Справа № 804/3665/15
Суддя: Уханенко С.А.
Дата ухвалення: 2015-11-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

10 листопада 2015 рокусправа № 804/3665/15

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Уханенка С.А.

суддів: Богданенка І.Ю. Дадим Ю.М.

за участю секретаря судового засідання: Сколишева О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпропетровську апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "ВІНМАЛЬ" на постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 02 квітня 2015 р. по справі за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "ВІНМАЛЬ" до Криворізької центральної об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області, третя особа: публічне акціонерне товариство "Дніпронафтопродукт" про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення ,-

в с т а н о в и в:

У березні 2015 року позивач звернувся з позовом до суду, в якому просив визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення № від 17.09.2014 року, яким товариству з обмеженою відповідальністю "ВІНМАЛЬ" збільшено суму грошового зобов'язання за платежем податок на додану вартість із вироблених в Україні товарів (робіт, послуг) у розмірі 7 734 097,50 грн., з яких 5 156 065,00 грн. за основним платежем та 2 578 032,50 грн. за штрафними санкціями.

Постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 02 квітня 2015 р. в задоволенні адміністративного позову відмовлено повністю.

Не погодившись з постановою суду, товариство з обмеженою відповідальністю "ВІНМАЛЬ" звернулося з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на незаконність оскаржуваної постанови та порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права просить скасувати оскаржувану постанову та ухвалити нову постанову, якою позовні вимоги задовольнити повністю.

Перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджено, що посадовою особою Криворізької центральної об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області в період з 26.08.2014 року по 01.09.2014 року було проведено позапланову документальну невиїзну перевірку ТОВ "ВІНМАЛЬ" щодо документального підтвердження господарських відносин з ТОВ «БАРИЛИТ ПЛЮС» за травень 2014 року, за результатами якої складено акт перевірки №1236/22-03/37065110 від 04.09.2014 року.

За результатами розгляду поданих позивачем заперечень на вказаний вище акт перевірки, викладені в акті порушення залишені без змін.

На підставі вказаного акту перевірки відповідачем прийнято податкове повідомлення - рішення форми «Р» № від 17.09.2014 року, яким товариству з обмеженою відповідальністю "ВІНМАЛЬ" збільшено суму грошового зобов'язання за платежем податок на додану вартість із вироблених в Україні товарів (робіт, послуг) у розмірі 7 734 097,50 грн., з яких 5 156 065,00 грн. за основним платежем та 2 578 032,50 грн. за штрафними санкціями.

За результатами адміністративного оскарження первинна та повторна скарги позивача залишені без задоволення, а податкове повідомлення-рішення № від 17.09.2014 року - без змін.

За висновками акту перевірки податковим органом встановлено порушення п. 44.1 ст. 44, ст. 185, п. 188.1 ст. 188, п. 198.1, п. 198.3, п. 198.4, п.198.6 ст. 198 ПК України, ст. 1, п.2 ст. 3, ст. 4, п.6 ст.8, п.1 та п.2 статті 9 Закону України від 16.07.1999 року «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність у Україні», пункту 2 «Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку», затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 №88, ст. 55-1 Господарського кодексу України документально не підтверджено реальність здійснеяння господарських взаємовідносин між ТОВ "ВІНМАЛЬ" та ТОВ «БАРИЛИТ ПЛЮС» за травень 2014 року, за наслідками чого ТОВ "ВІНМАЛЬ" занижено податок на додану вартість сумі 5 156 065,00 грн., в тому числі: за травень 2014 року -5 156 065,00 грн.

Матеріали справи свідчать, що підставою для зазначеного вище донарахування став висновок податкового органу про нереальність здійснення господарських відносин ТОВ "ВІНМАЛЬ", з огляду на не підтвердження реальності здійснення господарських відносин із контрагентом ТОВ «БАРИЛИТ ПЛЮС», який зроблений на підставі матеріалів зустрічної звірки ТОВ «БАРИЛИТ ПЛЮС».

