Справа № 826/19472/15
Суддя: Данилишин В.М.
Дата ухвалення: 2015-11-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

27 листопада 2015 року 15 год. 20 хв. № 826/19472/15

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Данилишина В.М. розглянув у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом дочірнього підприємства "Сервісжитлобуд" до управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у місті Києві, третя особа: ОСОБА_1, про визнання протиправними дій, скасування рішення та зобов'язання вчинити певні дії.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

До Окружного адміністративного суду міста Києва надійшов позов дочірнього підприємства "Сервісжитлобуд" (далі - позивач) до управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у місті Києві (далі - відповідач), третя особа: ОСОБА_1, про:

- визнання протиправними дій державного реєстратора відповідача Кузьмика Михайла Васильовича (далі - державний реєстратор) щодо внесення запису про право власності №9651440 від 15 квітня 2015 року на підставі договору купівлі-продажу нежитлових приміщень від 26 грудня 2012 року, що посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Найдою О.І. за №2263 (далі - оскаржуваний запис);

- визнання протиправним прийняття рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер 21278817 від 13 травня 2015 року (далі - оскаржуване рішення);

- скасування оскаржуваного рішення;

- зобов'язання державного реєстратора відповідача внести до реєстру прав власності на нерухоме майно відомості щодо скасування оскаржуваного запису.

В обґрунтування позову зазначено, що заявлені вимоги підлягають задоволенню, оскільки дії державного реєстратора щодо внесення оскаржуваного запису та прийняття оскаржуваного рішення є протиправними та такими, що порушують права та інтереси позивача як власника нерухомого майна.

Відповідною ухвалою суду відкрито провадження в адміністративній справі, яку призначено до розгляду у судовому засіданні, а також, згідно з ч.ч. 2, 3 ст. 53 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), до участі у справі як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача допущено ОСОБА_1 (далі - третя особа).

У ході судового розгляду справи представник позивача підтримала позов та просила задовольнити його повністю, а представник відповідача проти позову заперечувала та разом із представником третьої особи просили відмовити у його задоволенні повністю з підстав, зазначених у письмових запереченнях проти позову, наданих суду разом із доказами на їх обґрунтування.

Враховуючи викладене та зважаючи на достатність наявних у матеріалах справи доказів для розгляду та вирішення справи по суті, у відповідному судовому засіданні судом, відповідно до ч. 4 ст. 122 КАС України, прийнято рішення про подальший розгляд та вирішення справи у порядку письмового провадження.

Оцінивши належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок наявних у матеріалах справи доказів у їх сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні, суд -

ВСТАНОВИВ:

Як з'ясовано судом у ході розгляду справи та підтверджується наявними у матеріалах справи доказами, у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (далі - Державний реєстр прав) міститься оскаржуваний запис, внесений державним реєстратором на підставі договору купівлі-продажу допоміжних приміщень автопаркінгу від 26 грудня 2012 року, зареєстрованого у реєстрі за №2263 (далі - договір купівлі-продажу), за умовами якого позивач, як продавець, передав у власність третьої особи, як покупця, а покупець прийняв допоміжні приміщення автопаркінгу, загальною площею 2542,50 кв.м., що розташовані у цокольному поверсі та підвальних приміщеннях №1, №2 жилого будинку АДРЕСА_1 (далі - нерухоме майно), а також зобов'язався сплатити за них обумовлену грошову суму.

У подальшому, а саме 13 травня 2015 року державним реєстратором прийнято оскаржуване рішення, яким проведено державну реєстрацію права власності на нерухоме майно за третьою особою.

У контексті вище викладеного суд зазначає наступне.

Так, 15 квітня 2015 року представник третьої особи звернувся до відповідача із заявою про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, до якої додано квитанції, копії паспортів, копії ідентифікаційних номерів, договір купівлі-продажу та його копію, довідку та її копію, довідку та її копію, інвентаризаційну справу та її копію, технічний паспорт, копію довіреності.

Державну реєстрацію права власності третьої особи на нерухоме майно проведено на підставі договору купівлі-продажу.

У матеріалах справи міститься копія довідки позивача, яку також надано відповідачу для проведення державної реєстрації права власності на нерухоме майно за третьою особою, зі змісту якої вбачається, що законним представником позивача підтверджено факт здійснення третьою особою із позивачем грошових розрахунків за договором купівлі-продажу своєчасно та у повному обсязі.

