Справа № 826/13013/13-а
Суддя: Земляна Г.В.
Дата ухвалення: 2015-12-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

Іменем України

09 грудня 2015 року м. Київ

колегія суддів Київського апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого - судді Земляної Г.В.

суддів Бистрик Г.М., Межевича М.В.

за участю секретаря Генчмазлумо І.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві апеляційну скаргу управління Пенсійного фонду України в Оболонському районі м.Києва на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 12 серпня 2015 року у справі за адміністративним позовом Управління Пенсійного фонду України в Оболонському районі м.Києва до Публічного акціонерного товариства трест "Київміськбуд-1" імені М.П.Загороднього про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И Л А:

Позивач, управління Пенсійного фонду України в Оболонському районі м. Києва, звернулося до суду з адміністративним позовом до Публічного акціонерного товариства трест «Київміськбуд-1» імені М.П.Загороднього (далі по тексту - ПАТ трест «Київміськбуд-1») про стягнення заборгованості по сплаті страхових внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування, штрафних санкцій та пені на загальну суму 783 511,06 грн.

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 02 грудня 2013 року в адміністративній справі № 826/13013/13-а позов задоволено повністю, стягнуто з Публічного акціонерного товариства Трест «Київміськбуд-1» ім. М.П. Загороднього заборгованість зі сплати страхових внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування за жовтень і листопад 2010 року у сумі 260 981, 32 грн. та фінансових санкцій і пені за рішенням № 0011 від 06 січня 2011 року на суму 522 529,74 грн., всього на загальну суму 783 511 (сімсот вісімдесят три тисячі п'ятсот одинадцять) гривень 06 коп.

Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 15 травня 2014 року постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 02 грудня 2013 року скасовано та прийнято нову, якою у задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 29 січня 2015 року вищевказані судові рішення скасовано, а справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

В своїй ухвалі Вищий адміністративний суд вказав, що при новому розгляді справи, суду необхідно належним чином з'ясувати обставини справи, дослідити і проаналізувати зібрані у справі докази з метою перевірки правильності нарахування штрафу і пені за рішенням УПФ від 06.01.2011 року № 0011 та виплати страхових внесків за жовтень-листопад 2010 року. При цьому, суд касаційної інстанції, також вказав на необхідність становити суму боргу, на яку було нараховано штрафи та пеня, коли вона виникла та в якому розмірі, а також перевірити законність нарахування штрафу та пенсі по несплаті страхових внесків.

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 12 серпня 2015 року в задоволенні позову відмовлено в повному обсязі.

Не погоджуючись із прийнятим судовим рішенням представник управління Пенсійного фонду України в Оболонському районі м.Києва подав апеляційну скаргу в якій просить скасувати оскаржувану постанову та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. В своїй апеляційній скарзі апелянт посилаються на незаконність, необґрунтованість та необ'єктивність рішення суду, неповне з'ясування всіх обставин, що мають значення для вирішення справи, порушення судом норм процесуального права, що є підставою для скасування судового рішення.

Заслухавши суддю-доповідача, осіб, що з'явились в судове засідання, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а постанову суду слід залишити без змін, з наступних підстав.

Згідно зі ч. 1 п. 1 ст. 198, ст. 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, не може бути скасовано правильне по суті рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Відповідно до ч. 1 статі 9 КАС України, суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Суд першої інстанції всебічно, повно та об'єктивно розглянув справу, правильно встановив обставини справи, наданим доказам дав правильну правову оцінку і прийшов до обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні позовних вимог.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, Публічне акціонерне товариство трест «Київміськбуд-1» імені М.П.Загороднього 06.07.2006 року зареєстроване Оболонською районною у місті Києві державною адміністрацією (код за ).

Відокремленим підрозділом ПАТ трест «Київміськбуд-1» було подано до Управління розрахунок сум страхових внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування за жовтень і листопад 2010 року, в яких товариством самостійно визначено суму страхових внесків, що підлягає сплаті.

