Справа № 816/4584/15
Суддя: С.С. Бойко
Дата ухвалення: 2015-12-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

03 грудня 2015 рокум. ПолтаваСправа №816/4584/15

Полтавський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Бойка С.С.,

за участю:

секретаря судового засідання - Носенка М.В.,

позивача - ОСОБА_1,

представника відповідача - Курило В.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 до Миргородської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Полтавській області про визнання незаконним податкового повідомлення-рішення,

В С Т А Н О В И В:

Фізична особа - підприємець ОСОБА_1 (надалі - позивач, ФОП ОСОБА_1.) звернувся до суду з позовом до Миргородської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Полтавській області (надалі - відповідач, Миргородська ОДПІ) про визнання незаконним податкового повідомлення-рішення від 29.10.2015 №, на підставі якого до позивача застосовано штрафні (фінансові) санкції в розмірі 23 800,00 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що спірним податковим повідомленням-рішенням до нього застосовано штрафні (фінансові) санкції за порушення вимог частини дванадцятої статті 15, статті 153 Закону України "Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів", а саме - продаж алкогольних напоїв неповнолітньому та за відсутності відповідної ліцензії. Позивач переконаний, що штрафні санкції до нього застосовано безпідставно, адже реалізацію пива неповнолітньому здійснила продавець ОСОБА_3, яку притягнуто до адміністративної відповідальності. До того ж, за твердженням позивача, він не займається реалізацією алкогольних напоїв, а тому не зобов'язаний отримувати ліцензію.

Відповідач позов не визнав, у письмових запереченнях посилався на те, що відсутність у продавця сумніву щодо віку покупця та продаж у зв'язку з цим забороненого товару неповнолітній особі не може бути підставою звільнення суб'єкта господарювання від відповідальності, адже поряд з адміністративною відповідальністю фізичної особи - продавця законом встановлено також адміністративно-господарську відповідальність суб'єктів господарювання.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення, оцінивши докази, що мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступні факти та відповідні до них правовідносини.

ОСОБА_1 у встановленому законом порядку зареєстрований як фізична особа - підприємець /а.с. 20/.

Позивач перебуває на обліку платників податків у Миргородській ОДПІ та зареєстрований платником єдиного податку другої групи /а.с. 19/.

05.08.2015 співробітниками Миргородського МВ УМВС України в Полтавській області проведено перевірку павільйону, розташованого за адресою: АДРЕСА_1, що належить позивачу.

Під час перевірки виявлено факт реалізації продавцем ОСОБА_3 пляшки пива "Рогань монастирське" місткістю 0,5 л неповнолітньому ОСОБА_4 (ІНФОРМАЦІЯ_1 р.н.).

За результатами перевірки складено протокол про адміністративне правопорушення від 05.08.2015 ПО №004978, у якому зафіксовано порушення гр. ОСОБА_3 вимог частини другої статті 156 Кодексу України про адміністративні правопорушення /а.с. 28/.

У свою чергу, на переконання відповідача, наведене є порушенням суб'єктом господарювання вимог:

- статті 153 Закону України "Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів" в частині заборони продажу пива (крім безалкогольного) особам, які не досягли 18 років;

- частини дванадцятої статті 15 вказаного Закону щодо заборони здійснення роздрібної торгівлі алкогольними напоями за відсутності ліцензії.

З огляду на викладене, Миргородською ОДПІ 29.10.2015 сформовано податкове повідомлення-рішення №, на підставі якого до позивача застосовано штрафні (фінансові) санкції в розмірі 23 800,00 грн (в тому числі, 6800,00 грн - за реалізацію алкогольного напою неповнолітньому та 17 000,00 грн - за реалізацію алкогольного напою без відповідної ліцензії) /а.с. 26/.

Не погоджуючись із зазначеним податковим повідомленням-рішенням, позивач звернувся до суду з позовом про визнання його незаконним.

Надаючи правову оцінку спірному рішенню суб'єкта владних повноважень, суд виходить з критеріїв правомірності такого рішення, що визначені частиною третьою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у зв'язку з чим перевіряє чи прийнято дане рішення: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення; безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення; з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Основні засади державної політики щодо регулювання оптової і роздрібної торгівлі алкогольними напоями на території України визначено Законом України "Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів" від 19.12.1995 №481/95-ВР.

