Справа № 815/505/15
Суддя: Потапчук В.О.
Дата ухвалення: 2015-12-08 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 грудня 2015 р.м.ОдесаСправа № 815/505/15

Категорія: 12.3 Головуючий в 1 інстанції: Токмілова Л. М.

Колегія суддів Одеського апеляційного адміністративного суду в складі:

Судді доповідача - Потапчука В.О.

суддів - Жук С.І.

- ОСОБА_1

розглянувши в порядку письмового провадження в місті ОСОБА_2 адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на постанову Одеського окружного адміністративного суду від 21 жовтня 2015 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_3 до Головного управління МВС України в Одеській області, Приморського РВ ОМУ ГУМВС України в Одеській області, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_4 про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,-

В С Т А Н О В И Л А:

До суду першої інстанції надійшов адміністративний позов ОСОБА_3 (надалі ОСОБА_3 або позивач) до Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Одеській області (надалі ГУ МВС України в Одеській області), в якому позивач просив суд: визнати протиправним та скасувати наказ № 585 о/с від 22.08.2014р. про звільнення старшого лейтенанта міліції ОСОБА_3 з посади оперуповноваженого сектору кримінального розшуку Приморського районного відділу Одеського міського управління Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Одеській області, зобовязати поновити ОСОБА_3 на посаді та виплатити середній заробіток за час вимушеного прогулу.

В обґрунтування позовних вимог представник позивача зазначив, що підставою для його звільнення зі служби в органах внутрішніх справ України стало вчинення ОСОБА_3 адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 130 КУпАП, а саме керування транспортним засобом в стані алкогольного сп'яніння, відмова від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп'яніння , прояв нетактовної поведінки, що виразилася у нещирості під час проведення службового розслідування. Такий висновок відповідача ОСОБА_3 вважає незаконним, адже постановою Апеляційного суду Одеської області від 14.11.2014р. рішення Фрунзівського районного суду Одеської області про притягнення ОСОБА_3 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП скасовано та визнано незаконним.

Постановою Одеського окружного адміністративного суду від 21 жовтня 2015 року відмовлено у задоволенні адміністративного позову.

Не погоджуючись з постановою суду першої інстанції позивачем подано апеляційну скаргу у якій зазначено, що постанова винесена з порушенням норм матеріального та процесуального права у звязку з чим апелянт просить скасувати оскаржувану постанову та прийняти нову, якою задовольнити позовні вимоги позивача.

Сторони були сповіщені належним чином про час і місце судового засідання, що підтверджується письмовими доказами наявними в матеріалах справи, сторони до суду не прибули.

Відповідно до ч 4 ст.196 КАС України неприбуття у судове засідання сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про дату, час та місце апеляційного розгляду, не перешкоджає судовому розгляду справи.

Колегія суддів, з огляду на зазначене, а також враховуючи те що в матеріалах справи достатньо доказів для вирішення справи, - дійшла висновку про можливість розгляду справи за відсутністю сторін по справі.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи та дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_3, в період з 08.10.2010р. по 11.08.2014р. проходив службу в органах внутрішніх справ, що підтверджується копією трудової книжки ОСОБА_3 (Т.1, а.с. 18).

22.08.2014р. Наказом №585 о/с начальника ГУМВС України в Одеській області старшого лейтенанта міліції ОСОБА_3, оперуповноваженого сектора карного розшуку Приморського РВ ОМУ ГУ МВС України в Одеській області звільнено у запас Збройних Сил за п. 66 Положення про проходження служби рядовим та начальницьким складом органів внутрішніх справ України (надалі оскаржуваний наказ) (Т.1, а. с. 17).

Оскаржуваний наказ прийнято на виконання Наказу начальника ГУМВС України в Одеській області №2246 від 24.07.2014р. Про притягнення до дисциплінарної відповідальності працівника Приморського РВ ОМУ ГУМВС, яким оперуповноваженого сектора карного розшуку Приморського РВ ОМУ ГУ МВС України в Одеській області старшого лейтенанта міліції ОСОБА_3 наказано звільнити з органів внутрішніх срав за п. 66 (за дискредитацію) Положення про проходження служби рядовим та начальницьким складом органів внутрішніх справ України (Т.1, а. с. 62-64).

