Справа № 820/20775/14
Суддя: Тацій Л.В.
Дата ухвалення: 2015-12-08 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 грудня 2015 р.Справа № 820/20775/14
Колегія суддів Харківського апеляційного адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Тацій Л.В.

Суддів: Подобайло З.Г. , Григорова А.М.

за участю секретаря судового засідання Гришко Ю.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на постанову Харківського окружного адміністративного суду від 17.04.2015р. по справі № 820/20775/14

за позовом Харківської об'єднаної державної податкової інспекції Головного Управління Міндоходів у Харківській області

до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1

про стягнення податкового боргу,

ВСТАНОВИЛА:

Позивач, Харківська об'єднана державна податкова інспекція Головного управління Міндоходів у Харківській області, звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до ФОП ОСОБА_1, в якому просив суд стягнути з відповідача суму податкового боргу в загальному розмірі 33766,30 грн по податку на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування.

Постановою Харківського окружного адміністративного суду від 17.04.2015р. позов задоволено в повному обсязі.

Відповідач, не погодившись з даним судовим рішенням, подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову та прийняти нову, якою у задоволенні позову відмовити в повному обсязі.

В судове засідання, призначене на 08.12.2015 року відповідач не прибув, надав через канцелярію суду клопотання про відкладення розгляду справи у зв'язку з хворобою.

Вказане клопотання відповідача колегія суддів вважає необґрунтованим з огляду на те, що заява поданого без жодного документу на підтвердження перебування ФОП ОСОБА_1 на лікарняному.

Враховуючи, що відповідач, належним чином повідомлений про час, дату та місце розгляду справи, що підтверджується його особистим підписом в повідомленні про вручення поштового відправлення.

Представник позивача надав до суду письмові заперечення, відповідно до яких проти задоволення апеляційної скарги заперечує, наполягаючи на законності та обґрунтованості постанови суду першої інстанції.

Відповідно до ч. 6 ст. 12 та ч. 1 ст. 41 Кодексу адміністративного судочинства України фіксування судового засідання 08.12.2015 року за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалось.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши суддю доповідача, перевіривши рішення суду першої інстанції та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, що відповідач пройшов передбачену законодавством процедуру державної реєстрації, ФОП ОСОБА_1 перебуває на обліку в Харківській об'єднаній державній податковій інспекції Головного Управління Міндоходів у Харківській області.

Вказані обставини сторонами визнаються, а тому в силу ч. 3 ст. 72 КАС України не доказуються перед судом.

Відповідно до вимог пункту 177.5 статті 177 Податкового Кодексу України (далі по тексту - ПКУ) - фізичні особи - підприємці на загальній системі оподаткування подають до контролюючого органу податкову декларацію за місцем своєї податкової адреси за результатами календарного року у строки, встановлені Податкового кодексу України для річного звітного податкового періоду, в якій також зазначаються авансові платежі з податку на доходи.

Відповідачем 09.02.2014 року подана до Харківської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Харківській області податкова декларація про майновий стан і доходи фізичних осіб № за 2013 рік (а.с. 12-13).

Крім того, відповідачем також подано до контролюючого органу розрахунки податкових зобов'язань з податку на доходи фізичних осіб, отриманих від провадження господарської діяльності № від 11.02.2013 року, № від 09.02.2014 року та № від 11.02.2013 року (а.с. 14-16).

У зв'язку з наявністю у відповідача непогашеної узгодженої суми податкового зобов'язання позивачем складено податкову вимогу форми "Ф" № 2265-25 від 17.10.2014 року.

Спірна сума заборгованості підтверджується також наявною в матеріалах справи роздруківкою картки особового рахунку, яка за правилами ст.70 КАС України є належним та допустимим доказом невиконаного податкового обов'язку з боку відповідача.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що рішення, яке є підставою для стягнення заборгованості, одержано відповідачем, ним не оскаржено, та сума заборгованості не сплачена, тому підлягає стягненню з відповідача.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначення вичерпного переліку податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов'язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов'язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулює Податковий кодекс України, який набрав чинності з 01 січня 2011 року.

