Справа № 802/3784/15-а
Суддя: Чернюк Алла Юріївна
Дата ухвалення: 2015-12-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

02 грудня 2015 р. Справа № 802/3784/15-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді: Чернюк Алли Юріївни,

за участю:

секретаря судового засідання: Павліченко Аліни Володимирівни

представника позивача: ОСОБА_1

представника відповідача: не з'явився

представника третьої особи: ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за позовом: Жигалівської сільської ради Калинівського району Вінницької області

до: Реєстраційної служби Вінницького районного управління юстиції у Вінницькій області, третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_3

про: визнання протиправним та скасування рішення

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького окружного адміністративного суду надійшли матеріали позовної заяви Жигалівської сільської ради Калинівського району Вінницької області (далі Позивач) до Реєстраційної служби Вінницького районного управління юстиції у Вінницькій області (далі Відповідач), третьої особи, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_3 (далі-третя особа) про визнання протиправним та скасування рішення про державну реєстрацію №20748112 від 17 квітня 2015 року.

Позовні вимоги мотивовані тим, що проведення державної реєстрації права оренди відбулись з порушеннями, так як акт визначення меж спірної земельної ділянки із сусудніми землекористувачами не погоджувався, відтак здійснення державної реєстрації права оренди відбулося без усіх належних документів, які є необхідними для здійснення реєстрації.

11.11.2015 року представник позивача заявив про зміну неналежного відповідача на належного, а саме замінити Реєстраційну службу Калинівського районного управління юстиції у Вінницькій області на Реєстраційну службу Вінницького районного управління юстиції у Вінницькій області. Суд протокольною ухвалою суду із занесенням відомостей до журналу судового засідання задовольнив вищевказану заяву (а. с. 41).

Окрім того, представником позивача було оголошено заяву про заміну позовних вимог, а саме:

- Визнати протиправними та неправомірними дії Реєстраційної служби Вінницького районного управління юстиції у Вінницькій області щодо реєстрації договору оренди №20748112 від 17 квітня 2015 року

- Зобовязати Вінницьке районне управління юстиції прийняти належне у відповідності до чинного законодавства України рішення, а саме скасувати реєстрацію договору оренди №2074812 від 17 квітня 2015 року.

Суд дану заяву задовольнив протокольною ухвалою суду у судовому засіданні із занесенням відомостей до журналу судового засідання (а. с. 41).

В судовому засіданні представник позивача підтримав заявлений адміністративний позов та наголошував на тому, що державна реєстрація права на оренду землі відбулась із порушенням вимог законодавства, зокрема за відсутності усіх необхідних документів, тому просив суд позов задовольнити.

Представник відповідача в судове засідання не зявився, хоча був належним чином повідомлений про місце, час та дату розгляду справи, що підтверджується матеріалами справи (а.с. 44, 50). Проте через канцелярію суду відповідачем були надані письмові заперечення у яких він просить суд відмовити у задоволенні позову, так як чинним законодавством не передбачено обовязковість надання орендодавцем чи орендарем акта визначення меж земельної ділянки при проведенні державної реєстрації права оренди.

Представник третьої особи в судовому засіданні заперечував проти задоволення адміністративного позову та просив відмовити у його задоволенні.

Розглянувши подані документи і матеріали, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що у задоволенні позовних вимог необхідно відмовити, з огляду на наступне.

Судом встановлено, що 15 квітня 2015 року між головним управлінням Держземагенства у Вінницькій області та ОСОБА_3 укладено договір оренди земельної ділянки строком на 7 років, згідно з умовами якого ОСОБА_3 (орендар) приймає в строкове платне користування земельну ділянку площею 21,5 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території Жигалівської сільської ради Калинівського району Вінницької області.

17 квітня 2015 року вказаний договір зареєстровано рішенням №20748112 Реєстраційної служби Вінницького районного управління юстиції у Вінницькій області.

Спірні правовідносини, що виникли між сторонами, регулюються насамперед Земельним кодексом України (далі - ЗК України), ЗУ «Про оренду землі», ЗУ Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" (далі-Закону № 1952-IV) , ЗУ "Про землеустрій" та Наказом про затвердження Змін до Інструкції про встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі ( на місцевості) та їх закріплення межовими знаками.

