Справа № 815/4509/15
Суддя: Кравченко М.М.
Дата ухвалення: 2015-12-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 815/4509/15
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 грудня 2015 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд в складі:

головуючого судді - Кравченка М.М.,

розглянувши в письмовому провадженні справу за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Білгород-Дністровська паляниця» до Білгород-Дністровської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби в Одеській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 30.07.2015 року № та № , від 06.08.2015 року № , -

СУТЬ СПОРУ:

Позивач звернувся з адміністративним позовом до Білгород-Дністровської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби в Одеській області в якому просив суд визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення від 30.07.2015 року № та № , від 06.08.2015 року № .

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначив наступне.

В період з 29.05.2015 року по 10.07.2015 року співробітники Білгород-Дністровської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби в Одеській області провели документальну планову виїзну перевірку Товариства з обмеженою відповідальністю «Білгород-Дністровська паляниця» з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.04.2012 року по 31.12.2014 року, валютного та іншого законодавства за період з 01.04.2012 року по 31.12.2014 року.

За результатами цієї перевірки 17.07.2015 року Білгород-Дністровська об'єднана державна податкова інспекція Головного управління Державної фіскальної служби в Одеській області склала акт № 814/15-05-22-00/31257988, яким встановлені порушення позивачем, крім інших:

- п.44.1 ст.44, п.138.2, п.138.8, пп.138.10.3 п.138.10, пп.138.10.5 п.138.10 ст.138 Податкового кодексу України, що призвело до заниження податку на прибуток на загальну суму 4620,00 грн.;

- п.44.1 ст.44, п.198.1, п.198.2 ст.198, п.201.4, п.201.7, п.201.10 ст.201 Податкового кодексу України, що призвело до заниження податку на додану вартість на загальну суму 358099,00 грн.;

- п.51.1 ст.51 Податкового кодексу України, що виразилося в порушенні порядку подання відомостей про виплачені доходи.

На підставі цього акту перевірки відповідно до зазначених порушень Білгород-Дністровська об'єднана державна податкова інспекція Головного управління Державної фіскальної служби в Одеській області прийняла податкові повідомлення-рішення:

- від 30.07.2015 року № , яким позивачеві за порушення п.44.1 ст.44, п.138.2, п.138.8, пп.138.10.3 п.138.10, пп.138.10.5 п.138.10 ст.138 Податкового кодексу України збільшено суму грошового зобов'язання з податку на прибуток приватних підприємств у розмірі 5775,00 грн., у тому числі за основним платежем 4620,00 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями 1155,00 грн.;

- від 30.07.2015 року № , яким позивачеві за порушення п.44.1 ст.44, п.198.1, п.198.2 ст.198, п.201.4, п.201.7, п.201.10 ст.201 Податкового кодексу України збільшено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість у розмірі 447623,67 грн., у тому числі за основним платежем 358099,00 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями 89524,67 грн.;

- від 06.08.2015 року № , яким позивачеві за порушення гл.2, п.119.2 ст.119 Податкового кодексу України відповідно до п.51.1 ст.51 Податкового кодексу України збільшено суму грошового зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб , що сплачується податковими агентами, із доходів платника податку у вигляді заробітної плати у розмірі 510,00 грн., у тому числі за штрафними (фінансовими) санкціями 510,00 грн.

Позивач не погоджується з податковими повідомленнями-рішеннями відповідача від 30.07.2015 року № та № , від 06.08.2015 року № , вважає їх протиправними та такими, що належать до скасування.

Оскільки в судовому засіданні, що було призначене на 08.12.2015 року, представник позивача не заявляв клопотань про витребування додаткових письмових доказів, допиту свідків чи експертів, представник відповідача до судового засідання не з'явився, через канцелярію суду подав клопотання про розгляд справи за його відсутності, суд на підставі ст.122 та ст.128 КАС України вирішив розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Дослідивши надані письмові докази, перевіривши матеріали справи, а також проаналізувавши законодавство, яке регулює спірні правовідносини, суд дійшов висновку, що адміністративний позов належить задовольнити частково. Свій висновок суд вмотивовує наступним чином. Так, суд, -

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Білгород-Дністровська паляниця» зареєстроване та перебуває на обліку в Білгород-Дністровській об'єднаній державній податковій інспекції Головного управління Державної фіскальної служби в Одеській області як платник податків з 25.04.2001 року за № 1974 (т.1 а.с.118-119).

