Справа № 826/23021/15
Суддя: Келеберда В.І.
Дата ухвалення: 2015-11-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

30 листопада 2015 року № 826/23021/15

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі колегії суддів: головуючого судді Келеберди В.І. , суддів Данилишин В.М. Качура І.А. , розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовом Міського комунального підприємства "Херсонтеплоенерго"
до Міністерства юстиції України

провизнання протиправними та скасування постанов
Обставини справи:

До Окружного адміністративного суду м. Києва звернулося Міське комунальне підприємство «Херсонтеплоенерго» (далі - позивач) з адміністративним позовом до Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України (далі - відповідач) та просить суд: визнати протиправними дії відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України щодо винесення постанови про стягнення виконавчого збору ВП №33925424 від 20.08.2015 та постанови про відкриття виконавчого провадження від 25.08.2015 ВП №48546813; скасувати постанову відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України про стягнення виконавчого збору ВП №33925424 від 20.08.2015 та скасувати постанову відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України про відкриття виконавчого провадження від 25.08.2015 ВП №48546813.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що відповідачем протиправно винесено оскаржувані постанови, оскільки позивачем (боржником) за наказом господарського суду Херсонської області добровільно виконано рішення суду. При цьому, Міське комунальне підприємство «Херсонтеплоенерго» зазначило, що відповідачем оскаржувані постанови прийнятті після прийняття постанови про закінчення виконавчого провадження, що суперечить ст. 28 Закону України «Про виконавче провадження».

В судовому засіданні 04.11.2015 року протокольною Ухвалою суду задоволено клопотання представника позивача та замінено Відділ примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України на Міністерство юстиції України.

Відповідач явку свого уповноваженого представника в судове засідання не забезпечив, хоча був належним чином повідомлений про місце, дату та час судового розгляду справи, подавши суду матеріали виконавчого провадження ВП №33925424, ВП №48546813.

В судовому засіданні 18.11.2015 в порядку ч. 6 ст. 128 КАС України судом ухвалено про подальший розгляд справи в порядку письмового провадження.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представника позивача, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд, -

ВСТАНОВИВ:

17.08.2012 року державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень державної виконавчої служби України Рагімовою А.Н. відкрито виконавче провадження ВП № 33925424 на підставі наказу Господарського суду Херсонської області від 20.07.2012 № 5024/60/2012 про стягнення з Міського комунального підприємства «Херсонтеплоенерго» на користь Національної акціонерної компанії Нафтогаз України» заборгованості у сумі 35344122 грн. 15 коп. основного боргу за говором від 30.09.2011 р. № 14/2578/11, основного боргу в сумі 800000 грн. 00 коп. договором від 30.09.2011№14/2606/11 на загальну суму 36144122 грн. 15 коп.

Постановою Відділу примусового виконання рішень державною виконавчої служби України від 12.09.2012, ВП №33925424 зупинено виконавче провадження на підставі п. 15 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження», у зв'язку з перебуванням Міського комунального підприємства «Херсонтеплоенерго» у реєстрі паливно-енергетичного комплексу, які беруть участь у процедурі погашення заборгованості відповідно до Закону України «Про заходи, спрямовані на забезпечення сталого функціонування підприємств паливно-енергетичного комплексу» від 23.06.2005 №2711-IV дію якого продовжено до 01.01.2014 року.

В подальшому, постановою державного виконавця від 26.02.2014 поновлено виконавче провадження, а постановою від 20.08.2015 закінчено виконавче провадження на підставі п. 8 ч. 1 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження».

Поряд з цим, 20.08.2015 в рамка окремого виконавчого провадження ВП №33925424 відповідачем прийнято постанову про стягнення виконавчого збору, а 25.08.2015 постанову про відкриття виконавчого провадження з примусового виконання постанови про стягнення виконавчого збору від 20.08.2015.

Позивач вважає вказані постанови протиправними та такими, що порушують права та охоронювані законом інтереси, з огляду на що звернувся до суду за їх захистом.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на безпосередньому, всебічному, повному і об'єктивному розгляді у судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог виходячи з наступного.

У відповідності до ч. 2 ст. 19 Конституції України орган державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку визначено Законом України "Про виконавче провадження" від 21.04.1999 № 606-XIV (далі - Закон № 606-XIV).

Частина перша вказаного закону визначає, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (далі - рішення).

Згідно ч. 1 ст. 25 Закону № 606-XIV державний виконавець зобов'язаний прийняти до виконання виконавчий документ і відкрити виконавче провадження, якщо не закінчився строк пред'явлення такого документа до виконання, він відповідає вимогам, передбаченим цим Законом, і пред'явлений до виконання до відповідного органу державної виконавчої служби. Державний виконавець протягом трьох робочих днів з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження. У постанові державний виконавець вказує про необхідність боржнику самостійно виконати рішення у строк до семи днів з моменту винесення постанови (у разі виконання рішення про примусове виселення боржника - у строк до п'ятнадцяти днів) та зазначає, що у разі ненадання боржником документального підтвердження виконання рішення буде розпочате примусове виконання цього рішення із стягненням з боржника виконавчого збору і витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, передбачених цим Законом (ч. 2 ст. 25 Закону № 606-XIV).

