Справа № 823/1761/15
Суддя: Земляна Г.В.
Дата ухвалення: 2015-12-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 823/1761/15 Головуючий у 1-й інстанції: Орленко В.І. Суддя-доповідач: Земляна Г.В.
У Х В А Л А

Іменем України

09 грудня 2015 року м. Київ

колегія суддів Київського апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого - судді Земляної Г.В.

суддів Бистрик Г.М., Межевича М.В.

за участю секретаря Генчмазлумо І.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві без фіксації судового процесу, в порядку ч. 1 ст. 41 КАС України, апеляційну скаргу Реєстраційної служби Уманського міськрайонного управління юстиції Черкаської області на постанову Черкаського окружного адміністративного суду від 02 вересня 2015 року у справі за адміністративним позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 до Реєстраційної служби Уманського міськрайонного управління юстиції Черкаської області, державного реєстратора прав на нерухоме майно Реєстраційної служби Уманського міськрайонного управління юстиції Черкаської області Косолап В.І. про визнання протиправним та скасувати рішення та зобов'язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И Л А :

Позивач, ОСОБА_2, звернулася до суду з позовом до Реєстраційної служби Уманського міськрайонного управління юстиції Черкаської області та державного реєстратора прав на нерухоме майно Реєстраційної служби Уманського міськрайонного управління юстиції Черкаської області Косолап В.І., в якому, з урахуванням уточнених позовних вимог, просить:

- визнати протиправним та скасувати рішення державного реєстратора прав на нерухоме майно Реєстраційної служби Уманського міськрайонного управління юстиції Черкаської області Косолап В.І. №17918090 від 11.12.2014 року про відмову у державній реєстрації права оренди земельної ділянки, що розташована: Черкаська область, Уманський район, с/рада Старобабанівська, кадастровий номер земельної ділянки НОМЕР_1;

- зобов'язати реєстраційну службу Реєстраційної служби Уманського міськрайонного управління юстиції Черкаської області повторно розглянути заяву ОСОБА_2 від 05.12.2014 року за реєстраційним номером 9277731 про проведення державної реєстрації права оренди земельної ділянки, що розташована: Черкаська область, Уманський район, с/рада Старобабанівська, кадастровий номер земельної ділянки НОМЕР_1.

Постановою Черкаського окружного адміністративного суду від 02 вересня 2015 року позов задоволено повністю. Визнано протиправним та скасовано рішення державного реєстратора прав на нерухоме майно реєстраційної служби Уманського міськрайонного управління юстиції Черкаської області Косолапа Віктора Івановича №17918090 від 11.12.2014 року про відмову у державній реєстрації права оренди земельної ділянки. Зобов'язано реєстраційну службу Уманського міськрайонного управління юстиції Черкаської області повторно розглянути заяву ОСОБА_2 від 05.12.2014 року за реєстраційним номером 9277731 про проведення державної реєстрації права оренди земельної ділянки.

Не погоджуючись з прийнятою постановою представник Реєстраційної служби Уманського міськрайонного управління юстиції Черкаської області подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову суду першої інстанції в частині задоволення позову та винести нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог. В своїй апеляційній скарзі апелянт посилається на незаконність, необґрунтованість та необ'єктивність рішення суду, неповне з'ясування всіх обставин, що мають значення для вирішення справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права, що є підставою для скасування судового рішення

Апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку ч. 1 ст. 41 КАС України, без фіксації судового процесу.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а постанова суду підлягає залишенню без змін, з наступних підстав.

Згідно зі п.1 ч.1 ст. 198, ст.200 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до ч. 1 статі 9 Кодексу адміністративного судочинства України, суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Суд першої інстанції всебічно, повно та об'єктивно розглянув справу, правильно встановив обставини справи, наданим доказам дав правильну правову оцінку і прийшов до обґрунтованого висновку про задоволення позову.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, 29.06.2004 року між Позивачем та Уманською районною державною адміністрацією Черкаської області було укладено Договір оренди земельної ділянки сільськогосподарського призначення площею 18,6244 га ріллі, яка знаходиться в адміністративних межах Старобабанівської сільської ради Уманського району за межами Села Старі Бабани, Уманського району для використання без зміни цільового призначення строком на 10 років (далі - договір).

Договір було зареєстровано у Книзі записів державної реєстрації договорів оренди землі Старобабанівської сільської ради за № 20 від 09.07.2004.

У відповідності до п. 3.1. Договору, ст. 33 Закону України «Про оренду землі» даний Договір було поновлено на строк 10 років згідно підписаної 11.11.2014 року Додаткової угоди про внесення змін до договору оренди землі від 29.06.2004 року (далі - додаткова угода).

