Справа № 826/12935/15
Суддя: Федорчук А.Б.
Дата ухвалення: 2015-11-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

27 листопада 2015 року № 826/12935/15

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Федорчука А.Б., розглянувши адміністративну справу та додані до неї матеріали в письмовому провадженні

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Титан Україна»

до Державної податкової інспекції у Печерському районі Головного управління

ДФС у місті Києві

про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень

На підставі ч. 6 ст. 128 КАС України, Суд розглядає справу у письмовому провадженні.

ВСТАНОВИВ:

Позивач, в особі Товариства з обмеженою відповідальністю «Титан Україна» (надалі - позивач), звернувся з адміністративним позовом до Державної податкової інспекції у Печерському районі Головного управління ДФС у місті Києві про визнати протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 19.06.2015р. за №, № та № .

Позовні вимоги ґрунтуються на тому, що оскаржувані податкові повідомлення-рішення винесені Податковим органом із порушенням чинного законодавства України, ґрунтуються на неправильному застосуванні норм податкового законодавства, а тому, підлягають скасуванню.

В судовому засіданні представники Позивача позовні вимоги підтримали в повному обсязі.

Представник відповідача проти позовних вимог заперечує в повному обсязі з підстав викладених в запереченнях на позовну заяву. Доводи відповідача, викладені в письмових запереченнях, аналогічні доводам та висновкам викладеним в акті перевірки від 03.06.2015р. за № 26/26-55-28-02/32611323.

Враховуючи, що в судове засідання не прибув представник Відповідача, судом було прийнято рішення про розгляд справи в письмову провадженні на підставі частини шостої статті 128 КАС України.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

Співробітниками Держаної податкової інспекції у Печерському районі ДФС у м. Києві проведено документальну позапланову виїзну перевірку правомірності нарахування Товариства з обмеженою відповідальністю «Титан Україна» () бюджетного відшкодування податку на додану вартість на розрахунковий рахунок платника за січень, лютий 2015року.

За результатами перевірки складено акт від 03.06.2015р. за № 26/26-55-28-02/32611323(надалі - акт перевірки).

В акті перевірки зазначено наступні порушення: п. 5.3 ст. 5 Закону України «Про створення вільної економічної зони «Крим» та про особливості здійснення економічної діяльності на тимчасово окуповані території України», ст. 194, п. 198.1, п. 198.6 ст. 198, п. 200.1 ст. 200 Податкового кодексу України, в результаті чого підприємством завищено від'ємне значення з ПДВ за січень 2015року на 184 176,00грн. та за лютий 2015року на 1 136 864,00грн.; п. 200.1, п. 200.4 ст. 200 Податкового кодексу України, в результаті чого підприємством завищено суму бюджетного відшкодування на розрахунковий рахунок платника за січень 2015 року на 142 412,00грн., за лютий 2015року на 484 867,00грн. та суму відшкодування від'ємного значення попередніх (податкових) періодів, яка підлягає бюджетного відшкодування на розрахунковий рахунок платника у банку в сумі 3 551 096,00грн.

Не погодившись із висновками податкового органу викладеними у акті перевірки позивач подав до податкового органу заперечення на акт перевірки.

Листом ДПІ у Печерському районі ДФС у м. Києві від 17.06.2015р. за № 5358/10/26-55-28-02, яким позивачу повідомлено, що подані заперечення залишено без задоволення, а висновки акта перевірки без змін.

На підставі висновків акту перевірки Податковим органом прийнято податкові повідомлення-рішення 19.06.2015р.: № яким позивачу зменшено розмір від'ємного значення суми податку на додану вартість у розмірі 1 321 040,00грн.; №, яким позивачу зменшено суму бюджетного відшкодування (у тому числі заявленого в рахунок зменшення податкових зобов'язань наступних періодів) з податку на додану вартість у розмірі 3 515 185,00грн. та накладено штрафні санкції у розмірі 1 757 592,00грн.; № , яким позивачу відмовлено у наданні бюджетного відшкодування з податку на додану вартість у розмірі 663 190,00грн.

