Справа № 813/5865/15
Суддя: Сакалош Володимир Миколайович
Дата ухвалення: 2015-12-07 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 грудня 2015 року 12 год. 51 хв. Справа № 813/5865/15

Львівський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Сакалоша В.М.,

за участю секретаря судового засідання - Козак О.О.,

представника позивача - Бартківа І.Б.,

представника відповідача - Берези І.Я.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Львові адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Західний будівельний холдинг» до Городоцької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Львівській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача - Головне управління ДФС у Львівській області про зобов'язання вчинити дії, -

в с т а н о в и в:

На розгляд Львівського окружного адміністративного суду надійшла позовна Товариства з обмеженою відповідальністю «Західний будівельний холдинг» до Городоцької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Львівській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача - Головне управління ДФС у Львівській області, в якій позивач просить суд зобов'язати Городоцьку ОДПІ ГУ ДФС у Львівській області зареєструвати ТОВ «Західний будівельний холдинг» як платника податку на додану вартість.

В обгрунтування позовних вимог зазначає, що на виконання п.181.1 ст.181 Податкового кодексу України 04.03.2015 року засобами електронного зв'язку позивачем було надіслано Городоцькій ОДПІ ГУ ДФС у Львівській області заяву про реєстрацію платника податку на додану вартість Товариства з обмеженою відповідальністю «Західний будівельний холдинг» за формою №1-ПДВ. Листом від 06.03.2015 року за №2750/10/1101, позивачу було відмовлено в реєстрації особи як платника податку на додану вартість з огляду на встановлення невідповідності критеріям, визначених п.181.1 ст.181 Податкового кодексу України. Позивач вважає такі дії відповідача неправомірними та вказує на те, що ним було дотримано вимоги ст.181 Податкового кодексу України в повному обсязі.

Ухвалою суду від 22.10.2015 року відкрито провадження у справі. Хід розгляду справи відображений в ухвалах суду. В судовому засіданні 07.12.2015 року відповідно до вимог ч. 3 ст. 160 Кодексу адміністративного судочинства України проголошено вступну та резолютивну частину постанови.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав повністю, просив суд позов задовольнити.

Відповідач позов заперечив повністю з підстав, викладених в письмових запереченнях на позовну заяву, в яких зазначено про те, що дії Городоцької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Львівській області щодо відмови в реєстрації позивача, як платника ПДВ є законними та такими, що відповідають положенням діючого законодавства України. Крім того, вказано, що за результатами розгляду заяви за формою 1-ПДВ від 04.03.2015 року було встановлено, що ТОВ «Західний будівельний холдинг» не відповідає критеріям визначеним п.181.1 статті 181 Податкового Кодексу України, а саме підприємством при подачі вищевказаної заяви не були надані, передбачені діючими приписами нормативно-правових актів, які регулюють проведення реєстрації платником ПДВ, необхідні документи, для проведення такої реєстрації, а також згідно декларації з податку на прибуток приватних підприємств за 2014 рік, дохід від операційної діяльності (дохід від реалізації товарів/послуг) становить 560101 грн.

В судовому засіданні представник відповідача просила суд відмовити в задоволенні позовних вимог.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача - Головне управління ДФС у Львівській області, в судове засідання явку уповноваженого представника не забезпечила, належним чином повідомлялась про дату, час та місце розгляду справи.

Суд заслухав пояснення представника позивача, представника відповідача, з'ясував обставини, на які сторони покликаються як на підставу своїх вимог та заперечень, дослідив письмові докази, якими такі обгрунтовуються, та встановив наступні фактичні обставини справи.

Спірні правовідносини регулюються Податковим кодексом України та Положенням про реєстрацію платників податку на додану вартість, затвердженого Наказом Міністерства доходів і зборів України від 14.11.2014 року №1130 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 17.11.2014 року за №1456/26233 (далі - Положення №1130).

Відповідно до п.183.1 ст.183 Податкового кодексу України, будь-яка особа, що підлягає обов'язковій реєстрації як платник податку, подає до контролюючого органу за своїм місцезнаходженням (місцем проживання) реєстраційну заяву.

Згідно з п. 183.14 ст. 183 Податкового кодексу України форми реєстраційної заяви, заяви про анулювання реєстрації, а також положення про реєстрацію платників податків затверджуються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує податкову і митну політику.

Згідно із абз.4 п. 183.7 ст.183 Податкового кодексу України, у реєстраційній заяві зазначаються підстави для реєстрації особи як платника податку.