12.08.2014р. на виконання зазначеного наказу начальником Приморького РВ ОСОБА_2 внесено подання про звільнення ОСОБА_3 (Т.1, а.с. 65-66).

Згідно висновку старших керівників, звільнення ОСОБА_3 погоджено начальником ОМУ ГУМВС України в Одеській області ОСОБА_5 та начальником УКЗ НУМВС України в Одеській області ОСОБА_6 та заступником начальника ГУМВС України в Одеській області прийнято рішення про звільнення ОСОБА_3 (Т.1, а.с. 67).

Прийняттю рішення про звільнення позивача з органів внутрішніх справ передували наступні обставини.

В період з 06 червня по 06 липня 2014 р. ОСОБА_3 перебував у черговій відпустці за 2014 рік згідно наказу Приморського РВ від 10.06.2014р. №50 о/с (Т.1, а.с. 113, 114).

15.06.2014р. о 01 год. 15 хв. у м. Жашків Черкаської області працівником ДАІ зупинено автомобіль НОМЕР_1, яким керував ОСОБА_3. Під час розмови із водієм працівником ДАІ виявлено в останнього ознаки алкогольного спяніння та запропоновано водію пройти тест або медичне обстеження, але ОСОБА_3 від медичного обстеження відмовився в присутності свідків, чим порушив п. 8.5 Правил дорожнього руху. За даним фактом працівником ДАІ в присутності свідків ОСОБА_7 та ОСОБА_8, членів громадського формування самооборони Легіон, складено протокол про адміністративне правопорушення №441833 (Т.1, а.с. 109). Від підпису протоколу та надання пояснень ОСОБА_3 відмовився.

Листом від 20.06.2014р. за вих. №13/14-455 Управління Державтоінспекції УМВСУ в Черкаській області повідомило Начальника ІОС УКЗ УМВС України в Одеській області про факт складення протоколу про адміністративне правопорушення, передбачене ст. 130 КУпА відносно ОСОБА_3 (Т.1, а.с. 106).

Зазначений лист надійшов до Управління кадрового забезпечення УМВС України в Одеській області 01.07.2014р.

04.07.2014р. Наказом начальника ГУ МВС України в Одеській області №2009 Про проведення службового розслідування за фактом порушення транспортної дисципліни ОСОБА_3 призначено службове розслідування (Т.1, а. с. 106, зворотний бік).

Згідно письмових пояснень, отриманих 09.07.2014р. від ОСОБА_3, ОСОБА_3 в ніч з 14.06.2014р. на 15.06.2014р. знаходився у м. Жашків Черкаської області, де керував автомобілем НОМЕР_1 та був зупинений працівниками ДАІ. В ході розмови з останніми, ОСОБА_3 повідомлено, що він знаходиться в стані алкогольного спяніння. ОСОБА_3 віддав працівникам ДАІ посвідчення водія, зачинив автомобіль та повернувся додому. При цьому, згідно пояснень ОСОБА_3, поняті присутні не були. На питання, чому ОСОБА_3 відмовився від проходження медичного обстеження відповів, що не бажав залишати родичів, які перебували в автомобілі. Крім того, з наданих пояснень вбачається, що, віддавши працівникам ДАІ посвідчення водія, ОСОБА_3 не отримав тимчасове водійське посвідчення, оскільки отримати таке посвідчення працівниками ДАІ йому не запропоновано (Т.1, а. с. 108).

Автомобіль марки ВАЗ 21099 номерний знак НОМЕР_2 зареєстровано 07.02.2014р. за ОСОБА_9 (а.с. 129-130). Дана обставина також підтверджується поясненнями позивача (а.с. 150-155).