Так, згідно з ч. 1 ст. 2, п.п. 1, 2 ч. 2 ст. 9, п. 1 ч. 1 ст. 19 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" (далі - Закон), державна реєстрація речових прав на нерухоме майно (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Державний реєстр речових прав на нерухоме майно (далі - Державний реєстр прав) - єдина державна інформаційна система, що містить відомості про права на нерухоме майно, їх обтяження, а також про об'єкти та суб'єктів цих прав.

Державний реєстратор: встановлює відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями, зокрема: відповідність обов'язкового дотримання письмової форми правочину та його нотаріального посвідчення (у випадках, встановлених законом); відповідність повноважень особи, яка подає документи на державну реєстрацію прав та їх обтяжень; відповідність відомостей про нерухоме майно, наявних у Державному реєстрі прав та поданих документах; наявність обтяжень прав на нерухоме майно, зареєстрованих відповідно до вимог цього Закону; наявність факту виконання умов правочину, з якими закон та/або договір (угода) пов'язує можливість проведення державної реєстрації виникнення, переходу, припинення прав на нерухоме майно або обтяження таких прав; приймає рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, про відмову в державній реєстрації, про її зупинення, внесення змін до Державного реєстру прав.

Державна реєстрація прав проводиться на підставі: договорів, укладених у порядку, встановленому законом, та актів прийому-передачі активів та/або зобов'язань неплатоспроможного банку приймаючому або перехідному банку, крім випадків, визначених законом.

Відповідно до п.п. 8, 36, пп. 1 п. 37 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 жовтня 2013 року №868, для проведення державної реєстрації прав заявник подає органові державної реєстрації прав, нотаріусові, особі, зазначеній у п. 1-1 цього Порядку, заяву, форму та вимоги до заповнення якої встановлює Мін'юст.

Для проведення державної реєстрації речових прав необхідними документами є документи, що підтверджують виникнення, перехід або припинення таких прав на нерухоме майно, та інші документи, визначені цим Порядком.

Документами, що підтверджують виникнення, перехід та припинення речових прав на нерухоме майно, є: укладений в установленому законом порядку договір, предметом якого є нерухоме майно, права щодо якого підлягають державній реєстрації, або речове право на нерухоме майно чи його дублікат.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 22, ч.ч. 1, 2 ст. 24, ч. 4 ст. 9 Закону, у разі якщо документи для державної реєстрації прав та їх обтяжень подано не в повному обсязі, передбаченому нормативно-правовими актами, державний реєстратор у строк, встановлений ч.ч. 5, 7, 8 ст. 15 цього Закону для розгляду заявлених прав, приймає рішення про зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень і письмово повідомляє про це заявника.

Якщо заявник протягом п'яти робочих днів після отримання письмового повідомлення виконав вимоги державного реєстратора, загальний строк розгляду заявленого права продовжується з урахуванням часу, що минув до його зупинення.

У державній реєстрації прав та їх обтяжень може бути відмовлено у разі, якщо: 1) заявлене право, обтяження не підлягає державній реєстрації відповідно до цього Закону; 2) об'єкт нерухомого майна розміщений на території іншого органу державної реєстрації прав; 3) із заявою про державну реєстрацію прав та їх обтяжень звернулася неналежна особа; 4) подані документи не відповідають вимогам, встановленим цим Законом, або не дають змоги встановити відповідність заявлених прав документам, що їх посвідчують; 5) заяву про державну реєстрацію прав, пов'язаних з відчуженням нерухомого майна, подано після державної реєстрації обтяжень, встановлених щодо цього майна, крім випадків, встановлених ч. 9 ст. 15 цього Закону; 5-1) заяву про державну реєстрацію обтяжень речових прав на нерухоме майно щодо попереднього правонабувача подано після державної реєстрації права власності на таке майно за новим правонабувачем; 5-2) заяву про державну реєстрацію речових прав, похідних від права власності, подано за відсутності державної реєстрації права власності, крім випадків, установлених ст. 4-2 та ч. 9 ст. 15 цього Закону; 5-3) під час подання заяви про державну реєстрацію права власності на підприємство як єдиний майновий комплекс, житловий будинок, будівлю, споруду (їх окремі частини), що виникло на підставі документа, за яким правонабувач набуває також право власності на земельну ділянку, не подано заяву про державну реєстрацію права власності на земельну ділянку; 5-4) після завершення п'ятиденного строку з дня отримання заявником письмового повідомлення про зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав не усунено обставин, що були підставою для прийняття такого рішення; 5-5) заяву про державну реєстрацію прав та їх обтяжень під час вчинення нотаріальної дії з нерухомим майном, об'єктом незавершеного будівництва подано не до нотаріуса, який вчинив таку дію; 5-6) заяву про державну реєстрацію прав та їх обтяжень в електронній формі подано особою, яка не є державним кадастровим реєстратором або державним виконавцем; 6) заявником подано ті самі документи, на підставі яких заявлене право та обтяження такого права вже зареєстровано у Державному реєстрі прав.

