Справа № 804/8795/15
Суддя: Кальник Віталій Валерійович
Дата ухвалення: 2015-08-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД ПОСТАНОВА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
31 серпня 2015 р. Справа № 804/8795/15

Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Кальника В.В.
розглянувши у порядку скороченого провадження адміністративну справу за позовом Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Павлограді до товариства з обмеженою відповідальністю «Мір» про стягнення заборгованості в розмірі 178,49 грн., -
16.07.2015 року Дніпропетровським окружним адміністративним судом відкрито провадження у справі за позовом Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Павлограді до товариства з обмеженою відповідальністю «Мір», в якому позивач просить стягнути заборгованість зі сплати страхових внесків в розмірі 178,49 грн.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що товариство з обмеженою відповідальністю «Мір» має заборгованість по сплаті страхових внесків у розмірі 178,49 грн., яка утворилась внаслідок не сплати нарахованих платежів згідно розрахункової відомості про нарахування і перерахування страхових внесків та витрачання коштів Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України за IV квартал 2004 року.
Позивач про відкриття скороченого провадження за цим адміністративним позовом був повідомлений належним чином, що підтверджується поштовим повідомлення про вручення ухвали позивачу 23.07.2015 року, яка міститься в матеріалах справи.
Відповідач про відкриття скороченого провадження за цим адміністративним позовом повідомлявся належним чином, що підтверджується поштовим відправленням, з відміткою поштового відділення про причини невручення адресату, яке повернулося на адресу суду. Заперечень проти позову до суду не надав.
Згідно пункту 3 частини 5 статті 183-2 Кодексу адміністративного судочинства України справа повинна бути розглянута у порядку скороченого провадження не пізніше трьох днів у разі якщо протягом семи днів з дня закінчення строку, передбаченого частиною третьою цієї статті, до суду не надійшло заперечення відповідача та за умови, що справа не розглядається судом за місцезнаходженням відповідача.
Дослідивши матеріали справи судом встановлено наступне.
Товариством з обмеженою відповідальністю «Мір» 25.01.2005 року подано до Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Павлограді Дніпропетровської області розрахункову відомість про нарахування і перерахування внесків та витрачання кошів Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України за IV квартал 2004 року, в якій відображено заборгованість зі сплати страхових внесків в розмірі 178,49 грн.
Статтею 1 Основ законодавства України про загальнообовязкове державне соціальне страхування від 14.01.1998 року № 16/98-ВР (далі - Основи) загальнообовязкове державне соціальне страхування - це система прав, обовязків і гарантій, яка передбачає надання соціального захисту, що включає матеріальне забезпечення громадян у разі хвороби, повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати страхових внесків власником або уповноваженим ним органом (далі - роботодавець), громадянами, а також бюджетних та інших джерел, передбачених законом.
Страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності, відповідно до статті 4 Основ, є видом загальнообовязкового державного соціального страхування.
Відповідно до статті 14 Основ страхові фонди є органами, які здійснюють керівництво та управління окремими видами загальнообов'язкового державного соціального страхування, провадять акумуляцію страхових внесків, контроль за використанням коштів, забезпечують фінансування виплат за загальнообовязковим державним соціальним страхуванням та здійснюють інші функції згідно з затвердженими статутами.
Статтею 6 Закону України "Про загальнообовязкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності" встановлено, що субєктами страхування від нещасного випадку є застраховані громадяни, а в окремих випадках - члени їх сімей та інші особи, страхувальники та страховик. Застрахованою є фізична особа, на користь якої здійснюється страхування (працівник); страхувальниками є роботодавці, а в окремих випадках - застраховані особи; страховик - Фонд соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України, робочим органом якого згідно з статтею 18 Закону є відділення виконавчої дирекції Фонду.
Відповідно до частини першої статті 15 Закону України "Про загальнообовязкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності" Фонд є некомерційною самоврядною організацією, але відносини, що виникають між застрахованими особами, страхувальниками і страховиком, мають усі ознаки публічно-правових, а тому мають розглядатися в порядку адміністративного судочинства. Фонд у цих відносинах, хоча і не є органом державної влади, але здійснює управлінські функції на виконання делегованих владних повноважень.
Частиною пятою статті 21 Основ (у редакції, що діяла до 01.01.2011 року) обовязок сплачувати внески на загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійних захворювань покладався виключно на роботодавця.
Крім того, частиною другою статті 45 Закону України "Про загальнообовязкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності" (у редакції, що діяла до 01.01.2011 року) було встановлено, що роботодавець як страхувальник зобовязаний своєчасно та повністю сплачувати в установленому порядку страхові внески до Фонду.
