Справа № 2а-9742/11/1270
Суддя: Ланченко Л.В.
Дата ухвалення: 2015-11-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 листопада 2015 року м. Київ К/9991/27764/12

Вищий адміністративний суд України в складі колегії суддів:

головуючого Ланченко Л.В.

суддів Пилипчук Н.Г.

Цвіркуна Ю.І.

розглянувши у попередньому судовому засіданні касаційну скаргу

Спеціалізованої державної податкової інспекції по роботі з великими платниками податків у м. Луганську Державної податкової служби

на постанову Луганського окружного адміністративного суду від 24.11.2011

та ухвалу Донецького апеляційного адміністративного суду від 27.03.2012

у справі №2а-9742/11/1270

за позовом Державного підприємства «Антрацит»

до Спеціалізованої державної податкової інспекції по роботі з великими платниками податків у м. Луганську

про скасування податкового повідомлення - рішення, -

ВСТАНОВИВ:

Постановою Луганського окружного адміністративного суду від 24.11.2011, залишеною без змін ухвалою Донецького апеляційного адміністративного суду від 27.03.2012, позов задоволено. Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення, винесене Спеціалізованою державною податковою інспекцією по роботі з великими платниками податків у м. Луганську від 10.08.2011 №, яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання у розмірі 2268,00 грн.

У справі відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою відповідача, у якій ставиться питання про скасування рішення суду першої та апеляційної інстанції та прийняття нового про відмову в позові, з підстав невірного застосування норм матеріального права.

Перевіривши під час попереднього судового засідання повноту встановлення обставин справи та правильність їх юридичної оцінки в судових рішеннях, в межах доводів касаційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з такого.

Відповідачем проведено документальну позапланову невиїзну перевірку позивача з питань правомірності нарахування податку на додану вартість за період з 01.01.2011 по 31.01.2011, за результатами якої складено акт від 20.07.2011 №420/ 08- 2/32226065.

За висновками акта перевірки позивачем допущено порушення ч. «а» п.198.1 ст.198 ПК України, в результаті чого позивачем занижено податок на додану вартість у січні 2011 року в сумі 2267,00 грн.

Дані порушення, на думку податкового органу, виникли внаслідок того, що періоді, що перевірявся позивач мав господарські відносини з ТОВ «ТД «Проминвестгрупп», які містять ознаки фіктивності, оскільки, фактичне місцезнаходження контрагента позивача не встановлено, також у ТОВ «Проминвеструпп» відсутні трудові ресурси, складські приміщення, виробничі потужності для здійснення будь-якого виду діяльності, вбачається проведення транзитних фінансових потоків, спрямованих на здійснення операцій надання податкової вигоди переважно з контрагентами, які не виконують свої податкові зобов'язання. Угоди укладені між ТОВ «Проминвестгрупп» та його покупцями не спричиняють реального настання правових наслідків.

На підставі акта перевірки відповідачем прийнято податкове повідомлення-рішення від 10.08.2011 №, яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість на 2268,00 грн.

За наслідками адміністративного оскарження скарги позивача залишені без задоволення.

Суд касаційної інстанції не вбачає порушень судом першої та апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права, на які посилається відповідач у касаційній скарзі, та вважає, що судом повно встановлено обставини у справі, яким надана правильна правова оцінка на підставі законодавства, яке врегульовує спірні відносини.

Згідно пп.14.1.181 п.14.1 ст.14 Податкового кодексу України податковий кредит - це сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов'язання звітного періоду.

Відповідно до п.198.1, п.198.3 ст.198 цього Кодексу податковий кредит звітного періоду складається із сум податків, сплачених (нарахованих) платником податку у звітному періоді у зв'язку з придбанням товарів (робіт і послуг), вартість яких відноситься до складу витрат виробництва (обігу). Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари (послуги) та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Згідно п.198.6 ст.198 Податкового кодексу України, не підлягають включенню до складу податкового кредиту суми сплаченого (нарахованого) податку у зв'язку з придбанням товарів (послуг), не підтверджені податковими накладними чи митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з п.201.11 ст.201 Кодексу). У разі коли на момент перевірки платника податку органом державної податкової служби суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними цим підпунктом документами, платник податку несе відповідальність у вигляді фінансових санкцій, установлених законодавством, нарахованих на суму податкового кредиту, не підтверджену зазначеними цим підпунктом документами.

Відповідно до п.201.10 ст.201 цього Кодексу, податкова накладна видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Таким чином, для підтвердження наявності підстав для включення сум сплаченого податку на додану вартість у складі ціни за придбані товари до складу податкового кредиту, необхідні первинні документи (платіжні доручення, податкові накладні, акти виконаних робіт тощо), оформлені відповідно до вимог Закону України «Про бухгалтерській облік та фінансову звітність в Україні».

Суд першої інстанції, з доводами якого погодився суд апеляційної інстанції, задовольняючи позовні вимоги, обґрунтовував свої висновки тим, що між ІПП «КК «Лугпромторг» та відокремленим підрозділом «Шахта Крепінська» ДП «Антрацит» було укладено договір №4 купівлі-продажу продуктів харчування .

На виконання зазначеної угоди була виписана податкова накладна від 05.01.2011 №0501.1 на суму 416,78 грн. з яких сума ПДВ 69,46 грн..

Також, між TOB «ТД «Промінвестгруп» та відокремленим підрозділом «Шахта Крепінська» ДП «Антрацит» було укладено договір №2 купівлі-продажу продуктів харчування .

