Справа № 2а/1670/7682/12
Суддя: Нечитайло О.М.
Дата ухвалення: 2015-11-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 листопада 2015 року м. Київ К/800/15648/13

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:
ГоловуючогоНечитайла О.М.
СуддівПилипчук Н.Г.
Ланченко Л.В.
розглянувши у попередньому судовому засіданні
касаційну скаргу Фермерського господарства «Жито-3»

на постанову Полтавського окружного адміністративного суду 17 грудня 2012 року

та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 26 лютого 2013 року

у справі №2а-1670/7682/12

за позовом Фермерського господарства «Жито-3»

до Гадяцької міжрайонної державної податкової інспекції Полтавської області Державної податкової служби

про скасування наказів та рішень,

ВСТАНОВИВ :

Фермерське господарство «Жито-3» (далі - позивач) звернулось до суду з позовом до Гадяцької міжрайонної державної податкової інспекції Полтавської області Державної податкової служби (далі - відповідач) про скасування наказів та рішень.

Полтавський окружний адміністративний суд постановою від 17 грудня 2012 року, залишеною без змін ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 26 лютого 2013 року, відмовив у задоволенні адміністративного позову.

Вважаючи, що рішення судів першої та апеляційної інстанцій прийняті з порушенням норм матеріального та процесуального права, позивач звернувся до Вищого адміністративного суду України з касаційною скаргою, в якій просив їх скасувати та прийняти нове судове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

Відповідач надіслав на адресу суду касаційної інстанції письмові заперечення на касаційну скаргу позивача, за змістом яких просив залишити касаційну скаргу без задоволення, а рішення судів попередніх інстанції - без змін.

Відповідно до частини 1 статті 220 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі і не може досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні та вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Суди першої та апеляційної інстанцій встановили такі фактичні обставини справи.

Контролюючий орган на підставі підпункту 20.1.4 пункту 20.1 статті 20, підпункту 78.1.1. пункту 78.1 статті 78 та пункту 82.2 статті 82 Податкового кодексу України видав наказ від 31 жовтня 2012 року №514 про призначення документальної позапланової виїзної перевірки позивача з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01 жовтня 2009 року по 30 вересня 2012 року.

На підставі вказаного наказу, відповідачем оформлено направлення від 01 листопада 2012 року №400 та №401 на проведення перевірки позивача.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач вказує на невідповідність спірного наказу статтям 75, 81 та 82 Податкового кодексу України, у зв'язку з чим, ним не допущено відповідача до проведення документальної позапланової виїзної перевірки, про що податковим органом складено акт від 01 листопада 2012 року №42/22-34401491.

Крім того, контролюючий орган на підставі підпункту 20.1.4 пункту 20.1 статті 20, підпункту 78.1.1. пункту 78.1 статті 78 та пункту 82.2 статті 82 Податкового кодексу України видав наказ від 04 грудня 2012 року №578 про призначення документальної позапланової виїзної перевірки позивача з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01 жовтня 2009 року по 30 вересня 2012 року, яким визнав таким, що втратив чинність, наказ про проведення позапланової перевірки позивача від 31 жовтня 2012 року №514.

На підставі наказу від 04 грудня 2012 року №578, контролюючий орган оформив направлення на проведення перевірки позивача від 05 грудня 2012 року №458, №459 та №460.

Позивач посилаючись на відсутність правових підстав для призначення та проведення перевірки, відмовив контролюючому органу у допуску до проведення перевірки, про що відповідачем складено відповідний акт від 02 грудня 2012 року №47/22-34401491.

У свою чергу, на підставі підпункту 94.2.3 пункту 94.2 статті 94 Податкового кодексу України, податковий орган прийняв рішення від 05 грудня 2012 року №3173/10/22-047 про застосування арешту майна платника податків, яким застосував умовний адміністративний арешт майна позивача, що знаходиться за адресою: вул. Вокзальна, 1 місто Гадяч, Полтавська область.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, розглянувши та обговоривши доводи, наведені у касаційній скарзі, перевіривши матеріали справи, колегія суддів Вищого адміністративного суду України дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на наступне.

Відмовляючи у задоволенні адміністративного позову, суди першої та апеляційної інстанцій виходили з відсутності в діях відповідача порушень вимог податкового законодавства при призначенні спірної перевірки позивача та, як наслідок, у зв'язку з недопуском платником податків, контролюючого органу до проведення перевірки, правомірного застосування до останнього умовного адміністративного арешту його майна.

За приписами пункту 75.1 статті 75 Податкового кодексу України органи державної податкової служби мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.