В ході службового розслідування отримані пояснення, відібрані посадовими особами Управління МВС України в Черкаській області, від ОСОБА_10, ОСОБА_7 та ОСОБА_8

Згідно пояснень ОСОБА_10, який зупинив автомобіль під керуванням ОСОБА_3, 15.06.2014р. ним спільно з представниками громадського формування самооборони Легіон проводилася перевірка водіїв на стан алкогольного спяніння. Встановивши наявність характерного запаху алкоголю від ОСОБА_3, ОСОБА_10 запропонував останньому пройти алкотест Драгер або проїхати в Жашківську ЦРЛ для проходження медичного огляду на стан алкогольного спяніння, але ОСОБА_3 від проходження тесту відмовився та запропонував грошову винагороду. При цьому ОСОБА_3 поводився агресивно, із застосуванням нецензурної лексики в принизливій формі. Після вилучення водійського посвідчення зачинив машину та зник (Т.1, а.с.110).

Інформація, викладена у поясненнях ОСОБА_10, підтверджується також поясненнями ОСОБА_7 від 14.07.2015р., та поясненнями ОСОБА_8 від 15.07.2014р. (Т.1, а.с. 111, 112).

Як вбачається з письмових пояснень ОСОБА_11, заступника начальника сектору карного розшуку Приморського РВ, його підлеглий ОСОБА_3, 06.06.2014р. відбув у чергову відпустку до м. Києва. Про факт складення адміністративного протоколу відносно ОСОБА_3 ОСОБА_11 стало відомо лише від керівництва Приморського РВ (Т.1, а. с. 116).

В ході службового розслідування також встановлено, що лейтенант міліції ОСОБА_3, у порушення вимог доручення ГУМВС України в Одеській області від 08.08.2013р. №225 Про додаткові заходи щодо недопущення надзвичайних подій серед особового складу органів внутрішніх справ області, пов'язаних з транспортними засобами, факт використання ним автомобіля НОМЕР_3, від керівництва Примосрького РВ приховав.

23.07.2014р. Начальником ГУМВС України в Одеській області затверджено висновок службового розслідування за фактом порушення транспортної дисципліни співробітником Приморського РВ старшим лейтенантом міліції ОСОБА_3 (Т.1, а.с. 118-122)

При вирішенні питання суд першої інстанції дійшов висновку, що приймаючи наказ № 585 о/с від 22.08.2014р. про звільнення старшого лейтенанта міліції ОСОБА_3 з посади оперуповноваженого сектору кримінального розшуку Приморського районного відділу Одеського міського управління Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Одеській області, відповідач діяв у межах повноважень, в порядку та спосіб, встановлений законом.

Колегія суддів вважає правильним такий висновок суду першої інстанції виходячи з наступного .

Правовідносини, пов'язані з прийняттям, проходженням та звільненням з публічної служби в органах внутрішніх справ регламентовано Законом України Про міліцію від 20 грудня 1990року (надалі Закон), Положенням про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів УРСР від 29.07.1991р. №114 (надалі Положення), Дисциплінарним статутом органів внутрішніх справ України, затвердженим Законом України від 22.02.2006р. №3460-IV (надалі Дисциплінарний статут).

Відповідно до ст.1 Закону України Про міліцію міліція в Україні - державний озброєний орган виконавчої влади, який захищає життя, здоров'я, права і свободи громадян, власність, природне середовище, інтереси суспільства і держави від протиправних посягань.

Відповідно до ст.ст.2,3 Закону України "Про міліцію" основними завданнями міліції є: забезпечення особистої безпеки громадян, захист їх прав і свобод, законних інтересів; запобігання правопорушенням та їх припинення; охорона і забезпечення громадського порядку; виявлення і розкриття злочинів, розшук осіб, які їх вчинили; забезпечення безпеки дорожнього руху; захист власності від злочинних посягань; виконання кримінальних покарань і адміністративних стягнень; участь у поданні соціальної та правової допомоги громадянам, сприяння у межах своєї компетенції державним органам, підприємствам, установам і організаціям у виконанні покладених на них законом обов'язків. Діяльність міліції будується на принципах законності, гуманізму, поваги до особи, соціальної справедливості, взаємодії з трудовими колективами, громадськими організаціями й населенням.

