Справа № 804/14790/14
Суддя: Білуга С.В.
Дата ухвалення: 2015-12-01 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 грудня 2015 року м. Київ К/800/15838/15

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі:

головуючого Білуги С.В.

суддів Заїки М.М.

Загороднього А.Ф.

розглянувши в попередньому судовому засіданні касаційну скаргу Нікопольської міжрайонної виконавчої дирекції Дніпропетровського обласного відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності на постанову Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 24 березня 2015 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства "Орджонікідзевський гірничо-збагачувальний комбінат" до Нікопольської міжрайонної виконавчої дирекції Дніпропетровського обласного відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності про визнання протиправним та скасування рішення,

встановила:

У вересні 2014 року Публічне акціонерне товариство "Орджонікідзевський гірничо-збагачувальний комбінат" звернулось з позовом до Нікопольської міжрайонної виконавчої дирекції Дніпропетровського обласного відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності про визнання протиправним та скасування рішення.

Постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 15 жовтня 2014 року в задоволені позовних вимог Публічного акціонерного товариства "Орджонікідзевський гірничо-збагачувальний комбінат" відмовлено.

Постановою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 24 березня 2015 року, постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 15 жовтня 2014 року скасовано та прийнято нову постанову, якою позов задоволено. Визнано протиправним і скасовано рішення №51/19 від 06.06.2014 Нікопольської міжрайонної виконавчої дирекції Дніпропетровського обласного відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності в частині неприйняття до заліку витрат 4 195,76 грн. та накладення штрафу в сумі 2097,88 грн. Стягнуто з Державного бюджету України на користь Публічного акціонерного товариства «Орджонікідзевський гірничо-збагачувальний комбінат» судові витрати в сумі 1096,20 грн.

Нікопольська міжрайонна виконавча дирекція Дніпропетровського обласного відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності подала касаційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить постанову Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 24 березня 2015 року скасувати та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Заслухавши доповідь судді -доповідача, колегія суддів вважає, що касаційна скарга задоволенню не підлягає, оскільки рішення суду апеляційної інстанції постановлено з додержанням норм матеріального та процесуального права, правова оцінка обставинам у справі дана вірно, а доводи касаційної скарги є необґрунтованими і не дають підстав, які передбачені статтями 225 - 229 Кодексу адміністративного судочинства України для зміни чи скасування судового рішення.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що у період з 19.05.2014 по 30.05.2014 Нікопольською міжрайонною виконавчою дирекцією Дніпропетровського обласного відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності була проведена планова перевірка правильності використання коштів Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності за період з 01.04.2013 по 31.03.2014 страхувальника - ПАТ «Орджонікідзевський гірничо-збагачувальний комбінат» за результатами якої складено акт.

На підставі зазначеного акту було прийнято рішення №51/19 від 06.06.2014, яким до товариства застосовано фінансові санкції у таких розмірах: не прийнято до заліку витрат 4259,27 грн. та накладено штраф 2129,63 грн.

Згідно даних акту вбачається, що в ході перевірки було встановлено, що ПАТ «Орджонікідзевський гірничо-збагачувальний комбінат» по листах непрацездатності, виданих застрахованій особі ОСОБА_2 на період непрацездатності з 11.12.2013 по 25.12.2013, з 03.01.2014 по 10.01.2014 виплачено матеріальну допомогу за рахунок страхових коштів Фонду в сумі 3077,12 грн. та 1118,64 грн.

Відповідно до пунктів 3,4 Порядку обчислення середньої заробітної плати (доходу) для розрахунку виплат за загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 1266 від 26 вересня 2001 року, розрахунковим періодом для застрахованих осіб включаючи осіб, які працюють неповних робочий день) є останні шість календарних місяців (з першого до першого числа), що передують місяцю , в якому настав страховий випадок, протягом якого особа працювала та сплачувала страхові внески або за неї сплачувались страхові внески.

Місяці розрахункового періоду (з першого до першого числа), в яких застрахована особа не працювала з поважних причин (тимчасова непрацездатність, відпустка у зв'язку з вагітністю та пологами, відпустка по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку та шестирічного віку за медичним висновком) виключаються з розрахункового періоду.

Перевіркою було встановлено, що у розрахункових періодах (травень - жовтень 2013 та липень - грудень 2012) ОСОБА_2 перебував у відпустках (щорічній та додатковій) та на лікарняних.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки у розрахункових періодах відсутні місяці, в яких з першого до першого числа були поважні причини, то жоден місяць не включається до розрахункового періоду для розрахунку середньої заробітної плати для визначення суми допомоги по тимчасовій непрацездатності по листках непрацездатності, виданих ОСОБА_2, та підстави для розрахунку середньої заробітної плати для визначення суми допомоги по тимчасовій непрацездатності, у відповідності до пункту 10 Порядку обчислення середньої заробітної плати (доходу) для розрахунку виплат за загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням №1266 відсутні.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та приймаючи нове рішення про задоволення позову, суд апеляційної інстанції виходив з того, що відповідачем безпідставно не прийнято до заліку витрати та накладено штраф.

