнути з Державної податкової інспекції у Галицькому районі м. Львова Головного управління Державної фіскальної служби України у Львівській області судовий збір за подання апеляційної скарги на постанову суду у розмірі 2009 грн. 70 коп. за реквізитами: отримувач коштів - УДКСУ у Галицькому районі м. Львова, код отримувача (код за ЄДРПОУ) - 38007573, банк отримувача - ГУДКСУ у Львівській області, код банку отримувача (МФО) - 825014, рахунок отримувача - 1004, код класифікації доходів бюджету - 22030001, призначення платежу - судовий збір за подання апеляційної скарги.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя В.П. Дякович

Судді Т.В. Онишкевич

Я.С. Попко