Справа № 537/3098/15-а
Суддя: Калитка О.М.
Дата ухвалення: 2015-12-08 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 грудня 2015 р. Справа № 537/3098/15-а
Колегія суддів Харківського апеляційного адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Калитки О. М.

Суддів: Бондара В.О. , Кононенко З.О.

за участю секретаря судового засідання Вовченко І.В

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1, ОСОБА_2 на постанову Крюківського районного суду м. Кременчука від 29.09.2015р. по справі № 537/3098/15-а

за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2

до Управління Пенсійного фонду України в м. Кременчуці Полтавської області

про визнання протиправними рішень та зобов'язання до вчинення дій,

ВСТАНОВИЛА:

Позивачі, ОСОБА_1 та ОСОБА_2, через свого представника ОСОБА_3, звернулися до Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області з адміністративним позовом до Управління Пенсійного фонду України в м. Кременчуці Полтавської області, в якому просили суд: визнати протиправними рішення Управління Пенсійного фонду України в м.Кременчуці Полтавської області щодо відмови поновити виплату пенсії за віком ОСОБА_1; визнати протиправними рішення Управління Пенсійного фонду України в м.Кременчуці Полтавської області щодо відмови поновити виплату пенсії за віком ОСОБА_2; зобов'язати Управління Пенсійного фонду України в м. Кременчуці Полтавської області поновити виплату пенсії за віком ОСОБА_1 з 08.06.2012 року в розмірах відповідно до чинного законодавства; зобов'язати Управління Пенсійного фонду України в м. Кременчуці Полтавської області поновити виплату пенсії за віком ОСОБА_2 з 08.06.2012 року в розмірах відповідно до чинного законодавства.

В обґрунтування позову представник позивачів зазначив, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до вересня 1996 року проживали в м. Кременчуці та отримували пенсію за віком, надалі виїхали на постійне місце проживання до Ізраїлю, в зв'язку з чим виплату пенсії їм було припинено. 08.06.2015 року він, як представник позивачів, звернувся до УПФ України в м. Кременчуці із заявою про поновлення виплати пенсії за віком. Рішеннями №225 та №226 від 17.06.2015 року УПФ України в м.Кременчуці в поновленні позивачам виплати пенсії за віком відмовило, мотивуючи це тим, що до цього часу Верховною Радою України не вносились зміни до Закону, угода між урядом України і урядом Ізраїлю не укладалася. Вважає протиправною відмову в поновленні пенсії, оскільки Рішенням Конституційного Суду України №25-рп/2009 від 07.10.2009 року визнано не конституційними положення п.2 ч.1 ст. 49, другого речення ст. 51 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» та втратили силу з моменту прийняття Конституційним судом України рішення. Зокрема п.3 резолютивної частини рішення звернуто увагу Верховної Ради України на необхідність приведення у відповідність до Конституції України положень інших законів, які регламентують виплату пенсії пенсіонерам, які постійно проживають у державах, з якими Україною не укладено відповідного договору. Таким чином, після ухвалення рішення Конституційним Судом України у пенсіонера відновилось право на отримання раніше нарахованої та призначеної пенсії, а в Управління Пенсійного фонду України відновився обов'язок поновити виплату пенсії та виплатити її на першу вимогу пенсіонера. З моменту ухвалення рішення Конституційним Судом у позивачів не було підстав звертатися до суду з позовом в зв'язку з тим, що їх право не було порушено, а поновлено та запропоновано чекати ухвалення необхідних нормативних актів. Проте до цього часу необхідних нормативних актів не прийнято, в зв'язку з чим позивач був змушений звернутися до Управління Пенсійного Фонду України через представника. Відповідно до ч.2 ст. 49 ЗУ «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» поновлення виплати пенсії здійснюється за рішенням територіального органу Пенсійного фонду протягом 10 днів після з'ясування обставин та наявності умов для відновлення її виплати. Виплата пенсії поновлюється в порядку, передбаченому ст. 46 цього Закону. Відповідно до ч.1 ст. 46 Закону нараховані суми пенсії, на виплату яких пенсіонер мав право, але не отримав своєчасно з власної вини, виплачується за минулий час, але не більше ніж за три роки до дня звернення за отриманням пенсії. Відповідно до п.2.8 Порядку подання та оформлення документів для поновлення виплати раніше призначеної пенсії здійснюється за документами, що є у пенсійній справі та відповідають вимогам законодавства, що діяли на момент призначення цього виду пенсії. Крім того, окремі положення постанови правління Пенсійного фонду України, на які посилається відповідач, не приведені у відповідність до Закону, який має вищу юридичну силу, оскільки відповідно до ст. 5 Закону України «Про громадянство України» серед документів, що підтверджують громадянство України є паспорт громадянина України для виїзду за кордон. Відповідно до ч.2 ст. 2 ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», реєстрація місце проживання чи місця перебування особи або її відсутність не може бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставами для їх обмеження. Враховуючи вищевикладене, прохав суд визнати поважними причини пропуску строку звернення до суду, рішення Управління Пенсійного фонду України в м. Кременчуці №225 та №226 від 17.06.2015 року щодо відмови в поновленні позивачам виплати пенсії за віком визнати протиправними та зобов'язати відповідача поновити позивачам виплату пенсії за віком з 08.06.2012 року в розмірах відповідно до чинного законодавства.

