Справа № 802/3813/15-а
Суддя: Чернюк Алла Юріївна
Дата ухвалення: 2015-12-08 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

08 грудня 2015 р. Справа № 802/3813/15-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді: Чернюк Алли Юріївни,

за участю:

секретаря судового засідання: Павліченко Аліни Володимирівни

представника позивача: ОСОБА_1

представника відповідача: ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за позовом: Фізичної - особи підприємця ОСОБА_3

до: Управління Укртрансінспекції у Вінницькій області

про: визнання протиправними та скасування постанов

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького окружного адміністративного суду звернулась фізична особа-підприємець ОСОБА_3 (далі позивач, ФОП ОСОБА_2) з адміністративним позовом до управління Укртрансінспекції у Вінницькій області (далі відповідач) про визнання протиправними та скасування рішень.

Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідачем протиправно, за наслідками проведених перевірок на підставі актів від 31.07.2015 року, 01.08.2015 року, 12.08.2015 року, 17.08.2015 року, у відношенні до позивача прийнято постанови від 07.09.2015 року про застосування адміністративно-господарських штрафів, загальний розмір яких становить 17,000 грн.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив позов задовольнити, посилаючись на доводи викладені у позовній заяві. Окремо зазначив, що не погоджується з даними постановами відповідача, оскільки під час здійснення перевірки, водіями були пред'явлені всі необхідні документи, зокрема, схеми маршрутів, розклади руху, таблиці вартості.

Представник відповідача проти позову заперечував, так як позивач надавав послуги з перевезення пасажирів, без оформлення документів передбачених ст.39 ЗУ «Про автомобільний транспорт, просив відмовити в його задоволенні, посилаючись на обґрунтування, наведені у письмових запереченнях (а. с. 39 44).

Розглянувши подані документи і матеріали, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що у задоволенні позовних вимог необхідно відмовити, з огляду на наступне.

Судом встановлено, що фізична особа-підприємець ОСОБА_3 зареєстрований Жмеринською районною державною адміністрацією Вінницької області 15.08.2002 року, що підтверджується свідоцтвом про державну реєстрацію фізичної особи-підприємця серії В03 № 488322 (а. с. 19).

Фізична-особа підприємець ОСОБА_3 здійснює пасажирські перевезення на території Жмеринського району відповідно до договорів від 21.01.2003 року та 23.12.2003 року, укладених з Жмеринською районною державною адміністрацією.

Суд встановив, що протягом серпня вересня 2015 року державними інспекторами Управління Укртрансінспекції у Вінницькій області було проведено ряд перевірок транспортних засобів автобусів, що обслуговують регулярні автобусні маршрути, які належать ОСОБА_3, в ході яких були виявлені правопорушення, а саме позивач надавав послуги з перевезення пасажирів, без оформлення документів передбачених ст. 39 ЗУ «Про автомобільний транспорт».

Перевірки відбувались на підставі наказів №50 від 27.07.2015 року, №56 від 10.08.2015 року та №60 від 17.08.2015 року, що підтверджується матеріалами справи.

В результаті проведених перевірок на підставі актів від 31.07.2015 року, 01.08.2015 року, 12.08.2015 року, 17.08.2015 року були складені постанови начальником управління Укртрансінспекції у Вінницькій області за №022923, №022924, №022925, №022926, №022927, №022928, №022929, №022930, №022931, №022932 від 07.09.2015 року якими були застосовані адміністративно-господарські штрафи на загальну суму 17,000 грн. за порушення законодавства про автомобільний транспорт, відповідальність за яке передбачена ч. 1 ст. 60 ЗУ «Про автомобільний транспорт» (а.с. 46-65).

Суд встановив, що позивач в свою чергу скористався правом на оскарження вказаних постанов до вище за підпорядкуванням органу державного контролю, а саме до Державної інспекції України з безпеки на наземному транспорті.

16 жовтня 2015 року позивач отримав відповідь, в якій йому було відмовлено в задоволенні оскаржуваних постанов від 08.10.2015 року (а.с. 15-17).

Не погодившись з відмовою Укртрансінспекції, ФОП ОСОБА_2 звернувся до суду з даним позовом, оскільки вважає, що вказані постанови про застосування адміністративно-господарського штрафу є протиправними, прийнятими з порушенням норм матеріального права з огляду на відсутність обставин, які слугували підставами для їх винесення, у зв'язку з чим підлягають скасуванню.

Визначаючись стосовно позовних вимог, суд виходив з наступного.

Відносини між автомобільними перевізниками, замовниками транспортних послуг, органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування, пасажирами, власниками транспортних засобів, а також їх відносини з юридичними та фізичними особами-суб'єктами підприємницької діяльності, які забезпечують діяльність автомобільного транспорту та безпеку перевезень регулюються Законом України "Про автомобільний транспорт" (далі - Закон).

Відповідно до ст. 1 Закону автомобільний транспорт - галузь транспорту, яка забезпечує задоволення потреб населення та суспільного виробництва у перевезеннях пасажирів та вантажів автомобільними транспортними засобами.

Автомобільний транспортний засіб - колісний транспортний засіб (автобус, вантажний та легковий автомобіль, причіп, напівпричіп), який використовується для перевезення пасажирів, вантажів або виконання спеціальних робочих функцій (далі - транспортний засіб).

Регулярні пасажирські перевезення - перевезення пасажирів на автобусному маршруті загального користування за умовами, визначеними паспортом маршруту, затвердженим в установленому порядку органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування або уповноваженими органами Договірних Сторін у разі міжнародних перевезень.

Згідно ч.1 ст. 29 Закону автомобільним перевізником та автомобільним самозайнятим перевізником, які здійснюють перевезення пасажирів на договірних умовах, є суб'єкти господарювання, які відповідно до законодавства та одержаної ліцензії надають послуги за договором перевезення пасажирів транспортним засобом, що використовується ними на законних підставах.