Позивач вважає винесені податковим органом податкові повідомлення-рішення протиправним, та таким що не ґрунтуються на нормах чинного законодавства, а тому звернувся до суду із даним позовом.

Повно та всебічно дослідивши наявні матеріали справи, а також норми чинного законодавства, суд прийшов до висновку про обґрунтування позовних вимог виходячи з наступного.

Як вбачається із змісту акту перевірки та наданих заперечень, підставою для винесення спірних податкових повідомлень-рішень від 19.06.2015р. № слугувало встановлення перевіркою здійснення господарської діяльності з ПАТ «Кримський Титан» та відображення такої як зовнішньоекономічної діяльності з урахуванням вимог Закону України «Про створення вільної економічної зони «Крим» та про особливості здійснення економічної діяльності на тимчасово окуповані території України», в той час, коли ПАТ «Кримський Титан» являється резидентом України.

Особливості здійснення економічної діяльності на тимчасово окупованій території України згідно із статтею 13 Закону України "Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України", створює вільну економічну зону "Крим", та врегульовує інші аспекти правових відносин між фізичними і юридичними особами, які знаходяться на тимчасово окупованій території або за її межами визначає Закон України «Про створення вільної економічної зони "Крим" та про особливості здійснення економічної діяльності на тимчасово окупованій території України» №1636-VII від 12.08.2014 р. (далі - Закон №1636-VII).

Відповідно до абз. 2 пп. 5 п.12.4 ст. 12 Закон №1636-VII, митне оформлення товарів, що були ввезені з території ВЕЗ "Крим" на іншу територію України та вивозяться за межі митної території України як товари українського походження, здійснюється відповідно до Митного кодексу України на іншій (крім окупованої) території України з обов'язковим наданням митниці документів, що підтверджують походження товарів з України, передбачених розділом II Митного кодексу України та/або відповідною міжнародною угодою.

Перевірка даних, зазначених у поданій документації, може бути здійснена митними органами України в порядку та у випадках, передбачених Митним кодексом України та/або відповідною міжнародною угодою.

Відповідно до ст. 82 Митного кодексу України експорт (остаточне вивезення) - це митний режим, відповідно до якого українські товари випускаються для вільного обігу за межами митної території України без зобов'язань щодо їх зворотного ввезення.

Згідно наказу Міністерства фінансів України від 22.02.2012 р. №246 «Про затвердження зразків бланків єдиного адміністративного документа, додаткових аркушів, доповнень і специфікацій та їх Технічного опису», Порядку заповнення митних декларацій на бланку єдиного адміністративного документа, затвердженого наказом №651 від 30.05.2012 р. у графі 8 зазначаються відомості про одержувача.

Як вбачається з матеріалів справи 12.11.2014 р. між ПрАТ «Кримський ТИТАН» (продавець) та ТОВ «ТИТАН УКРАЇНА» (покупець) укладено договір №743-1, предметом якого є: продавець зобов'язується передати у власність Покупцеві, а Покупець зобов'язується прийняти і сплатити пігмент червоний железоокисний марки «К», в кількості і з показниками якості, визначеними в розділі 2 цього договору, іменований надалі Товар.

Крім того, між ПрАТ «Кримський ТИТАН» (покупець) та ТОВ «ТИТАН УКРАЇНА» (постачальник) 06.11.2014 р. укладено договір №729-1, згідно умов якого постачальник зобов'язується передати у власність Покупцеві товарно-матеріальні цінності (надалі - Товар), згідно специфікації, яка є невід'ємною його частиною, а покупець зобов'язується прийняти і оплатити товар.

В підтвердження виконання умов а вказаними договорами, позивачем до матеріалів справи додано копії специфікацій, копії рахунків-фактури, копії товарно-транспортних накладних, повідомлення про фактичне ввезення товарів, а також Вантажно-митних декларацій за січень-лютий 2015року а також за листопад та грудень 2014року.