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог суд першої інстанції дійшов висновку щодо неправомірності віднесення позивачем до складу податкового кредиту відповідних сум ПДВ, за рахунок договору, укладеного позивачем та його контрагентом, оскільки суду не доведено у встановленому законом порядку реальності здійснення господарських правовідносин, обумовлених договорами з контрагентом ТОВ «БАРИЛИТ ПЛЮС».

Суд апеляційної інстанції не погоджується з таким висновком суду першої інстанції виходячи з наступного.

Так, судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи, що ТОВ "ВІНМАЛЬ" (Покупець) мало господарські відносини з придбання у ТОВ «БАРИЛИТ ПЛЮС» (Постачальник) нафтопродуктів за договорами поставки нафтопродуктів: №01/5-НП від 01.05.2014р., №01/59-НП від 01.05.2014р., №19/2-НП від 19.05.2014р., №19/4-НП від 19.05.2014р., №21/27 від 21.05.2014р.

За ідентичними умовами цих договорів:

- Постачальник зобов'язався передати, а Покупець прийняти та оплатити нафтопродукти, номенклатуру, кількість, ціна та строк поставки яких визначаються в додаткових угодах, що є невід'ємними частинами таких договорів;

- Постачальник зобов'язався передати Покупцю нафтопродукти за умови оформлення відповідних актів прийому-передачі або інших документів, які є невід'ємною частиною договорів, забезпечити якість нафтопродуктів, що поставляються, згідно з показниками діючих ДСТУ та технічних умов;

- товар поставляється Покупцю партіями протягом поточного місяця, в кількості та за ціною, визначеними в кожній Додатковій угоді на умовах ЕХW - резервуари нафтобаз ПАТ «Дніпронафтопродукт»;

- Покупець здійснює приймання Товару за кількістю та якістю згідно з Інструкцією про порядок приймання, транспортування, зберігання, відпуску та обліку нафти і нафтопродуктів на підприємствах і організаціях України, затвердженої спільним наказом Міністерства палива та енергетики, Міністерства економіки, Міністрства транспорту і зв'язку, Держкомітету з питань технічного регулювання та споживчої політики № 281/171/578/155 від 20.05.2008.

До вказаних договорів ТОВ "ВІНМАЛЬ" були укладені додаткові угоди, згідно з якими постачальник зобов'язується поставити на умовах: EXW - резервуари нафтобази ПАТ «Дніпронафтопродукт», а покупець (ТОВ «Вінмаль») прийняти товар (нафтопродукти) до 31.05.2014р.

ТОВ "ВІНМАЛЬ" (Поклажодавець) з ВАТ «Дніпронафтопродукт» (Зберігач) було укладено договір зберігання №0908/10-3 від 09.08.2010 року, згідно якого в порядку та на умовах, визначених цим договором Зберігач зобов'язується приймати та зберігати нафтопродукти та інші товарно-матеріальні цінності (далі товар), які передаються Поклажодавцем, і повернути їх Поклажодавцеві у схоронності за першою його вимогою. Послуги за Договором вважаються фактично виконаними з моменту підписання Акту виконаних послуг, обов'язок по складанню якого покладається за Зберігача, при умові фактичного знаходження Товару на зберіганні.

Відповідно до умов зазначених вище договорів ТОВ "ВІНМАЛЬ" у травні 2014 року отримано паливо дизельне підвищеної якості (Євро) марки В виду II (код товару згідно з УКТ ЗЕД ), бензин автомобільний підвищеної якості А-92-Євро виду II класу С (код товару згідно з УКТЗЕД ), бензин автомобільний підвищеної якості А-95-ЄВРО виду II класу D (код товару згідно з УКТЗЕД ) на загальну суму 30 936 390,00 грн., в тому числі ПДВ 5 156 065,00 грн.

Суми податку на додану вартість за отриманими податковими накладними, включено до податкового кредиту травня 2014 року в сумі 5 156 065,00 грн.

Відповідно до п.198.1. ст.198 Податкового кодексу України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій, зокрема, з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.