На підставі направлень від 29.05.2015 року № 109/1701, № 103/22, № 101/22, № 106/22, № 108/1701, № 105/22, № 104/22, № 107/22, № 102/22, від 12.06.2015 року № 125/23, наказів від 21.05.2015 року № 126 та від 25.06.2015 року № 185, в період з 29.05.2015 року по 10.07.2015 року співробітники Білгород-Дністровської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби в Одеській області провели документальну планову виїзну перевірку Товариства з обмеженою відповідальністю «Білгород-Дністровська паляниця» з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.04.2012 року по 31.12.2014 року, валютного та іншого законодавства за період з 01.04.2012 року по 31.12.2014 року (т.1 а.с.162-178).

За результатами цієї перевірки 17.07.2015 року Білгород-Дністровська об'єднана державна податкова інспекція Головного управління Державної фіскальної служби в Одеській області склала акт № 814/15-05-22-00/31257988 «Про результати планової виїзної документальної перевірки ТОВ «Білгород-Дністровська паляниця», код за з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.04.2012 р. по 31.12.2014 р., валютного та іншого законодавства за період з 01.04.2012 р. по 31.12.2014 р.» (т.1 а.с.11-107).

В акті перевірки встановлені, крім інших, наступні порушення з боку позивача:

- п.44.1 ст.44, п.138.2, п.138.8, пп.138.10.3 п.138.10, пп.138.10.5 п.138.10 ст.138 Податкового кодексу України, що призвело до заниження податку на прибуток на загальну суму 4620,00 грн.;

- п.44.1 ст.44, п.198.1, п.198.2 ст.198, п.201.4, п.201.7, п.201.10 ст.201 Податкового кодексу України, що призвело до заниження податку на додану вартість на загальну суму 358099,00 грн.;

- п.51.1 ст.51 Податкового кодексу України, що виразилося в порушенні порядку подання відомостей про виплачені доходи.

За наслідками перевірки Товариства з обмеженою відповідальністю «Білгород-Дністровська паляниця» Білгород-Дністровська об'єднана державна податкова інспекція Головного управління Державної фіскальної служби в Одеській області прийняла податкові повідомлення-рішення:

- від 30.07.2015 року № , яким позивачеві за порушення п.44.1 ст.44, п.138.2, п.138.8, пп.138.10.3 п.138.10, пп.138.10.5 п.138.10 ст.138 Податкового кодексу України збільшено суму грошового зобов'язання з податку на прибуток приватних підприємств у розмірі 5775,00 грн., у тому числі за основним платежем 4620,00 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями 1155,00 грн. (т.1 а.с.117);

- від 30.07.2015 року № , яким позивачеві за порушення п.44.1 ст.44, п.198.1, п.198.2 ст.198, п.201.4, п.201.7, п.201.10 ст.201 Податкового кодексу України збільшено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість у розмірі 447623,67 грн., у тому числі за основним платежем 358099,00 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями 89524,67 грн. (т.1 а.с.116);

- від 06.08.2015 року № , яким позивачеві за порушення гл.2, п.119.2 ст.119 Податкового кодексу України відповідно до п.51.1 ст.51 Податкового кодексу України збільшено суму грошового зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб , що сплачується податковими агентами, із доходів платника податку у вигляді заробітної плати у розмірі 510,00 грн., у тому числі за штрафними (фінансовими) санкціями 510,00 грн. (т.1 а.с.130).

Згідно з ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч.2 ст.72 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Перевіривши законність дій та рішень відповідача, суд вважає, що адміністративний позов належить до часткового задоволення.

Свій висновок суд обґрунтовує наступним чином.