Аналіз вказаного дає суду підстави стверджувати, що за наслідком спливу строку для добровільного виконання судового рішення, у випадку відсутності документального підтвердження виконання рішення, державним виконавцем розпочинається примусове виконання судового рішення із стягненням з боржника виконавчого збору і витрат.

При цьому, сплив строку, наданого для добровільного виконання рішення суду, сам по собі не є тією достатньою підставою, з якою законодавець пов'язує стягнення виконавчого збору з боржника. Виконавчий збір стягується на підставі постанови державного виконавця, якщо боржником в установлений для цього строк рішення добровільно не виконано, а державним виконавцем вчинено дії, спрямовані на примусове виконання.

Крім того, положеннями ч. 3 ст. 27 Закону № 606-XIV передбачено, що в разі отримання документального підтвердження повного виконання рішення боржником до початку його примусового виконання державний виконавець закінчує виконавче провадження в порядку, встановленому цим законом. Виконавчий збір та витрати, пов'язані з організацією та проведенням виконавчих дій, у такому разі з боржника не стягуються.

Вказана правова позиція відповідає постанові Верховного суду України від 28.01.2015 №3-217ас14.

У відповідності до ст. 32 Закону № 606-XIV заходами примусового виконання рішень є: звернення стягнення на кошти та інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб; звернення стягнення на заробітну плату (заробіток), доходи, пенсію, стипендію боржника; вилучення в боржника і передача стягувачу певних предметів, зазначених у рішенні; інші заходи, передбачені рішенням.

З матеріалів виконавчого провадження слідує, що позивач листом від 03.09.2012 №2049-15 повідомив відповідача про необхідність зупинення провадження на підставі п. 15 ст. 37 Закону № 606-XIV.

За наслідком розгляду вказаного листа, державним виконавцем 22.09.2015 прийнято постанову про зупинення виконавчого провадження від 22.09.2015.

Частиною 4 ст. 39 Закону № 606-XIV протягом строку, на який виконавче провадження зупинено, виконавчі дії не провадяться. Накладений державним виконавцем арешт на майно боржника, у тому числі на кошти на рахунках і вкладах боржника у банках та інших фінансових установах, не знімається. У період зупинення виконавчого провадження державний виконавець має право звертатися до суду в порядку, встановленому цим Законом, а також вживати заходів щодо розшуку боржника (його майна) або перевірки його майнового стану.

В контексті вищевикладеного, суд дійшов до висновку, що боржником не порушено строк на добровільне виконання судового рішення та з огляду на ч. 4 ст. 39 Закону № 606-XIV строк на його виконання не сплив.

За наслідком усунень обставин, що стали підставою для зупинення виконавчого провадження, останнє постановою державного виконавця від 26.02.2014 було поновлено.

Згідно листа позивача від 21.01.2015 №156-15 Відділ примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України було повідомлено про виконання рішення суду станом на 01.01.2015.

В той же час, державним виконавцем направлено листа від 17.06.2015 стягувачу за виконавчим документом - Національній акціонерній компанії "Нафтогаз Україна", за наслідком якого останнім листом №14/2-1509В від 12.08.2015 повідомлено про повне погашення заборгованості боржником по справі № 5024/60/2012.

Суд вважає за необхідне зауважити, що відповідач інформацію про виконання судового рішення отримав 2.01.2015. Подальше направлення стягувачу листа та відповідь на нього за наслідком спливу 6 місяців не може свідчити про відсутність добровільного виконання судового рішення боржником - Міським комунальним підприємством «Херсонтеплоенерго».

Поряд з цим, відповідачем не надано документів та не доведено обставин вжиття останнім заходів примусового виконання рішення, а судом останнього не встановлено.

У зв'язку з вищевикладеним, суд дійшов до висновку, що Відділом примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України протиправно винесено оскаржувані постанови, оскільки відповідачем заходів примусового виконання рішення не вчинялося, боржником добровільно виконано рішення суду та належним чином повідомлено про це виконавця. Вказане, в свою чергу, обумовлює наявність підстав для скасування оскаржуваних рішень.

Відповідач, заперечуючи позов в силу положень ч. 2 ст. 71 КАС України не спростував доводи позивача і не довів відповідність оскаржуваних рішень вимогам ч.3. ст. 2 КАС України.

Позивач в силу положень ч.1 ст. 71 КАС України довів суду належними доказами наявність обставин, що обґрунтовують його позовні вимоги.

Таким чином, з урахування вищевикладеного, суд дійшов до висновку про задоволення позовних вимог в повному обсязі.

Керуючись ст. 9, 71, 159, 163 КАС України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Адміністративний позов задовольнити.

2.Визнати дії відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України щодо винесення постанови про стягнення виконавчого збору ВП №33925424 від 20.08.2015 та постанови про відкриття виконавчого провадження від 25.08.2015 ВП №485468713 протиправними.

3. Скасувати постанову про стягнення виконавчого збору від 20.08.2015 ВП №33925424.

4. Скасувати постанову про відкриття виконавчого провадження від 25.08.2015 ВП №48546813.

Постанова набирає законної сили в порядку і строки, встановлені ст. 254 КАС України. Постанова може бути оскаржена до Київського апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги в порядку і строки, встановлені ст.186 КАС України.

Головуючий суддя В. І. Келеберда

Судді В. М. Данилишин

І. А Качур