У зв'язку із несвоєчасною сплатою (несвоєчасне перерахування) страхових внесків, відповідно до п.2 ч.9 ст.106 Закону №1058 УПФУ в Оболонському районі м. Києва на підставі даних карток особового рахунку платника, винесло рішення №0011 від 06.01.2011 про застосування до платника фінансових санкцій та нарахування пені у розмірі 522 529,74 грн. Згідно розрахунку фінансової санкції і пені відповідачем несвоєчасно перерахована сума страхових внесків в період з серпня 2009 року по жовтень 2010 року.

У зв'язку з наявною заборгованістю за вказаний період та у відповідності з вимогами п.5 Інструкції №21-1 УПФУ в Оболонському районі м. Києва було надіслано до відповідача вимогу про сплату боргу №Ю-339у від 02.01.2013.

Таким чином, згідно розрахунку суми боргу структурного підрозділу ПАТ трест «Київміськбуд-1» імені М.П.Загороднього до УПФУ в Оболонському районі м. Києва та даних карток особового рахунку страхувальника відповідач має заборгованість (недоїмку) зі сплати внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування за жовтень і листопад 2010 року і зі сплати фінансових санкцій і пені за рішенням №0011 від 06.01.2011 року на загальну суму 783 511,06 грн.

Суд першої інстанції, прийшов до висновку про відсутність підстав для задоволення позову, так як у відповідача відсутній борг по сплаті страхових внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування за жовтень і листопад 2010 року, а тому відсутні підстави для нарахування штрафу та пенсі. При цьому, позивачем не надано розрахунку заборгованості зі сплати страхових внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування за жовтень і листопад 2010 року, та зарахуванням відповідних сум позивачем за оскаржуваний період.

Колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

На момент виникнення спірних правовідносин, вони були врегульовані Законом України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003р. №1058-IV, в преамбулі якого було вказано, що цей Закон визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов'язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також регулює порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам, передбаченим цим Законом.

Порядок справляння та використання збору на обов'язкове державне пенсійне страхування визначено Законом України «Про збір на обов'язкове державне пенсійне страхування» та розробленою відповідно до Закону №1058-IV Інструкцією «Про порядок обчислення і сплати страхувальниками та застрахованими особами внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування до Пенсійного фонду України», яка затверджена постановою правління Пенсійного фонду України № 21-1 від 19 грудня 2003 року.

Відповідно до абз.1 ст.1 Закону України «Про збір на обов'язкове державне пенсійне страхування», платниками збору на обов'язкове державне пенсійне страхування є суб'єкти підприємницької діяльності незалежно від форм власності, їх об'єднання, бюджетні, громадські та інші установи та організації, об'єднання громадян та інші юридичні особи, а також фізичні особи - суб'єкти підприємницької діяльності, які використовують працю найманих працівників.

Абзацом 1 статті 14 Закону №1058-IV встановлено, що страхувальниками відповідно до цього Закону є роботодавці: підприємства, установи і організації, створені відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, об'єднання громадян, профспілки, політичні партії (у тому числі філії, представництва, відділення та інші відокремлені підрозділи зазначених підприємств, установ, організацій, об'єднань громадян, профспілок, політичних партій, які мають окремий баланс і самостійно ведуть розрахунки із застрахованими особами), фізичні особи - суб'єкти підприємницької діяльності та інші особи (включаючи юридичних та фізичних осіб - суб'єктів підприємницької діяльності, які обрали особливий спосіб оподаткування (фіксований податок, єдиний податок, фіксований сільськогосподарський податок, придбали спеціальний торговий патент), які використовують працю фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, або за договорами цивільно-правового характеру, - для осіб, зазначених у пунктах 1, 10, 15 статті 11 цього Закону.

Статтею 1 Закону №1058-IV передбачено, що страхувальники - це роботодавці та інші особи, які відповідно до цього Закону сплачують страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування.

Таким чином, в силу наведених положень Закону №1058-IV, відповідач є платником вказаних внесків. Вказана обставина не оспорюється сторонами по справі.

Частина 2 статті 20 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» передбачає, що обчислення страхових внесків застрахованих осіб, зазначених у п.п.1, 2, 5-7, 9, 10, 12 та 15 статті 11 цього Закону здійснюються страхувальниками на підставі бухгалтерських та інших документів, відповідно до яких провадиться нарахування (обчислення) або які підтверджують нарахування (обчислення) заробітної плати (доходу), на які відповідно до цього Закону нараховуються страхові внески.