Відповідно до пунктів 198.2, 198.3. ст.198 Податкового кодексу України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 93.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку. Датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше; дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Відповідно до п. 201.10. ст. 201 ПК України податкова накладна видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Таким чином, для формування податкового кредиту по ПДВ платник повинен підтвердити належними та достовірними документами факт придбання товарів (робіт, послуг) з метою їх використання в оподатковуваних операціях та пред'явити оформлені належним чином податкові накладні, складені постачальником з урахуванням сум податку на додану вартість.

Усі здійснювані платником господарські операції мають опосередковуватися складенням первинних документів, що відповідають вимогам частини другої статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні".

Подання платником належним чином оформлених документів, передбачених законодавством у сфері оподаткування, з метою отримання податкової вигоди є підставою для її отримання, якщо податковий орган не доведе, що відомості у цих документах є неповними, недостовірними та (або) протирічливими.

Так, на підтвердження факту здійснення позивачем господарських операцій з ТОВ «БАРИЛИТ ПЛЮС» позивачем надано копію договорів поставки №01/5-НП від 01.05.2014р., №01/59-НП від 01.05.2014р., №19/2-НП від 19.05.2014р., №19/4-НП від 19.05.2014р., №21/27 від 21.05.2014р. та відповідні додаткові угоди №00012 від 01.05.2014 року до договору №01/5-НП від 01.05.2014р., №00125 від 01.05.2014 року до договору №01/59-НП від 01.05.2014р., №00013 від 19.05.2014 року до договору №19/2-НП від 19.05.2014р., №00168 від 19.05.2014 року до договору №19/4-НП від 19.05.2014р., №00174 до договору №21/27 від 21.05.2014р.

Отримання передбаченого вказаними договорами поставки товару підтверджується актами приймання-передачі нафтопродуктів від 31.05.2014р.: №00012 до договору поставки нафтопродуктів №01/5-НП від 01.05.2014р.; №00013 до договору поставки нафтопродуктів №19/2-НП від 19.05.2014р.; №00125 до договору поставки нафтопродуктів №01/59-НП від 01.05.2014р.; №00168 до договору поставки нафтопродуктів №19/4-НП від 19.05.2014р.; №00174 до договору поставки нафтопродуктів №21/27 від 21.05.2014р. (а.с. 221-222, 224-226 т.1).

ТОВ «БАРИЛИТ ПЛЮС» було виписано наступні податкові накладні від 31.05.2014 року: №14, №15, №309, №306, №260 та надано сертифікати відповідності на бензин автомобільний підвищеної якості А-92-Євро виду ІІ класу С, бензин автомобільний підвищеної якості А-95-Євро виду ІІ класу D та паливо дизельне підвищеної якості (Євро) марки В виду ІІ (а.с. 227-231 т.1, 6-8 т.2).

Оплата отриманого товару підтверджується платіжними дорученнями №12051 від 01.10.2014р., №12017 від 29.08.2014р., №12055 від 01.10.2014р., №12053 від 01.10.2014р., №12056 від 01.10.2014р. та №12052 від 01.10.2014р. (а.с. 249-250 т.1, 1-3, 5 т.2).

На підтвердження виконання договору зберігання позивачем надано протокол узгодження ціни від 31.05.2014 року до договору №0908/10-3 від 09.08.2010 року, акт приймання-передачі нафтопродуктів від 31 травня 2014 року, відповідно до договору №0908/10-3 від 09.08.2010 року, акт приймання-передачі наданих послуг від 31.05.2014 року згідно договору №0908/10-3 від 09.08.2010 року, рахунок-фактуру №05186 від 31.05.2014 року, податкову накладну №186 від 31.05.2014 року, платіжне доручення №11746 від 20.06.2014р. (а.с. 83-89 т.2).

Так, згідно акту приймання-передачі нафтопродуктів від 31 травня 2014 року, позивач передає за період з 01 по 31 травня 2014 року, а ПАТ «Дніпронафтопродукт», прийняло бензин автомобільний А-92 Євро виду II класу С в кількості 342,317т, бензин автомобільний А-95-ЄВРО виду II класу D в кількості 372,709т, паливо дизельне (Євро) марки В виду II в кількості 363,118т та паливо моторне альтернативне «Єліт-95 Супер» літнє у кількості 22,403т.