Статтею 7 Закону України Про міліцію встановлено, що міліція є єдиною системою органів, яка входить до структури міністерства внутрішніх страв, виконує адміністративну, профілактичну, оперативно-розшукову, кримінально-процесуальну, виконавчу та охоронну (на договірних засадах) функції. Права і обовязки, організація роботи та структура підрозділів визначаються положеннями, які затверджуються Міністром внутрішніх справ України відповідно до Закону. У своїй діяльності міліція підпорядковується Міністерству внутрішніх справ України.

Частиною 1 статті 18 Закону передбачено, що порядок та умови проходження служби в міліції регламентовано Положенням про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ України, затвердженим Кабінетом Міністрів України. Дисциплінарний статут органів внутрішніх справ України затверджується Верховною Радою України.

Відповідно до п.п. 2,10 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ України, норми якого поширюються і на працівників міліції, передбачено, що особи які перебувають на службі в органах внутрішніх справ і мають спеціальне звання майора міліції, відносяться до старшого начальницького складу. Особи рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ користуються всіма соціально-економічними, політичними та особистими правами і свободами, виконують усі обов'язки громадян, передбачені Конституцією та іншими законодавчими актами, а їх права, обов'язки і відповідальність, що випливають з умов служби, визначаються законодавством, Присягою, статутами органів внутрішніх справ і цим Положенням.

Згідно з ч. 1 ст.14 Дисциплінарного Статуту ОВС України, з метою з'ясування всіх обставин дисциплінарного проступку, вчиненого особою, начальник призначає проведення службового розслідування.

Відповідно до частини 1 статті 1 Дисциплінарного статуту службова дисципліна - дотримання особами рядового і начальницького складу Конституції і законів України, актів Президента України і Кабінету Міністрів України, наказів та інших нормативно-правових актів Міністерства внутрішніх справ України, підпорядкованих йому органів і підрозділів та Присяги працівника органів внутрішніх справ України.

Згідно з п. 7 Дисциплінарного статуту службова дисципліна базується на високій свідомості та зобов'язує кожну особу рядового і начальницького складу: дотримуватися законодавства, неухильно виконувати вимоги Присяги працівника органів внутрішніх справ України, статутів і наказів начальників; дотримуватися норм професійної та службової етики; з гідністю і честю поводитися в позаслужбовий час, бути прикладом у дотриманні громадського порядку, припиняти протиправні дії осіб, які їх учиняють.

Присяга працівника органів внутрішніх справ України, текст якої затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 28 грудня 1991року №382, зобов'язує суворо дотримуватися Конституції та чинного законодавства, бути гуманним, чесним, сумлінним і дисциплінованим працівником, зберігати державну і службову таємницю, з високою відповідальністю виконувати свій службовий обов'язок, вимоги статутів і наказів, постійно вдосконалювати професійну майстерність та підвищувати рівень культури, всіляко сприяти зміцненню авторитету органів внутрішніх справ.

Відповідно до пункту 6 частини першої статті 12 Дисциплінарного статуту одним із видів дисциплінарних стягнень, які накладаються на осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ за порушення службової дисципліни, є звільнення з органів внутрішніх справ.

При цьому Розділом VII Положення передбачено такі підстави для звільнення осіб середнього начальницького складу (до яких відноситься звання старшого лейтенанта міліції), як звільнення зі служби в запас (з постановкою на військовий облік): а) за віком - при досягненні віку, встановленого для них пунктом 7 цього Положення. Крім того, за віком можуть бути звільнені особи середнього начальницького складу, які мають вислугу 20 і більше років (у пільговому обчисленні), і яким до досягнення встановленого віку перебування на службі залишилося 3 роки і менше, а за їх бажанням при досягненні цього віку - незалежно від наявності вислуги років; б) через хворобу - у разі визнання їх непридатними до військової служби в мирний час (у військовий час - обмежено придатними 2-го ступеня) за рішенням військово-лікарської комісії; в) через обмежений стан здоров'я - у разі визнання їх придатними до військової служби поза строєм у мирний час (у військовий час обмежено придатними 1-го ступеня) за рішенням військово-лікарської комісії при неможливості використання їх на службі у зв'язку з відсутністю відповідних вакантних посад; г) через скорочення штатів - при відсутності можливості подальшого використання на службі; д) через службову невідповідність; є) за порушення дисципліни; ж) за власним бажанням - при наявності поважних причин, що перешкоджають виконанню службових обов'язків; з) у зв'язку з переходом у встановленому порядку на роботу в інші міністерства і відомства (організації); и) через сімейні обставини або з інших поважних причин, перелік яких затверджується Кабінетом Міністрів України; і) у зв'язку з непроходженням випробування в період іспитового строку; ї) у зв'язку з безпосереднім підпорядкуванням близькій особі; й) у разі набрання законної сили рішенням суду щодо притягнення до відповідальності за вчинення адміністративного корупційного правопорушення, пов'язаного з порушенням обмежень, передбачених Законом України "Про засади запобігання і протидії корупції", або кримінального правопорушення.