Порядок надання земельних ділянок державної або комунальної власності у власність визначений статтею 118 ЗК України.

Так, частиною 6 цієї статті передбачено, що громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до ОСОБА_4 міністрів Автономної Республіки Крим. ОСОБА_4 Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

Згідно з частиною 7 статті 118 ЗК України відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об'єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки розробляється за замовленням громадян суб'єктами господарювання, що є виконавцями робіт із землеустрою згідно із законом, у строки, що обумовлюються угодою сторін.

Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки погоджується в порядку, встановленому статтею 186-1 цього Кодексу (ч. 8 ст. 118 ЗК України).

Крім того, частиною 4 статті 122 ЗК України визначено, що центральний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальні органи передають земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, крім випадків, визначених частиною восьмою цієї статті, у власність або у користування для всіх потреб.

Що стосується тверджень представника позивача, про те, що акт визначення меж земельної ділянки в натурі є обовязковою та невідємною частиною договору оренди землі, а його відсутність повинна була слугувати для відмови у здійсненні реєстрації договору оренди, то суд, у свою чергу, критично їх оцінює з огляду на таке.

Згідно преамбули Закону № 1952-IV, цей Закон визначає правові, економічні, організаційні засади проведення державної реєстрації речових та інших прав, які підлягають реєстрації за цим Законом, та їх обтяжень і спрямований на забезпечення визнання та захисту державою цих прав, створення умов для функціонування ринку нерухомого майна.

Згідно ст. 2 Закону № 1952-IV, державна реєстрація речових прав на нерухоме майно (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Державний реєстр речових прав на нерухоме майно (далі - Державний реєстр прав) - єдина державна інформаційна система, що містить відомості про права на нерухоме майно, їх обтяження, а також про об'єкти та суб'єктів цих прав.

Статтею 3 Закону № 1952-IV визначено, що Держава гарантує достовірність зареєстрованих прав на нерухоме майно та їх обтяжень.

Відповідно до п. 1 ст. 6 Закону № 1952-IV, систему органів державної реєстрації прав становлять: Міністерство юстиції України; центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері державної реєстрації прав; органи державної реєстрації прав, утворені Міністерством юстиції України в установленому законодавством порядку. Відповідно до ч. 1 ст. 4 Закону № 1952-IV, обов'язковій державній реєстрації підлягають речові права та обтяження на нерухоме майно, розміщене на території України, що належить фізичним та юридичним особам, державі в особі органів, уповноважених управляти державним майном, іноземцям та особам без громадянства, іноземним юридичним особам, міжнародним організаціям, іноземним державам, а також територіальним громадам в особі органів місцевого самоврядування, а саме: 1) право власності на нерухоме майно; 2) право володіння; право користування (сервітут); право користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис); право забудови земельної ділянки (суперфіцій); право господарського відання; право оперативного управління; право постійного користування та право оренди земельної ділянки; право користування (найму, оренди) будівлею або іншими капітальними спорудами, їх окремими частинами; іпотека; довірче управління майном; 3) інші речові права відповідно до закону; 4) податкова застава, предметом якої є нерухоме майно, та інші обтяження.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 8 Закону № 1952-IV, орган державної реєстрації прав проводить державну реєстрацію прав та їх обтяжень або відмовляє у їх реєстрації.

Згідно ч. 4 ст. 15 Закону № 1952-IV, державній реєстрації підлягають виключно заявлені права та їх обтяження за умови їх відповідності законодавству і поданим документам.

Відповідно до ч. 1 ст. 19 Закону № 1952-IV, державна реєстрація прав проводиться на підставі: 1) договорів, укладених у порядку, встановленому законом; 2) свідоцтв про право власності на нерухоме майно, виданих відповідно до вимог цього Закону; 3) свідоцтв про право власності, виданих органами приватизації наймачам житлових приміщень у державному та комунальному житловому фонді; 4) державних актів на право власності або постійного користування на земельну ділянку у випадках, встановлених законом; 5) рішень судів, що набрали законної сили; 6) інших документів, що підтверджують виникнення, перехід, припинення прав на нерухоме майно, поданих органу державної реєстрації прав разом із заявою.