Відповідно до пункту 46.1 статті 46 Податкового Кодексу України податкова декларація, розрахунок - документ, що подається платником податків (у тому числі відокремленим підрозділом у випадках, визначених цим Кодексом) контролюючому органу у строки, встановлені законом, на підставі якого здійснюється нарахування та/або сплата податкового зобов'язання, чи документ, що свідчить про суми доходу, нарахованого (виплаченого) на користь платників податків - фізичних осіб, суми утриманого та/або сплаченого податку.

Пунктами 49.1. та 49.2 ст. 49 Податкового Кодексу України визначено, що податкова декларація подається за звітний період в установлені цим Кодексом строки органу державної податкової служби, в якому перебуває на обліку платник податків. Платник податків зобов'язаний за кожний встановлений цим Кодексом звітний період подавати податкові декларації щодо кожного окремого податку, платником якого він є, відповідно до цього Кодексу незалежно від того, чи провадив такий платник податку господарську діяльність у звітному періоді.

Згідно пункту 54.1 статті 54 Податкового кодексу України крім випадків, передбачених податковим законодавством, платник податків самостійно обчислює суму податкового та/або грошового зобов'язання та/або пені, яку зазначає у податковій (митній) декларації або уточнюючому розрахунку, що подається контролюючому органу у строки, встановлені цим Кодексом.

Відповідно до пункту 56.11 статті 56 Податкового кодексу України податкове зобов'язання, яке самостійно визначене платником податків, оскарженню не підлягає.

Згідно пункту 57.1 статті 57 Податкового кодексу України, платник податку зобов'язаний самостійно сплатити суму податкового зобов'язання, визначену у поданій ним податковій декларації протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого цим Кодексом для подання податкової декларації, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Пунктом 57.3 статті 57 Податкового кодексу України встановлено, що у разі визначення грошового зобов'язання контролюючим органом за підставами, зазначеними у підпунктах 54.3.1 - 54.3.6 пункту 54.3 статті 54 цього Кодексу, платник податків зобов'язаний сплатити нараховану суму грошового зобов'язання протягом 10 календарних днів, що настають за днем отримання податкового повідомлення-рішення, крім випадків, коли протягом такого строку такий платник податків розпочинає процедуру оскарження рішення контролюючого органу.

Відповідно до ст. 59.1 ст. 59 Податкового кодексу України, у разі коли платник податків не сплачує узгодженої суми грошового зобов'язання в установлені законодавством строки, орган державної податкової служби надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення.

Згідно п. 59.5 ст. 59 Податкового кодексу України, у разі якщо у платника податків, якому надіслано (вручено) податкову вимогу, сума податкового боргу збільшується (зменшується), погашенню підлягає вся сума податкового боргу такого платника податку, що існує на день погашення.

У разі, якщо після направлення (вручення) податкової вимоги сума податкового боргу змінилася, але податковий борг не був погашений в повному обсязі, податкова вимога додатково не надсилається (не вручається).

З матеріалів справи судом встановлено, що Харківською об'єднаною державною податковою інспекцією Головного управління Міндоходів у Харківській області сформовано та направлено відповідачу податкову вимогу форми "Ф" № 2265-25 від 17.10.2014 року, яка була направлена відповідачу (а.с. 17).

Відповідно до підпункту 14.1.175 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України податковим боргом визнається сума грошового зобов'язання (з урахуванням штрафних санкцій за їх наявності), самостійно узгодженого платником податків або узгодженого в порядку оскарження, але не сплаченого у встановлений цим Кодексом строк, а також пеня, нарахована на суму такого грошового зобов'язання.

Згідно підпункту 20.1.18 пункту 20.1 статті 20 Податкового кодексу України, органи державної податкової служби мають право звертатися до суду щодо стягнення коштів платника податків, який має податковий борг, з рахунків у банках, обслуговуючих такого платника, на суму податкового боргу або його частини.

З приводу доводів відповідача, викладених в апеляційній скарзі про неможливість відобразити суми квартальних авансових платежів з податку через те, що вони не були сплачені в поточному звітному періоді, у зв'язку з чим, за даними податкової інспекції, завищена загальна сума нараховагого податку на суму несплачених квартальних авансових внесків, колегія суддів зазначає наступне.