05.12.2014 року позивач звернулась до Реєстраційної служби Уманського міськрайонного управління юстиції Черкаської області із заявою про державну реєстрацію права оренди на вищевказану земельну ділянку відповідно до додаткової угоди.

Рішенням від 11.12.2014 року №17918090 державний реєстратор прав на нерухоме майно Реєстраційної служби Уманського міськрайонного управління юстиції Черкаської області Косолап В.І. відмовив позивачу у реєстрації права оренди на зазначену земельну ділянку.

Не погоджуючись з вказаним рішення, позивач звернулась до суду з даними позовом про його скасування.

Суд першої інстанції задовольняючи позовні вимоги прийшов до висновку, що відмовляючи позивачу у реєстрації права власності на вищезазначену земельну ділянку державний реєстратор прав на нерухоме майно Реєстраційної служби Уманського міськрайонного управління юстиції Черкаської області Косолап В.І. діяв не в межах та не у спосіб, визначений законодавством, а тому оскаржуване рішення №17918090 від 11.12.2014 року про відмову у державній реєстрації права оренди земельної ділянки є неправомірним та підлягає скасуванню.

Колегія суддів погоджується з висновком першої інстанції та зазначає наступне.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч.3 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Правові, економічні, організаційні засади проведення державної реєстрації речових та інших прав та їх обтяжень визначаються Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01.07.2004 №1952-ІV (далі - Закон № 1952-IV) та Порядком державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 17 жовтня 2013 року №868 (далі - Порядок №868).

Державна реєстрація речових прав на нерухоме майно згідно з частини першої ст.2 Закону № 1952-IV - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Пунктом другим частини першої ст.4 Закону № 1952-IV передбачено, що обов'язковій державній реєстрації підлягають речові права та обтяження на нерухоме майно, розміщене на території України, що належить фізичним та юридичним особам, державі в особі органів, уповноважених управляти державним майном, іноземцям та особам без громадянства, іноземним юридичним особам, міжнародним організаціям, іноземним державам, а також територіальним громадам в особі органів місцевого самоврядування, зокрема, право постійного користування та право оренди земельної ділянки. Відповідно до ч.2 вказаної статті речові права на нерухоме майно, зазначені в пунктах 2 і 3 частини першої цієї статті, є похідними і реєструються після державної реєстрації права власності на таке майно, крім випадків, передбачених статтею 4-1 цього Закону.

Статтею 9 Закону № 1952-IV визначено обов'язки державного реєстратора, зокрема, встановити відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями.

Згідно з частиною першою ст. 15 Закону № 1952-IV державна реєстрація прав та їх обтяжень проводиться в такому порядку: 1) прийняття і перевірка документів, що подаються для державної реєстрації прав та їх обтяжень, реєстрація заяви; 2) встановлення факту відсутності підстав для відмови в державній реєстрації прав та їх обтяжень, зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та/або їх обтяжень; 3) прийняття рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, відмову в ній або зупинення державної реєстрації; 4) внесення записів до Державного реєстру прав; 5) видача свідоцтва про право власності на нерухоме майно у випадках, встановлених статтею 18 цього Закону; 6) надання витягів з Державного реєстру прав про зареєстровані права та/або їх обтяження.

Пунктом 36 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 жовтня 2013 року №868, визначено, що для проведення державної реєстрації речових прав необхідними документами є документи, що підтверджують виникнення, перехід або припинення таких прав на нерухоме майно, та інші документи, визначені Законом.

Підставою для проведення державної реєстрації прав, згідно із ст. 19 Закону № 1952-IV, є Державна реєстрація прав проводиться на підставі, зокрема, рішень судів, що набрали законної сили.

Згідно з частиною першою ст.19 Закону №1952-IVдержавна реєстрація прав проводиться на підставі: договорів, укладених у порядку, встановленому законом; свідоцтв про право власності на нерухоме майно, виданих відповідно до вимог цього Закону; свідоцтв про право власності, виданих органами приватизації наймачам житлових приміщень у державному та комунальному житловому фонді; державних актів на право власності або постійного користування на земельну ділянку у випадках, встановлених законом; рішень судів, що набрали законної сили; інших документів, що підтверджують виникнення, перехід, припинення прав на нерухоме майно, поданих органу державної реєстрації прав разом із заявою.

Згідно з пунктом 23 Порядку №868 державний реєстратор приймає рішення про відмову в державній реєстрації прав та їх обтяжень виключно за наявності підстав для відмови в державній реєстрації прав, що визначені у Законі №1952.

