Справа № 357/11704/15-а
Суддя: Петрик І.Й.
Дата ухвалення: 2015-12-08 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Суддя-доповідач: Петрик І.Й.
ПОСТАНОВА
Іменем України

08 грудня 2015 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді: Петрика І.Й.
Суддів:Борисюк Л.П.,
Собківа Я.М.,
При секретарі:Валяєвій Х.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 03 листопада 2015 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління пенсійного фонду України в м. Біла Церква Київської області про скасування рішення, зобов`язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 пред`явив позов до Управління пенсійного фонду України в м. Біла Церква Київської області, в якому просив: скасувати рішення Управління пенсійного фонду України у м. Біла Церква від 23.07.2015 року № 14/183; зобов`язати відповідача призначити йому з 24.04.2015 р. пенсію за віком із зниженням пенсійного віку відповідно до ст.55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Постановою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 03 листопада 2015 року в задоволені позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з постановою суду першої інстанції позивач звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нове рішення яким позовні вимоги задовольнити. В обґрунтування апеляційної скарги апелянт вказує, що судом першої інстанції неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, судове рішення прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та доводи скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а постанова суду скасуванню з ухваленням нового рішення у справі з таких підстав.

Згідно із п. 3 ч. 1 ст. 198, 202 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на постанову суду першої інстанції суд апеляційної інстанції скасовує її та ухвалює нове рішення, якщо визнає, що судом першої інстанції порушено норми матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Як вбачається із матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, 24.04.2015 р. відповідно до ст.55 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» позивач звернувся до відповідача з заявою про призначення пенсії за віком із зниженням пенсійного віку.

Відповідач прийняв надані позивачем документи, однак повідомив про необхідність надати додатково довідки з місця проживання на території радіоактивного забруднення у 1986-1989 роках.

23.07.2015 р. ОСОБА_1 було відмовлено у призначенні пенсії зі зниженням пенсійного віку на тій підставі, що станом на 01.01.1993 р. він прожив у зоні посиленого радіоекологічного контролю тільки 3 роки 9 місяців та 26 днів; інші періоди проживання у м. Біла Церква відповідачем враховані не були.

Не погоджуючись із таким рішення відповідача, позивач звернувся із даним позовом до суду.

Виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд першої інстанції дійшов висновку про відмову в задоволенні позовних вимог.

Колегія суддів із таким висновком суду першої інстанції не погоджується із огляду на наступне.

Відповідно до ст.55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», зниження пенсійного віку проводиться особам, які постійно проживали або постійно проживають, чи постійно працювали або постійно працюють в зоні посиленого радіоекологічного контролю за умови, що вони станом на 01 січня 1993 року проживали або відпрацювали в цій зоні не менше 4-х років на 2 роки та додатково 1 рік за 3 роки проживання, роботи, але не більше 5 років; початкова величина зниження пенсійного віку встановлюється лише особам, які постійно проживали або постійно працювали у ззначених зонах з моменту аварії по 31 липня 1986 р. незалежно від часу проживання або роботи в цей період.

Згідно з п.п. 5 абзацу 6 п.2.1 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою Правління ПФУ від 25.11.2005 №22-1, за документ, який засвідчує особливий статус особи, приймаються посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи та довідка про періоди проживання (роботи) на територіях радіоактивного забруднення, видана органами місцевого самоврядування (підприємствами, установами, організаціями).

Відповідно до п.2.22 зазначеного Порядку, за документ, що засвідчує місце проживання особи приймаються паспорт або довідка уповноважених органів з місця проживання (реєстрації), у тому числі, органів місцевого самоврядування.

Згідно паспортних даних та довідки №4429 від 23.04.2015 р., виданої ЖЕК №6, позивач був зареєстрований у АДРЕСА_1 з 06.09.2000 по 21.11.2000 р., де проживав також у період з 11.04.1989 р. по 24.01.1996 р.

Згідно п.1 ст. 69 Кодексу адміністративного судочинства України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Відповідно до ч. 1 ст. 70 КАС України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмету доказування.

Судом з пояснень позивача встановлено, що у 1989 році він як військовослужбовець прибув до м.Біла Церква з Німецької Демократичної Республіки та з 11.04.1989 р. прописався за адресою АДРЕСА_1 .

Відповідно до довідки, виданої Білоцерківським об`єднаним міським військовим комісаріатом від 19 січня 2010 року № 4/38 (а.с. 10), прапорщик ОСОБА_1 1959 р.н. дійсно з 04.05.1979 р. по 29.05.1989 р.; з 08.1988 р. по 29.05.1989 р. проходив в/службу у військовій частині НОМЕР_1 , яка знаходиться у м. Біла Церква, що сторонами не заперечується.

Згідно архівної довідки від 19.03.2015 року № 3/58773 (а.с. -28), ОСОБА_1 надано відпустку з 17.10.1988 року з виїздом до м. Біла Церква та по закінченню відпустки прибути для подальшого проходження військової служби в УК КВО м. Києва.

Відповідно до ст.. 14 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, що постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» для встановлення пільг і компенсацій визначаються такі категорії осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи: особи, які постійно проживають або постійно працюють чи постійно навчаються на території зони посиленого радіоекологічного контролю, за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали чи постійно навчалися у цій зоні не менше чотирьох років, - категорія 4.