Постановою Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 29.09.2015 року у справі № 537/3098/15-а частково задоволено адміністративний позов ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до Управління Пенсійного Фонду України в м. Кременчуці Полтавської області про визнання протиправними рішень та зобов'язання до вчинення дій. Визнано протиправними рішення Управління Пенсійного фонду України в м.Кременчуці Полтавської області № 226 від 17.06.2015 року щодо відмови ОСОБА_1 у виплаті раніше призначеної пенсії за віком та № 225 від 17.06.2015 року щодо відмови ОСОБА_2 у виплаті раніше призначеної пенсії за віком. Зобов'язано Управління Пенсійного фонду України в м. Кременчуці Полтавської області поновити ОСОБА_1 та ОСОБА_2 виплату пенсії за віком, починаючи з 08.06.2015 року, та виплачувати її відповідно до чинного законодавства.

Позивачі не погодилися із рішенням суду та подали апеляційну скаргу, в якій зазначили, що рішення суду першої інстанції прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права, оскільки судом першої інстанції не враховано норми ст. 46 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», відповідно до якої нараховані суми пенсії, на виплату яких пенсіонер мав право, але не отримав своєчасно з власної вини, виплачуються за минулий час, але не більше ніж за три роки до дня звернення за отриманням пенсії, просив суд скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Представник позивачів в судове засідання не з'явився, був повідомлений належним чином про дату, час та місце судового розгляду справи, надав клопотання про розгляд справи без його участі.

Представник відповідача в судове засідання не з'явився, був повідомлений належним чином про дату, час та місце судового розгляду справи, причини неявки не повідомив.

Відповідно до ст. 41 Кодексу адміністративного судочинства України у разі неявки у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності осіб, які беруть участь у справі (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги відповідно до ст. 195 Кодексу адміністративного судочинства України, дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено під час апеляційного розгляду, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували на обліку в Крюківському відділі соціального захисту населення Виконавчого комітету Крюківського районної ради м. Кременчука Полтавської області та отримували пенсію за віком.. В 1996 році ОСОБА_1 та ОСОБА_2 були зняті з обліку у зв'язку з виїздом до Ізраїлю, на цій підставі виплату пенсії їм було припинено.

На даний час позивачі постійно проживають в Ізраїлі, при цьому вони є громадянами України, про що свідчить копія закордонного паспорту НОМЕР_1, виданого 18.12.2006 року на ім'я ОСОБА_1 та копія закордонного паспорту НОМЕР_2, виданого 17.12.2006 року на ім'я ОСОБА_2.

08 червня 2015 року представник позивачів ОСОБА_3 звернувся до Управління Пенсійного фонду України в м. Кременчуці із заявами про поновлення ОСОБА_1 та ОСОБА_2 пенсії за віком.

Рішеннями Управління Пенсійного фонду України в м.Кременчуці № 225 та № 226 від 17.06.2015 року позивачам відмовлено у поновленні пенсії за віком у зв'язку з тим, що відповідно до п.2 ч.1 ст.49 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» виплата пенсії припиняється на весь час проживання пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов'язковість якого надана Верховною радою України, в звязку з прийняттям Конституційним Судом України рішення № 25-рп/2009 від 07.07.2014 року до цього часу Верховною Радою України зміни до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» не внесені, угода між урядом України та урядом Ізраїлю не укладалася, додані до заяви документи не засвідчені у визначеному законодавством порядку.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що обґрунтування відповідачем відмови у поновленні раніше призначеної пенсії за віком позивачам є таким, що суперечить вимогам законодавства та порушує права позивачів на пенсійне забезпечення.

Колегія суддів погоджується з таким висновком, виходячи з наступного.

Відповідно до ст.51 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» у разі виїзду пенсіонера на постійне місце проживання за кордон пенсія, призначена в Україні, за заявою пенсіонера може бути виплачена йому за шість місяців наперед перед виїздом, рахуючи з місяця, що настає за місцем зняття з обліку за місцем постійного проживання. Під час перебування за кордоном пенсія виплачується в тому разі, якщо це передбачено міжнародним договором України, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України.

Рішенням Конституційного суду України № 25-рп/2009 від 07.12.2009 року друге речення ст.51 Закону України № 1058- ІV щодо припинення виплати пенсії на весь час проживання (перебування) пенсіонера за кордоном , якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України, Конституційний суд України визнав таким, що не відповідає Конституції України ( є неконституційними). Зазначені положення Закону № 1058- ІV втратили чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.