Так, податкові повідомлення-рішення від 30.07.2015 року № та № належать до скасування з наступних підстав.

Впродовж судового розгляду справи суд встановив, що ТОВ «Білгород-Дністровська паляниця» уклало з ПП «Джей Ком», ТОВ «Зерноресурс Груп» договір на перевезення вантажів від 17.10.2012 року № 17, договір поставки від 22.08.2014 року № 22/08/М-БДП, договір на виконання робіт від 01.09.2014 року № 1/ОБ (т.1 а.с.186-187, 225, 229-230).

На підтвердження виконання зазначених договорів було надано до суду платіжні доручення, акт прийому-передачі робіт (надання послуг), податкові накладні, акт приймання виконаних будівельних робіт, картку рахунку, обігово-сальдові відомості за рахунком, що свідчить про реальність здійснення господарських операцій (т.1 а.с.188-190, 226-228, 231-239; т.2 а.с.50-51, 76-77).

Суд встановив, що за поставлений товар, виконані роботи та надані послуги позивач зі своїми контрагентами розрахувався, тобто сторони договору зазнали змін майнового стану.

Дані факти підтверджується податковими накладними, які були включені позивачем у податкову звітність у періоді, що перевірявся, які є в матеріалах справи.

Суд зазначає, що матеріали справи містять всі необхідні документи на підтвердження реальності здійснення фінансово-господарських відносин ТОВ «Білгород-Дністровська паляниця» з ПП «Джей Ком» та ТОВ «Зерноресурс Груп» в періоді, що перевірявся.

На підставі викладених обставин, суд вважає, що витрати за договорами укладеними з контрагентами позивач правомірно включив до складу витрат.

Відповідно до пп.14.1.27 п.14.1 ст.14 ПК України: «Витрати - сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних для провадження господарської діяльності платника податку, в результаті яких відбувається зменшення економічних вигод у вигляді вибуття активів або збільшення зобов'язань, внаслідок чого відбувається зменшення власного капіталу (крім змін капіталу за рахунок його вилучення або розподілу власником)».

Відповідно до п.138.1 ст.138 ПК витрати, що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування, складаються із:

витрат операційної діяльності, які визначаються згідно з пунктами 138.4, 138.6 - 138.9, підпунктами 138.10.2 - 138.10.4 пункту 138.10, пунктом 138.11 цієї статті;

інших витрат, визначених згідно з пунктом 138.5, підпунктами 138.10.5, 138.10.6 пункту 138.10, пунктами 138.11, 138.12 цієї статті, пунктом 140.1 статті 140 і статтею 141 цього Кодексу;

крім витрат, визначених у пунктах 138.3 цієї статті та у статті 139 цього Кодексу.

Згідно з п.138.2. ст.138 ПК витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

Відповідно до п.138.4 цієї статті витрати, що формують собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг, визнаються витратами того звітного періоду, в якому визнано доходи від реалізації таких товарів, виконаних робіт, наданих послуг.

З сукупного аналізу вказаних норм законів суд робить висновок, що до складу валових можуть бути віднесені будь-які витрати, здійснені (нараховані) як компенсація за отримані платником товари (послуги), пов'язані з його господарською діяльністю.

З наданих первинних документів вбачається, що вказаними контрагентами позивачу поставлявся товар, виконувалися роботи та надавалися послуги, а позивач в свою чергу здійснював оплату за поставлений товар, виконані роботи, надані послуги, що підтверджується матеріалами справи.

Крім цього, з огляду на матеріали справи суд встановив, що за наслідками цих господарських операцій вказані контрагенти видали податкові накладні, які були включені позивачем у податкову звітність у перевіряючому періоді, що підтверджується матеріалами справи (т.1 а.с.191-199, 240-250; т.2 а.с.54-61, 78-88).

Також, суд звертає увагу, що згідно з пп.180.1.1 п.180.1 ст.180 Податкового кодексу України платником податку є будь-яка особа, що провадить або планує провадити господарську діяльність і реєструється за своїм добровільним рішенням як платник податку у порядку, визначеному статтею 183 цього розділу.