Відповідно до п. 66 Положення особи рядового і начальницького складу, які скоїли вчинки, що дискредитують звання рядового і начальницького складу, звільняються з органів внутрішніх справ.

Таким чином, дискредитація звання начальницького складу є окремою підставою для звільнення особи із органів внутрішніх справ.

При цьому чинне законодавство України не дає визначення поняттю дискредитації.

Разом з тим, як зазначено в ухвалі Вищого адміністративного суду України від 18.04.2013р. К/9991/89626/11, дискредитація (від французького слова discrediter - підривати довіру) - це підрив довір'я когось, приниження чиєїсь гідності, авторитету. Аналізуючи складові цього поняття, приходимо до висновку, що вони тісно пов'язані з морально-етичними нормами. Отже, вчинки, що дискредитують працівників органів внутрішніх справ та власне органи внутрішніх справ, пов'язані насамперед із низкою моральних вимог, які пред'являються до них під час здійснення службових функцій та у повсякденному житті.

Ці вимоги відображені у ст. 5 Закону України Про державну службу, Кодексі честі працівника органів внутрішніх справ, Етичному кодексі працівника органів внутрішніх справ та інших нормативно-правових актах, що регулюють діяльність органів системи МВС України та їх особового складу.

Тому під вчинками, що дискредитують звання працівника органів внутрішніх справ та власне органи внутрішніх справ, слід розуміти протиправні, винні діяння, які здійснені посадовою особою органу внутрішніх справ у зв'язку з виконанням службових обов'язків або не пов'язані з їх виконанням, але за своїм характером здатні принизити в очах громадськості гідність та авторитет працівника органів внутрішніх справ та власне органи внутрішніх справ.

Відповідно до Етичного кодексу працівника органів внутрішніх справ працівник органів внутрішніх справ, керуючись Присягою, відповідно до службового обов'язку, дотримуючись професійних честі і гідності, бере на себе моральні зобов'язання, а саме бути прикладом безумовного дотримання вимог законів та службової дисципліни в професійній діяльності та приватному житті, залишатися за будь-яких обставин чесним і непідкупним, відданим інтересам служби.

Бездоганне виконання моральних зобов'язань забезпечує право працівника на суспільну довіру, повагу, визнання і підтримку громадян.

Поведінка працівника органів внутрішніх справ завжди і за будь-яких обставин має бути бездоганною, відповідати високим стандартам професіоналізму і морально-етичним принципам стража правопорядку. Ніщо не повинно паплюжити ділову репутацію та авторитет працівника.

Відтак, під вчинками, що дискредитують звання працівника органів внутрішніх справ, та власне органи внутрішніх справ, слід розуміти протиправні, винні діяння, які здійснені посадовою особою органу внутрішніх справ, у звязку з виконанням службових обовязків або не повязані з їх виконанням, але за своїм характером здатні принизити в очах громадськості гідність та авторитет працівника органів внутрішніх справ та власне органи внутрішніх справ.