В Рішенні Конституційного суду України № 25-рп/2009 від 07.10.2009 року зазначено, що оспорюваними нормами Закону № 1058-ІVдержава, всупереч конституційним гарантіям соціального захисту для всіх осіб, право на соціальний захист поставила в залежність від факту укладення Україною з відповідною державою міжнародного договору з питань пенсійного забезпечення. Таким чином, держава всупереч конституційним гарантіям соціального захисту для всіх осіб, що мають право на отримання пенсії у старості, на законодавчому рівні позбавила цього права пенсіонерів у тих випадках, коли вони обрали постійним місцем проживання країну, з якою не укладено відповідного договору. Виходячи із правової, соціальної природи пенсій право громадянина на одержання призначеної йому пенсії не може пов'язуватися з такою умовою, як постійне проживання в Україні; держава відповідно до конституційних принципів зобов'язана гарантувати це право незалежно від того, де проживає особа, якій призначена пенсія, - в Україні чи за її межами.

Відповідно до ч. 1 ст. 244-2 Кодексу адміністративного судочинства України висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Суд має право відступити від правової позиції, викладеної у висновках Верховного Суду України, з одночасним наведенням відповідних мотивів.

В постанові Верховного суду України від 19.05.2015 року по справі 21-168а15 зазначено, що з дня набрання чинності Рішення № 25-рп/2009 щодо неконституційності положень п.2 ч.1 ст.49, другого речення ст.51 Закону № 1058-ІУ виникли підстави для поновлення конституційного права особи на виплату пенсії, виплата якої була зупинена на підставі положень зазначеного Закону. З цього часу орган ПФУ має відновити виплату пенсії громадянам України, які виїхали на постійне місце проживання за кордон.

Європейський суд з прав людини у п. 51 рішення у справі «Пічкур проти України», зазначив, що право на отримання пенсії як таке стало залежним від місця проживання заявника. Це призвело до ситуації, в якій заявник, пропрацювавши багато років у своїй країні та сплативши внески до системи пенсійного забезпечення, був зовсім позбавлений права на пенсію лише на тій підставі, що він більше не проживає на території України.

Частиною 3 статті 2 Протоколу № 4 Конвенції про захист прав і основних свобод людини визначено, що кожна людина має право на вільне пересування і свободу вибору місця проживання. Кожна людина має право залишати будь-яку країну, включаючи свою власну.

Частиною другою ст.2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» визначено, що реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією України, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження.

Таким чином, кожен громадянин України, включаючи пенсіонерів, має право на вибір свого місця проживання зі збереженням усіх конституційних прав.

Пенсія за віком, заслужена попередньою працею, і є однією із форм соціального захисту. Закріплюючи на конституційному рівні право на соціальний захист кожного громадянина, без будь-яких винятків, держава реалізує положення ст.24 Конституції України, відповідно до якої громадяни мають рівні конституційні права і не може бути обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками.

Крім того, Україна гарантує піклування та захист громадян, які перебувають за її межами (ч.3 ст.25 Конституції України).

Отже громадянин України, проживаючи в Ізраїлі, має такі ж самі конституційні права, як і громадян України, який проживає на території України.

Разом з тим, колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції щодо відсутності підстав для задоволення позовних вимог з 08.06.2012 року.

Так, згідно ч. 2, 3 ст. 99 Кодексу адміністративного судочинства України для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ч. 1 ст. 46 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» нараховані суми пенсії, на виплату яких пенсіонер мав право, але не отримав своєчасно з власної вини, виплачуються за минулий час, але не більше ніж за три роки до дня звернення за отриманням пенсії. У цьому разі частина суми нестриманої пенсії, але не більш як за 12 місяців, виплачується одночасно, а решта суми виплачується щомісяця рівними частинами, що не перевищують місячного розміру пенсії.

З матеріалів справи встановлено, що 08.06.2015 року представник позивачів ОСОБА_3 звернувся до Управління Пенсійного фонду України в м. Кременчуці із заявами про поновлення ОСОБА_1 та ОСОБА_2 пенсії за віком. (а.с. 3)

З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку, що позовні вимоги щодо зобов'язання Управління Пенсійного фонду України в м.Кременчуці Полтавської області поновити ОСОБА_1 та ОСОБА_2 виплати пенсії за віком підлягають задоволенню починаючи з 08.06.2012 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 201 Кодексу адміністративного судочинства України підставами для зміни постанови або ухвали суду першої інстанції є правильне по суті вирішення справи чи питання, але із помилковим застосуванням норм матеріального чи процесуального права.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, п. 2 ч. 1 ст. 198, ст. 201, п. 2 ч. 1 ст. 205, ст. 206, 209, 254 Кодексу адміністративного судочинства, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1, ОСОБА_2 задовольнити.

Постанову Крюківського районного суду м. Кременчука від 29.09.2015р. по справі № 537/3098/15-а змінити в частині зобов'язання поновити виплати пенсії за віком.

Зобов'язати Управління Пенсійного фонду України в м.Кременчуці Полтавської області поновити ОСОБА_1 та ОСОБА_2 виплату пенсії за віком, починаючи з 08.06.2012 року, та виплачувати її в розмірах відповідно до чинного законодавства.

Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання постанови у повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя (підпис)Калитка О.М.
Судді(підпис) (підпис) Бондар В.О. Кононенко З.О.
Повний текст постанови виготовлений 14.12.2015 р.