Згідно із абз.2 п. 183.7 ст.183 Податкового кодексу України, платники податку, які уклали з відповідним контролюючим органом договір про визнання електронних документів, можуть подати реєстраційну заяву засобами електронного зв'язку в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації електронного підпису підзвітних осіб у порядку, визначеному законодавством.

В ході розгляду справи судом з'ясовано та підтверджено матеріалами справи, що 04 березня 2015 року засобами електронного зв'язку позивач звернувся до Городоцької ОДПІ Головного управління ДФС у Львівській області із реєстраційною заявою платника податку на додану вартість №1937 (форма № 1-ПДВ) щодо реєстрації його платником податку на додану вартість. Причиною такої реєстрації в якості платника ПДВ позивач зазначив п.181.1 ст. 181 розділу 5 Податкового кодексу України, про що зазначено в самій реєстраційній заяві, а саме - загальна сума від здійснення операцій з постачання товарів/послуг, що підлягають оподаткуванню згідно з розділом V Кодексу, у тому числі з використанням локальної або глобальної комп'ютерної мережі, нарахована (сплачена) такій особі протягом останніх 12 календарних місяців, сукупно перевищує встановлену статтею 181 розділу V Кодексу суму (без урахування податку на додану вартість), крім особи, яка є платником єдиного податку. Тобто, обов'язкова реєстрація платником податку на додану вартість.

Відповідно до пункту 181.1. статті 181 розділу V Податкового кодексу України, у разі якщо загальна сума від здійснення операцій з постачання товарів/послуг, що підлягають оподаткуванню згідно з цим розділом, у тому числі з використанням локальної або глобальної комп'ютерної мережі, нарахована (сплачена) такій особі протягом останніх 12 календарних місяців, сукупно перевищує 1000000 гривень (без урахування податку на додану вартість), така особа зобов'язана зареєструватися як платник податку у контролюючому органі за своїм місцезнаходженням (місцем проживання) з дотриманням вимог, передбачених статтею 183 цього Кодексу, крім особи, яка є платником єдиного податку першої - третьої групи.

Листом від 06.03.2015 року №2750/10/1101 відповідач відмовив позивачу у реєстрації як платника податку на додану вартість, оскільки заява ТОВ «Західний будівельний холдинг» не відповідає критеріям визначеним п.181.1 статті 181 Податкового Кодексу України.

Як вбачається з реєстраційної заяви платника податку на додану вартість форми № 1-ПДВ від 04.03.2015 року, а саме з розділу 7 вказаної зави - загальна сума від здійснення операцій з постачання товарів (послуг), що підлягають оподаткуванню згідно з розділом V Податкового кодексу України, у тому числі з використанням локальної або глобальної комп'ютерної мережі, нарахована (сплачена) такій особі протягом останніх 12 календарних місяців, сукупно становить 1130710 грн.

Відповідно до п. 183.8 ст. 183 Податкового кодексу України, контролюючий орган відмовляє в реєстрації особи як платника податку, якщо за результатами розгляду реєстраційної заяви та/або поданих документів встановлено, що особа або не відповідає вимогам, визначеним статтею 180, пунктом 181.1 статті 181, пунктом 182.1 статті 182 та пунктом 183.7 статті 183 цього Кодексу, або якщо існують обставини, які є підставою для анулювання реєстрації згідно із статтею 184 цього Кодексу, а також якщо при поданні реєстраційної заяви чи визначенні бажаного (запланованого) дня реєстрації не дотримано порядок та строки (терміни), встановлені пунктами 183.1, 183.3 - 183.7 цієї статті.

Відповідно до п.3.8 Положення №1130, з метою підтвердження достовірності відомостей про здійснення особою постачання товарів, послуг або відповідність особи вимогам, визначеним статтею 180, пунктом 181.1 статті 181, пунктом 182.1 статті 182 та пунктом 183.7 статті 183 розділу V Податкового кодексу України від 02.12.2010 року №2755-VI зі змінами та доповненнями (далі - Кодекс), така особа відповідно до підпункту 20.1.6 пункту 20.1 статті 20 розділу I Кодексу, пункту 73.3 статті 73 розділу II Кодексу подає до контролюючого органу документи, що підтверджують такі відомості.

Судом встановлено, та не спростовано позивачем, до реєстраційної заяви платника податку на додану вартість від 04.03.2015 року не представлено жодних підтверджуючих документів, які б свідчили про здійснені обсяги постачання товарів/послуг на суму зазначену у розділі 7 даної заяви.