Згідно акту приймання-передачі наданих послуг від 31.05.2014 року, Зберігач надав, а поклажодавець отримав послуги зберігання ПММ та ТМЦ за травень 2014 року вартістю 71 700,00 грн. (ПДВ 11 950,00 грн.)

Отже, за вищевказаними договорами ТОВ «БАРИЛИТ ПЛЮС» постачав позивачу нафтопродукти, виробником яких є ПАТ «Укртатнафта» і які знаходились в резервуарах на зберіганні у ПАТ «Дніпронафтопродукт» і залишались у момент поставки там же.

Транспортування нафтопродуктів на відповідні АЗС підтверджується договорами перевезення укладеними позивачем з ТОВ «Торговий дім «Кременчукнафтопродуктсервіс» від 29.03.12р. №23, з ВАТ «Дніпронафтопродукт» від 09.08.10р., з ТОВ «Днєпртрансойл» від 01.11.13р. №3745, додатковими угодами до них та відповідними товарно-транспортними накладними, які були досліджені податковим органом під проведення перевірки.

Згідно, акту перевірки податковим органом також було встановлено наявність у позивача орендованих АЗС, через які ТОВ "ВІНМАЛЬ" здійснювало подальшу реалізацію отриманих нафтопродуктів.

Таким чином, факт здійснення позивачем господарських операцій з ТОВ «БАРИЛИТ ПЛЮС» підтверджується наведеними вище відповідними первинними документами, які містять всі обов'язкові реквізити, що передбачені для оформлення первинних документів: назву товару, його вартісне вираження, одиницю виміру, місце та дату складання, підписи уповноважених осіб та які були в наявності у відповідача під час проведення перевірки та досліджувалися ним, що ним не заперечується.

Вищевказані документи оформлені відповідно до вимог чинного законодавства, Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", є документами первинного обліку.

Отже, право платника податку на податковий кредит виникає, якщо у звітному періоді сплачені суми податку на додану вартість у ціні товару (робіт, послуг), який придбавається у продавця, та наявності належним чином оформленої податкової накладної.

Крім того, висновками акту перевірки не встановлено дефекту будь-якого первинного документу або обставин, які б свідчили про нереальність укладеної позивачем з його контрагентом угоди.

При цьому, як вбачається з встановлених судом обставин справи та підтверджується наявними у ній доказами, у розглядуваному випадку висновок податкового органу про те, що фінансово-господарська діяльність позивача здійснювалась без мети настання правових наслідків, мотивований порушеннями, допущеними контрагентом позивача, тобто третьою особою, а саме здійснення контрагентом позивача фінансово-господарської діяльності поза межами правового поля з метою надання податкової вигоди третім особам.

При цьому, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити, що висновок податкового органу сформований на припущеннях, оскільки він зроблений на підставі отриманої відповідачем податкової інформації ДПІ у Красногвардійському районі м.Дніпропетровська акту №2022/04-66-22-03/38361609 від 24.07.2014 «Про неможливість проведення зустрічної звірки ТОВ «БАРИЛИТ ПЛЮС» під час здійснення господарських відносин з контрагентами за травень 2014 року», у висновках якого встановлено порушення ТОВ «БАРИЛИТ ПЛЮС» вимог ст.185 ПКУ в частині відсутності об'єкту оподаткування податком на додану вартість по ланцюгу постачання товарів (робіт/послуг) з контрагентами - постачальниками та контрагентами - покупцями зазначеними у акті за травень 2014 року. Тобто висновок податкового органу не ґрунтується на дослідженні первинних документів.

Водночас, відповідачем не наведено доводів та не подано доказів, які безспірно б підтверджували недобросовісність саме позивача, як платника податків та/або свідчили про його обізнаність щодо протиправного характеру діяльності названого постачальника.

За таких обставин у суду відсутні підстави для невизнання поданих позивачем первинних документів, які містять необхідну для цілей оподаткування інформацію про зміст та обсяг спірних операцій, як неналежне документальне підтвердження їх виконання.