Частиною 1 ст. 255 Митного кодексу України передбачено, що митне оформлення завершується протягом чотирьох робочих годин з моменту пред'явлення органу доходів і зборів товарів, транспортних засобів комерційного призначення, що підлягають митному оформленню (якщо згідно з цим Кодексом товари, транспортні засоби комерційного призначення підлягають пред'явленню), подання митної декларації або документа, який відповідно до законодавства її замінює, та всіх необхідних документів і відомостей, передбачених статтями 257 і 335 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 257 Митного кодексу України декларування здійснюється шляхом заявлення за встановленою формою (письмовою, усною, шляхом вчинення дій) точних відомостей про товари, мету їх переміщення через митний кордон України, а також відомостей, необхідних для здійснення їх митного контролю та митного оформлення. При застосуванні письмової форми декларування можуть використовуватися як електронні документи, так і документи на паперовому носії.

Як вбачається з матеріалів справи, на всіх ВМД проставлені відповідні відмітки та печатки посадових осіб митниці, чим підтверджується завершення митного контролю та митного оформлення товарів.

Відповідно до пп.14.1.36. п.14.1. ст.14 ПК України господарська діяльність - діяльність особи, що пов'язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

Згідно пп.14.1.181. п.14.1.ст.14 Податкового кодексу України податковий кредит - це сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов'язання звітного періоду.

У відповідності до ст. 185 ПК України об'єктом оподаткування є операції платників податку з: вивезення товарів за межі митної території України.

Згідно п.187.8 ст.187 ПК України датою виникнення податкових зобов'язань у разі ввезення товарів на митну територію України є дата подання митної декларації для митного оформлення.

Матеріалами справи підтверджується , що місцем постачання товарів є фактичне місцезнаходження товарів на момент їх постачання, тобто АР Крим.

Відповідно до пп.195.1.1 п.195.1 ст. 195 ПК України за нульовою ставкою оподатковуються операції з: вивезення товарів за межі митної території України у митному режимі експорту.

Товари вважаються вивезеними за межі митної території України, якщо таке вивезення підтверджене в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України, митною декларацією, оформленою відповідно до вимог Митного кодексу України.

Враховуючи наведене, суд приходить до висновку про протиправність висновків податкового органу щодо завищення від'ємного значення з ПДВ за січень 2015року на 184 176,00грн. та за лютий 2015року на 1 136 864,00грн., оскільки судом встановлено вивезення товарів за межі митної території України, а не поставку нерезиденту України, як про це зазначив податковий орган.

Згідно ст. 185 ПК України об'єктом оподаткування є операції платників податку з: ввезення товарів на митну територію України.

З метою оподаткування цим податком до операцій з ввезення товарів на митну територію України та вивезення товарів за межі митної території України прирівнюється поміщення товарів у будь-який митний режим, визначений Митним кодексом України.

У відповідності до п.187.8 ст. 187 ПК України датою виникнення податкових зобов'язань у разі ввезення товарів на митну територію України є дата подання митної декларації для митного оформлення.

Пунктом 190.1 ст. 190 ПК України визначено, що базою оподаткування для товарів, що ввозяться на митну територію України, є договірна (контрактна) вартість, але не нижче митної вартості цих товарів, визначеної відповідно до розділу III Митного кодексу України, з урахуванням мита та акцизного податку, що підлягають сплаті і включаються до ціни товарів.

При визначенні бази оподаткування для товарів, що ввозяться на митну територію України, перерахунок іноземної валюти у валюту України здійснюється за курсом валюти, визначеним відповідно до статті 39 1 цього Кодексу.

Відповідно до п.206.1 ст.206 ПК України під час ввезення товарів на митну територію України суми податку підлягають сплаті до державного бюджету платниками податку до/або на день подання митної декларації безпосередньо на єдиний казначейський рахунок, крім операцій, за якими надається звільнення (умовне звільнення) від оподаткування.

Відповідно до п.198.1 ст.198 ПК України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з: придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг; придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв'язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.

Датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною (п. 198.2 ст.198 ПК України).

Згідно з п. 198.3. ПК України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до ст. 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 ст.193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Відповідно до п.198.6. ст. 198 ПК України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними або оформлені з порушенням вимог чи не підтверджені митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу).

Згідно п.200.1. ст.200 ПК України сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов'язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду.