У відповідності до п. 4 ч. 1 ст. 24 Закону № 1952-IV, у державній реєстрації прав та їх обтяжень може бути відмовлено у разі, якщо подані документи не відповідають вимогам, встановленим цим Законом, або не дають змоги встановити відповідність заявлених прав документам, що їх посвідчують.

Статтею 17 Закону № 1952-IV передбачено вимоги до документів, що подаються для державної реєстрації прав та їх обтяжень, зокрема, текст документів, що подаються для державної реєстрації прав та їх обтяжень, повинен бути написаний розбірливо. Прізвище, ім'я, по батькові фізичних осіб та їх місце проживання, а також найменування юридичних осіб та їх місцезнаходження повинні бути написані повністю. Не приймаються для державної реєстрації прав та їх обтяжень документи з підчищеннями або дописками, закресленими словами та іншими не обумовленими в них виправленнями, заповнені олівцем, а також з пошкодженнями, які не дають змоги однозначно тлумачити їх зміст. Документи, що встановлюють виникнення, перехід, припинення прав на нерухоме майно та їх обтяжень і подаються для державної реєстрації прав, повинні відповідати вимогам, встановленим цим Законом та іншими нормативно-правовими актами. Електронні документи, подані для проведення державної реєстрації прав, оформляються згідно з вимогами законодавства у сфері електронних документів та електронного документообігу, а також електронного цифрового підпису. Відповідальність за відповідність електронних копій оригіналів документів, необхідних для державної реєстрації прав та їх обтяжень, оригіналам таких документів у паперовій формі несе особа, яка подає заяву про державну реєстрацію прав та їх обтяжень в електронній формі.

Однак, як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, що єдиною підставою для відмови у реєстрації за позивачем права оренди на земельну ділянку стало порушення встановленого ст.33 Закону України «Про оренду землі» строку підписання додаткової угоди, яка мала бути укладена протягом 1 місяця з моменту спливу 10 річного строку, на який укладений первинний договір оренди.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що посилання відповідача на цю обставину безпідставні та суперечать вимогам чинного законодавства України з огляду на наступне.

Положеннями частин першої, другої, четвертої, п'ятої, шостої та восьмої ст.33 Закону України від 6 жовтня 1998 року N 161-XIV "Про оренду землі" (далі - Закон N 161-XIV) встановлено, що по закінченню строку, на який було укладено договір оренди землі, орендар, який належно виконував обов'язки за умовами договору, має переважне право перед іншими особами на укладення договору оренди землі на новий строк (поновлення договору оренди землі).

Орендар, який має намір скористатися переважним правом на укладення договору оренди землі на новий строк, зобов'язаний повідомити про це орендодавця до спливу строку договору оренди землі у строк, встановлений цим договором, але не пізніше ніж за місяць до спливу строку договору оренди землі.

Орендодавець у місячний термін розглядає надісланий орендарем лист-повідомлення з проектом додаткової угоди, перевіряє його на відповідність вимогам закону, узгоджує з орендарем (за необхідності) істотні умови договору і, за відсутності заперечень, приймає рішення про поновлення договору оренди землі (щодо земель державної та комунальної власності), укладає з орендарем додаткову угоду про поновлення договору оренди землі. За наявності заперечень орендодавця щодо поновлення договору оренди землі орендарю направляється лист-повідомлення про прийняте орендодавцем рішення.

У разі якщо орендар продовжує користуватися земельною ділянкою після закінчення строку договору оренди і за відсутності протягом одного місяця після закінчення строку договору листа-повідомлення орендодавця про заперечення у поновленні договору оренди землі такий договір вважається поновленим на той самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені договором. У цьому випадку укладання додаткової угоди про поновлення договору оренди землі здійснюється із: власником земельної ділянки (щодо земель приватної власності); уповноваженим керівником органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування без прийняття рішення органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування про поновлення договору оренди землі (щодо земель державної або комунальної власності).

Додаткова угода до договору оренди землі про його поновлення має бути укладена сторонами у місячний строк в обов'язковому порядку.

Отже, у відповідності до Закону право користування земельною ділянкою після закінчення Договору виникло у Позивачки в силу Закону та в подальшому було оформлено належним чином підписаною Додатковою угодою.

При цьому, частина третя ст. 17 Закону № 1952-IV містить посилання на відповідність документів вимогам, встановленим Законом.

Між тим, статтею 33 Закону N 161-XIV в тій частині, на яку спирається рішення про відмову, не містить вимог до документа, а містить лише вказівку на строк його укладення, порушення якого, в свою чергу, не має своїм наслідком визнання Додаткової угоди про поновлення договору недійсною.

