Справа № 826/12229/15
Суддя: Василенко Я.М.
Дата ухвалення: 2015-12-01 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

Іменем України

01 грудня 2015 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого Василенка Я.М.,

суддів Кузьменка В.В., Шурка О.І,

при секретарі Зубрицькому Д.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Міністерства внутрішніх справ України на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 16.09.2015 у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Міністерства внутрішніх справ України, Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Автономній Республіці Крим про визнання протиправною бездіяльності та зобов'язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_2 звернулась до суду першої інстанції з позовом, в якому просила:

- визнати протиправною та скасувати відмову Міністерства внутрішніх справ України, оформлену листом № 15/2-Б-197 від 29.04.2015, у здійсненні ОСОБА_2 виплати одноразової грошової допомоги при звільненні з органів внутрішніх справ України;

- зобов'язати Міністерство внутрішніх справ України здійснити нарахування та виплатити ОСОБА_2 одноразову грошову допомогу при звільненні з органів внутрішніх справ у відставку за п. 65 «а» (за віком) відповідно до Положення про проходження служби рядовим начальницьким складом органів внутрішніх справ з урахуванням: вислуги років на день звільнення в календарному обчисленні, для виплати надбавки за вислугу років та одноразової грошової допомоги при звільненні 25 років 02 місяці 10 днів, розміру місячного грошового забезпечення згідно довідки МВС по Республіці Крим від 17.03.2015 в сумі 7 465, 87 грн. та компенсацію за невикористану чергову відпустку за 2014 рік, шляхом перерахування коштів на картковий рахунок: Приватбанк, номер рахунку НОМЕР_2, МФО 305299, , номер картки НОМЕР_1.

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 16.09.2015 позов задоволено частково: визнано протиправною відмову Міністерства внутрішніх справ України, оформлену листом № 15/2-Б-197 від 29.04.2015, у здійсненні ОСОБА_2 виплати одноразової грошової допомоги при звільненні з органів внутрішніх справ України; зобов'язано Міністерство внутрішніх справ України здійснити нарахування та виплатити ОСОБА_2 одноразову грошову допомогу при звільненні з органів внутрішніх справ у відставку за п. 65 «а» (за віком) відповідно до Положення про проходження служби рядовим начальницьким складом органів внутрішніх справ, Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» з урахуванням вислуги років на день звільнення в календарному обчисленні для виплати надбавки за вислугу років, одноразової грошової допомоги при звільненні, 25 років 02 місяці 10 днів та розміру місячного грошового забезпечення та компенсацію за невикористану чергову відпустку за 2014 рік, шляхом перерахування коштів на картковий рахунок: Приватбанк, номер рахунку НОМЕР_2, МФО 305299, , номер картки НОМЕР_1; в решті вимог відмовлено.

Не погоджуючись з постановою Міністерство внутрішніх справ України звернулось із апеляційною скаргою, в якій просить скасувати оскаржувану постанову, як таку, що постановлена із порушенням норм матеріального і процесуального права, та ухвалити нову постанову, якою у задоволенні позову відмовити повністю.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників судового процесу, які з'явились у судове засідання, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та підтверджується трудовою книжкою ОСОБА_2, підполковник міліції у відставці, проходила службу в органах внутрішніх справ України з 01.08.1990 по 31.03.2014.

До звільнення з органів внутрішніх справ з 01.07.2011 позивач перебувала на посаді старшого оперуповноваженого в особливо важливих справах відділу оперативного забезпечення управління внутрішньої безпеки в Автономній Республіці Крим і підпорядкованого Департаменту внутрішньої безпеки МВС України.

Наказом МВС України від 31.03.2014 № 471о/с відповідно до Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ ОСОБА_2 звільнена з органів внутрішніх справ у відставку за п. 65 «а» (за віком) з 31.03.2014, з виплатою компенсації за 11 діб невикористаної чергової відпустки за 2014 рік.

