Справа № 825/2873/15-а/
Суддя: Троян Н.М.
Дата ухвалення: 2015-12-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 825/2873/15-а/ Головуючий у 1-й інстанції: Скалозуб Ю.О. Суддя-доповідач: Троян Н.М.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 грудня 2015 року м. Київ

Колегія суддів Київського апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді - Троян Н.М.,

суддів - Бужак Н.П., Твердохліб В.А.,

за участю секретаря - Новак О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві, апеляційну скаргу Дочірнього підприємства «Чернігів-Сантехмонтаж» на постанову Чернігівського окружного адміністративного суду від 22 вересня 2015 року у справі за адміністративним позовом Державної податкової інспекції у місті Чернігові Головного управління Державної фіскальної служби у Чернігівській області до Дочірнього підприємства «Чернігів-Сантехмонтаж» про стягнення податкового боргу,-

В С Т А Н О В И Л А :

26 серпня 2015 року позивач звернувся до суду з адміністративним позовом, в якому просив, з урахуванням заяви про зменшення позовних вимог: стягнути з Дочірнього підприємства «Чернігів-Сантехмонтаж» податковий борг з податку на додану вартість у сумі 45622 грн 62 коп.

Постановою Чернігівського окружного адміністративного суду від 22 вересня 2015 року адміністративний позов задоволено повністю.

Відповідач, не погоджуючись із зазначеною постановою, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить суд скасувати постанову та прийняти нову, якою адміністративний позов задовольнити частково шляхом стягнення з ДП «Чернігів-Сантехмонтаж» податкового боргу з податку на додану вартість у сумі 38212 грн 89 коп.

Згідно до частини четвертої ст. 196 Кодексу адміністративного судочинства України, неприбуття у судове засідання сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про дату, час і місце апеляційного розгляду, не перешкоджає судовому розгляду справи.

Відповідно до частини першої ст. 41 Кодексу адміністративного судочинства України, у разі неявки у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності осіб, які беруть участь у справі (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши матеріали справи та апеляційну скаргу, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як свідчать обставини справи, ДП «Чернігів-Сантехмонтаж» зареєстроване в Єдиному державному реєстрі 28.10.2010 (а.с.6-8), та знаходиться на обліку у Державній податковій інспекції у м. Чернігові Головного управління Державної фіскальної служби у Чернігівській області як платник податків з 29.10.2010.

Відповідач має податковий борг з податку на додану вартість у зв'язку з несплатою узгодженого грошового зобов'язання, визначеного у:

- податковому повідомленні-рішенні від 09.04.2015 № на загальну суму 3771 грн 89 коп., яке отримано відповідачем 16.04.2015 (а.с.13);

- податкових деклараціях з податку на додану вартість від 17.03.2015 за лютий 2015 року у сумі 31849 грн (а.с.11-12); від 15.05.2015 за квітень 2015 року у сумі 620 грн (а.с.15-16); від 16.06.2015 за травень 2015 року у сумі 1791 грн (а.с.17-18); від 16.07.2015 за червень 2015 року у сумі 6605 грн (а.с.19-20).

Відповідачем у добровільному порядку сплачено лише 2858 грн 53 коп. У зв'язку з несплатою податкових зобов'язань відповідачу нараховано пеню у розмірі 5941 грн 26 коп.

При цьому, 26.08.2015 відповідачем сплачено суму податкового боргу у розмірі 2097 грн, а тому сума податкового боргу відповідача на момент винесення судом першої інстанції рішення складала 45622 грн 62 коп.

Оскільки позивачем не погашено податковий борг у добровільному порядку, податковий орган звернувся до суду за захистом своїх порушених прав та інтересів.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки вищезазначене податкове повідомлення-рішення в адміністративному або судовому порядку оскаржено не було, а податкові декларації являють собою самостійно визначені відповідачем грошові зобов'язання, що в силу п. 56.11 ст. 56 Податкового кодексу України не підлягають оскарженню, відтак сума податкових зобов'язань є узгодженою і підлягає сплаті, а податковий борг виник саме внаслідок несплати відповідачем такого узгодженого податкового зобов'язання.