Суд встановив, що позивач та його контрагенти на момент здійснення вказаних господарських операцій були платниками податків.

Відповідно до п.198.3 ст.198 Податкового кодексу України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг (у разі здійснення контрольованих операцій - не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу) та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Згідно з п.198.2 ст.198 Податкового кодексу України датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Відповідно до п.198.6 ст.198 Податкового кодексу України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Таким чином, відповідно до зазначених правових норм, з моменту списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг або отримання платником податку податкових накладних від контрагента у нього виникло право на віднесення ПДВ по операціях з цим контрагентом до складу свого податкового кредиту з ПДВ.

Тобто, суд не погоджується з доводами відповідача про нікчемність укладених правочинів між позивачем та зазначеними контрагентами, оскільки вони є необґрунтованими та спростовуються встановленими вище обставинами.

При цьому, факт виконання вказаними контрагентами позивача договорів підтверджується наданими до суду первинними документами, що знаходяться в матеріалах справи.

Більше того, позивач не повинен нести відповідальність за дії чи бездіяльність своїх контрагентів. Порушення податкової дисципліни, вчинені контрагентом платника податку тягнуть відповідальність та негативні наслідки саме для цієї особи. Зазначені обставини не можуть бути підставою для позбавлення платника податку права на віднесення вартості отриманих послуг до складу валових витрат у випадку, коли останній виконав усі передбачені законом умови стосовно отримання такого права та має необхідні документальні підтвердження їх розміру.

Такої ж позиції дотримується Верховний Суд України в постанові від 31.01.2011 року в адміністративній справі за позовом закритого акціонерного товариства «Мукачівський лісокомбінат» до Мукачівської об'єднаної державної податкової інспекції в Закарпатській області про визнання недійсним податкового повідомлення-рішення.

Також, суд звертає увагу на рішення Європейського Суду з прав людини від 9 січня 2007 року, про порушення Україною статті 1 Першого протоколу у справі «Інтерсплав проти України».

Так, у п.37 рішення вказується: «Заявник стверджував, що він сплачував податки відповідно до Закону і ці платежі перевірялись декілька разів державними органами. Він зазначив, що він не несе відповідальності за діяльність інших компаній, у яких він купував металевий брухт, ціна на який включала ПДВ. Обов'язок сплачувати це ПДВ покладався на ці компанії, а не на заявника. Заявник підкреслив, що він не мав ні компетенції, ні можливості контролювати господарську діяльність інших підприємств і ситуація, на яку посилається Уряд, вказує на незадовільну діяльність податкових органів, за які заявник не повинен нести відповідальність. Він далі підкреслював, що численні перевірки його діяльності які здійснювалися податковими органами, не виявили порушень, на підставі яких останні могли б ґрунтувати свої відмови».

Відповідно до п.38 рішення зазначено: «На думку Суду, коли державні органи володіють будь-якою інформацією про зловживання в системі відшкодування ПДВ, що здійснюються конкретною компанією, вони можуть вжити відповідних заходів для запобігання або усунення таких зловживань. Суд, однак, не може прийняти зауваження Уряду щодо загальної практики з відшкодування ПДВ за відсутності будь-яких ознак, які б указували на те, що заявник був безпосередньо залучений до таких зловживань».

Під час розгляду справи відповідач не надав доказів, які б вказували про безпосереднє відношення позивача до зловживань у системі відшкодування ПДВ або безпідставного заниження суми податкового зобов'язання з податку на прибуток підприємства.

Таким чином, враховуючи викладене вище, суд встановив, що відповідач всупереч нормам Податкового кодексу України безпідставно прийняв податкові повідомлення-рішення від 30.07.2015 року № та № .

Що стосується податкового повідомлення-рішення від 06.08.2015 року № , то суд вважає, що воно не належить до скасування з наступних підстав.

Як вже було зазначено вище, податкове повідомлення-рішення від 06.08.2015 року № було прийняте відповідачем у зв'язку з порушенням позивачем гл.2, п.119.2 ст.119 Податкового кодексу України відповідно до п.51.1 ст.51 Податкового кодексу України.