Так, судом першої інстанції вірно встановлено, що в силу положень ст. 33 Закону N 161-XIV у позивача виникло речове право, яке не заперечується іншою стороною договірних відносин з огляду на те, що між сторонами підписана Додаткова угода про поновлення договору оренди землі на новий строк.

Додаткова угода ніким не оспорюється і недійсною у встановленому Законом порядку не визнана.

Також не встановилено невідповідності змісту Додаткової угоди вимогам чинного законодавства.

Крім того, суд першої інстанції вірно звертає увагу на те, що обставини спірного договору оренди землі та укладеної до нього Додаткової угоди були досліджені у рішенні Господарського суду Черкаської області від 04.06.2015 року у справі № 925/658/15, яке набрало законної сили.

Так, вище зазначеним судовим рішення встановлено, що договір оренди є укладеним в силу закону і даний факт судом з'ясовано під час розгляду даної справи.

Згідно з ч. 1 ст. 72 КАС України обставини, встановлені судовим рішенням в адміністративній, цивільній або господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що на час розгляду цього спору існує належним чином підписана Додаткова угода про поновлення договору, а тому позивач має право на державну реєстрацію права оренди на вищевказану земельну ділянку відповідно до додаткової угоди.

При цьому суд першої інстанції обґрунтовано зауважує, що Закон N 161-XIV не містить правових наслідків недотримання сторонами вимог стосовно строку укладання додаткової угоди до договору.

Разом з тим, слід зазначити, що відповідач, оцінюючи зміст та строки укладення додаткової угоди до первинного договору оренди, вийшов за межі своїх повноважень, так як, укладення додаткової угоди є виключним правом учасників договірних відносин, зокрема, власника землі та орендаря. А державний реєстратор, при проведенні державної реєстрації, має перевіряти податні документи лише на їх відповідність вимогам Закону № 1952-IV, а не оцінювати строки укладення додаткової угоди.

Таким чином, в даному випадку державний реєстратор допустив втручання у волевиявлення сторін договірних відносин (позивача та Уманської районної державної адміністрації Черкаської області).

При цьому, слід зазначити, що будь-яких інших підстав для відмови в проведенні державної реєстрації державними реєстратором в оскаржуваному рішення не зазначено.

Враховуючи викладене, суд першої інстанції дійшов до вірного висновку, що відмовляючи позивачу у реєстрації права власності на вищезазначену земельну ділянку з вищенаведених підстав відповідач 2 діяв не в межах та не у спосіб, визначений законодавством, а тому оскаржуване рішення №17918090 від 11.12.2014 про відмову у державній реєстрації права оренди земельної ділянки є неправомірним та підлягає скасуванню, а позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню.

Згідно із частиною другою ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову, вимоги якої Відповідачем не виконано.

При цьому апеляційна скарга не містить посилання на обставини, передбачені статтями 202 - 204 Кодексу адміністративного судочинства України, за яких рішення суду підлягає скасуванню.

Доводи викладені в апеляційній скарзі відповідача є безпідставними та необґрунтованими, носять формальний характер і не ґрунтуються ні на фактичних обставинах, ні на вимогах закону. Натомість оскаржувана Постанова суду ухвалена у відповідності до вимог чинного законодавства України, враховуючи всі фактичні обставини справи, в межах наданих суду повноважень, та вірно застосовано судом як норми процесуального так і матеріального права, в повному обсязі з'ясовано обставини, що мають значення для правильного вирішення адміністративного спору, доведено та всебічно обґрунтовано їх в своєму рішенні, надано належну оцінку всім доказам, ґрунтуючись на повному та об'єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності.

Вказані в апеляційній скарзі процесуальні порушення не призвели до неправильного вирішення справи і не є підставою для скасування судового рішення.

Зважаючи на вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дослідив наявні докази, дав їм належну оцінку та прийняв законне та обґрунтоване рішення у відповідності з вимогами матеріального та процесуального права, в зв'язку з чим апеляційна скарга залишається без задоволення, а постанова суду першої інстанції - без змін.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.4, 8-11, 160, 196, 198, 200, 205, 207, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу Реєстраційної служби Уманського міськрайонного управління юстиції Черкаської області - залишити без задоволення.

Постанову Черкаського окружного адміністративного суду від 02 вересня 2015 року- залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів із дня складання у повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги до Вищого адміністративного суду України у порядку ст.212 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя: Г.В.Земляна

Судді: Г.М. Бистрик

М.В. Межевич

Повний текст ухвали виготовлено 10 грудня 2015 року

Головуючий суддя Земляна Г.В.

Судді: Бистрик Г.М.

Межевич М.В.