Справа № 815/412/15
Суддя: Острович С.Е.
Дата ухвалення: 2015-11-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 листопада 2015 року м. Київ К/800/38971/15

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі:

Островича С.Е., Степашка О.І., Федорова М.О.

розглянула в порядку попереднього провадження касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Ростдорстрой» на постанову Одеського окружного адміністративного суду від 26 лютого 2015 року та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 30 липня 2015 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Ростдорстрой» до Державної податкової інспекції у Приморському районі м. Одеси Головного управління Міндоходів в Одеській області про визнання протиправними та скасування висновків акту, скасування податкового повідомлення - рішення, -

ВСТАНОВИЛА:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Ростдорстрой» (далі - ТОВ «Ростдорстрой») звернулось до суду з позовом до Державної податкової інспекції у Приморському районі м. Одеси Головного управління Міндоходів в Одеській області (далі - ДПІ у м. Одесі) в якому просить визнати протиправними та скасувати висновки акту та податкове повідомлення-рішення.

Постановою Одеського окружного адміністративного суду від 26 лютого 2015 року у задоволенні позовних вимог ТОВ «Ростдорстрой» відмовлено.

Ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 30 липня 2015 року апеляційну скаргу ТОВ «Ростдорстрой» залишено без задоволення, а постанову Одеського окружного адміністративного суду від 26 лютого 2015 року - залишено без змін.

Не погоджуючись з вказаними рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій ТОВ «Ростдорстрой» подало касаційну скаргу в якій просить скасувати постанову Одеського окружного адміністративного суду від 26 лютого 2015 року та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 30 липня 2015 року та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги ТОВ «Ростдорстрой» у повному обсязі.

Відповідно до ч. 1 ст. 220 КАС України, суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі і не може досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні та вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, розглянувши та обговоривши доводи, наведені у касаційній скарзі, перевіривши матеріали справи, колегія суддів Вищого адміністративного суду України дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлені такі фактичні обставини справи.

ДПІ у м. Одесі проведено позапланову виїзну документальну перевірку ТОВ «Ростдорстрой» з питань повноти, своєчасності декларування податку на прибуток та податку на додану вартість, нарахування та сплати податку на доходи фізичних осіб та іншого законодавства за період з 01 липня 2011 року по 31 грудня 2013 року. За результатами перевірки складено акт №6879/15-53-22-06/33658865 від 14 листопада 2014 року.

Перевіркою встановлено порушення позивачем п. 138.2 ст. 138, п.п. 139.1.9 п. 139.1 ст. 139 Податкового кодексу України, в результаті чого встановлено завищення від'ємного значення об'єкту оподаткування з податку на прибуток за 2013 рік на суму 499645,00 грн. та п. 198.6 ст. 198, п. 201.4, п. 201.7, 201.10 ст. 201 Податкового кодексу України, в результаті чого встановлено заниження ПДВ на суму 310930,00 грн. в тому силі по податкових періодах: за квітень 2013 року - 150053,00 грн., за травень 2013 року - 160877,00 грн.

На підставі акту перевірки відповідачем були прийняті податкові повідомлення - рішення № від 28 листопада 2014 року, яким позивачу зменшено суму від'ємного значення об'єкта оподаткування податком на прибуток у розмірі 499645,00 грн. та № від 28 листопада 2014 року, яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість на суму 466395,00 грн. (за основним платежем - 310930,00 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) - 155465,00 грн.)

Ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 30 липня 2015 року за клопотанням сторін провадження у справі закрито у зв'язку з досягненням сторонами примирення на підставі податкового компромісу в частині вимог про скасування податкового повідомлення - рішення № від 28 листопада 2014 року, рішення суду першої інстанції в цій частині визнано нечинним.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що 25 вересня 2013 року між ТОВ «Ростдорстрой» та ФОП ОСОБА_4 укладено договір поставки №25/П, за яким ФО-П ОСОБА_4 мав поставити, а ТОВ «Ростдорстрой» прийняти та оплатити товар, вказаний в специфікаціях до договору, які є його невід'ємною частиною. На підтвердження виконання умов вказаного договору, отримання товару позивач надав видаткові накладні та специфікації, проте, за наданими первинними документами не можливо встановити яким чином постачався товар, хто з уповноважених осіб його відпускав та отримував, отже фактичне виконання господарських операцій.

