Справа № 804/8568/15
Суддя: Конєва Світлана Олександрівна
Дата ухвалення: 2015-10-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 жовтня 2015 р. Справа № 804/8568/15

Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді ОСОБА_1
розглянувши у письмовому провадженні у місті Дніпропетровську адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "АДІОНІС" до Лівобережної об'єднаної державної податкової інспекції м.Дніпропетровська Головного управління ДФС у Дніпропетровській області про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

13.07.2015р. Товариство з обмеженою відповідальністю "АДІОНІС" звернулося з позовом до Лівобережної об'єднаної державної податкової інспекції м.Дніпропетровська Головного управління ДФС у Дніпропетровській області та просить:

- визнати протиправними дії відповідача щодо відмови у прийнятті податкової декларації позивача з податку на додану вартість за травень 2015р., а податкову декларацію позивача з ПДВ за травень 2015р. визнати такою, що прийнята датою її фактичного отримання, тобто 09.06.2015р.;

- зобовязати відповідача відобразити показники (дані) податкової декларації позивача з ПДВ за травень 2015р. з додатками в електронних базах даних податкової звітності, у тому числі в картці особового рахунку позивача;

- в порядку ст.267 КАС України зобовязати відповідача у десятиденний строк після отримання судового рішення у даній справі, яке набрало законної сили, подати звіт про виконання судового рішення у даній справі.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що 09.06.2015р. засобами електронного звязку направив відповідачу податкову декларацію з ПДВ за травень 2015р., однак від відповідача було отримано електронну квитанцію №1 в якій повідомлялось про те, що документ не прийнято у звязку з тим, що платнику податків заборонений прийом звітності по електронній пошті. Позивач вважає відмову ДПІ у прийнятті податкової декларації з ПДВ за травень 2015р. протиправною та незаконною посилаючись на те, що 24.03.2015р. між позивачем і відповідачем був укладений договір про визнання електронних документів, який є дійсним та повинен виконуватися, відповідач у відповідності до п.3.1 вказаного договору зобовязаний забезпечити приймання податкових документів в електронному вигляді позивача. Окрім того, подана позивачем податкова декларація з ПДВ за травень 2015р. була заповнена у відповідності до вимог ст.48 Податкового кодексу України, а тому відмова ДПІ у її прийнятті була здійснена з підстав, які не передбачені ст.48 Податкового кодексу України. Також, позивач зазначив, що відповідач протягом 5 днів не надіслав на адресу позивача письмової відмови про неприйняття податкової декларації з ПДВ за травень 2015р., а тому вважає, що вказана податкова декларація з ПДВ вважається прийнятою у відповідності до вимог п.п.49.9.2 п.49.2 ст.49 Податкового кодексу України. Також у письмових поясненнях від 23.10.2015р. позивач зазначив, що висновок ДПІ про відсутність позивача за місцезнаходженням не відповідає дійсності з огляду на те, що єдиним належним доказом того, що підприємство не знаходиться за адресою реєстрації може були лише відповідний запис у ЄДР та згідно наданого позивачем витягу з ЄДР вбачається, що записи про відсутність ТОВ «АДІОНІС» за місцезнаходженням відсутні. На підставі зазначеного, позивач просить визнати дії відповідача щодо відмови у прийнятті податкової декларації позивача з ПДВ за травень 2015р. протиправними, а саму податкову декларацію з ПДВ за травень 2015р. визнати такою, що прийнята датою фактичного отримання, тобто 09.06.2015р.; зобовязати відповідача відобразити показники вказаної податкової декларації в електронних базах даних податкової звітності, а також просить зобовязати відповідача у 10-денний строк з дня отримання судового рішення у даній справі подати звіт про виконання судового рішення згідно ст. 267 Кодексу адміністративного судочинства України.

23.10.2015р. позивач та відповідач надали до суду заяву, в якій просили розглянути справу без участі представника позивача та представника відповідача в порядку письмового провадження (а.с. 73).