Відповідно до п.11.11 Інструкції №21-1, платники страхових внесків щомісяця складають у двох примірниках розрахунок сум страхових внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування, у якому зазначають самостійно обчислені суми страхових внесків за формою згідно з додатком 23 цієї інструкції.

Так, судом першої інстанції встановлено та зазначено вище, наявна у відповідача заборгованість виникла у зв'язку з несплатою страхових внесків за жовтень-листопад 2010 року по сплаті страхових внесків та у відповідності з вимогами п.5 Інструкції №21-1 УПФУ в Оболонському районі м. Києва було надіслано до відповідача вимогу про сплату боргу №Ю-339у від 02.01.2013 року.

Зазначена обставина підтверджена розрахунком суми боргу та даних карток особового рахунку страхувальника, які наявні в матеріалах справи. Згідно даних документів заборгованість відповідача складається з визначених ним самостійно сум внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування за жовтень і листопад 2010 року та зі сплати фінансових санкцій і пені за рішенням №0011 від 06.01.2011 року на загальну суму 783 511,06 грн.

Пунктом 7 Розділу VIII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» встановлено, що стягнення заборгованості із сплати страхових внесків за діючими видами загальнообов'язкового державного соціального страхування та сум штрафних санкцій, нарахованих та/або не сплачених у період до 1 січня 2011 року, в тому числі страхових внесків, строк сплати яких на 1 січня 2011 року не настав, здійснюється фондами загальнообов'язкового державного соціального страхування відповідно до законодавства, що діяло на момент виникнення такої заборгованості або застосування штрафних санкцій. Погашення заборгованості з використанням коштів, що надходять у рахунок сплати єдиного внеску, забороняється.

На період до повного стягнення заборгованості із сплати страхових внесків за діючими видами загальнообов'язкового державного соціального страхування та сум штрафних санкцій, нарахованих та/або не сплачених у період до 1 січня 2011 року, в тому числі нарахованих внесків, строк сплати яких на 1 січня 2011 року не настав, та відповідних штрафних санкцій за фондами загальнообов'язкового державного соціального страхування зберігаються повноваження щодо контролю за правильністю нарахування, своєчасністю сплати страхових внесків, застосування фінансових санкцій, якими вони були наділені до набрання чинності цим Законом.

Так, що стосується наявності боргу по сплаті фінансових санкцій і пені за рішенням № 0011 від 06 січня 2011 року на суму 522 529,74 грн., то судом першої інстанції встановлено наступне.

Згідно акту Управління №696 від 17.09.2009 року, складеного за результатами позапланової перевірки відокремленого підрозділу БМУ-4 ВАТ трест «Київміськбуд-1» імені М.П Загороднього (ВП БМУ), згідно якого станом на 20.08.2009 року рахувалась заборгованість у розмірі 337 791,18 грн., яка була повністю погашена платіжним дорученням № 334 від 04 вересня 2009 року на суму 339 800,00 гривень, проте відповідачем це платіжне доручення не враховано.

Це ж вбачається і з карток особового рахунку страхувальника, складених з 01.01.2009 року, згідно яких позивачем не врахована оплата страхових внесків за липень 2009 року, здійснена відповідачем платіжними дорученнями №334 від 04.09.2009 року на суму 339 800,00 грн. та №338 від 04.09.2009 року на суму 20 000,00 грн.

Зазначені обставини вже були предметом розгляду судових справ.

Та рішенням Господарського суду м. Києва у справі №34/12 було встановлено, що ПАТ трест «Київміськбуд-1» імені М.П. Загороднього подало для сплати платіжні доручення на суми внесків до Пенсійного фонду через ВАТ АБ «Іпобанк» 04.09.09 р., проте зазначені суми до державного бюджету не надійшли, тому правомірним буде посилання на п.16.5.2 ст. 16 Закону України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами», якою встановлено, що днем подання до установ банків платіжного доручення за всіма видами податкових платежів вважається день його реєстрації у цих установах.