Вислуга років на день звільнення в календарному обчисленні, для виплати надбавки за вислугу років та одноразової грошової допомоги при звільненні зі служби складає 25 років 06 місяців 29 днів, у пільговому обчисленні, для призначення пенсії - 28 років 02 місяці 10 днів. Підставою звільнення в наказі зазначено рапорт ОСОБА_2 від 26.03.2014.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_2 є громадянкою України (паспорт громадянина України серії НОМЕР_3, виданий Центральним РВ Сімферопольського МУГУ МВС України в Криму 19.02.1999 року), в даний час зареєстрована та проживає на тимчасово окупованій території України в АР Крим за адресою: АДРЕСА_1.

Матеріали справи свідчать, що 02.04.2015 представник позивача звернувся до Міністра внутрішніх справ України із завою, в якій просив вирішити питання щодо виплати ОСОБА_2 одноразової грошової допомоги та компенсації за невикористану відпустку в Управління МВС Україні в Херсонській області.

Листом МВС України вих. № 15/2-Б-197 від 29 04.2015 повідомлено, що Законом України від 06.05.2014 № 1241-VII «Про внесення змін до деяких законів України щодо виплати одноразової грошової допомоги» внесено зміни до статті 9 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» в частині виплати одноразової грошової допомоги при звільненні особам рядового і начальницького складу, які станом на 16.03.2014 проходили службу на території Автономної Республіки Крим та міста Севастополя, крім осіб, які в установленому порядку продовжили службу за межами тимчасово окупованої території України.

Посилаючись на зазначені норми, а також на те, що ОСОБА_2 звільнена з органів внутрішніх справ 31.03.2014, МВС України вважає, що правових підстав для виплати одноразової грошової допомоги при звільненні з органів внутрішніх справ немає.

Відмову МВС у виплаті ОСОБА_2 одноразової грошової допомоги, викладену в листі МВС України № 15/2-Б-197 від 29.04.2015, позивач вважає протиправною та вважає, що має право на одержання одноразової грошової допомоги, розміру місячного грошового забезпечення та компенсації за невикористану відпустку за 2014 рік.

Суд першої інстанції мотивував своє рішення тим, що відмова Міністерства внутрішніх справ України, оформлена листом № 15/2-Б-197 від 29.04.2015, у здійсненні ОСОБА_2 виплати одноразової грошової допомоги при звільненні з органів внутрішніх справ України є протиправною, оскільки позивач була звільнена з військової служби 31.03.2014, в той же день набула право на отримання одноразової грошової допомоги відповідно ст. 9 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб». Також, відмова у виплаті одноразової грошової допомоги при звільненні особам рядового і начальницького складу є протиправною, оскільки чинним законодавством передбачено, що виплата одноразового грошового забезпечення здійснюється Міністерством внутрішніх справ України за рахунок коштів Державного бюджету України, передбачених на їх утримання. Дії відповідача щодо відмови у виплаті компенсації за невикористану чергову відпустку за 2014 рік є незаконними та підлягає стягненню саме з Головного управління МВС України в Автономній Республіці Крим, оскільки місцем проходження служби було Головне управління МВС України в Автономній Республіці Крим.

Апелянт у своїй скарзі зазначає, що правових підстав для виплати одноразової грошової допомоги при звільненні з органів внутрішніх справ немає, оскільки грошове забезпечення позивачу нараховувало та виплачувало Головне управління МВС України в Автономній Республіці Крим.

Колегія суддів вважає доводи апелянта необґрунтованими та погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Статтею 18 Закону України «Про міліцію» встановлює, що порядок та умови проходження служби в міліції регламентуються Положенням про проходження служби особовим складом органів внутрішніх справ, затверджуваним Кабінетом Міністрів України.

Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затверджене постановою Кабінету Міністрів УРСР № 114 від 29.07.199 (далі - Положення) визначає порядок проходження служби особами рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, їх права і обов'язки.

Згідно з п. 1 Положення до рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ належать особи, які перебувають у кадрах Міністерства внутрішніх справ і яким присвоєно спеціальні звання, встановлені законодавством.