За приписами частини дванадцятої статті 15 зазначеного Закону, роздрібна торгівля алкогольними напоями (крім столових вин) або тютюновими виробами може здійснюватися суб'єктами господарювання всіх форм власності, у тому числі їх виробниками, за наявності у них ліцензій.

При цьому, в силу положень статті 1 згаданого Закону, роздрібна торгівля - діяльність по продажу товарів безпосередньо громадянам та іншим кінцевим споживачам для їх особистого некомерційного використання незалежно від форми розрахунків, у тому числі на розлив у ресторанах, кафе, барах, інших суб'єктах господарювання громадського харчування.

Таким чином, роздрібна торгівля алкогольними напоями може здійснюватись лише за наявності у суб'єкта господарювання відповідної ліцензії.

Крім того, як визначено пунктом 2 абзацу першого частини першої статті 153 Закону України "Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів" забороняється продаж пива (крім безалкогольного), алкогольних, слабоалкогольних напоїв, вин столових та тютюнових виробів особам, які не досягли 18 років.

Матеріалами справи підтверджено та визнано позивачем, що 05.08.2015 близько 17:30 продавець ОСОБА_3 у приміщенні павільйону, розташованого за адресою: АДРЕСА_1, що належить позивачу, реалізувала неповнолітньому ОСОБА_4 (ІНФОРМАЦІЯ_1 р.н.) пляшку пива "Рогань монастирське" місткістю 0,5 л /а.с. 28/.

До матеріалів справи залучено копії пояснень ОСОБА_3 та ОСОБА_4, за змістом яких підтверджено факт реалізації алкогольних напоїв неповнолітньому /а.с. 29-30/.

Суд зазначає, що в силу положень частини четвертої статті 153 Закону України "Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів" продавця зобов'язано отримати у покупця, який купує пиво (крім безалкогольного), алкогольні, слабоалкогольні напої, вина столові або тютюнові вироби, документи, які підтверджують вік такого покупця, а отже, ця вимога має спонукати суб'єкта господарювання дотримуватися відповідного рівня обачності, який би унеможливлював порушення чітко визначеної заборони продавати неповнолітній особі зазначену продукцію. Відсутність у продавця сумніву щодо віку покупця та продаж у зв'язку з цим забороненого товару неповнолітній особі не може бути підставою звільнення суб'єкта господарювання від відповідальності.

Відносно продавця ОСОБА_3 05.08.2015 складено протокол про адміністративне правопорушення за частиною другою статті 156 Кодексу України про адміністративні правопорушення /а.с. 28/.

Постановою адміністративної комісії при виконавчому комітеті Великосорочинської сільської ради Миргородського району Полтавської області від 08.09.2015 №1 гр. ОСОБА_3 визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною другою статті 156 Кодексу України про адміністративні правопорушення та застосовано до останньої адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 510,00 грн /а.с. 25/.

Як пояснив в судовому засіданні позивач, гр. ОСОБА_3 свою вину визнала, штраф сплатила у добровільному порядку.

Враховуючи наведене, виклик в судове засідання ОСОБА_3 для допиту як свідка не є необхідним, оскільки матеріали справи містять достатню кількість письмових доказів для розгляду спору по суті.

Згідно з частиною першою статті 17 Закону України "Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів" за порушення норм цього Закону щодо виробництва і торгівлі спиртом етиловим, коньячним і плодовим, спиртом етиловим ректифікованим виноградним, спиртом етиловим ректифікованим плодовим, спиртом-сирцем виноградним, спиртом-сирцем плодовим, алкогольними напоями та тютюновими виробами посадові особи і громадяни притягаються до відповідальності згідно з чинним законодавством.