Колегія суддів погоджується з висновками суду апеляційної інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до частини 1 статті 35 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими похованням» допомога по тимчасовій непрацездатності надається застрахованій особі у формі матеріального забезпечення, яке повністю або частково компенсує втрату заробітної плати (доходу), у разі настання в неї одного з таких страхових випадків: тимчасової непрацездатності внаслідок захворювання або травми, не пов'язаної з нещасним випадком на виробництві; необхідності догляду за хворою дитиною; необхідності догляду за хворим членом сім'ї; догляду за дитиною віком до трьох років або дитиною-інвалідом віком до 18 років у разі хвороби матері або іншої особи, яка доглядає за цією дитиною; карантину, накладеного органами санітарно-епідеміологічної служби; тимчасового переведення застрахованої особи відповідно до медичного висновку на легшу, нижчеоплачувану роботу; протезування з поміщенням у стаціонар протезно-ортопедичного підприємства; санаторно-курортного лікування.

Постановою Кабінету Міністрів України №1266 від 26.09.2001 затверджено Порядок обчислення середньої заробітної плати (доходу) для розрахунку виплат за загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням, який визначає правила обчислення середньої заробітної плати (доходу) для розрахунку виплат за загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням, в тому числі у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими народженням та похованням.

Згідно з абзацом 1 пункту 3 Порядку обчислення середньої заробітної плати (доходу) для розрахунку виплат за загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням розрахунковим періодом, за який обчислюється середня заробітна плата (дохід) для розрахунку страхових виплат та оплати перших п'яти днів тимчасової непрацездатності за рахунок коштів роботодавця, є період роботи за останнім основним місцем роботи перед настанням страхового випадку, протягом якого застрахована особа працювала та сплачувала страхові внески або за неї сплачувалися страхові внески.

Абзацом 1 пункту 4 зазначеного Порядку розрахунковим періодом, за який обчислюється середня заробітна плата (дохід) для застрахованих осіб, є останні шість календарних місяців (з першого до першого числа), що передують місяцю, в якому настав страховий випадок.

Відповідно до абзацу 5 пункту 4 Порядку обчислення середньої заробітної плати (доходу) для розрахунку виплат за загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням передбачено, що місяці розрахункового періоду (з першого до першого числа), в яких застрахована особа не працювала з поважних причин (тимчасова непрацездатність, відпустка у зв'язку з вагітністю та пологами, відпустка по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку та шестирічного віку за медичним висновком), виключаються з розрахункового періоду.

Згідно з абзацом 1 пункту 10 вказаного Порядку визначено, якщо у розрахунковому періоді перед настанням страхового випадку застрахована особа не мала заробітку з поважних причин, що зазначені у пункті 4 цього Порядку, або якщо страховий випадок настав у перший день роботи, середня заробітна плата для розрахунку страхових виплат та оплати перших п'яти днів тимчасової непрацездатності за рахунок коштів роботодавця визначається виходячи з місячної тарифної ставки (посадового окладу), встановленої працівникові на момент настання страхового випадку.

Середньоденна заробітна плата за загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими народженням та похованням (у частині призначення допомоги по тимчасовій непрацездатності), і від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності в частині призначення допомоги по тимчасовій непрацездатності (крім розрахунку страхових виплат добровільно застрахованим особам) та для оплати перших п'яти днів тимчасової непрацездатності за рахунок коштів роботодавця обчислюється шляхом ділення нарахованої за розрахунковий період заробітної плати (оподатковуваного доходу, грошового забезпечення), з якої сплачувалися страхові внески, на кількість відпрацьованих робочих днів у розрахунковому періоді (абз. 2 пункту 14 Порядку).

Відповідно до абзацу 8 пункту 14 Порядку обчислення середньої заробітної плати (доходу) для розрахунку виплат за загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням передбачено, що у разі коли середня заробітна плата обчислюється відповідно до пункту 10 цього Порядку, середньоденна заробітна плата за один робочий день (годину) визначається шляхом ділення тарифної ставки (посадового окладу) на середньомісячну кількість робочих днів (годин), установлену на підприємстві (у структурному підрозділі або за індивідуальним графіком роботи).

Крім того, листом Міністерства соціальної політики України від 25.02.2014 №1837/0/14-14/18 було роз'яснено, що якщо застрахована особа не мала заробітку з поважної причини, що не зазначена в пункту 4 Порядку обчислення середньої заробітної плати (доходу) для розрахунку виплат за загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням, для обчислення середньої заробітної плати для розрахунку допомоги по тимчасові непрацездатності може бути застосовано пункт 10 зазначеного Порядку.

Враховуючи вищевикладене колегія суддів погоджується з висновками суду апеляційної інстанції про обґрунтованість скасування рішення №51/19 від 06.06.2014 Нікопольської міжрайонної виконавчої дирекції Дніпропетровського обласного відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності в частині неприйняття до заліку витрат 4 195,76 грн. та накладення штрафу в сумі 2097,88 грн.

Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку, що судом при розгляді справи допущені порушення норм матеріального та процесуального права. Оскаржуване судове рішення є законним та обґрунтованим, а тому підстави для його зміни чи скасування відсутні.

Відповідно до частини 1 статті 220 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі і не може досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні, та вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Керуючись ст.ст. 220, 220-1, 223, 224, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів,

ухвалила:

Касаційну скаргу Нікопольської міжрайонної виконавчої дирекції Дніпропетровського обласного відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності залишити без задоволення, а постанову Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 24 березня 2015 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства "Орджонікідзевський гірничо-збагачувальний комбінат" до Нікопольської міжрайонної виконавчої дирекції Дніпропетровського обласного відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності про визнання протиправним та скасування рішення - без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий С.В. Білуга

Судді А.Ф. Загородній

М.М. Заїка