На думку колегії суддів позиція суду першої інстанції є вірною з огляду на наступне.

Так, спірні правовідносини регулюються нормами Конституції України, Податкового кодексу України від 02.12.2010 № 2755-VI (ПК України) та іншими нормативно-правовими актами.

Згідно до п. 46.1 ст.46 ПК України - податкова декларація, розрахунок - це документ, що подається платником податків (у тому числі відокремленим підрозділом у випадках, визначених цим Кодексом) контролюючому органу у строки, встановлені законом, на підставі якого здійснюється нарахування та/або сплата податкового зобов'язання, чи документ, що свідчить про суми доходу, нарахованого (виплаченого) на користь платників податків - фізичних осіб, суми утриманого та/або сплаченого податку.

Відповідно до п. 57.1 ст. 57 ПК України - платник податків зобов'язаний самостійно сплатити суму податкового зобов'язання, зазначену у поданій ним податковій декларації, протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого цим Кодексом для подання податкової декларації, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Як вбачається з матеріалів справи, податковим органом 09.04.2015 прийнято податкове повідомлення-рішення № на суму 3777 грн 89 коп., яке отримано відповідачем 16.04.2015.

Згідно з п. 58.1 ПК України - у разі коли сума грошового зобов'язання платника податків, передбаченого податковим або іншим законодавством, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, розраховується контролюючим органом відповідно до статті 54 цього Кодексу (крім декларування товарів, передбаченого для громадян), або у разі коли за результатами перевірки контролюючий орган встановлює факт невідповідності суми бюджетного відшкодування сумі, заявленій у податковій декларації, або зменшує розмір задекларованого від'ємного значення об'єкта оподаткування податком на прибуток або від'ємного значення суми податку на додану вартість, розрахованого платником податків відповідно до розділу V ПК України, такий контролюючий орган надсилає (вручає) платнику податків податкове повідомлення-рішення.

Пунктом 57.3 ст. 57 ПК України передбачено, що у разі визначення грошового зобов'язання контролюючим органом за підставами, зазначеними у підпунктах 54.3.1 - 54.3.6 пункту 54.3 статті 54 цього Кодексу, платник податків зобов'язаний сплатити нараховану суму грошового зобов'язання протягом 10 календарних днів, що настають за днем отримання податкового повідомлення-рішення, крім випадків, коли протягом такого строку такий платник податків розпочинає процедуру оскарження рішення контролюючого органу.

У разі оскарження рішення контролюючого органу про нараховану суму грошового зобов'язання платник податків зобов'язаний самостійно погасити узгоджену суму, а також пеню та штрафні санкції за їх наявності протягом 10 календарних днів, наступних за днем такого узгодження.

Згідно до п. 56.1 ст. 56 ПК України - рішення, прийняті контролюючим органом, можуть бути оскаржені в адміністративному або судовому порядку.

Відповідно до п. 56.18 ст. 56 ПК України - з урахуванням строків давності, визначених статтею 102 цього Кодексу, платник податків має право оскаржити в суді податкове повідомлення-рішення або інше рішення контролюючого органу у будь-який момент після отримання такого рішення.

Рішення контролюючого органу, оскаржене в судовому порядку, не підлягає адміністративному оскарженню. Процедура адміністративного оскарження вважається досудовим порядком вирішення спору.

При зверненні платника податків до суду з позовом щодо визнання недійсним рішення контролюючого органу грошове зобов'язання вважається неузгодженим до дня набрання судовим рішенням законної сили.

Пунктом 102.1 статті 102 ПК України передбачено, що контролюючий орган, крім випадків, визначених пунктом 102.2 цієї статті, має право самостійно визначити суму грошових зобов'язань платника податків у випадках, визначених цим Кодексом, не пізніше закінчення 1095 дня (2555 дня у разі проведення перевірки контрольованої операції відповідно до статті 39 цього Кодексу), що настає за останнім днем граничного строку подання податкової декларації та/або граничного строку сплати грошових зобов'язань, нарахованих контролюючим органом, а якщо така податкова декларація була надана пізніше, - за днем її фактичного подання. Якщо протягом зазначеного строку контролюючий орган не визначає суму грошових зобов'язань, платник податків вважається вільним від такого грошового зобов'язання, а спір стосовно такої декларації та/або податкового повідомлення не підлягає розгляду в адміністративному або судовому порядку.