Відповідно до п.51.1 ст.51 Податкового кодексу України (в редакції, що діяла в період виникнення спірних правовідносин) податковий агент зобов'язаний подавати у строки, встановлені цим Кодексом для податкового кварталу, податковий розрахунок сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податків, а також сум нарахованого та утриманого з них податку органу державної податкової служби за місцем свого обліку.

Порядок заповнення і подання органам державної податкової служби України податкового розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, та сум утриманого з них податку відповідно до вимог статті 51 глави 2, підпункту 70.16.1 пункту 70.16 статті 70 глави 6 розділу II, підпункту «б» пункту 176.2 статті 176 розділу IV Податкового кодексу України визначається Порядком заповнення та подання податковими агентами податкового розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, і сум утриманого з них податку (що діяв в період виникнення спірних правовідносин), затвердженого Наказом Державної податкової адміністрації України від 24.12.2010 року № 1020.

Згідно з п.2.1 Розділу 2 Порядку заповнення та подання податковими агентами податкового розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, і сум утриманого з них податку, затвердженого Наказом Державної податкової адміністрації України від 24.12.2010 року № 1020, податковий розрахунок подається окремо за кожний квартал (податковий період) протягом 40 календарних днів, наступних за останнім календарним днем звітного кварталу.

Суд встановив, що позивач в періоді, що перевірявся, за I-IV квартали 2013 року подавав до відповідача податкові розрахунки сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, і сум утриманого з них податку (т.2 а.с.5-14, 16-25, 27-34, 36-45).

Відповідно до п.4.1 Розділу 4 Порядку заповнення та подання податковими агентами податкового розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, і сум утриманого з них податку, затвердженого Наказом Державної податкової адміністрації України від 24.12.2010 року № 1020, коригування поданого і прийнятого податкового розрахунку проводяться на підставі самостійно виявлених податковим агентом помилок, а також на підставі повідомлень про помилки, виявлені органом ДПС.

Суд встановив, що відповідач у зв'язку з виявленими в податкових розрахунках позивача за I-IV квартали 2013 року помилками направляв повідомлення щодо допущених помилок у податкових розрахунках за формою 1ДФ (т.2 а.с.15, 26, 35, 46).

Зазначені повідомлення щодо допущених помилок у податкових розрахунках за формою 1ДФ місять перелік допущених помилок та їх коди.

Згідно з п.119.2 ст.119 Податкового кодексу України неподання, подання з порушенням встановлених строків, подання не у повному обсязі, з недостовірними відомостями або з помилками податкової звітності про суми доходів, нарахованих (сплачених) на користь платника податків, суми утриманого з них податку тягнуть за собою накладення штрафу у розмірі 510 гривень.

Таким чином, враховуючи викладене вище, суд встановив, що прийняте відповідачем податкове повідомлення-рішення від 06.08.2015 року № є обґрунтованим та законним.

Відповідно до ч.3 ст.2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють чи прийняті вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії), добросовісно; розсудливо; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія).

Згідно з ч.3 ст.94 КАС України якщо адміністративний позов задоволено частково, судові витрати, здійснені позивачем, присуджуються йому відповідно до задоволених вимог, а відповідачу - відповідно до тієї частини вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

У процесі розгляду справи не встановлено інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, і доказів на підтвердження цих обставин.

На підставі викладеного, керуючись Конституцією України, Податковим кодексом України, ст.ст. ст.ст.2, 7, 8, 9, 11, 27, 69-71, 86, 94, 122, 128, 159-163 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Адміністративний позов задовольнити частково.

2. Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення Білгород-Дністровської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби в Одеській області від 30.07.2015 року № та № .

3. В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Судові витрати розподілити відповідно до ст.94 КАС України.

Порядок і строки оскарження постанови визначаються ст.ст.185, 186 КАС України.

Постанова набирає законної сили в порядку і строки, встановлені ст.254 КАС України.

Суддя М.М. Кравченко