Статтею 1 ЗУ «Про оренду землі» передбачено, що оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності.

За змістом ст.13 ЗУ «Про оренду землі» договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Відповідно до ст.15 ЗУ «Про оренду землі» істотними умовами договору оренди землі є обєкт оренди (кадастровий номер, місце розташування та розмір земельної ділянки), строк дії договору оренди, орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, способу та умов розрахунків, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату. За згодою сторін у договорі оренди землі можуть зазначатися інші умови.

Відповідно до пункту 1 статті 79-1 Земельного кодексу України формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру.

Частиною 1 статті 198 Земельного кодексу України передбачено, що кадастрові зйомки - це комплекс робіт, виконуваних для визначення та відновлення меж земельних ділянок.

Згідно з пунктом "б" частини другої статті 198 Земельного кодексу України кадастрова зйомка включає в себе й погодження меж земельної ділянки з суміжними власниками та землекористувачами.

Таке погодження відбувається на етапі визначення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), що здійснюється у відповідності до вимог Інструкції про встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та їх закріплення межовими знаками, затвердженої наказом Державного комітету України із земельних ресурсів від 18.05.2010 № 376.

Як свідчать матеріали справи, зокрема документи, що були надані для державної реєстрації договору оренди земельної ділянки, яка зареєстрована за третьою особою, межує із землями Жигалівської сільської ради та землями загального користування (а. с. 73).

Твердження представника позивача про необхідність погодження Жигалівською сільською радою як суміжним землекористувачем акта погодження меж, суд оцінює критично, з огляду на те, що метою такого погодження є уникнення в майбутньому спорів між власниками земельних ділянок та землекористувачами.

Суд також зазначає, що у ході судового засідання був зясований факт, що Жигалівській сільській раді було відомо про укладення договору між ОСОБА_3 та Головним управлінням Держзмагенства у Вінницькій області.

Отже, враховуючи те, що власниками земельних ділянок, які межують із земельною ділянкою, яка перебуває в оренді, а також відсутність спорів щодо її меж, суд вважає позицію представника позивача необґрунтованою.

А відтак, погодження меж земельної ділянки, із суміжними власниками та землекористувачами могло б мати місце лише при умові, якщо б така земельна ділянка межувала із земельними ділянками, що перебували б у власності або у користуванні конкретних осіб.

Окремо суд звертає увагу на положення частини 3 статті 50 Закону України "Про землеустрій", якими передбачено перелік документів, що має містити проект землеустрою щодо відведення земельних ділянок. При цьому такий перелік не містить окремого документу, який би підтверджував проведення кадастрової зйомки, яка включає в себе й погодження меж земельної ділянки з суміжними власниками та землекористувачами.

Отже, в контексті вищезазначеного, твердження представника позивача у неправомірній державній реєстрації з огляду на недодержання відповідачем усіх вимог ЗУ «Про оренду землі» та ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» є безпідставними та необґрунтованими.

Відповідно до статті 71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльність суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні, що встановлено ч.1 ст. 86 КАС України.

Отже на виконання свого обов'язку відповідачем доведено правомірність винесення свого рішення, отже позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Відповідно до ч.2 ст.94 КАС України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони - суб'єкта владних повноважень, суд присуджує з іншої сторони всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати, пов'язані із залученням свідків та проведенням судових експертиз. Таким чином, судові витрати стягненню з бюджету не підлягають.

Керуючись ст.ст. 70, 71, 79, 86, 94, 128, 158, 162, 163, 167, 255, 257 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні адміністративного позову Жигалівської сільської ради Калинівського району Вінницької області відмовити повністю.

Постанова суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 254 КАС України.

Відповідно до ст. 186 КАС України, апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 цього Кодексу, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Суддя Чернюк Алла Юріївна