Зокрема, відповідно до абзацу п'ятого частини другої згаданої статті до суб'єктів господарювання застосовуються фінансові санкції у вигляді штрафів у разі оптової (включаючи імпорт та експорт) і роздрібної торгівлі спиртом етиловим, коньячним і плодовим, спиртом етиловим ректифікованим виноградним, спиртом етиловим ректифікованим плодовим, алкогольними напоями та тютюновими виробами без наявності ліцензій - 200 відсотків вартості отриманої партії товару, але не менше 17000 гривень. А згідно з абзацом дев'ятим частини другої вказаної статті до суб'єктів господарювання застосовуються фінансові санкції у вигляді штрафів у разі порушення вимог статті 153 цього Закону - 6800 гривень.

Системний аналіз зазначених вище правових норм дає підстави для висновку щодо запровадження в імперативній формі заборони на продаж алкогольних напоїв без відповідної ліцензії, так само, як і реалізацію пива (крім безалкогольного) особам, які не досягли 18-ти років.

При цьому законодавець розрізняє адміністративну відповідальність особи, яка безпосередньо здійснила реалізацію алкогольних напоїв неповнолітньому та суб'єкта господарювання, від імені якого вчинено такі дії. Так, статтею 17 Закону України "Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів" визначено адміністративно-господарську відповідальність саме суб'єкта господарювання, у господарській одиниці якого вчинено відповідні порушення.

Згідно з частиною першою статті 16 зазначеного Закону контроль за дотриманням норм цього Закону здійснюють органи, які видають ліцензії, а також інші органи в межах компетенції, визначеної законами України.

Відповідно до пункту 5 Порядку застосування фінансових санкцій, передбачених статтею 17 Закону України "Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів", затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 02.06.2003 №790, підставою для прийняття рішення про застосування фінансових санкцій, окрім іншого, є матеріали правоохоронних, податкових та інших органів виконавчої влади щодо недотримання суб'єктами підприємницької діяльності вимог законодавчих та інших нормативно-правових актів про виробництво та обіг спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів.

Оскільки в ході перевірки співробітниками Миргородського МВ УМВС України в Полтавській області павільйону, розташованого за адресою: АДРЕСА_1, що належить позивачу, виявлено факти реалізації пива неповнолітньому та за відсутності у суб'єкта господарювання відповідної ліцензії, суд дійшов висновку про правомірність оспорюваного рішення.

За приписами підпункту 54.3.3 пункту 54.3 статті 54 Податкового кодексу України контролюючий орган зобов'язаний самостійно визначити суму грошових зобов'язань, зменшення (збільшення) суми бюджетного відшкодування та/або зменшення (збільшення) від'ємного значення об'єкта оподаткування податком на прибуток або від'ємного значення суми податку на додану вартість платника податків, передбачених цим Кодексом або іншим законодавством, якщо згідно з податковим та іншим законодавством особою, відповідальною за нарахування сум податкових зобов'язань з окремого податку або збору, застосування штрафних (фінансових) санкцій та пені, у тому числі за порушення у сфері зовнішньоекономічної діяльності, є контролюючий орган.

Згідно з частиною другою статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

У відповідності до частини другої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Водночас, суд акцентує увагу на положеннях частини першої статті 11 Кодексу адміністративного судочинства України, відповідно до якої розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідачем, як суб'єктом владних повноважень, доведено правомірність прийнятого ним податкового повідомлення-рішення від 29.10.2015 №, на підставі якого до позивача застосовано штрафні (фінансові) санкції. Разом з тим, позивачем не надано суду доказів, що свідчили б про протиправністю оспорюваного рішення та порушення контролюючим органом вимог чинного законодавства.

За таких обставин, суд дійшов висновку, що оспорюване податкове повідомлення-рішення ґрунтується на вимогам чинного законодавства, а підстави для його скасування - відсутні.

Відтак, у задоволенні позовних вимог ФОП ОСОБА_1 необхідно відмовити.

Сплачений позивачем судовий збір належить залишити у Державному бюджеті України.

Керуючись статтями 2, 7-11, 69-71, 86, 94, 158-163 Кодексу адміністративного судочинства України,

П О С Т А Н О В И В:

У задоволенні адміністративного позову відмовити.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена до Харківського апеляційного адміністративного суду через Полтавський окружний адміністративний суд шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня отримання її копії з одночасним надісланням копії апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції.

Повний текст постанови складено 04 грудня 2015 року.

Суддя С.С. Бойко