Згідно із п. 6 Порядку видачі посвідчень особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, затвердженого Постановою КМУ від 20 січня 1997 року № 51, особам, які постійно проживають або постійно працюють чи постійно навчаються на території зони посиленого радіоекологічного контролю, за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 р. прожили або відпрацювали чи постійно навчалися у цій зоні не менше чотирьох років, і віднесеним до категорії 4, видаються посвідчення коричневого кольору, серія В.

Як вбачається з посвідчення серії НОМЕР_2 , виданого 14.09.2000 р. Київоблдержадміністрацією, ОСОБА_1 є громадянином, який постійно проживає або постійно працює на території зони посиленого радіоекологічного контролю та користується відповідними пільгами, передбаченими Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Колегія суддів зауважує, що вказане посвідчення видається за тих самих умов, які встановлені ст.. 55 Закону для призначення пенсії за зниженням пенсійного віку.

Як вбачається із оскаржуваного рішення пенсійного органу, листом від 08.05.2015 року № 4293 УПСЗН Білоцерківської міської ради були надіслані відповідачу копії документів, відповідно до яких ОСОБА_1 проживав без реєстрації у АДРЕСА_2 , кв. з 29 серпня 1988 року, на підставі чого отримав вищевказане посвідчення.

Уповноважений орган при прийнятті рішення про видачу посвідчення перевіряє надані для цього документи і тільки такий орган має право відкликати посвідчення у разі встановлення факту необґрунтованої його видачі. Факту необґрунтованої видачі встановлено не було.

Крім того, колегія суддів вважає, що надані ОСОБА_1 довідки від 19.03.2015 року № 3/58773 та від 19 січня 2010 року № 4/38 є належними доказами, які підтверджують факт проживання позивача у зоні посиленого радіоекологічного контролю станом на 01.01.1993 понад 4 роки.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що при зверненні ОСОБА_1 із заявою від 24.04.2015 р. останнім надано всі необхідні документи для призначення пенсії відповідно до ст..55 Закону із зниженням пенсійного віку.

Відповідно до ч.2 ст. 11 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, і не може виходити за межі позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог тільки в разі, якщо це необхідно для повного захисту прав, свобод та інтересів сторін чи третіх осіб, про захист яких вони просять.

Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Адміністративний суд, перевіряючи рішення, дію чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень на відповідність закріпленим частиною третьою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України критеріям, не може втручатися у дискрецію (вільний розсуд) суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями.

Завдання адміністративного судочинства полягає не у забезпеченні ефективного державного управління, а в гарантуванні дотримання вимог права, інакше порушується принцип розподілу влади.

Отже, під дискреційним повноваженням суд повинен розуміти таке повноваження, яке надає певний ступінь свободи адміністративному органу при прийнятті рішення, тобто, коли у межах, що визначені законом, адміністративний орган має можливість самостійно (на власний розсуд) вибрати один з кількох варіантів рішення.

Діючим законодавством встановлена процедура прийняття відповідних рішень пенсійними органами, і суд не може підміняти цю процедуру та адміністративного суб`єкта, до компетенції якого віднесено прийняття відповідних рішень.

Суд є правозастосовуючим органом та не може підміняти державний орган рішення якого оскаржується, приймати замість нього рішення, яке визнається протиправним, інше рішення, яке б відповідало закону, та давати вказівки, які б свідчили про вирішення питань, які належать до компетенції такого суб`єкта владних повноважень.

Колегія суддів зазначає, що прийняття рішень щодо призначення пенсій є дискреційними повноваженнями відповідача, які приймаються колегіально та відповідно до визначених законом етапів.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів вважає за необхідне вийти за межі позовних вимог та у відповідності до ч. 2 ст. 11 КАС України зобов`язати Управління пенсійного фонду України в м. Біла Церква Київської області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 24 квітня 2015 року щодо призначення пенсії за віком із зниженням пенсійного віку відповідно до ст.. 55 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, що постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» та прийняти відповідне рішення з урахуванням висновків суду.

У зв`язку з вищевикладеним, колегія суддів дійшла висновку про те, що судом першої інстанції при ухваленні постанови було порушено норми матеріального та процесуального права, а висновок суду першої інстанції про те, що позовні вимоги не підлягають задоволенню є помилковим.

Доводи апеляційної скарги спростовують висновки суду першої інстанції, тому вбачаються підстави для скасування постанови суду першої інстанції та ухвалення нової постанови про задоволення позовних вимог.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 160, 196, 198, 202, 205, 207, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 03 листопада 2015 року задовольнити частково.

Постанову Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 03 листопада 2015 року скасувати та ухвалити нову постанову, якою позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визнати протиправними та скасувати рішення Управління пенсійного фонду України у м. Білій Церкві Київської області від 23.07.2015 року № 14/183.

Зобов`язати Управління пенсійного фонду України в м. Біла Церква Київської області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 24 квітня 2015 року щодо призначення пенсії за віком із зниженням пенсійного віку відповідно до ст.. 55 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, що постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» та прийняти відповідне рішення з урахуванням висновків суду.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня складання в повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України в порядку ст. 212 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя: І.Й. Петрик

Судді: Л.П. Борисюк

Я.М. Собків

Головуючий суддя Петрик І.Й.

Судді: Борисюк Л.П.

Собків Я.М.