Крім того, у письмових запереченнях від 16.10.2015р. відповідач проти позову заперечував, просив відмовити позивачеві у задоволенні позовних вимог посилаючись на те, що на час подання позивачем податкової декларації договір №Е00313/2013 від 24.03.2014р. був припинений, про що було повідомлено позивача листом №11011/10/04-64-18 від 15.04.2015р. В межах повноважень посадовими особами ДПІ були проведені заходи щодо перевірки місцезнаходження позивача, за результатами якої було встановлено відсутність позивача та його посадових осіб за податковою адресою, про що було складено акт №524/15-01 від 10.04.2015р. Також згідно довідки №1704 від 14.04.2015р. було підтверджено не встановлення місцезнаходження позивача. У звязку з цим відповідачем було направлено до державного реєстратора повідомлення про відсутність юридичної особи за місцезнаходженням №1140 від 15.04.2015р. Враховуючи зазначене, ДПІ відповідно до п.4 розділу 6 договору № Е00313/2013 від 24.03.2014р. було розірвано вказаний договір в односторонньому порядку з підстави неповідомлення відповідача про зміну місця реєстрації (місцезнаходження). Крім того, відповідач зазначив, що звітність позивача не прийнята телекомунікаційною системою, оскільки відсутній договір, який би дозволив надходження таких документів до системи. Отже, дії щодо відмови у прийнятті декларації позивача відповідач не вчиняв відмова надана ДФС України, а тому Лівобережна ОДПІ м.Дніпропетровська не може визначатися відповідачем у даній справі.

Згідно до ч.4 ст.122 Кодексу адміністративного судочинства України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі особи, які беруть участь у справі, судовий розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Враховуючи наведене, подану сторонами заяву про розгляд справи у порядку письмового провадження, суд вважає за можливе розглянути справу у письмовому провадженні згідно до вимог ч.4 ст. 122 Кодексу адміністративного судочинства України.

Згідно ст.41 Кодексу адміністративного судочинства України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося у звязку з розглядом справи у порядку письмового провадження за клопотанням позивача та відповідача.

Із наданих суду документів судом встановлені наступні обставини у справі.

Товариство з обмеженою відповідальністю «АДІОНІС» зареєстроване як юридична особа 05.02.2009р. виконавчим комітетом Дніпропетровської міської ради за адресою: 49130, Дніпропетровська область, м.Дніпропетровськ, вул. Березинська, буд.66-Д та перебуває на обліку у Лівобережній ОДПІ м. Дніпропетровська з 06.02.2009р., що підтверджується наявними в матеріалах справи копією статуту позивача, змістом поданої декларації та копією витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців станом на 29.04.2015р. (а.с. 8-24, 27-34).

24.03.2014р. між відповідачем (орган ДПС) та відповідачем (платник податків) був укладений договір про визнання електронних документів № Е00313/2013 предметом якого є визнання податкових документів поданих платником податків в електронному вигляді із застосуванням електронного цифрового підпису до органу ДПС засобами телекомунікаційного звязку або на електронних носіях, як оригіналу (а.с. 25-26).

Судом встановлено, що 09.06.2015р. позивачем до контролюючого органу засобами електронного звязку була направлена декларація з ПДВ за травень 2015р. (а.с. 27-29).

09.06.2015р. до позивача засобами електронного звязку надійшла квитанція №1, в якій зазначено про порушення вимог Інструкції з підготовки і подання податкових документів в електронному вигляді засобами телекомунікаційного звязку, затвердженої наказом ДФС України від 10.04.2008р. №233 (далі Інструкція №233), не укладено договір про визнання електронної звітності (а.с.30, 66).