Камеральні та документальні перевірки проводяться органами державної податкової служби в межах їх повноважень виключно у випадках та у порядку, встановлених цим Кодексом, а фактичні перевірки - цим Кодексом та іншими законами України, контроль за дотриманням яких покладено на органи державної податкової служби.

За змістом пункту 75.1.2. статті 75.1 статті 75 Податкового кодексу України документальною перевіркою вважається перевірка, предметом якої є своєчасність, достовірність, повнота нарахування та сплати усіх передбачених цим Кодексом податків та зборів, а також дотримання валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами) та яка проводиться на підставі податкових декларацій (розрахунків), фінансової, статистичної та іншої звітності, регістрів податкового та бухгалтерського обліку, ведення яких передбачено законом, первинних документів, які використовуються в бухгалтерському та податковому обліку і пов'язані з нарахуванням і сплатою податків та зборів, виконанням вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на органи державної податкової служби, а також отриманих в установленому законодавством порядку органом державної податкової служби документів та податкової інформації, у тому числі за результатами перевірок інших платників податків.

Документальна позапланова перевірка не передбачається у плані роботи органу державної податкової служби і проводиться за наявності хоча б однієї з обставин, визначених цим Кодексом.

Документальною виїзною перевіркою вважається перевірка, яка проводиться за місцезнаходженням платника податків чи місцем розташування об'єкта права власності, стосовно якого проводиться така перевірка.

Загальний порядок проведення документальних позапланових перевірок визначається статтею 78 Податкового кодексу України.

Підпунктом 78.1.1 пункту 78.1 статті 78 вказаного Кодексу, встановлено, що документальна позапланова перевірка здійснюється за наявності хоча б однієї з таких обставин, зокрема, за наслідками перевірок інших платників податків або отримання податкової інформації виявлено факти, що свідчать про можливі порушення платником податків податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на органи державної податкової служби, якщо платник податків не надасть пояснення та їх документальні підтвердження на обов'язковий письмовий запит органу державної податкової служби протягом 10 робочих днів з дня отримання запиту.

Як вбачається з матеріалів справи, контролюючий орган на адресу позивача направив запит від 10 лютого 2012 року №487/10/23-047 про надання інформації та її документального підтвердження по господарським відносинам з ТОВ «Ларен» за період травень 2010 року, червень 2010 року та жовтень 2010 року, який отримано позивачем 14 лютого 2012 року.

На вказаний запит, позивач листом від 15 березня 2012 року №23 надав інформацію щодо здійснення господарських відносин з ТОВ «Ларен» та відповідні копії первинних документів, складених за результатами здійснення таких операцій.

Крім того, відповідачем направлено запит від 17 вересня 2012 року №2318/10/22-047 про надання пояснень та документального підтвердження з питань невідповідності показників за 2011 рік по декларації з ПДВ та розрахунку частки сільськогосподарського виробництва за 2011 рік та надання інформації з питань взаємовідносин позивача з контрагентами за період з 21 червня 2009 року по 30 червня 2012 року.

Позивач листом від 27 вересня 2012 року №90 надав відповідь на запит від 17 вересня 2012 року №2318/10/22-047.

Відповідно до пункту 78.4 статті 78 Податкового кодексу України, про проведення документальної позапланової перевірки керівник органу державної податкової служби приймає рішення, яке оформлюється наказом.

Право на проведення документальної позапланової перевірки платника податків надається лише у випадку, коли йому до початку проведення зазначеної перевірки вручено під розписку копію наказу про проведення документальної позапланової перевірки.

Як вбачається з матеріалів справи, підставою для призначення позапланової перевірки позивача стали встановлені контролюючим органом факти, які свідчать про можливі порушення позивачем податкового законодавства, зокрема надходження інформації від ДПІ у місті Полтаві ДПС України про відкриття конвертаційного центру, створеного громадянином ОСОБА_4, який в період з 2009 по 2011 роки, використовуючи реквізити підконтрольних йому підприємств, серед яких контрагент позивача ТОВ «Ларен», здійснював незаконну конвертацію безготівкових коштів у готівку.

Як встановлено судами попередніх інстанцій, сумніви контролюючого органу щодо можливих порушень позивачем податкового законодавства, не усунуті наданими поясненнями та документальними підтвердженнями платника податку.

У свою чергу, необґрунтованість пояснень позивача та відсутність належного документального їх підтвердження стали підставою для призначення перевірки, що відповідає приписам податкового законодавства.