Пунктом 200.2 ст. 200 ПК України встановлено, що при позитивному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума підлягає сплаті (перерахуванню) до бюджету у строки, встановлені цим розділом.

При від'ємному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума враховується у зменшення суми податкового боргу з податку, що виник за попередні звітні (податкові) періоди (у тому числі розстроченого або відстроченого відповідно до цього Кодексу), а в разі відсутності податкового боргу - зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду (п.200.3. ст.200 ПК України).

Відповідно до п.201.1. ст. 201 ПК України платник податку зобов'язаний надати покупцю (отримувачу) на його вимогу підписану уповноваженою платником особою та скріплену печаткою податкову накладну, у якій зазначаються в окремих рядках порядковий номер податкової накладної; дата виписування податкової накладної; повна або скорочена назва, зазначена у статутних документах юридичної особи або прізвище, ім'я та по батькові фізичної особи, зареєстрованої як платник податку на додану вартість, - продавця товарів/послуг; податковий номер платника податку (продавця та покупця); місцезнаходження юридичної особи-продавця або податкова адреса фізичної особи - продавця, зареєстрованої як платник податку; повна або скорочена назва, зазначена у статутних документах юридичної особи або прізвище, ім'я та по батькові фізичної особи, зареєстрованої як платник податку на додану вартість, - покупця (отримувача) товарів/послуг; опис (номенклатура) товарів/послуг та їх кількість, обсяг; ціна постачання без урахування податку; ставка податку та відповідна сума податку в цифровому значенні; загальна сума коштів, що підлягають сплаті з урахуванням податку; вид цивільно-правового договору.

У відповідності до п. 201.4. ст. 201 ПК України, якщо в наступному податковому періоді сума, розрахована згідно з пунктом 200.1 цієї статті, має від'ємне значення, то: а) бюджетному відшкодуванню підлягає частина такого від'ємного значення, яка дорівнює сумі податку, фактично сплаченій отримувачем товарів/послуг у попередніх та звітному податкових періодах постачальникам таких товарів/послуг або до Державного бюджету України, а в разі отримання від нерезидента послуг на митній території України - сумі податкового зобов'язання, включеного до податкової декларації за попередній період за отримані від нерезидента послуги отримувачем послуг; б) залишок від'ємного значення попередніх податкових періодів після бюджетного відшкодування включається до складу сум, що відносяться до податкового кредиту наступного податкового періоду.

Частинами 1-3 ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» передбачено, що підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факт здійснення господарської операції. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Згідно п.2.4 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 р. № 88, первинні документи (на паперових і машинозчитуваних носіях інформації) для надання їм юридичної сили і доказовості повинні мати такі обов'язкові реквізити: назва підприємства, установи, від імені яких складений документ, назва документа (форми), код форми, дата і місце складання, зміст господарської операції та її вимірники (у натуральному і вартісному виразі), посади, прізвища і підписи осіб, відповідальних за дозвіл та здійснення господарської операції і складання первинного документа.

Пунктом 1 Порядку заповнення податкової накладної, затвердженого наказом Міністерства доходів і зборів України від 14 січня 2014 року N 10 (в редакції, чинній на момент виникнення правовідносин), визначено, що Податкову накладну складає особа, яка зареєстрована як платник податку у контролюючому органі та якій присвоєно індивідуальний податковий номер платника податку на додану вартість. Податкова накладна вважається недійсною у разі її заповнення іншою особою, ніж зазначена в цьому пункті.

Відповідно до п.8 зазначеного Порядку, податкова накладна є підставою для віднесення до податкового кредиту витрат зі сплати податку на додану вартість у покупця, зареєстрованого як платник податку.

Таким чином, враховуючи викладені законодавчі норми та обставини справи, суд дійшов висновку, що взаємовідносини позивача з контрагентом, який на момент здійснення господарських операцій був належним чином зареєстрований як платник податку на додану вартість, оформлені договорами, які не були визнані в судовому порядку недійсними, а також підтверджені виданими контрагентом первинними документами, зокрема, податковими та видатковими накладними, ВМД а відтак позивачем були виконані передбачені законодавством вимоги для підтвердження права на податковий кредит.