Таким чином, висновки податкового органу, мають характер припущень та є необґрунтованими, а відтак, не можуть бути покладені в основу спірного податкового повідомлення-рішення.

Крім того, згідно витягу з акту, зустрічну звірку неможливо було провести у зв'язку з тим, що підприємство відсутнє за місцезнаходженням, станом на 24.07.2014 року, проте взаємовідносини з позивачем відбувалися у травні 2014 року.

Також, з витягу акту вбачається, що податковим органом були досліджені правовідносини контрагента позивача з третіми особами, з якими позивач не перебував у фінансово-господарських правовідносинах безпосередньо. За відсутності ж доказів, які б свідчили про існування змови платника з його постачальниками по ланцюгу, здійснення ними узгоджених, взаємозалежних, не обумовлених ринковими механізмами дій, які керовані єдиним органом або особою з метою досягнення вигідних для одного з суб'єктів результатів у сфері оподаткування - позивача у справі, відносини попередніх учасників поставки не можуть впливати на податковий облік товариства.

При цьому, матеріали справи свідчать, що вказана інформація була взята позивачем з баз даних податкового органу.

Таким чином, враховуючи викладене вище, суд апеляційної інстанції дійшов висновку щодо безпідставності доводів відповідача, оскільки вони ґрунтуються на висновках, які є похідними від інформації щодо контрагента позивача, а не на дослідженні первинних документів, складених за результатами здійснення господарських операцій та на підставі яких платником податку були сформовані спірні суми податкового кредиту з податку на додану вартість.

Крім того, чинним законодавством України не встановлено обов'язку суб'єкта господарювання здійснювати перевірку місцезнаходження контрагентів або сплати податків контрагентами тощо. Невиконання контрагентами своїх обов'язків перед бюджетом не може бути підставою для неможливості формування податкового кредиту на підставі господарських операцій інших суб'єктів господарювання, оскільки відповідно до ст.61 Конституції України юридична відповідальність особи має індивідуальний характер, а тому до відповідальності може бути притягнутий лише порушник, яким у даному випадку позивач не є.

Також, доводи податкового органу, щодо порушень вимог податкового законодавства контрагентом ТОВ «БАРИЛИТ ПЛЮС» у ланцюгу постачання не приймаються судом апеляційної інстанції з огляду на те, що позивач на час здійснення господарської операції, щодо якої податковим органом встановлені порушення, перевірив сумлінність своїх контрагентів, а обов'язок перевірки дотриманням усіма постачальниками товару у ланцюгу постачання законодавством на позивача (як покупця) не покладений, а отже відсутні підстави для позбавлення права позивача (як покупця) на податковий кредит за неправомірну діяльність будь-якого з контрагентів у ланцюгу постачання.

Між тим, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне також зазначити, що постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 16 вересня 2014 року у справі №804/12703/14, визнано протиправними дії ДПІ в Красногвардійському районі м.Дніпропетровська ГУ Міндоходів у Дніпропетровській області щодо проведення зустрічної звірки ТОВ «БАРИЛИТ ПЛЮС» під час здійснення господарських відносин з контрагентами за травень 2014 року, за результатами якої складено Акт №2022/04-66-22-03/38361609 від 24.07.2014 року «Про неможливість проведення зустрічної звірки ТОВ «БАРИЛИТ ПЛЮС» під час здійснення господарських відносин з контрагентами за травень 2014 року». Постановою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 18 грудня 2014 року та ухвалою Вищого адміністративного суду України від 14 липня 2015 року, постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 16 вересня 2014 року в цій частині залишено без змін.

Висновки податкового органу, що транспорт на якому здійснювалось перевезення нафтопродуктів ТОВ «ТД Кременчукнафтопродуктсервіс» фактично належить ТОВ «Скайбер» є безпідставними та не приймаються судом апеляційної інстанції, оскільки належність транспорту іншій особі не позбавляє можливості взяти транспорт у користування в порядку передбаченому чинним законодавством та надавати транспортні послуги цим транспортом. При цьому, матеріали справи не містять доказів щодо дослідження відповідачем даного питання в ході перевірки.