Пунктом 81.2 статті 81 Податкового кодексу України передбачено, що у разі відмови платника податків та/або посадових (службових) осіб платника податків (його представників або осіб, які фактично проводять розрахункові операції) у допуску посадових (службових) осіб контролюючого органу до проведення перевірки складається акт, який засвідчує факт відмови.

Приписами підпункту 16.1.9 пункту 16.1 статті 16 Податкового кодексу України, визначено обов'язки платника податків, серед яких, зокрема, не перешкоджати законній діяльності посадової особи контролюючого органу під час виконання нею службових обов'язків та виконувати законні вимоги такої посадової особи.

В силу приписів пункту 94.1 та підпункту 94.2.3 пункту 94.2 статті 94 Податкового кодексу України, адміністративний арешт майна платника податків є винятковим способом забезпечення виконання платником податків його обов'язків, визначених законом. Арешт майна може бути застосовано, якщо з'ясовується, зокрема, що платник податків відмовляється від проведення документальної перевірки за наявності законних підстав для її проведення або від допуску посадових осіб органу державної податкової служби.

Згідно пункту абзацу другого пункту 94.5 статті 94 Податкового кодексу України, арешт майна може бути повним або умовним.

Умовним арештом майна визнається обмеження платника податків щодо реалізації прав власності на таке майно, який полягає в обов'язковому попередньому отриманні дозволу керівника відповідного органу державної податкової служби на здійснення платником податків будь-якої операції з таким майном. Зазначений дозвіл може бути виданий керівником органу державної податкової служби, якщо за висновком податкового керуючого здійснення платником податків окремої операції не призведе до збільшення його податкового боргу або до зменшення ймовірності його погашення.

За змістом пункту 94.6 статті 94 Податкового кодексу України, визначено, що керівник органу державної податкової служби (його заступник) за наявності однієї з обставин, визначених у пункті 94.2 цієї статті, приймає рішення про застосування арешту майна платника податків, яке надсилається: платнику податків з вимогою тимчасово зупинити відчуження його майна; іншим особам, у володінні, розпорядженні або користуванні яких перебуває майно такого платника податків, з вимогою тимчасово зупинити його відчуження.

Відповідно до пункту 94.10 статті 94 Податкового кодексу України та пункту 4.2 Порядку застосування адміністративного арешту майна платника податків, затвердженого Наказом Міністерства фінансів України від 07 листопада 2011 року №1398, обґрунтованість арешту майна, накладеного рішенням керівника (його заступника) органу державної податкової служби, має бути перевірена судом протягом 96 годин.

Судом попередньої інстанції встановлено, що на виконання вимог зазначених приписів, податковий орган в межах своїх повноважень та у строк звернувся із поданням до Полтавського окружного адміністративного суду про підтвердження обґрунтованості накладення адміністративного арешту на майно платника податків.

Однак, у зв'язку з наявністю спору про право, зумовленого відкриттям провадження про оскарження наказів та рішення про застосування адміністративного арешту майна платника податків, що є предметом розгляду даної справи, провадження за поданням податкового органу ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 10 грудня 2012 року закрите.

З огляду на встановлені попередніми судовими інстанціями обставини щодо відмови платника податку від допуску посадових осіб відповідача до перевірки, колегія суддів касаційної інстанції погоджується з висновками судів попередніх інстанцій щодо наявності підстав для застосування адміністративного арешту майна платника податків.

Відповідно до приписів частини першої та другої статті 71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

За встановлених обставин, колегія суддів Вищого адміністративного суду України погоджується з висновками судів попередніх інстанцій про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог.

Мотивація та докази, наведені у касаційній скарзі, не дають адміністративному суду касаційної інстанції підстав для постановлення висновків, які б спростовували правову позицію судів попередніх інстанцій.

Отже, колегія суддів вважає, що в межах касаційної скарги порушень судом першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права при вирішенні цієї справи не допущено. Правова оцінка обставин у справі дана правильно, а тому касаційну скаргу слід відхилити, а оскаржувані судові рішення - залишити без змін.

На підставі викладеного, керуючись статтями 210-231 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

УХВАЛИВ:

1. Касаційну скаргу Фермерського господарства «Жито-3» залишити без задоволення.

2. Постанову Полтавського окружного адміністративного суду 17 грудня 2012 року та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 26 лютого 2013 року у справі №2а-1670/7682/12 залишити без змін.

3. Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі, та може бути переглянута з підстав, встановлених статтею 237 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя:Нечитайло О.М.
Судді:Ланченко Л.В.
Пилипчук Н.Г.