Враховуючи наведені фактичні обставини справи, а також наведені норми податкового законодавства, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог щодо безпідставності винесення податкового повідомлення-рішення від 19.06.2015р. № , а тому, таке податкове повідомлення-рішення підлягає скасуванню.

Щодо податкового повідомлення-рішення від 19.06.2015р. № .

Як вбачається із змісту акту перевірки, податковим органом зменшено суму бюджетного відшкодування (у тому числі заявленого в рахунок зменшення податкових зобов'язань наступних періодів) з податку на додану вартість у розмірі 3 515 185,00грн.за попередні періоди (до 01.01.2015р.)

При цьому акт перевірки містить обґрунтування, зменшення такої суми, у зв'язку із встановленням порушень податкового законодавства при формуванні податкового кредиту з ПДВ, що встановлено Актом №38/26-55-15-02/32611323 від 09.04.2015 року про проведення документальної позапланової виїзної перевірки правомірності нарахування ТОВ «ТИТАН УКРАЇНА» бюджетного відшкодування ПДВ на розрахунковий рахунок платника у сумі 1342408 грн., відображених у декларації з ПДВ за грудень 2014 року (вх. № від 20.01.2015 року).

Судом встановлено, що проведеною перевіркою встановлено, що на порушення вимог п.5.3 ст. 5 Закону України «Про створення вільної економічної зони «Крим» та про особливості здійснення економічної діяльності на тимчасово окупованій території України», ст. 194, п.198.1, п.198.6 ст.198, п.200.1 ст. 200 Податкового кодексу України, ТОВ «ТИТАН УКРАЇНА» завищено від'ємне значення з ПДВ за листопад 2014 року на 589820 грн. та за грудень 2014 року на 3229573 грн., а також на порушення вимог п.200.1, п.200.4 ст. 200 Податкового кодексу України ТОВ «ТИТАН УКРАЇНА» завищено суму бюджетного відшкодування на розрахунковий рахунок платника за грудень 2014 року в розмірі 447408 грн.

На підставі акта перевірки №38/26-55-15-02/32611323 від 09.04.2015 року та виявлених порушень податковим органом прийнято 27.04.2015р. податкові повідомлень-рішень № (форма «В1») та № (форма «В4»).

Позивач не погодившись з такими рішеннями відповідача оскаржив їх у судовому порядку.

За результатами поданого позивачем адміністративного позову про скасування податкових повідомлень-рішень № (форма «В1») та № (форма «В4») винесених відповідачем 27.04.2015р. Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 13 серпня 2015 року у справі № 826/ 8591/15 позовні вимоги задоволено у повному обсязі, та відповідно скасовано вказані податкові повідомлення-рішення.

Вказана постанова Окружного адміністративного суду м. Києва залишена в силі ухвалю Київського апеляційного адміністративного суд від 08.10.2015р., та відповідно набрала законної сили з урахуванням вимог ст. 254 Кодексу Адміністративного судочинства України.

Слід зауважити, що інших обґрунтувань протиправності формування позивачем податкового кредиту за попередні періоди (до 01.01.2015р.) ДПІ у Печерському районі ДФС у м. Києві як в акті перевірки так і в поданих запереченнях не наведено.

Враховуючи наведені фактичні обставини справи суд приходить до переконання про необґрунтованість та безпідставність висновків податкового органу, щодо завищення від'ємного значення попередніх (податкових) періодів, що підлягає бюджетному відшкодуванню на розрахунковий рахунок платника у банку в сумі 3 551 096,00грн., а тому спірне податкове повідомлення-рішення від 19.06.2015р. № підлягає скасуванню.

Щодо податкового повідомлення-рішення № від 19.06.2015р.

Із змісту наданих відповідачем заперечень, а також акту перевірки вбачається, що підставою для відмови позивачу у наданні бюджетного відшкодування з податку на додану вартість у розмірі 663 190,00грн. слугувало встановлення перевіркою формування такої суми за рахунок взаємовідносин з ПАТ «Новокраматорський машинобудівний завод».