До 1 січня 2011 року порядок здійснення платежів і резервування коштів, строки сплати внесків на загальнообовязкове державне соціальне страхування визначаються законами України з окремих видів загальнообовязкового державного соціального страхування (стаття 22 Основ).
Частиною шостою статті 47 Закону України "Про загальнообовязкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності" (у редакції, що діяла до 01.01.2011 року) визначено, що страхові внески є цільовим загальнообовязковим платежем, який справляється на всій території України в порядку, встановленому цим Законом.
Відповідно до статті 1 Закону України "Про розмір внесків на деякі види загальнообовязкового державного соціального страхування" (у редакції, що діяла до 01.01.2011 року), статті 45 Закону України "Про загальнообовязкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності" (у редакції, що діяла до 01.01.2011 року) відповідач зобовязаний щомісячно сплачувати до Фонду соціального страхування від нещасного випадку на виробництві та професійних захворювань страхові внески.
Відповідно до пункту 7 розділу VIII "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування" стягнення заборгованості із сплати страхових внесків за діючими видами загальнообовязкового державного соціального страхування та сум штрафних санкцій, нарахованих та/або не сплачених у період до 1 січня 2011 року, в тому числі страхових внесків, строк сплати яких на 1 січня 2011 року не настав, здійснюється фондами загальнообовязкового державного соціального страхування відповідно до законодавства, що діяло на момент виникнення такої заборгованості або застосування штрафних санкцій. Погашення заборгованості з використанням коштів, що надходять у рахунок сплати єдиного внеску, забороняється.
Порядок обчислення і сплати страхових внесків до Фонду, обліку та витрачання страхових коштів, здійснення платежів, ведення бухгалтерського обліку і звітності визначає Інструкція про порядок перерахування, обліку та витрачання страхових коштів Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України, затверджена постановою правління Фонду від № 36 від 12 липня 2007 (далі -Інструкція) (яка діяла станом на час виникнення спірних правовідносин).
Відповідно до пункту 4.14 Інструкції страхові внески сплачуються страхувальниками -роботодавцями у день одержання коштів на оплату праці в установах банку.
Із підпункту 5.1 пункту 5 Інструкції вбачається, що не внесені страхувальниками у встановлений строк страхові внески до Фонду вважаються недоїмкою і стягуються у порядку, передбаченому законодавством, з нарахуванням пені.
Згідно з підпунктом 8.1 пункту 8 Інструкції робочі органи виконавчої дирекції Фонду здійснюють контроль за правильністю нарахування, своєчасністю і повнотою перерахування та надходження страхових внесків, інших платежів до Фонду, а також за цільовим і правильним витрачанням його коштів.
Пунктом 5.8 Інструкції встановлено, що при стягненні недоїмки за платежами до Фонду строки давності не застосовуються.
Суд зазначає, що поданий розрахунок щодо сплати заборгованості зі сплати страхових коштів Фонду загальнообовязкового державного соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України є документом, в якому страхувальник самостійно узгоджує суму заборгованості по страховим внескам до Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України.
Таким чином матеріалами справи підтверджується наявність заборгованості відповідача в розмірі 178,49 грн.
Зазначена сума заборгованості утворилась станом на 01.01.2011 року та на час розгляду даної справи доказів її сплати у добровільному порядку суду не надано, тому вказана сума підлягає стягнення в судовому порядку.
За змістом частин 4, 5 ст. 11 КАС України суд повинен визначити характер спірних правовідносин та зміст правової вимоги, матеріальний закон, який їх регулює, а також факти, що підлягають встановленню і лежать в основі вимог та заперечень; зясувати, які є докази на підтвердження зазначених фактів.
Таким чином, суд вважає, що поданих позивачем доказів достатньо для встановлення обставин справи та для ухвалення судового рішення.
Одним з принципів адміністративного судочинства, передбачених ст.7 КАС України, є принцип законності, який відповідно до ст.9 КАС України, полягає в наступному: суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до ч.1 ст.71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу, а суд згідно ст.86 цього Кодексу, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та обєктивному дослідженні.
Таким чином, позовні вимоги підлягають задоволенню.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 11, 14, 70, 71, 72, 86, 159-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
Адміністративний позов Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Павлограді до товариства з обмеженою відповідальністю «Мір» про стягнення заборгованості в розмірі 178,49 грн.- задовольнити повністю.
Постанова підлягає негайному виконанню відповідно до ч.6 ст. 183-2 та ч.1 ст.256 КАС України.

Постанова суду набирає законної сили відповідно до ст.254 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена в порядку та у строки, встановлені ст.186 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя ОСОБА_1