Також, суд першої інстанції вірно зазначає, що постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 26.10.2010 року по справі №2а-9895/10/2670, яка залишена без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 02.06.2011 року, було визнано нечинною аналогічну вимогу управління пенсійного фонду України в Оболонському районі міста Києва від 01.06.2010 року №Ю164.

Вказаними судовими рішенням встановлено вину банку щодо неперахування коштів на рахунки позивача.

Таким чином, судом першої інстанції правильно встановлено, що у відповідача був відсутність борг зі сплати страхових внесків за жовтень і листопад 2010 року та зі сплати фінансових санкцій і пені за рішенням №0011 від 06.01.2011 року на загальну суму 783 511,06 грн., так як зазначеними вище судовими рішеннями встановлено, що останнім були сплачені зазначені суми на рахунок позивача. Однак, позивачем помилково не враховано квитанції, яким відповідачем сплачено суми страхових внесків за жовтень і листопад 2010 року та зі сплати фінансових санкцій і пені за рішенням №0011 від 06.01.2011 року на загальну суму 783 511,06 грн.

Тобто, у відповідача відсутній борг зі сплати страхових внесків. А отже, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність законних підстав для нарахування штрафу та пені на зазначені вище суми, які були сплачені позивачем в повному обсязі.

Крім того, суд першої інстанції зазначає, у зв'язку з неможливістю самостійного детального вирахування сум сплати/зарахування страхових внесків із розрахунків наданих позивачем, в судових засіданнях зобов'язував уповноваженого представника Управління надати більш детальну інформацію щодо не лише наявної заборгованості зі сплати страхових внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування за жовтень і листопад 2010 року, а й і зарахуванням відповідних сум позивачем за оскаржуваний період.

Однак, такого розрахунку позивачем надано не було суду першої інстанції.

Разом з тим, Київським апеляційним адміністративним судом на викоання ухвали Вищого адміністративного суду України від 29.01.2015 року було витребувано у позивача також детальний розрахунок суми боргу.

На виконання вимог суду апеляційної інстанції, позивачем було надано пояснення про зарахування саме сум зі сплати страхових внесків за жовтень і листопад 2010 року та зі сплати фінансових санкцій і пені за рішенням №0011 від 06.01.2011 року на загальну суму 783 511,06 грн. до заборгованості та на дану суму нараховані штрафні санкції та пеня.

Вказана обставина також була підтверджена представником позивача в судовому засіданні в суді апеляційної інстанції.

Тобто, суб'єктом владних повноважень, в порушення ст.71 КАС України не доведено наявність іншого боргу у відповідача, аніж тих сум, які відповідно до вищезазначених судових рішень були сплачені відповідачем.

При цьому, підстав для самостійного вирахування суми зарахованої не зарахованої заборгованості зі сплати страхових внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування суд першої інстанції правомірно не вбачає і це є виключним правом суб'єкта владних повноважень.

Таким чином, колегія суддів погоджується яз висновком суду першої інстанції, що позовні вимоги не підлягають задоволенню.

При цьому апеляційна скарга не містить інших посилання на обставини, передбачені статтями 202 - 204 Кодексу адміністративного судочинства України, за яких рішення суду підлягає скасуванню.

Зважаючи на вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дослідив наявні докази, дав їм належну оцінку та прийняв законне та обґрунтоване рішення у відповідності з вимогами матеріального та процесуального права, в зв'язку з чим апеляційна скарга залишається без задоволення, а постанова суду першої інстанції - без змін.

На підставі викладеного, керуючись статтями 4, 8-11, 160, 196, 198, 200, 205, 207, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу управління Пенсійного фонду України в Оболонському районі м.Києва - залишити без задоволення.

Постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 12 серпня 2015 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів із дня складання у повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги до Вищого адміністративного суду України у порядку ст.212 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя: Г.В.Земляна

Судді: А.М. Бистрик

М.В. Межевич

Повний текст ухвали виготовлено 14 грудня 2015 року

Головуючий суддя Земляна Г.В.

Судді: Межевич М.В.

Бистрик Г.М.