Відповідно до п. 138.1 ст. 138 Податкового кодексу України витрати, що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування, складаються із витрат операційної діяльності, які визначаються згідно з пунктами 138.4, 138.6 - 138.9, підпунктами 138.10.2 - 138.10.4 пункту 138.10, пунктом 138.11 цієї статті, інших витрат, визначених згідно з пунктом 138.5, підпунктами 138.10.5, 138.10.6 пункту 138.10, пунктами 138.11, 138.12 цієї статті, пунктом 140.1 статті 140 і статтею 141 цього Кодексу, крім витрат, визначених у пунктах 138.3 цієї статті та у статті 139 цього Кодексу.

Відповідно до пп. 139.1.9 п. 139.1 ст. 139 Податкового кодексу України не включаються до складу витрат витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

Згідно п. 198.1 ст. 198 Податкового кодексу України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.

Відповідно до п. 198.3 ст. 198 Податкового кодексу України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою п. 193.1 ст. 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Відповідно до п. 198.6 ст. 198 Податкового кодексу України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог ст. 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими п. 201.11 ст. 201 цього Кодексу. У разі коли на момент перевірки платника податку органом державної податкової служби суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними цим пунктом документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 Закону Законом України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Частиною 2 ст. 9 Закону Законом України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" передбачені вимоги до первинних документів.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що ТОВ «Ростдорстрой» не підтверджено здійснення господарських операцій відповідними податковими накладними та іншими документами що за своєю формою та змістом відповідають ст. 201 ПК України, ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" та містять всі обов'язкові реквізити.

Крім того, позивачем не було надано доказів руху активів у процесі здійснення вищезазначених господарських операцій з ФО-П ОСОБА_4, сертифікати якості будівельних матеріалів, наявність яких вимагають умови договору.

Судами попередніх інстанцій зазначено, що за наданими первинними документами не можливо встановити фактичне здійснення господарських операцій між позивачем та його контрагентом, отримання товару, його використання в господарській діяльності, тощо.

Крім того, судами попередніх інстанцій зазначено, що наявність всіх формальних реквізитів первинних документів, що передбачені чинним законодавством не може свідчити про фактичне здійснення господарської операції та такі документи не можуть вважатися первинними без підтвердження фактичного здійснення господарської операції, її економічного обґрунтування, тощо. Визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

За таких обставин суди першої та апеляційної інстанцій дійшли до висновку про те, що надані позивачем договір, видаткові накладні та специфікації не є безперечними доказами обґрунтованого формування складу витрат, оскільки за відсутності інших доказів, які б підтверджували фактичне отримання товару від контрагента, самі по собі не можуть беззаперечно підтверджувати право платника на формування витрат та свідчить про формальність цих операцій, а позивач фактично не заперечує про відсутність в нього всіх первинних документів, за якими можливо було б встановити виконання господарських операцій з його контрагентом, та не зазначає про їх втрату, знищення або зіпсуття, що надало б йому можливості включити ці витрати у відповідному податковому періоді

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України погоджується з висновками судів попередніх інстанцій про відмову в задоволенні позовних вимог ТОВ «Ростдорстрой».

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що касаційну скаргу слід відхилити, оскільки рішення судів першої та апеляційної інстанцій постановлені з додержанням норм процесуального та матеріального права, правова оцінка обставинам у справі дана вірно, а доводи касаційної скарги висновок суду не спростовують.

Керуючись ст. ст. 220, 220-1, 230 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Ростдорстрой» залишити без задоволення, постанову Одеського окружного адміністративного суду від 26 лютого 2015 року та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 30 липня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути переглянута Верховним Судом України з підстав, у строк та у порядку, визначеному статтями 237, 238, 239-1 Кодексу адміністративного судочинства України.

Судді С.Е. Острович
О.І. Степашко
М.О. Федоров