На виконання зазначеної угоди були виписані податкові накладні: від 06.01.2011 №0601003 на суму 1684,18 грн., з яких сума ПДВ - 280,70 грн.: від 14.01.2011 №1401006 на суму 7499,88 грн.. з яких сума ПДВ - 1249,98 грн.: від 17.01.2011 №0 701004 на суму 2215,30 грн.. з яких сума ПДВ - 369,22 грн.; від 24.01.2011 №2401006 на суму 1787,59 грн., з яких сума ПДВ - 297,93 грн..

Отримання податкових накладних від ПП «КК «Лугпромторг» та ТОВ ТД «Промінвестгруп» у січні 2011 року підтверджується реєстром отриманих та виданих накладних . Операції з придбання продукції, які надають право на формування податкового кредиту відображені ДП «Антрацит» у додатку №5 до податкової декларації з ПДВ за січень 2011 року .

Платіжним дорученням №43 від 27.01.2011 ДП «Антрацит» перераховано оплату на рахунок ТОВ «ТД «Промінвестгруп» в сумі 19000,00 грн.

Позивачем в ціні поставленого товару, за укладеними з ПП «КК «Лугпромторг» та ТОВ «ТД «Промінвестгруп» договорами, сплачено податок на додану вартість та отримано податкові накладні. Зауваження щодо оформлення податкових накладних, в акті перевірки відсутні. Товар оприбутковано на складі ВП «Шахта Крепінська» ДП «Антрацит», що підтверджено картками складського обліку.

Реалізація продуктів харчування була здійснена у пункті підземного харчування, за результатами якої складено звіт за січень 2011 року. Відповідно до вказано звіту сума реалізованої продукції (без ПДВ) отриманої від контрагентів, дорівнює сумі поставки, зазначеної у акті перевірки, а саме 11336,44 гри. Податок на додану вартість зазначеної суми складає 2267,28 грн.

Вищевикладене свідчить, що реальні наслідки угоди настали для вищезазначених сторін правочину, оскільки ними виконані умови укладеного договору, що підтверджують первинні бухгалтерські та податкові документи позивача, виписані з додержанням вимог п.9.2. ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік і фінансову звітність в Україні» і п. 2.4 ст. 2 «Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку». Факти, які б позбавляли правового значення конкретні видані за здійсненою господарською операцією документи первинного бухгалтерського та податкового обліку, відповідачем не надані.

Колегія суддів вважає, що суди попередніх інстанцій обґрунтовано відхилили доводи контролюючого органу про нікчемність спірних договорів, оскільки, висновки щодо завідомої суперечності правочину інтересам держави та суспільства контролюючі органи можуть робити виключно в аспекті того, чи суперечить відповідний правочин фіскальним інтересам держави, забезпечення яких покладається на контролюючі органи. Наявність умислу та обставини щодо виконання угод, стосовно дійсності яких виник спір, сходять до предмету доказування в судовому процесі, зокрема, до таких доказів належить обвинувальний вирок, який набрав законної сили, що підтверджував би факт ухилення від сплати податків конкретними посадовими особами суб'єктів господарської діяльності за наслідками виконання оспорюваних угод. Однак доказів постановлення вироків, які б містили в собі встановлені судом об'єктивні дані про нікчемність оспорюваної угоди відповідачем не надано.

Натомість наявність у позивача належно оформлених первинних документів на підтвердження понесених витрат та податкового кредиту, які були належним чином відображені ним у податковому обліку, відповідачем не спростовано, жодних свідчень того, що спірні договори та/або їх виконання спричинило заниження чи приховування об'єктів оподаткування у відповідних господарських операціях з боку їх учасників, судами не встановлено.

За умови реального здійснення господарської операції, яка призвела до об'єктивної зміни складу активів платника податків - покупця, будь-які порушення постачальниками товару правил ведення господарської діяльності не можуть бути підставою для позбавлення покупця права на валові витрати чи податковий кредит.

Платник податків (покупець товару) не має обов'язку та повноважень здійснювати контроль за дотриманням постачальниками товарів (робіт, послуг) вимог законодавства щодо здійснення господарської діяльності тощо і в подальшому зазнавати певних негативних наслідків у вигляді позбавлення права на податковий кредит за можливу неправомірну діяльність будь-кого з контрагентів, а надто тих, з якими у позивача відсутні взаємовідносини. Такий платник не повинен притягуватися до відповідальності в тому випадку, якщо він здійснював реальну господарську операцію.

Господарські операції позивача з контрагентами здійснені в межах господарської діяльності, є реальними, відповідають дійсному економічному змісту та підтверджуються необхідними документами, що є свідченням добросовісності суб'єкта господарювання при здійсненні вказаних операцій.

Відповідно до ч.2 ст.71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій, бездіяльності суб'єкта владних повноважень, обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

З огляду на викладене, судова колегія вважає, що суд першої та апеляційної інстанції, виконавши всі вимоги процесуального законодавства, всебічно перевіривши обставини справи, вирішили справу у відповідності з нормами матеріального права та постановили обґрунтоване рішення, підстав для їх скасування, з мотивів викладених в касаційній скарзі, не вбачається.

Керуючись ст. ст. 220-1, 223, 230 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Спеціалізованої державної податкової інспекції по роботі з великими платниками податків у м. Луганську Державної податкової служби відхилити, а постанову Луганського окружного адміністративного суду від 24.11.2011 та ухвалу Донецького апеляційного адміністративного суду від 27.03.201212 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі. Заява про перегляд судового рішення в адміністративній справі може бути подана з підстав, в порядку та у строки встановлені ст.ст.236-239№ КАС України безпосередньо до Верховного Суду України.

Головуючий Л.В.Ланченко

Судді Н.Г. Пилипчук

Ю.І.Цвіркун