Згідно із ч. 2 ст. 30 Закону автомобільний перевізник, який здійснює перевезення пасажирів на договірних умовах, зобов'язаний, зокрема: забезпечувати дотримання персоналом вимог законодавства про автомобільний транспорт.

Автомобільний перевізник повинен: виконувати вимоги цього Закону та інших законодавчих і нормативно-правових актів України у сфері перевезення пасажирів та/чи вантажів; забезпечувати водіїв відповідною документацією на перевезення пасажирів (п. 1, 9 ч. 1 ст. 34 Закону)

Автомобільні перевізники, водії, пасажири повинні мати і пред'являти особам, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху, документи, на підставі яких виконуються пасажирські перевезення.

Документи для регулярних пасажирських перевезень:

- для автомобільного перевізника - ліцензія, договір із органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування чи їх дозвіл, паспорт маршруту, документ, що засвідчує використання автобуса на законних підставах, інші документи, передбачені законодавством України;

- для водія автобуса - посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційні документи на транспортний засіб, квитково-касовий лист, схема маршруту, розклад руху, таблиця вартості проїзду (крім міських перевезень), інші документи, передбачені законодавством України (ст. 39 Закону).

Згідно п. 2.1. Порядку розроблення та затвердження паспорта автобусного маршруту, затвердженого Наказом Міністерства транспорту та зв'язку України 07.05.2010 № 278 (далі -Порядок) паспорт маршруту включає, схему маршруту; характеристику маршруту, у тому числі відомості щодо усіх залізничних переїздів, через які проходить автобусний маршрут (у разі їх наявності); копію затвердженого організатором розкладу руху автобусів; графік режиму праці та відпочинку водіїв; таблицю вартості проїзду, затверджену перевізником (для регулярних перевезень); список пасажирів (для регулярних спеціальних перевезень), перевезення яких передбачено договором про регулярні спеціальні перевезення та які застраховані в установленому законодавством порядку (крім маршрутів регулярних спеціальних перевезень у межах населеного пункту та маршрутів, що виходять за межі території населеного пункту, протяжність яких не більше ніж 50 кілометрів, а також туристично-екскурсійних перевезень); відомості про зміни на маршруті; умови здійснення перевезень на маршруті (для регулярних спеціальних перевезень); акт відповідності паспорта автобусного маршруту умовам здійснення перевезень на маршруті (для регулярних спеціальних перевезень); договір про надання послуг (для регулярних спеціальних перевезень); відомості про виявлені порушення умов здійснення перевезень пасажирів, що розміщуються на зворотному боці титульного аркуша паспорта (для регулярних спеціальних перевезень).

Паспорт автобусного маршруту регулярних спеціальних перевезень оформлюється на строк дії договору про перевезення пасажирів між замовником послуг та перевізником (п. 4.1 Порядку).

Паспорт маршруту регулярних перевезень перевізника, який за результатами конкурсу не отримав права на обслуговування маршруту або з яким розірвано договір про організацію перевезень чи анульовано дозвіл на перевезення пасажирів, є нечинним (п. 5.1 Порядку).

Аналіз викладених норм свідчить про те, що автомобільний перевізник, який здійснює регулярні пасажирські перевезення на підставі договору, зобов'язаний мати при собі та забезпечувати водія автомобільного транспорту всіма необхідними документами, які надають право здійснювати регулярні пасажирські перевезення. При цьому, паспорт маршруту перевізника, який за результатами конкурсу не отримав права здійснювати регулярні пасажирські перевезення і з яким не продовжено строк дії договору на обслуговування маршруту автоматично визнається нечинним.

Суд не бере до уваги пояснення щодо протиправності постанов про застосування адміністративно-господарських штрафів, оскільки в ході судового засідання знайшов підтвердження факт закінчення строку дії договорів на перевезення між ФОП ОСОБА_2 та Жмеринською райдержадміністрацією.

Окрім того, в матеріалах справи міститься довідка надана Головою Жмеринської районної державної адміністрації начальнику Управління Укртрансінспекції у Вінницькій області ОСОБА_4, про те, що термін дії договорів на перевезення пасажирів автомобільним транспортом на приміських маршрутах між Жмеринською райдержадміністрацією та фізичною-особою ОСОБА_3 закінчився в березні 2014 року (а.с. 72).

Таким чином, надані під час рейдової перевірки документи на перевезення пасажирів фізичною-особою підприємцем ОСОБА_3, на підставі попередніх договорів від 2003 року, обґрунтовано не взято до уваги посадовими особами відповідача, оскільки вони втратили чинність (а. с. 20, 21, 22).

Відтак, постанови про застосування адміністративно-господарського штрафу №022923, №022924, №022925, №022926, №022927, №022928, №022929, №022930, №022931, №022932 від 07.09.2015 є правомірними та скасуванню не підлягають.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України та законами України. Згідно ст. ст. 11, 71 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а суд згідно ст. 86 цього Кодексу, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та обєктивному дослідженні. Частиною 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Таким чином, враховуючи вищезазначене, суд вважає, що доказів, які б підтверджували позовні вимоги, суду надано не було, а отже, у задоволенні позову слід відмовити.

Відповідно до ч.2 ст.94 КАС України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони - суб'єкта владних повноважень, суд присуджує з іншої сторони всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати, пов'язані із залученням свідків та проведенням судових експертиз.

Керуючись ст.ст. 70, 71, 79, 86, 94, 128, 158, 162, 163, 167, 255, 257 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні адміністративного позову відмовити.

Постанова суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 254 КАС України.

Відповідно до ст. 186 КАС України, апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 цього Кодексу, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Суддя Чернюк Алла Юріївна