Дослідивши зміст листа Городоцької ОДПІ Головного управління ДФС у Львівській області від 06.03.2015 року за вих. №2750/10/1101 судом встановлено, що згідно проведеного камерального аналізу податкових декларацій з ПДВ за березень - червень 2014 року обсяг здійснених операцій з постачання товарів чи послуг, що підлягають оподаткуванню (без ПДВ) відсутній, дохід від операційної діяльності (дохід від реалізації товарів (робіт, послуг) р.02 поданої до податкового органу податкової декларації з податку на прибуток за 2014 рік становить 560101 грн., інформація щодо здійснених обсягів постачання за січень-лютий 2015 року відсутня.

Представником відповідача в судовому засіданні долучено до матеріалів даної справи копію декларації з податку на прибуток приватних підприємств за 2014 рік, з якої вбачається, що дохід від операційної діяльності (дохід від реалізації товарів/послуг) становить 560101 грн.

Суд не бере до уваги документи, які були надані позивачем до матеріалів даної справи, а саме: фінансовий звіт суб'єкта малого підприємництва за 2014 рік, звіти про кредитові операції по рахунках ТОВ «Західний будівельний холдинг» за періоди: серпень 2014 року, вересень 2014 року, жовтень 2014 року, листопад 2014 року, лютий 2014 року, оскільки дані документи не розкривають повного змісту наданих послуг, а саме не можливо встановити згідно якого договору здійснені оплати послуг, також позивачем не представлено жодних інших первинних документів бухгалтерського обліку, що засвідчують факт здійснення операцій з постачання товарів/послуг, що підлягають оподаткуванню.

Підтвердженням відповідності вимогам п.181.1 ст.181 та п.182.1 ст.182 Кодексу є будь-які первинні документи бухгалтерського обліку, що засвідчують факт здійснення операцій з постачання товарів/послуг, що підлягають оподаткуванню (договір, акт виконаних робіт, касовий чек, платіжне доручення тощо). Ведення зазначених документів передбачено Положенням про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженим наказом Міністерства фінансів України від 24.05.95 №88 та зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 05.06.96 за №168/704, із змінами".

Згідно зі ст. 86 Кодексу адміністративного судочинства України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Згідно з ч. 2 ст. 71 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

При цьому суд, оцінюючи спірні дії відповідача, виходить з критеріїв оцінки рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень, встановлених ч.3 ст.2 КАС України, до яких, зокрема, відносяться вчинення дій на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано, обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для вчинення дії.

Відповідач, як суб'єкт владних повноважень, довів правомірність вчинених ним дій щодо відмови позивачу в реєстрації ТОВ «Західний будівельний холдинг» як платника податку на додану вартість. Натомість позивач не надав належних та допустимих доказів протиправності дій відповідачів при зверненні до суду за захистом своїх прав, а відтак не довів обґрунтованість та законність підстав для задоволення позовних вимог.

Окрім того, щодо вимоги позивача про зобов'язання Городоцьку ОДПІ ГУ ДФС у Львівській області зареєструвати Товариство з обмеженою відповідальністю «Західний будівельний холдинг» як платника податку на додану вартість, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

При цьому, суд не підміняє суб'єкта владних повноважень в реалізації відповідних управлінських функцій і вирішенні питань, віднесених до виключної компетенції такого суб'єкта.

Питання про реєстрацію підприємства як платника податку на додану вартість віднесено виключно до компетенції контролюючого органу та не входить до компетенції суду, а тому вказана позовна вимога є такою, що не відповідає нормам матеріального та процесуального права, а тому не підлягає задоволенню.

Відтак, суд перевіривши матеріали справи, оцінивши надані докази, дійшов висновку, що позовні вимоги позивача необґрунтовані, а тому у їх задоволенні необхідно відмовити.

Відповідно до ст. 94 КАС України відшкодування судових витрат позивачеві, якому відмовлено у позові, не передбачено.

Керуючись ст.ст. 17-19, 35, 71, 94, 160-163 КАС України, суд, -

п о с т а н о в и в:

У задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

Постанова суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга подається до Львівського апеляційного адміністративного суду через Львівський окружний адміністративний суд. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до Львівського апеляційного адміністративного суду.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 КАС України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 КАС України, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Повний текст постанови виготовлено 14.12.2015 року.

Суддя Сакалош В.М.