Згідно п. 10 Положення особи рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ користуються всіма соціально-економічними, політичними та особистими правами і свободами, виконують усі обов'язки громадян, передбачені Конституцією України та іншими законодавчими актами, а їх права, обов'язки і відповідальність, що випливають з умов служби, визначаються законодавством, Присягою, статутами органів внутрішніх справ і цим Положенням.

Пунктом 12 Положення визначено, що особи рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ одержують грошове і речове забезпечення за нормами, встановленими законодавством.

Порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та членам їхніх сімей визначений постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.1992 № 393 «Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та членам їхніх сімей» (далі - Постанова № 393).

Відповідно до положень пункту 10 постанови № 393, особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, які звільняються із служби за віком, станом здоров'я чи у зв'язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, після закінчення строку контракту, у зв'язку із систематичним невиконанням умов контракту командуванням, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.

Згідно із положеннями ст. 9 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» № 2262-XII від 09.04.1992 особам рядового, сержантського, старшинського та офіцерського складу та деяким іншим особам, які мають право на пенсію за цим Законом та звільняються зі служби за станом здоров'я, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.

Особам офіцерського складу, особам середнього, старшого та вищого начальницького складу органів внутрішніх справ, звільненим зі служби безпосередньо з посад, займаних в органах державної влади, органах місцевого самоврядування або у сформованих ними органах, на підприємствах, в установах, організаціях і у вищих навчальних закладах із залишенням на службі в органах внутрішніх справ, виплата одноразової грошової допомоги з підстав, передбачених частинами першою та другою цієї статті, здійснюється за рахунок коштів органів, у яких вони працювали.

Позивач на день звільнення мав вислугу років в календарному обчисленні, для виплати надбавки за вислугу років та одноразової грошової допомоги при звільненні зі служби 25 років 06 місяців 29 днів, у пільговому обчисленні, для призначення пенсії - 28 років 02 місяці 10 днів.

З вище вказаного вбачається, що позивач на день звільнення набув право на отримання одноразової грошової допомоги у розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби, а відповідач на день звільнення був зобов`язаний виплатити одноразову грошову допомогу разом із належним грошовим забезпеченням до дня виключення наказом позивача зі списків особового складу, що вірно було встановлено судом першої інстанції.

Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо виплати одноразової грошової допомоги» внесено зміни до статті 9 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», а саме, дія цієї статті не поширюється на осіб, які станом на 16.03.2014 проходили службу на території Автономної Республіки Крим та міста Севастополя, крім осіб, які в установленому порядку продовжили службу за межами тимчасово окупованої території України.

Даним Законом також були внесені зміни до пункту 2 статті 15 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», а саме: «одноразова грошова допомога, передбачена цим пунктом, не виплачується військовослужбовцям, які станом на 16.03.2014 проходили службу на території Автономної Республіки Крим та міста Севастополя і в установленому порядку не продовжили її проходження за межами тимчасово окупованої території України».

Закон України «Про внесення змін до деяких законів України щодо виплати одноразової грошової допомоги» набрав чинності з дня, наступного за днем його опублікування, тобто 29.05.2014.

Згідно ч. 1 ст. 58 Конституції акти законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ним чинності, і не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують цивільну відповідальність особи.

За загальним положенням, встановленим цією статтею, закони та інші нормативно-правові акти (укази Президента, постанови Кабінету Міністрів, накази міністерств та держкомітетів тощо), не мають зворотної сили в часі, тобто не поширюються на поведінку, що мала місце /в той період, коли відповідний акт ще не був прийнятий або ще не набрав чинності.

З огляду на вказане, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про неправомірність дій Міністерства внутрішніх справ України, щодо відмови у виплаті одноразової грошової допомоги позивачу на підставі Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо виплати одноразової грошової допомоги», який набув чинності 29.05.2014, оскільки ОСОБА_2 була звільнена з органів внутрішніх справ 31.03.2014 та в той же день набула право на отримання одноразової грошової допомоги, чим спростовуються доводи апеляційної скарги про те, що на позивача дія статті 9 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» не поширюється, оскільки позивач станом на 16.03.2014 проходила службу в органах внутрішніх справ на території Автономної Республіки Крим.

