Справа № 815/6119/13-а
Суддя: Домусчі С.Д.
Дата ухвалення: 2015-12-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 грудня 2015 р.м.ОдесаСправа № 815/6119/13-а

Категорія: 8.4.3 Головуючий в 1 інстанції: Катаєва Е. В.

Одеський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого: судді Домусчі С.Д.

суддів: Вербицької Н.В., Кравця О.О.

за участю секретаря судового засідання - Тутової Л.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Котовської об'єднаної Державної податкової інспекції Головного управління ДФС в Одеській області на постанову Одеського окружного адміністративного суду від 23 жовтня 2013 року по справі за адміністративним позовом Котовської об'єднаної Державної податкової інспекції Головного управління ДФС в Одеській області до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про припинення підприємницької діяльності, -

ВСТАНОВИВ:

Котовська об'єднана Державна податкова інспекція Головного управління Міндоходів в Одеській області подала апеляційну скаргу на постанову Одеського окружного адміністративного суду від 23 жовтня 2013 року, в якій просить скасувати оскаржену постанову та ухвалити нову, якою задовольнити поданий нею адміністративний позов в повному обсязі.

Постановою від 23 жовтня 2013 року, ухваленою в порядку скороченого провадження, Одеський окружний адміністративний суд відмовив в задоволенні позову Котовської об'єднаної Державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів в Одеській області до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про припинення підприємницької діяльності.

Вимоги апеляційної скарги апелянт обґрунтовує тим, що суд першої інстанції допустив порушення норм матеріального права, оскільки реєстрація заяви державним реєстратором про припинення за власним рішенням фізичної особи-підприємця не є записом щодо припинення фізичної особи-підприємця. Дії щодо припинення не завершені і така заява, без надання фізичною особою-підприємцем необхідних для завершення процедури припинення документів, визначених ч.11 ст. 47 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців», не має юридичного значення.

Апелянт зазначає, що знаходження на державному обліку осіб, які припинили займатися підприємницькою діяльністю і не знялись з реєстрації у встановленому законом порядку, має наслідком недостовірність державної статистичної звітності, ненадходження до Пенсійного та інших державних органів обов'язкових внесків тощо.

ФОП ОСОБА_1 письмових заперечень на апеляційну скаргу не надала.

Ухвалюючи постанову про відмову в задоволенні адміністративного позову суд першої інстанції встановив, що 15.02.2007 р. виконавчим комітетом Котовської міської ради зареєстровано фізичну особу - підприємця ОСОБА_1; з 16.02.2007 р. відповідач перебуває на обліку в органах податкової служби у якості платника податків за №101063.

Суд першої інстанції встановив, що відповідно до акту Котовської ОДПІ №38/10/15-04-17-02-НОМЕР_1 від 22.08.2013 р. ФОП ОСОБА_1 з 10.08.2009 р. не подає до податкових органів звітність щодо своєї підприємницької діяльності, що є підставою для звернення податковим органом з даним позовом до суду про припинення підприємницької діяльності фізичної особи-підприємця відповідно до ч. 2 ст. 46 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців».

Також суд першої інстанції встановив, що відповідно до витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців 05 червня 2013р. державним реєстратором внесено запис про те, що ФОП ОСОБА_1 знаходиться в стані припинення за власним рішенням.

Таким чином, суд першої інстанції встановив, що відповідачем почата процедура державної реєстрації припинення її діяльності за власним рішенням, яка встановлена ст. 47 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців», та визначає перелік обов'язків суб'єктів владних повноважень.

За таких обставин, суд першої інстанції дійшов висновку, що позовні вимоги податкового органу не ґрунтуються на нормах законодавства, оскільки на час звернення до суду позивачу було відомо про внесення 05 червня 2013 р в ЄДР державним реєстратором запису про перебування ФОП ОСОБА_1 в стані припинення підприємницької діяльності за власним рішенням, тобто за підставою, наявною в переліку ч.1 ст. 46 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців» поряд з підставою - постановлення судового рішення про припинення підприємницької діяльності фізичної особи - підприємця.