За наявності підстав для відмови в державній реєстрації державний реєстратор приймає рішення про відмову в державній реєстрації прав та їх обтяжень.

Державний реєстратор самостійно приймає рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень або відмову в такій реєстрації.

Втручання будь-яких органів, посадових і службових осіб, громадян та їх об'єднань у діяльність державного реєстратора, пов'язану з проведенням державної реєстрації прав, забороняється і тягне за собою відповідальність згідно із законом.

У відповідному судовому засіданні представник відповідача пояснила, що за результатами розгляду поданих представником третьої особи документів, державним реєстратором встановлено відсутність підстав для відмови у проведенні державної реєстрації права власності на нерухоме майно за третьою особою, у зв'язку з чим ним прийнято оскаржуване рішення про державну реєстрацію такого права за третьою особою.

Отже, проаналізувавши вище викладені норми та з'ясовані обставини, зважаючи на наявність у державного реєстратора необхідних документів для проведення державної реєстрації права власності на нерухоме майно за третьою особою, зокрема договору купівлі-продажу, який є правовстановлюючим документом, суд прийшов до висновку про відсутність обґрунтованих підстав для задоволення заявлених позивачем вимог про визнання протиправними дій державного реєстратора щодо внесення оскаржуваного запису та прийняття оскаржуваного рішення.

Крім того, враховуючи відсутність підстав для задоволення основних позовних вимог, за переконанням суду, також відсутні підстави для задоволення похідних від них вимог про скасування оскаржуваного рішення та зобов'язання державного реєстратора відповідача внести до Реєстру прав власності на нерухоме майно відомості щодо скасування оскаржуваного запису.

Відповідно до ч. 1 ст. 11, ч. 1 ст. 69, ч.ч. 1, 2, 6 ст. 71 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 72 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Якщо особа, яка бере участь у справі, без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які вона посилається, суд вирішує справу на основі наявних доказів.

Таким чином, із системного аналізу вище викладених норм та з'ясованих судом обставин вбачається, що позов дочірнього підприємства "Сервісжитлобуд" до управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у місті Києві, третя особа: ОСОБА_1, про визнання протиправними дій, скасування рішення та зобов'язання вчинити певні дії є безпідставним, необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню повністю.

Згідно з ч. 2 ст. 94 КАС України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони - суб'єкта владних повноважень, суд присуджує з іншої сторони всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати, пов'язані із залученням свідків та проведенням судових експертиз. У зв'язку з ухваленням судового рішення на користь суб'єкта владних повноважень та відсутністю з його сторони судових витрат, пов'язаних із залученням свідків та проведенням судових експертиз, судові витрати стягненню з позивача не підлягають.

На підставі вище викладеного, керуючись ст.ст. 69-71, 86, 128, 158-163, 167 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Відмовити повністю у задоволенні позову дочірнього підприємства "Сервісжитлобуд".

Копії постанови направити (вручити) сторонам та третій особі (їх уповноваженим представникам) у порядку та строки, встановлені ст. 167 КАС України.

Відповідно до ст.ст. 185, 186 КАС України, постанова може бути оскаржена шляхом подання до Київського апеляційного адміністративного суду через Окружний адміністративний суд міста Києва апеляційної скарги протягом десяти днів із дня отримання копії постанови. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до Київського апеляційного адміністративного суду.

Згідно зі ст. 254 КАС України, постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Суддя В.М. Данилишин