Також, суд апеляційної інстанції вважає за необхідність зазначити, що в договорі про перевезення не зазначено, що транспортні послуги надаються власним автомобільним транспортом.

Посилання податкового органу про порушення приписів Інструкції про порядок приймання, транспортування, зберігання, відпуску та обліку нафти і нафтопродуктів на підприємствах і організаціях України, затвердженої Наказом Міністерства палива та енергетики, Міністерства економіки України, Міністерства транспорту та зв'язку, Державного комітету з питань технічного регулювання та споживчої політики від 20.05.2008 № 281/171/578/155 (далі - Інструкція № 281/171/578/155), та Інструкції з контролювання якості нафти і нафтопродуктів на підприємствах і організаціях України, затвердженої Наказом Мінпаливенерго України, Держспоживстандарту України від 04.06.2007 № 271/121 (далі - Інструкція № 271/121), колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки дослідженню під час перевірки підлягали господарські операції саме з поставки нафтопродуктів ТОВ «БАРИЛИТ ПЛЮС», за якими і визначено позивачу грошове зобов'язання з ПДВ і якими не передбачалось транспортування товару.

При цьому, Інструкція № 281/171/578/155 (згідно преамбулі) дійсно встановлює порядок організації та виконання робіт, пов'язаних з прийманням, транспортуванням, зберіганням, відпуском та обліком товарної нафти і нафтопродуктів, і вимоги цієї Інструкції є обов'язковими для всіх суб'єктів господарювання (підприємств, установ, організацій та фізичних осіб-підприємців), що займаються хоча б одним з таких видів економічної діяльності, як закупівля, транспортування, зберігання і реалізація нафти і нафтопродуктів на території України.

Проте, ненадання позивачем певних документів, визначених цією Інструкцією №281/171/578/155 та Інструкцією № 271/121, можуть лише свідчити про порушення позивачем порядку приймання нафтопродуктів і не можуть слугувати єдиною підставою для погодження з позицією відповідача щодо нереальності господарських операцій ТОВ "Тех-Центр-Н" і ТОВ «Барилит Плюс» за відсутності інших підстав.

Крім того, як зазначено Вищим адміністративним судом України в інформаційному листі від 01.11.2011 р. № 1936/11/13-11 сама собою наявність або відсутність окремих документів, а так само помилки у їх оформленні не є підставою для висновків про відсутність господарської операції, якщо з інших даних вбачається, що фактичний рух активів або зміни у власному капіталі чи зобов'язаннях платників податків у зв'язку з його господарською діяльністю мали місце.

За таких обставин, враховуючи викладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що позивач мав господарські відносини зі своїм контрагентом, які підтверджені відповідними первинними документами на підставі яких було сформовано податковий кредит, у зв'язку з чим висновок суду першої інстанції щодо правомірності висновків податкового органу є помилковим.

Таким чином, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити, постанову суду першої інстанції скасувати та прийняти нову постанову про задоволення позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 198, 202, 205, 207 КАС України, суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "ВІНМАЛЬ" - задовольнити.

Постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 02 квітня 2015 р. - скасувати.

Адміністративний позов товариства з обмеженою відповідальністю "ВІНМАЛЬ" - задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення - рішення № від 17.09.2014 року.

Стягнути на користь товариства з обмеженою відповідальністю "ВІНМАЛЬ" витрати із сплати судового збору в розмірі 2 923,20 грн. (дві тисячі дев'ятсот двадцять три гривні двадцять копійок) за рахунок бюджетних асигнувань Криворізької центральної об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Дніпропетровській області.

Стягнути з Криворізької центральної об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Дніпропетровській області за рахунок її бюджетних асигнувань до спеціального фонду Державного бюджету України судовий збір у розмірі 4 384,80 грн. (чотири тисячі триста вісімдесят чотири гривні вісімдесят копійок).

Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів з моменту її виготовлення в повному обсязі.

В повному обсязі постанова виготовлена 20.11.2015 року.

Головуючий: С.А. Уханенко

Суддя: І.Ю. Богданенко

Суддя: Ю.М. Дадим