Суд першої інстанції відхилив посилання податкового органу на те, що відповідач не зверталась до ОДПІ за довідкою про відсутність заборгованості, яку їй необхідно подати до державного реєстратора відповідно до ч.11 ст. 47 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців», зазначивши, що згідно цієї норми обов'язок ФОП надати відповідні документи виникає після внесення державним реєстратором запису про припинення підприємницької діяльності фізичної особи - підприємця та у строки раніше закінчення строку пред'явлення вимог кредиторів. Такий обов'язок у відповідача виник після 06 серпня 2013 року, оскільки цей строк визначений нею для пред'явлення кредиторами своїх вимог.

На підставі вказаних обставин, суд першої інстанції дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню.

03 грудня 2015 року протокольною ухвалою позивача, апелянта - Котовську об'єднану Державну податкову інспекцію Головного управління Міндоходів в Одеській області замінено на процесуального правонаступника - Котовську об'єднану Державну податкову інспекцію Головного управління ДФС в Одеській області (ідентифікаційний код юридичної особи: 39487903, місцезнаходження: 66300, Одеська обл., місто Котовськ, вулиця Калініна, будинок 126).

Заслухавши суддю доповідача, пояснення представника апелянта, розглянувши та обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Апеляційний суд встановив, що суд першої інстанції повно та всебічно дослідив та оцінив обставини справи, надані сторонами докази, правильно визначив правову природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

За змістом ч.1 ст. 46 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців» державна реєстрація припинення підприємницької діяльності фізичної особи - підприємця проводиться, зокрема, у разі: прийняття фізичною особою - підприємцем рішення про припинення підприємницької діяльності; постановлення судового рішення про припинення підприємницької діяльності фізичної особи - підприємця.

Відповідно до ч.2 ст. 46 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців», підставою для постановлення судового рішення про припинення підприємницької діяльності фізичної особи - підприємця є: визнання фізичної особи - підприємця банкрутом; провадження нею підприємницької діяльності, що заборонена законом; неподання протягом року органам державної податкової служби податкових декларацій, документів фінансової звітності відповідно до закону; наявність у Єдиному державному реєстрі запису про відсутність фізичної особи-підприємця за місцем проживання.

Тобто, Законом України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців» передбачено припинення підприємницької діяльності фізичної особи - підприємця як за її власним рішенням, так і за рішенням суду.

Незалежно від підстав (ч. 2 ст. 46 чи ч. 1 ст. 47 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців») процедура припинення підприємницької діяльності є ідентичною і розпочинається з внесення до Єдиного державного реєстру запису про прийняте особою чи судом рішення про припинення підприємницької діяльності.

При цьому, Законом України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців» не передбачено прийняття судом рішення про припинення підприємницької діяльності фізичної особи - підприємця, яка вже перебуває в стані припинення за власним рішенням, внесеним до Єдиного державного реєстру.

Оскільки, на час звернення податкового органу з позовом до суду визначена Законом України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців» процедура припинення підприємницької діяльності ФОП ОСОБА_1 вже розпочата на підставі прийнятого нею власного рішення, апеляційний суд вважає правильним висновок суду першої інстанції про те, що позовні вимоги про припинення підприємницької діяльності відповідача на підставі ч. 2 ст. 46 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців» не підлягають задоволенню.

Також апеляційний суд зазначає, що на час апеляційного розгляду справи до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців 17 липня 2014 року внесено запис про припинення підприємницької діяльності фізичної особи-підприємця ОСОБА_1

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції.

Апеляційний суд дійшов висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права, у зв'язку з чим, відповідно до ст. 200 КАС України, апеляційна скарга має бути залишена без задоволення, а оскаржене судове рішення - без змін.

Керуючись ст. 19 Конституції України, ст. ст. 2, 11, 69-71, ч. 10 ст. 183-2, ст. ст. 196, п. 1 ч. 1 ст. 198, ст. ст. 200, 206, ч. 6 ст. 254 КАС України,

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Котовської об'єднаної Державної податкової інспекції Головного управління ДФС в Одеській області залишити без задоволення.

Постанову Одеського окружного адміністративного суду від 23 жовтня 2013 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий: суддя С.Д Домусчі

суддя Н.В.Вербицька

суддя О.О.Кравець