Справа № 803/3025/15
Суддя: Гудим Любомир Ярославович
Дата ухвалення: 2015-12-08 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 грудня 2015 р. Справа № 876/10491/15

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді: Гудима Л.Я.,

суддів: Довгополова О.М., Святецького В.В.,

за участю секретаря судового засідання: Кудєрової О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Волинського окружного адміністративного суду від 23 вересня 2015 року у справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Вектор Плюс» до Другого відділу Державної виконавчої служби Луцького міського управління юстиції у Волинській області, Першого відділу Державної виконавчої служби Луцького міського управління юстиції у Волинській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - ОСОБА_1 про визнання протиправними, скасування рішення та зобов»язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И В:

В серпні 2015 року позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Вектор Плюс» (далі - ТзОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс») звернулося з адміністративним позовом до Другого відділу Державної виконавчої служби Луцького міського управління юстиції (далі - Другий відділ ДВС Луцького МУЮ), Першого відділу державної виконавчої служби Луцького міського управління юстиції (далі Перший відділ ДВС Луцького МУЮ), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - ОСОБА_1, в якому просило визнати протиправними та скасувати постанови Першого відділу ДВС Луцького МУЮ від 01 березня 2012 року ВП №31483236 про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, Другого відділу ДВС Луцького МУЮ від 18 травня 2012 року ВП №31761952 про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження в частині накладення арешту на нерухоме майно ОСОБА_1, а саме: квартиру, що розташована за адресою: АДРЕСА_1, зобов»язати винести постанови про зняття арешту з нерухомого майна предмета іпотеки, а саме квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_1.

Позовну заяву мотивовано тим, що протиправними діями відповідача порушено права ТзОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс», як іпотекодержателя, адже він має пріоритетне право на задоволення забезпечених іпотекою вимог за рахунок предмета іпотеки перед іншими особами, а існуючий арешт майна позбавляє можливості позивача реалізувати своє право, тому просить визнати протиправною та скасувати оскаржувану постанову Першого відділу ДВС Луцького МУЮ від 01 березня 2012 року ВП №31483236 про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження в частині накладення арешту на нерухоме майно, а саме квартиру, що розташована за адресою АДРЕСА_1.

Ухвалою Волинського окружного адміністративного суду від 21.09.2015 року позовну заяву ТзОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс» до Другого відділу ДВС Луцького МУЮ, Першого відділу ДВС Луцького МУЮ, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача ОСОБА_1, в частині: щодо п. 3 позову про зобов»язання вчинити дії, а також щодо вимог до Другого відділу ДВС Луцького МУЮ залишено без розгляду у зв»язку з відмовою від даних вимог.

Постановою Волинського окружного адміністративного суду від 23 вересня 2015 року адміністративний позов задоволено повністю. Визнано протиправною та скасовано постанову Першого відділу державної виконавчої служби Луцького міського управління юстиції від 01 березня 2012 року ВП №31483236 про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження в частині накладення арешту на нерухоме майно ОСОБА_1, а саме: квартиру, що розташована за адресою АДРЕСА_1.

Не погоджуючись з вищезазначеною постановою суду першої інстанції, ОСОБА_1 оскаржила її в апеляційному порядку, яка, покликаючись на неповне з»ясування судом обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими, порушення судом норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просить суд апеляційної інстанції скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нову, якою відмовити ТзОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс» в задоволенні позову з підстав, викладених у своїй апеляційній скарзі.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апелянта у їх сукупності, колегія суддів дійшла переконання, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та матеріалами справи підтверджується, що між Відкритим акціонерним товариством «Сведбанк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір №201/0706/88-163 від 27 липня 2006 року, відповідно до якого ВАТ «Сведбанк» надав ОСОБА_1 кредит у розмірі 17 000,00 доларів США зі сплатою 14% річних та кінцевим строком повернення до 27 липня 2016 (а.с. 10-13).

В якості забезпечення зобов»язань за вищезазначеним договором між сторонами укладено Іпотечний договір від 27.07.2006 року, згідно із яким передано банку в іпотеку квартиру ОСОБА_1, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 18-20).