Стосовно вимоги позивача виплатити розмір місячного грошового забезпечення згідно довідки МВС по Республіці Крим від 17.03.2015 колегія суддів зазначає наступне.

Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 31.12.2007 № 499 затверджено Інструкцію про порядок виплати грошового забезпечення особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, яка зареєстрована в Міністерстві юстиції України 12.03.2008 за № 205/14896 та визначає порядок та умови виплати грошового забезпечення особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ.

Пунктом 1.3 вказаної Інструкції встановлено, що грошове забезпечення осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ визначається залежно від посади, спеціального звання, наукового ступеня і вченого звання, тривалості та умов служби.

Підставою для виплати грошового забезпечення є наказ начальника органу внутрішніх справ про призначення на штатну посаду, яка входить у його номенклатуру, наказ ректора вищого навчального закладу про зарахування на навчання або наказ про зарахування в розпорядження відповідного органу та встановлення конкретного розміру окладів, надбавок, доплат тощо (пункт 1.5. Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ).

Відповідно до пункту 1.6 зазначеної Інструкції встановлено, що грошове забезпечення осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ виплачується за місцем служби і виключно в межах асигнувань, затверджених кошторисом доходів і видатків органу, підрозділу, закладу чи установи МВС на грошове забезпечення осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ.

Відповідно до пункту 1 Розпорядження МВС України від 17.01.2007 № 41 працівникам підрозділів внутрішньої безпеки з 01.01.2007 грошове забезпечення виплачується за місцем проходження служби, а п. 4.1 Розпорядження зобов'язано направити грошові атестати вказаних працівників до відповідних органів та підрозділів внутрішніх справ.

Однак, колегія суддів звертає увагу, що ч. 4 ст. 9 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» (як в редакції чинній на момент звільнення позивача, так і на момент розгляду справи в суді) встановлено, що виплата зазначеної в частинах першій та другій цієї статті одноразової грошової допомоги при звільненні зі служби особам рядового, сержантського, старшинського та офіцерського складу та деяким іншим особам, які мають право на пенсію за цим Законом, здійснюється Міністерством оборони України, Міністерством внутрішніх справ України, Державною службою спеціального зв'язку та захисту інформації України, центральними органами виконавчої влади, що реалізують державну політику у сферах цивільного захисту, транспорту, виконання кримінальних покарань, пожежної і техногенної безпеки, єдину державну податкову політику, іншими утвореними відповідно до законів України військовими формуваннями та правоохоронними органами, за рахунок коштів Державного бюджету України, передбачених на їх утримання.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що виплата одноразового грошового забезпечення здійснюється саме Міністерством внутрішніх справ України за рахунок коштів Державного бюджету України, передбачених на їх утримання, оскільки Закон України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» має вищу юридичну силу за розпорядження МВС України від 17.01.2007 № 41, наказ Міністерства внутрішніх справ України від 31.12.2007 № 499 та Інструкцію про порядок виплати грошового забезпечення особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ.

Стосовно вимоги позивача про зобов'язання Міністерства внутрішніх справ України здійснити нарахування та виплатити ОСОБА_2 компенсацію за невикористану чергову відпустку за 2014 рік колегія суддів зазначає наступне.

Преамбулою Закону України «Про відпустки» встановлено, що цей Закон встановлює державні гарантії права на відпустки, визначає умови, тривалість і порядок надання їх працівникам для відновлення працездатності, зміцнення здоров'я, а також для виховання дітей, задоволення власних життєво важливих потреб та інтересів, всебічного розвитку особи.

Відповідно до ч. 1 ст. 24 Закону України «Про відпустки» у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей. Зазначене положення дублюється у частині першій статті 83 КЗпП.