Відповідно до п.102.4 ст. 102 ПК України у разі якщо грошове зобов'язання нараховане контролюючим органом до закінчення строку давності, визначеного у пункті 102.1 цієї статті, податковий борг, що виник у зв'язку з відмовою у самостійному погашенні такого грошового зобов'язання, може бути стягнутий протягом наступних 1095 календарних днів з дня виникнення податкового боргу. Якщо платіж стягується за рішенням суду, строки стягнення встановлюються до повного погашення такого платежу або визначення боргу безнадійним.

Із змісту зазначених законодавчих норм, з урахуванням вимог статті 102 Податкового кодексу України, випливає, що платник податків може звертатися до суду з вимогою щодо протиправності податкового повідомлення-рішення протягом 1095 днів з моменту отримання такого рішення.

Між тим, як вбачається з матеріалів справи, відповідачем не оскаржено вказане податкове повідомлення-рішення у судовому порядку та самостійно не погашено суму заборгованості на час звернення позивача до суду з даним позовом, відтак податкове зобов'язання, визначене податковим повідомленням-рішенням від 09.04.2015 №, є узгодженим.

Крім того, податкове зобов'язання позивачем визначено на підставі податкових декларацій з податку на додану вартість відповідача від 17.03.2015 у сумі 31849 грн; від 15.05.2015 у сумі 620 грн; від 16.06.2015 у сумі 1791 грн; від 16.07.2015 у сумі 6605 грн.

Згідно п. 56.11 ст. 56 ПК України не підлягає оскарженню грошове зобов'язання, самостійно визначене платником податків. Відтак така сума податкових зобов'язань є узгодженою і підлягає сплаті.

Відповідно до п.59.1 ст.59 ПК України у разі коли платник податків не сплачує узгодженої суми грошового зобов'язання в установлені законодавством строки, орган державної податкової служби надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення.

Пунктом 59.3 ст. 59 ПК України передбачено, що податкова вимога надсилається не раніше першого робочого дня після закінчення граничного строку сплати суми грошового зобов'язання. Податкова вимога повинна містити відомості про факт виникнення грошового зобов'язання та права податкової застави, розмір податкового боргу, який забезпечується податковою заставою, обов'язок погасити податковий борг та можливі наслідки його непогашення в установлений строк, попередження про опис активів, які відповідно до законодавства можуть бути предметом податкової застави, а також про можливі дату та час проведення публічних торгів з їх продажу.

Згідно пункту 59.4 ст. 59 ПК України, податкова вимога надсилається (вручається) також платникам податків, які самостійно подали податкові декларації, але не погасили суми податкових зобов'язань у встановлені цим Кодексом строки, без попереднього надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення.

Таким чином, за своїм змістом податкова вимога є документом, яким контролюючий орган повідомляє платника податків про невиконання ним свого податкового обов'язку та виникнення у нього податкового боргу.

Як вбачається з матеріалів справи, Державною податковою інспекцією у місті Чернігові Головного управління Державної фіскальної служби у Чернігівській області 17.06.2014 винесено податкову вимогу №1045-25 на суму 28 448 грн 65 коп., яку отримано відповідачем 18.06.2014.

Згідно з п. 59.5 ст. 59 ПК України у разі якщо у платника податків, якому надіслано (вручено) податкову вимогу, сума податкового боргу збільшується (зменшується), погашенню підлягає вся сума податкового боргу такого платника податку, що існує на день погашення. У разі якщо після направлення (вручення) податкової вимоги сума податкового боргу змінилася, але податковий борг не був погашений в повному обсязі, податкова вимога додатково не надсилається (не вручається).