Зокрема проведеною перевіркою встановлено, що позивачем віднесено до податкового кредиту сплачений ПДВ, при здійсненні передоплати ПАТ «Новокраматорський машинобудівний завод», тоді я товар на кінець звітного періоду поставлений не був.

В обґрунтування безпідставності таких висновків податкового драгун позивачем вказується, що відповідно до вимог п. 198.2 ст. 198Податкового кодексу України датою віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг або дата отримання платником податку товарів/послуг, а тому віднесення ПДВ, при здійсненні передоплати ПАТ «Новокраматорський машинобудівний завод» по факту оплати товару є цілком правомірним.

Разом з тим, відповідно вимог податкового законодавства стосовно правомірності формування податкового кредиту, є не лише факт перерахування коштів за договором, чи отримання податкової накладної, а й надання доказів настання наслідків а таким правочином.

Згідно з підпунктом 14.1.181 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України податковий кредит - це сума, на яку платник. податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов'язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

Відповідно до пункту 198.1 статті 198 Податкового кодексу України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з: а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг; б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв'язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.

Пункт 198.3 статті 198 Податкового кодексу України встановлює, що податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Відповідно до пункту 201.10 статті 201 Податкового кодексу України податкова накладна видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Згідно з пунктом 198.2 статті 198 Податкового кодексу України датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається: дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Відповідно до пункту 198.6 статті 198 не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів (послуг), не підтверджені податковими накладними або оформлені з порушенням вимог чи не підтверджені митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу).

Згідно з пунктом 201.1 статті 201 Податкового кодексу України платник податку зобов'язаний надати покупцю (отримувачу) на його вимогу підписану уповноваженою платником особою та скріплену печаткою податкову накладну, у якій зазначаються в окремих рядках: а) порядковий номер податкової накладної; б) дата виписування податкової накладної; в) повна або скорочена назва, зазначена у статутних документах юридичної особи або прізвище, ім'я та по батькові фізичної особи, зареєстрованої як платник податку на додану вартість, - продавця товарів/послуг; г) податковий номер платника податку (продавця та покупця); ґ) місцезнаходження юридичної особи - продавця або податкова адреса фізичної особи - продавця, зареєстрованої як платник податку; д) повна або скорочена назва, зазначена у статутних документах юридичної особи або прізвище, ім'я та по батькові фізичної особи, зареєстрованої як платник податку на додану вартість, - покупця (отримувача) товарів/послуг; е) опис (номенклатура) товарів/послуг та їх кількість, обсяг; є) ціна постачання без урахування податку; ж) ставка податку та відповідна сума податку в цифровому значенні; з) загальна сума коштів, що підлягають сплаті з урахуванням податку.

Як зазначено Вищим адміністративним судом України в інформаційному листі від 20 липня 2010 року №1112/11/13-10 "Проблемні питання застосування законодавства у справах за участю органів державної податкової служби", процесуальна діяльність суду із встановлення обґрунтованості права платника податку на податковий кредит та/або бюджетне відшкодування з податку на додану вартість повинна включати такі етапи: 1. Встановлення факту здійснення господарської операції. 2. Встановлення спеціальної податкової правосуб'єктності учасників господарської операції. 3. Встановлення зв'язку між фактом придбання товарів (послуг) спорудженням основних фондів, імпортом товарів (послуг) і господарською діяльністю платника податку. 4. Встановлення дотримання платником податку спеціальних вимог щодо документального підтвердження сум податкового кредиту та/або бюджетного відшкодування з податку на додану вартість.

Крім того Вищим адміністративним судом України в листі від 02 червня 2011 року №742/11/13-11 визначено, що з метою встановлення факту здійснення господарської операції, формування витрат для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на прибуток або податкового кредиту з податку на додану вартість судам належить з'ясовувати, зокрема, такі обставини: рух активів у процесі здійснення господарської операції; установлення спеціальної податкової правосуб'єктності учасників господарської операції та установлення зв'язку між фактом придбання товарів (послуг), спорудженням основних фондів, імпортом товарів (послуг), понесенням інших витрат із господарською діяльністю платника податку.