Водночас і приписи п. 56 Положенням про проходження служби особовим складом органів внутрішніх справ, затвердженого Кабінетом Міністрів України відповідно до статті 18 Закону України від 20.12.1990 № 565-XII «Про міліцію», яким регламентуються порядок та умови проходження служби в міліції, порядок надання відпусток особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, незважаючи на їх техніко-юридичну недосконалість, суперечність викладення, вірно витлумачені судом касаційної інстанції у справі, що розглядається, як такі, що відповідають вищезазначеним актам законодавства, якими врегульовані спірні відносини.

При застосуванні законодавства його тлумачення має здійснюватися з урахуванням змісту норм, що є ієрархічно вищими.

Абзацом першим пункту 56 вказаного Положення встановлено, що особам середнього, старшого і вищого начальницького складу, звільненим із органів внутрішніх справ за віком, через хворобу, обмежений стан здоров'я чи скорочення штатів, у році звільнення, за їх бажанням, надається чергова відпустка, тривалість якої визначається відповідно до пункту 51 зазначеного Положення. Абзацом другим цього пункту передбачено, що особам рядового і начальницького складу (крім осіб, указаних в абзаці першому наведеного пункту), які звільняються з органів внутрішніх справ, за невикористану в році звільнення відпустку виплачується грошова компенсація відповідно до законодавства.

Таким чином, колегія суддів зазначає, що особи середнього начальницького складу органів внутрішніх справ, у випадку звільнення із органів внутрішніх справ за віком, як такі, що не підпадали під дію абзацу першого пункту 56 Положення, мали право на грошову компенсацію за невикористану у році звільнення відпустку.

Аналогічна правова позиція висловлена в постанові Верховного суду України від 14.10.2014 у справі № 21-413а14.

Згідно до ч. 2 ст. 161 КАС України при виборі правової норми, що підлягає застосуванню до спірних правовідносин, суд зобов'язаний враховувати висновки Верховного Суду України, викладені у рішеннях, прийнятих за результатами розгляду заяв про перегляд судового рішення з підстави, передбаченої пунктом 1 частини першої статті 237 цього Кодексу.

Крім цього, колегія суддів також погоджується з висновком суду першої інстанції про те, для визначення розміру одноразового грошового забезпечення та компенсації за невикористану відпустку немає можливості, оскільки матеріали справи не містять відповідної довідки від належного органу, а довідка від 13.03.2015 № 7/Ф-1231 та грошовий атестат від 20.04.2015 № 7/Ф-2118, ф-2314-87 видані Міністерством внутрішніх справ по республіки Крим, а не Головним управлінням МВС України в Автономній Республіці Крим, який в даному випадку є уповноваженим органом в контексті спірних правовідносин, а тому судом першої інстанції вірно було відхилено розрахунок позивача, зроблений на підставі вищевказаної довідки, оскільки до матеріалів справи не додано, хоча і витребувано довідку Головного управління МВС України в Автономній Республіці Крим, а відтак визначити розмір одноразового грошового забезпечення та компенсації про невикористану відпустку не вбачається можливим, а справа підлягає вирішенню за наявними в матеріалах справи доказами.

Враховуючи вищезазначене, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції ухвалене законенне та обгрунтоване рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Апелянт не надав до суду належних доказів, що б підтверджували факт протиправності рішення суду першої інстанції.

Таким чином, колегія суддів вирішила згідно ст. 200 КАС України залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін, з урахуванням того, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ст.ст. 160, 198, 200, 205, 206, 254 КАС України, суд

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Міністерства внутрішніх справ України залишити без задоволення, а постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 16.09.2015 - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України в порядку та строки, встановлені статтею 212 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий: Василенко Я.М.

Судді: Кузьменко В.В.

Шурко О.І.

Повний текст ухвали виготовлений 07.12.2015.

.

Головуючий суддя Василенко Я.М.

Судді: Кузьменко В. В.

Шурко О.І.