Направлення податкової вимоги не є примусовим стягненням коштів та майна банку та не є зверненням стягнення на майно банку, адже відповідно до п.95.2 ст.95 ПК України стягнення коштів та продаж майна платника податків провадяться не раніше ніж через 60 календарних днів з дня надіслання (вручення) такому платнику податкової вимоги.

При цьому згідно п.95.3 ст.95 ПК України стягнення коштів з рахунків платника податків у банках, обслуговуючих такого платника податків, та з рахунків платників податків у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, відкритих в органі, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, здійснюється за рішенням суду, яке направляється до виконання контролюючим органам, у розмірі суми податкового боргу або його частини. Контролюючий орган звертається до суду щодо надання дозволу на погашення усієї суми податкового боргу за рахунок майна платника податків, що перебуває у податковій заставі. Рішення суду щодо надання вказаного дозволу є підставою для прийняття контролюючим органом рішення про погашення усієї суми податкового боргу.

Отже, примусове стягнення коштів та майна банку, або звернення стягнення на майно банку можливо не раніше ніж через 60 календарних днів з дня надіслання (вручення) позивачу податкової вимоги.

Саме після скерування на адресу платника податкової вимоги та з урахуванням строку, передбаченого пунктом 95.2 статті 95 ПК України, виникає право на звернення контролюючого органу із позовом про стягнення податкового боргу.

У зв'язку з цим у разі, якщо платником податків податковий борг не був погашений у повному обсязі, а через деякий сума податкового боргу збільшується (зменшується), органу державної податкової служби не потрібно направляти (вручати) такому платнику податків нову податкову вимогу, виходячи з виникнення нового грошового зобов'язання.

Посилання відповідача на платіжні доручення №95 віл 02.07.2015, №96 від 02.07.2015, №98 від 03.07.2015, №102 від 14.07.2015, №116 від 28.07.2015, №117 від 30.07.2015, №125 від 11.08.2015, №136 від 13.08.2015, №141 від 14.08.2015, №147 від 18.08.2015, №155 від 19.08.2015, №156 від 21.08.2015, №176 від 04.09.2015, №9 від 10.09.2015, №22 від 16.09.2015 колегією суддів не приймається до уваги, оскільки у наданих платіжних дорученнях №95, №96, №98, №102, №116, №117, №125, №136, №141, №147, №155, №156, №176 відсутні належні відмітки та підписи уповноваженої особи банку, відповідальної за проведення вказаних операцій та вони не скріплені печаткою установи банку з відміткою про дату виконання таких платіжних доручень. Крім того, вказані платіжні доручення не були надані до суду першої інстанції, а відтак суд не мав можливості їх дослідити та надати їм належної оцінки.

З урахуванням викладеного, після детального з'ясування обставин справи та аналізу законодавчих норм, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що оскільки податковий борг Дочірнього підприємства «Чернігів-Сантехмонтаж», який виник на підставі податкового зобов'язання за податковим повідомленням-рішенням від 09.04.2015 №, податковими деклараціями з податку на додану вартість за лютий 2015 року, квітень 2015 року, травень 2015 року, червень 2015 року, самостійно не погашений, відтак позовні вимоги про стягнення податкового боргу з Дочірнього підприємства «Чернігів-Сантехмонтаж» є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Згідно із частини першої ст. 159 Кодексу адміністративного судочинства України, судове рішення повинно бути законним та обґрунтованим.

Відповідно до статті 200 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки судове рішення ухвалене судом першої інстанції відповідно до норм матеріального права, при дотриманні норм процесуального права, на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в справі, підтвердженими доказами, а доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, суд апеляційної інстанції підстав для його скасування не вбачає.

Керуючись ст.ст. 41, 160, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 254 КАС України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу Дочірнього підприємства «Чернігів-Сантехмонтаж» - залишити без задоволення, а постанову Чернігівського окружного адміністративного суду від 22 вересня 2015 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України в порядку та строки, передбачені ст. 212 КАС України.

Головуючий суддя: Н.М.Троян

Судді: Н.П.Бужак,

В.А. Твердохліб

Повний текст виготовлено: 16 грудня 2015 року.

.

Головуючий суддя Троян Н.М.

Судді: Твердохліб В.А.

Бужак Н.П.