28.11.2012 року між ПАТ «Сведбанк» та ТзОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс» укладено договір факторингу №15, за яким банк відступив ТзОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс» права вимоги за договорами іпотеки (а.с. 24-30).

На підставі вказаного договору, ПАТ «Сведбанк» відступило ТзОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс» свої права вимоги за зобов»язаннями ОСОБА_1 за кредитним договором №201/0706/88-163 від 27 липня 2006 року.

У відповідності до даного договору до ТзОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс» перейшли усі права іпотекодержателя за Іпотечним договором.

Відповідно до Інформаційної довідки з Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об»єктів нерухомого майна в порядку доступу державних виконавців (№106518226 від 04.08.2015 року) на предмет іпотеки за іпотечним договором від 28.11.2012 року, а саме: квартиру, що розташована за адресою АДРЕСА_1 накладено арешт нерухомого майна на підставі постанови Першого відділу ДВС Луцького МУЮ від 01 березня 2012 року ВП №31483236 про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження.

Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, державним виконавцем Першого відділу ДВС Луцького МУЮ на підставі постанови від 01 березня 2012 року про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження у ВП №31483236 при примусовому виконанні виконавчого листа №2-2973/11, виданого 21.12.2011 року Луцьким міськрайонним судом Волинської області про звернення стягнення на 2-кімнатну квартиру, що розташована за адресою: АДРЕСА_1, накладено арешт на все майно, що належить ОСОБА_1

Вказаною постановою, якою накладено арешт на все майно ОСОБА_1, на переконання позивача порушено його право в частині звернення стягнення на заставлене майно 2-кімнатну квартиру, що розташована за адресою: АДРЕСА_1. У зв»язку із чим, пред»явлено вказаний позов.

Задовольняючи адміністративний позов, суд першої інстанції виходив з його обґрунтованості.

Колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновками суду першої інстанції та вважає їх вірними, такими що відповідають нормам матеріального права та обставинам справи з огляду на наступне.

Згідно з статтею 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов»язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку визначає Закон України «Про виконавче провадження».

Згідно із статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека - вид забезпечення виконання зобов»язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов»язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Відповідно до ст. 16 Закону України «Про заставу» право застави виникає з моменту укладення договору застави.

Відповідно до ст. 14 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» якщо інше не встановлено цим Законом, зареєстроване обтяження має вищий пріоритет над незареєстрованими обтяженнями. Пріоритет зареєстрованих обтяжень визначається у черговості їх реєстрації, за винятками, встановленими цим Законом. Обтяжувач з вищим пріоритетом має переважне право на звернення стягнення на предмет обтяження.

Згідно із ч. 1 ст. 7 Закону України «Про іпотеку» за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов»язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги.

Відповідно до ст. З Закону України «Про іпотеку» у разі порушення боржником основного зобов»язання відповідно до іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити забезпечені нею вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими особами, права чи вимоги яких на передане в іпотеку нерухоме майно не зареєстровані у встановленому законом порядку або зареєстровані після державної реєстрації іпотеки.

Таким чином, за наявності договору іпотеки, укладеного з метою забезпечення виконання кредитних зобов»язань та договору про відступлення права вимоги в користь позивача, іпотекодержатель, в даному випадку ТзОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс», має право, у разі невиконання боржником своїх зобов»язань, звернути стягнення на передане в іпотеку майно, оскільки наявність не скасованих постанов ДВС про арешт майна ОСОБА_1 на виконання заочного рішення Луцького міськрайонного суду про звернення стягнення на предмет іпотеки в користь стягувача ПАТ «Сведбанк», яке згодом було скасовано самим судом, робить неможливим виконання рішення Луцького міськрайонного суду від 25.03.2014 року звернення стягнення на предмет іпотеки квартири ОСОБА_1 у новому виконавчому провадженні, яке, як встановлено в судовому засіданні, що не заперечується представниками сторін, на даний час знаходиться на виконанні у Першому відділі ДВС про стягнення з ОСОБА_1 іпотечного майна в користь позивача - ТзОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс».

Разом з тим, державним виконавцем Першого відділу ДВС Луцького МУЮ у виконавчому провадженні №31483236 арешт на майно накладено 01 березня 2012 року, що порушує право іпотекодержателя на звернення стягнення на передане в іпотеку майно.