Господарські операції - це факти підприємницької та іншої діяльності, що впливають на стан майна, капіталу, зобов'язань і фінансових результатів. Первинні документи (на паперових і машинозчитуваних носіях інформації) для надання їм юридичної сили і доказовості повинні мати такі обов'язкові реквізити; назва підприємства, установи, від імені яких складений документ, назва документа (форми), код форми, дата і місце складання, зміст господарської операції та її вимірники (у натуральному і вартісному виразі), посади, прізвища і підписи осіб, відповідальних за дозвіл та здійснення господарської операції і складання первинного документа. ( абзацу 2 п.2.1 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.95 року № 88 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 05.06.1995 року за № 168/704).

Статтею 1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Згідно ч. 1 ст. 9 даного Закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення.

Враховуючи вищевикладене суд приходить до висновку, що для формування податкового кредиту, необхідно мати первинні документи, які можуть довести реальність здійснення господарської операції, підтвердити факт використання придбаних товарів/послуг в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Дослідивши надані позивачем на вимогу суду докази, судом встановлено, що між позивачем та ПАТ «Новокраматорський машинобудівний завод» укладено Контракт № 23/85-14 від 26.11.2014р.

Відповідно до умов вказаного контракту ПАТ «Новокраматорський машинобудівний завод» зобов'язувалось виготовити та передати у власність запчастини для екскаваторів, іменовані надалі продукція. Продукція, що поставляється за даним контрактом, повинна відповідати прийнятим до виконання технічним умовам постачання (додаток №2), що є невід'ємною частиною контракту. Постачальник зобов'язується поставити продукцію за даним контрактом на умовах СРТ, станція Нова Борова Південно-Західної залізниці, код станції 346007, згідно «Інкотермс» 2010 протягом 35 календарних днів від дати одержання повної оплати.

Строки виготовлення продукції передбачаються Сторонами в узгоджених специфікаціях, що є невід'ємною частиною даного контракту, якщо інше не передбачено додатковими угодами.

У відповідності до п. 6.2 вище зазначеного Договору, Постачальник зобов'язаний надати Покупцеві наступні документи на продукцію, що відвантажується: оригінал платіжної вимоги; залізничну накладну; сертифікат якості. Податкова накладна виписується в день виникнення податкових зобов'язань Постачальника відповідно до Податкового кодексу України.

В підтвердження правомірності формування податкового кредиту за результатами даного правочину позивачем до матеріалів справи додано лише копії податкових накладних та виписки із власного банківського рахунку, що підтверджують факт перерахування коштів на користь ПАТ «Новокраматорський машинобудівний завод», однак не надано доказів, що такий товар поставлено позивачу, зокрема відсутні акти приймання-передачі, оригінали платіжної вимоги; залізничні накладні; сертифікати якості та інші документи.

Також, позивачем до матеріалів справи не додано копії специфікації, що є невід'ємною частиною даного Контракту, хоча зазначені документи чітко передбачені умовами Контракту.

Враховуючи наведені фактичні обставини справи суд не знаходить підстав для задоволення позовних вимог в частині скасування податкового повідомлення-рішення № від 19.06.2015р., а тому позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають.

Згідно з ч. 2 ст. 71 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Всупереч наведеним вимогам, відповідач, як суб'єкт владних повноважень, не довів правомірності прийнятого ним спірного рішення, з урахуванням всіх встановлених фактичних обставин та вимог законодавства.

Частиною 1 ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч. 3 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Згідно з ч. 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Керуючись ст. ст. 69-71, 94, 160-165, 167, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

П О С Т А Н О В И В:

1. Адміністративний позов задовольнити частково.

2. Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення від 19.06.2015р. за № та №.

3. В решті позовних вимог відмовити.

4. Стягнути з Державної податкової інспекції у Печерському районі Головного управління ДФС у місті Києві за рахунок державних асигнувань на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Титан Україна» (код за ) судові витрати в сумі 324,80 грн.

Відповідно до статті 254 Кодексу адміністративного судочинства України постанова набирає законної сили після закінчення строку для її апеляційного оскарження. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції протягом десяти днів за правилами, встановленими статтями 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України. Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції. Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя А.Б. Федорчук