Позивач оспорює дії відповідача щодо відмови у прийнятті податкової декларації позивача з ПДВ за травень 2015р. та просить зобовязати відповідача прийняти вказану податкову декларацію з ПДВ за травень 2015р. датою її фактичного отримання 09.06.2015р. та зобовязати відповідача відобразити показники податкової декларації позивача з ПДВ за травень 2015р. з додатками в електронних базах податкової звітності, а також просить зобовязати відповідача подати звіт про виконання судового рішення у 10 - денний строк з дня його отримання посилаючись на те, що податкова декларація була заповнена у відповідності до вимог ст.48 Податкового кодексу України та направлена відповідачу засобами електронного звязку на підставі договору від 24.03.2014р., який є чинним.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази у сукупності з нормами чинного законодавства України, суд приходить до висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову, виходячи з наступного.

У відповідності до п.49.1 ст.49 ПК України податкова декларація подається за звітний період в установлені цим Кодексом строки контролюючому органу, в якому перебуває на обліку платник податків.

Згідно до п.49.3 ст.49 ПК України податкова декларація подається за вибором платника податків, якщо інше не передбачено цим Кодексом, в один із таких способів:

а) особисто платником податків або уповноваженою на це особою;

б) надсилається поштою з повідомленням про вручення та з описом вкладення;

в) засобами електронного зв'язку в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації електронного підпису підзвітних осіб у порядку, визначеному законодавством.

Згідно до п.48.1, п.48.3, п.48.4 ст. 48 Податкового кодексу України податкова декларація складається за формою, затвердженою в порядку, визначеному положеннями пункту 46.5 статті 46 цього Кодексу та чинному на час її подання. Форма податкової декларації повинна містити необхідні обовязкові реквізити і відповідати нормам та змісту відповідних податку та збору. Податкова декларація повинна містити такі обовязкові реквізити:

- тип документа (звітний, уточнюючий, звітний новий);

- звітний (податковий) період, за який подається податкова декларація;

- звітний (податковий) період, що уточнюється (для уточнюючого розрахунку);

- повне найменування (прізвище, імя, по батькові) платника податків згідно з реєстраційними документами;

- код платника податків згідно з Єдиним державним реєстром підприємств та організацій України або податковий номер;

- реєстраційний номер облікової картки платника податків;

- місцезнаходження (місце проживання) платника податків;

- найменування органу державної податкової служби, до якого подається звітність;

- дата подання звіту (або дата заповнення залежно від форми);

- ініціали, прізвища та реєстраційні номери облікових карток або інші відомості, визначені в абзаці сьомому цього пункту, посадових осіб платника податків;

- підписи платника податку фізичної особи та/або посадових осіб платника податку, визначених цим Кодексом, засвідчені печаткою платника податку ( за наявності).

У окремих випадках, коли це відповідає сутності податку або збору та є необхідним для його адміністрування, форма податкової декларації додатково може містити такі обовязкові реквізити:

- відмітка про звітування за спеціальним режимом;

- код виду економічної діяльності (КВЕД);

- код органу місцевого самоврядування за КОПТУУ;

- індивідуальний податковий номер та номер свідоцтва про реєстрацію платника

податку на додану вартість згідно з даними реєстру платників податку на додану вартість за звітний (податковий) період.

У відповідності до п.49.8, п.49.9 ст. 49 Податкового кодексу України прийняття податкової декларації є обовязком органу державної податкової служби. Під час прийняття податкової декларації уповноважена посадова особа органу державної податкової служби, в якому перебуває на обліку платник податків, зобовязана перевірити наявність та достовірність заповнення всіх обовязкових реквізитів, передбачених пунктами 48.3 та 48.4 статті 48 цього Кодексу. Інші показники, зазначені в податковій декларації платника податків, до її прийняття перевірці не підлягають. За умови дотримання платником податків вимог цієї статті посадова особа органу державної податкової служби, в якому перебуває на обліку платник податків, зобовязана зареєструвати податкову декларацію датою її фактичного отримання органом державної податкової служби.