Враховуючи вищевикладене, позивач має переважне право на погашення боргу ОСОБА_1 за іпотечним договором від 27.07.2006 року та договором від 28.11.2012 року про відступлення права вимоги, на наступне 2-кімнатну квартиру ОСОБА_1.

Відповідно до ч. 7 ст. 3 Закону України «Про іпотеку» пріоритет права іпотекодержателя на задоволення забезпечених іпотекою вимог за рахунок предмета іпотеки відносно зареєстрованих у встановленому законом порядку прав чи вимог інших осіб на передане в іпотеку нерухоме майно виникає з моменту державної реєстрації іпотеки. Зареєстровані права та вимоги на нерухоме майно підлягають задоволенню згідно з їх пріоритетом - у черговості їх державної реєстрації.

Відповідно до Інформаційної довідки з Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об»єктів нерухомого майна в порядку доступу державних виконавців (№106518226 від 04.08.2015 року) на предмет іпотеки за іпотечним договором від 28.11.2012 року, а саме: квартиру, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 накладено арешт нерухомого майна на підставі постанови Першого відділу ДВС Луцького МУЮ від 01 березня 2012 року ВП №31483236 про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження.

Згідно з частиною 1 статті 57 цього ж Закону арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення.

Частиною 2 статті 57 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем шляхом: винесення постанови про арешт коштів та інших цінностей боржника, що знаходяться на рахунках і вкладах чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах; винесення постанови про арешт коштів, що перебувають у касі боржника або надходять до неї; винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження; проведення опису майна боржника і накладення на нього арешту.

Відповідно до ч.1 ст. 54 Закону України «Про виконавче провадження» звернення стягнення на заставлене майно в порядку примусового виконання допускається за виконавчими документами для задоволення вимог стягувача - заставодержателя.

Частиною 3 ст. 54 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що для задоволення вимог стягувачів, які не є заставодержателями, стягнення на заставлене майно боржника може бути звернуто у разі: - виникнення права застави після винесення судом рішення про стягнення з боржника коштів; - якщо вартість предмета застави перевищує розмір заборгованості боржника заставодержателю.

Відповідно до ч. 4 ст. 54 Закону України «Про виконавче провадження» про звернення стягнення на заставлене майно для задоволення вимог стягувачів, які не є заставодержателями, державний виконавець повідомляє заставодержателю не пізніше наступного дня після накладення арешту на майно або якщо йому стало відомо, що арештоване майно боржника перебуває в заставі, та роз»яснює заставодержателю право на звернення до суду з позовом про зняття арешту із заставленого майна.

Порядок зняття арешту визначений ст. 60 Закону України «Про виконавче провадження», і відповідно до ч. 5 вказаної статті, у всіх інших випадках незавершеного виконавчого провадження, арешт з майна чи коштів може бути знятий за рішенням суду.

Окрім цього, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що у відповідності до статті 50 Закону України «Про виконавче провадження» у разі завершення виконавчого провадження припиняється чинність арешту майна боржника, скасовуються інші здійснені державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв»язку з завершенням виконавчого провадження.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що позовні вимоги позивача слід задовольнити.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції та вважає, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводами апеляційної скарги висновки, викладені в судовому рішенні, не спростовуються і підстав для його скасування не вбачається.

Приведені в апеляційній скарзі доводи, висновку суду не спростовують, а зводяться до переоцінки доказів та незгоди з ними.

Відповідно до ст. 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких підстав апеляційна скарга задоволенню не підлягає, підстав для скасування постанови суду першої інстанції колегія суддів не знаходить.

Керуючись статтями 160, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову Волинського окружного адміністративного суду від 23 вересня 2015 року у справі №803/3025/15 - без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання ухвалою законної сили, а у разі складення ухвали в повному обсязі відповідно до ст. 160 КАС України - з дня складення ухвали в повному обсязі.

Головуючий суддя : Л.Я. Гудим

Судді: О.М. Довгополов

В.В. Святецький

Повний текст ухвали виготовлено та підписано 10.12.2015 року.