Порядок нарахування та сплати авансових платежів регламентовано пунктом 177.5.1 ПКУ, відповідно до якого авансові платежі з податку на доходи фізичних осіб розраховуються підприємцем самостійно, але не менш як 100 відсотків річної суми податку з оподатковуваного доходу за минулий рік (у співставних умовах), та сплачуються до бюджету по 25 відсотків щокварталу (до 15 березня, до 15 травня, до 15 серпня і до 15 листопада).

У разі зменшення суми отриманого доходу за попередній календарний квартал поточного року більше, ніж на 20 відсотків у порівнянні з розрахунковою очікуваною сумою доходу на такий квартал, платник податку має право зменшити суму авансового платежу, що підлягає сплаті у наступний строк, встановлений абз. першим підпункту 177.5.1 пункту 177.5 статті 177 Податкового кодексу України, пропорційно зменшенню суми зазначеного доходу. Для такого зменшення суми авансового платежу фізичною особою - підприємцем до настання строку сплати такого авансового платежу фізичною особою-підприємцем до настання строку сплати такого авансового платежу до контролюючого органу подається заява у довільній формі, що містить зрахунок зменшення суми авансового платежу та коротке пояснення обставин, які призвели до зменшення суми отриманого доходу.

Отже, фізична особа - підприємець на загальній системі оподаткування має право зменшити суму авансового платежу, що підлягає сплаті у наступний строк, встановлений пп. 177.5.1 п. 177.5 ст. 177 Податкового кодексу України, пропорційно зменшенню суми зазначеного доходу, у разі, якщо відбулось зменшення суми отриманого доходу за попередній календарний квартал поточного року більше ніж на 20 відсотків у порівнянні з розрахунковою очікуваною сумою доходу на такий квартал.

Відповідно до пункту 177.5.3 ПКУ - остаточний розрахунок податку на доходи фізичних осіб за звітний податковий рік здійснюється платником самостійно згідно з даними, зазначеними в річній податковій декларації, з урахуванням сплаченого ним протягом року податку на доходи фізичних осіб на підставі документального підтвердження факту його сплати.

Надмірно сплачені суми податку підлягають зарахуванню в рахунок майбутніх платежів з цього податку або повернення платнику податків в порядку, передбаченому цим кодексом.

Судом встановлено, що до розрахунку, наведеного у апеляційній скарзі, відповідачем включено квартальні авансові внески по податковій декларації за 1 квартал 2012 року, які не є предметом спору, уточнююча декларація, яка подана відповідачем лише 23.09.2015 року, тобто після ухвалення постанови суду першої інстанції.

Окрім того, суми, відображені у наведеному розрахунку не відповідають даним, які були відображені ним у поданих до ДПІ податкових деклараціях.

Доводи апеляційної скарги, з наведених вище підстав, висновків суду не спростовують.

Колегія суддів відзначає, що відповідно до ч. 1 ст. 138 Кодексу адміністративного судочинства України предметом доказування є обставини, якими обґрунтовуються позовні вимоги чи заперечення або які мають інше значення для вирішення справи (причини пропущення строку для звернення до суду тощо) та які належить встановити при ухваленні судового рішення у справі.

Зо гляду на зміст наведеної норми процесуального права та зважаючи на те, що вимогами заявленого позову є стягнення податкового боргу, предметом доказування у даній справі мають бути обставини, які свідчать про наявність підстав, з якими законом пов'язує можливість стягнення боргу у судовому порядку, встановлення факту його сплати у добровільному порядку або встановлення відсутності такого факту тощо.

Згідно до приписів п. 16.1.4. ст. 16 ПК України, платник податків зобов'язаний сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.

Доказів сплати податкового боргу відповідачем суду не надано.

Відповідно до ст. 159 КАС України, судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 200 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи викладене, колегія суддів відзначає, що суд першої інстанції дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин сторін норми матеріального та процесуального права.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, п.1 ч.1 ст. 199, ст.200, п.1 ч.1 ст.205, ст.ст.206, 209, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову Харківського окружного адміністративного суду від 17.04.2015р. по справі № 820/20775/14 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання ухвали у повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя Тацій Л.В.
Судді Подобайло З.Г. Григоров А.М.
Повний текст ухвали виготовлений 14.12.2015 р.