П.49.10 ст. 49 Податкового кодексу України передбачено, що відмова посадової особи органу державної виконавчої служби прийняти податкову декларації з будь-яких причин, не визначених цією статтею, у тому числі висування будь-яких не визначених цією статтею передумов щодо такого прийняття (включаючи зміну показників такої податкової декларації, зменшення або скасування відємного значення обєктів оподаткування, сум бюджетних відшкодувань, незаконного збільшення податкових зобовязань тощо) забороняється.

Згідно до п.п.49.11 ст.49 ПК України у разі подання платником податків до органу державної податкової служби податкової декларації, заповненої з порушенням вимог пунктів 48.3 ст.48 цього Кодексу, такий орган державної податкової служби зобовязаний надати такому платнику податків письмове повідомлення про відмову у прийнятті його податкової декларації із зазначенням причин такої відмови.

Отже, з аналізу наведених вище норм видно, що підставою для відмови у прийнятті податкової декларації може бути лише порушення порядку її заповнення.

Водночас, ст. 48 Податкового кодексу України не містить такої підстави для неприйняття податкової декларації з ПДВ як порушення вимог Інструкції №233 та не укладення договору про визнання електронної звітності, а тому дії відповідача щодо відмови у прийнятті податкової декларації ТОВ «АДІОНІС» з ПДВ за травень 2015р. є протиправними.

Згідно п.49.13 ст. 49 Податкового кодексу України у разі якщо у встановленому законодавством порядку буде встановлено факт неправомірної відмови органом державної податкової служби (посадовою особою) у прийнятті податкової декларації, остання вважається прийнятою у день фактичного отримання органом державної податкової служби.

Отже, з наведеного, слід дійти висновку про те, що дії податкового органу щодо відмови у прийнятті податкової декларації ТОВ «АДІОНІС» з ПДВ за травень 2015р. є протиправними, а тому зазначена податкова декларація вважається поданою у день її фактичного отримання податковим органом, тобто 09.06.2015р. з урахуванням вищенаведених вимог п.49.13 ст. 49 ПК України.

Частиною 1 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а ч. 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України визначає, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дій чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до ст. 86 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та обєктивному дослідженні.

Відповідачем не надано суду жодних доказів та не наведено будь-яких підстав щодо законності та правомірності відмови у прийнятті податкової декларації з ПДВ за травень 2015р. податковою звітністю з урахуванням вищенаведених норм чинного законодавства та наведених вище доказів, які відповідачем не спростовані, належних доказів зміни місцезнаходження позивача, які були відображені в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців України станом на 09.06.2015р. також суду не надано.

Є безпідставними доводи відповідача про відсутність позивача за місцезнаходженням з огляду на те, що відповідно до копії витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців станом на 29.04.2015р. вбачається, що ТОВ «АДІОНІС» знаходиться за адресою: 49130, Дніпропетровська область, м.Дніпропетровськ, вул.Березинська, буд.66-Д та з урахуванням ч.1 ст.18 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців» відомості, які внесені до Єдиного державного реєстру, вважаються достовірними і можуть бути використані в спорі з третьою особою, доки до них не внесено відповідних змін.

Як видно зі змісту податкової декларації з ПДВ за травень 2015р. позивачем зазначено адресу місцезнаходження позивача, яка відповідає місцезнаходженню позивача, яке відображене в ЄДРПОУ м.Дніпропетровськ, вул. Березинська, буд.66-Д (а.с. 27-29).

Отже, відповідачем не доведено жодними доказами зміни позивачем місцезнаходження станом на 09.06.2015р.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадової особи зобовязані діяти лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

У відповідності до ч. 3 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень субєктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України та законами України; з використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно; зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що орган державної податкової служби протиправно відмовив позивачеві у прийнятті податкової декларації з ПДВ за травень 2015р., тобто не у спосіб, що визначений нормами Конституції та законів України, не обґрунтовано та без врахування усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії), у звязку з чим дії відповідача щодо відмови у прийнятті податкової декларації з ПДВ за травень 2015р. слід визнати протиправними, визнавши, при цьому, податкову декларацію з ПДВ за травень 2015р. поданою у день фактичного її подання до контролюючого органу, тобто 09.06.2015р.