До таких вчинків слід віднести: вчинення злочину, встановленого вироком суду, що набрав законної сили; скоєння корупційного діяння як різновиду адміністративного правопорушення; систематичне скоєння адміністративних правопорушень, що посягають на встановлений порядок управління, громадський порядок та громадську безпеку; заняття підприємницькою діяльністю; організацію страйків та участь у них; розголошення службової таємниці; появу на службі або поза службою в нетверезому стані, що ображає людську гідність; вживання алкогольних напоїв у форменому одязі у громадських місцях; прийняття наркотичних або токсичних препаратів без рецепту лікаря; систематичне порушення правил носіння форменого одягу, зовнішньої охайності; неодноразове грубе і зверхнє ставлення до громадян; прояви жорстокого або принизливого ставлення до людей; скоєння аморального проступку, не сумісного з продовженням служби в ОВС; систематичне поширення компрометуючої ОВС України інформації за допомогою засобів мас-медіа.

Отже, поняття вчинку, що дискредитує працівника органів внутрішніх справ, є поняттям набагато ширшим, ніж поняття адміністративного проступку.

За таких умов підставою для звільнення зі служби в органах внутрішніх справ може бути не лише вчинення адміністративного проступку, а скоєння будь-якого вчинку, навіть не передбаченого як адміністративний проступок, але який підриває довіру до працівника органу внутрішніх справ.

Відповідно до п.3.17 Наказу МВС України від 16.03.2007року №81 Про заходи щодо зміцнення дисципліни і законності в органах внутрішніх справ та попередження надзвичайних подій, пов'язаних із загибеллю й травмуванням особового складу, до працівників, які керують транспортними засобами в стані алкогольного сп'яніння, незалежно від наслідків, приймати безальтернативне рішення звільнення з органів внутрішніх справ, а керівників, які приховують такі факти, понижувати в посаді. Інформацію про такі випадки доводити до відома особового складу.

Пунктом 3.7 Наказу МВС України від 26.03.2010 року № 90 Про стан дисципліни й законності в діяльності органів та підрозділів внутрішніх справ та заходи щодо його покращання вирішено вживати суворих заходів дисциплінарного впливу до працівників, які допускають порушення Правил дорожнього руху, випадки керування транспортними засобами без відповідних документів, не розмитненими, не зареєстрованими і не придатними до експлуатації автомобілями, а також до працівників Державтоінспекції, які не реагують на такі факти. За результатами службового розслідування стосовно працівників, які керують транспортними засобами в стані алкогольного сп'яніння, вирішувати питання про їх звільнення з органів внутрішніх справ.

У своїй апеляційній скарзі апелянт вказує на наявність постанови Апеляційного суду Одеської області від 14.11.2014 року, якою скасовано постанову Фрунзівського районного суду Одеської області від 15.09.2014 року про притягнення ОСОБА_3 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП, а провадження у справі закрито за відсутністю у його діях складу зазначеного адміністративного правопорушення.

Однак, колегія суддів вважає, що наявність даного рішення не є вирішальним для вирішення даної справи у звязку з тим, що підставою для прийняття оскаржуваного наказу став наказ начальника ГУМВС України в Одеській області №2246 від 24.07.2014р. Про притягнення до дисциплінарної відповідальності працівника Приморського РВ ОМУ ГУМВС, який позивачем не оскаржується. Так само позивачем не оскаржуються дії відповідачів щодо проведення службової перевірки та складання висновків такої перевірки.

Таким чином, колегія суддів вважає правильним висновок суду першої інстанції щодо безпідставності позовних вимог позивача.

Згідно ст.200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що при прийнятті оскаржуваної постанови суд першої інстанції дійшов вірних висновків щодо встановлення обставин справи і правильно застосував норми матеріального та процесуального права. Доводи апеляційної скарги, з наведених підстав, висновків суду не спростовують.

Керуючись ст.ст. 195, 196, 200,206 КАС України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення, а постанову Одеського окружного адміністративного суду від 21 жовтня 2015 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_3 до Головного управління МВС України в Одеській області, Приморського РВ ОМУ ГУМВС України в Одеській області, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_4 про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,- без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів після набрання законної сили судовим рішенням суду апеляційної інстанції.

Суддя-доповідач: ОСОБА_12

Судді: Жук С.І.

ОСОБА_1