Не підлягають задоволенню позовні вимоги позивача про зобовязання податкову інспекцію відобразити показники (дані) податкової декларації позивача з ПДВ за травень 2015р. з додатками в електронних базах даних податкової звітності, у тому числі в картці особового рахунку позивача з огляду на те, що зазначені позовні вимоги направлені на захист права та інтересу позивача на майбутнє та можуть бути предметом судового розгляду лише у разі не відображення таких показників податкової звітності позивача за спірний період за спірною податковою декларацією після набрання зазначеним судовим рішенням законної сили, тоді як згідно до вимог ст. 6 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено захист уже порушених прав та інтересів.

Також, не підлягають задоволенню позовні вимоги позивача про зобовязання податкової інспекції у десятиденний строк з дня отримання судового рішення у даній справі, яке набрало законної сили, подати звіт про виконання судового рішення, оскільки відповідно до ст. 267 Кодексу адміністративного судочинства України суд, який ухвалив судове рішення має право зобовязати субєкта владних повноважень подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що встановлення судом строку для виконання судового рішення та зобовязання подання звіту є правом, а не обовязком суду та не може бути обрано позивачем одним із способів захисту порушеного права.

Статтями 7, 9 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що принципами здійснення правосуддя в адміністративній справі є: верховенство права, законність, рівність усіх учасників адміністративного процесу перед законом і судом. Суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого суд вирішує справи відповідно до Конституції та законів України.

З огляду на викладене, позовні вимоги позивача підлягають частковому задоволенню.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд виходить із того, що відповідно до ч. 3 ст. 94 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо адміністративний позов задоволено частково, судові витрати здійснені позивачем, присуджуються йому відповідно до задоволених вимог.

Виходячи з наведеного та приймаючи до уваги те, що підлягають частковому задоволенню позовні вимоги за двома позовними вимогами, враховуючи, що позивачем понесені судові витрати по сплаті судового збору за платіжними дорученнями №1676 від 24.07.2015р. у сумі 219,24грн. та №1647 від 18.06.2015р. в сумі 73,08грн. (а.с.3-4) та норм ч.3 ст. 94 Кодексу адміністративного судочинства України, підлягають стягненню з Державного бюджету України на користь позивача судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 146,16грн. за двома задоволеними позовними вимогами немайнового характеру.

Керуючись ст.ст. 2-10, 11, 12, 41, 71, 86, 94, 122, 160, 161, 162, 163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "АДІОНІС" до Лівобережної об'єднаної державної податкової інспекції м.Дніпропетровська Головного управління ДФС у Дніпропетровській області про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Лівобережної об'єднаної державної податкової інспекції м.Дніпропетровська Головного управління ДФС у Дніпропетровській області щодо відмови у прийнятті податкової декларації Товариства з обмеженою відповідальністю "АДІОНІС" з податку на додану вартість за травень 2015р.

Визнати податкову декларацію Товариства з обмеженою відповідальністю "АДІОНІС" з податку на додану вартість за травень 2015р.поданою у день фактичного її отримання контролюючим органом , тобто 09.06.2015р.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути з Державного бюджету України на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «АДІОНІС» (49130, Дніпропетровська область, м.Дніпропетровськ, вул.Березинська, буд.66-Д, код за ) судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 146грн.16 коп. (сто сорок шість гривень 16 коп.).

Постанова може бути оскаржена до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд шляхом подання апеляційної скарги до суду першої інстанції з одночасним направленням копії апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції протягом десяти днів з дня проголошення постанови або протягом десяти днів з моменту отримання копії постанови відповідно до вимог ст. 186 Кодексу адміністративного судочинства України.

Постанова суду набирає законної сили у порядку та у строки, визначені ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя ОСОБА_1