Справа № 810/4186/15
Суддя: Степанюк А.Г.
Дата ухвалення: 2015-12-08 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 810/4186/15 Головуючий у 1-й інстанції: Василенко Г.Ю. Суддя-доповідач: Степанюк А.Г.
У Х В А Л А

Іменем України

08 грудня 2015 року м. Київ

Колегія суддів Київського апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді - Степанюка А.Г.,

суддів - Кузьменка В.В., Шурка О.І.

при секретарі - Ліневській В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу державного реєстратора прав на нерухоме майно Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у Київській області Шостака Володимира Миколайовича на постанову Київського окружного адміністративного суду від 01 жовтня 2015 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_3 до Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у Київській області, державного реєстратора прав на нерухоме майно Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у Київській області Шостака Володимира Миколайовича, державного реєстратора реєстраційної служби Вишгородського районного управління юстиції Київської області Ходаківської Сніжани Вячеславівни про визнання протиправним та скасування рішення, -

ВСТАНОВИЛА:

У серпні 2015 року ОСОБА_3 (далі - Позивач, ОСОБА_3) звернулася до Київського окружного адміністративного суду з позовом до Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у Київській області (далі - Відповідач-1, Управління державної реєстрації), державного реєстратора прав на нерухоме майно Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у Київській області Шостака Володимира Миколайовича (далі - Відповідач-2, державний реєстратор Шостак В.М.), державного реєстратора реєстраційної служби Вишгородського районного управління юстиції Київської області Ходаківської Сніжани Вячеславівни (далі - Відповідач-3, державний реєстратор Ходаківська С.В.) про визнання протиправним та скасування рішення державного реєстратора прав на нерухоме майно Управління державної реєстрації від 07.08.2015 року №23508038 про відмову у державній реєстрації за ОСОБА_3 права власності на 1/2 частку земельної ділянки за кадастровим номером НОМЕР_1 в СТ «Лісова пісня» Новосілківської сільської ради Вишгородського району Київської області.

Постановою Київського окружного адміністративного суду від 01.10.2015 року позов задоволено повністю. При цьому суд першої інстанції виходив з того, що наявність у представника Позивача довіреності на представництва інтересів ОСОБА_3 у державних, громадських, господарських та інших підприємствах, установах, організаціях незалежно від їх підпорядкування, форм власності та галузевої належності при вирішенні будь-яких питань, що її стосуватимуться, є належним документом, що посвідчує право ОСОБА_5 вчиняти від імені Позивача дії, у тому числі щодо державної реєстрації прав, у зв'язку з чим позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Не погоджуючись із прийнятим судовим рішенням, Відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржувану постанову та ухвалити нову, якою у задоволенні позову відмовити повністю. При цьому посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права. Наголошує на неврахуванні судом відсутності у довіреності вказівки на можливість представництва інтересів Позивача в органах юстиції, а також на реалізацію права, а не тільки на його захист.

Повноважний представник Апелянта в судовому засіданні вимоги апеляційної скарги підтримав та просив задовольнити останню в повному обсязі.

Позивач, Відповідач-1 та Відповідач-3, будучи належним чином повідомлені про дату, час та місце судового розгляду справи, явку повноважних представників не забезпечили.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення повноважного представника Відповідача-2, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а постанову суду першої інстанції без змін, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи та було встановлено судом першої інстанції, 04.08.2015 року від імені ОСОБА_3 за довіреністю серії ВТВ №355119 від 20.06.2013 року, зареєстрованої в реєстрі за №3873 (а.с. 10) до Управління державної реєстрації звернувся повірений - ОСОБА_5 із заявою (реєстраційний номер 12664238) про проведення державної реєстрації права приватної власності на 1/2 земельної ділянки, що розташована у Київській області, Вишгородському районі, сільській раді Новосілківській, садівницькому товаристві «Лісова пісня», кадастровий номер НОМЕР_1, до якої додав документи для проведення державної реєстрації прав.

За результатами розгляду вказаної заяви Відповідачем-2 прийнято рішення від 07.08.2015 року №23508038 про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень (а.с. 5), в якому зазначено, що із заявою звернулася неналежна особа. В обґрунтування вказаного рішення послався на те, що в силу положень ст. 1003 ЦК України у договорі доручення або у виданій на підставі договору довіреності мають бути чітко визначені юридичні дії, які належить вчинити повіреному. Дії, які належить вчинити повіреному, мають бути правомірними, конкретними та здійсненними.

На підставі встановлених вище обставин, виходячи з системного аналізу приписів ст. ст. 3, 4, 5, 8, 9, 15, 16 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», ст. ст. 237, 244, 245 Цивільного кодексу України, а також затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.10.2013 року №868 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, суд першої інстанції дійшов висновку про протиправність оскаржуваного рішення Відповідача-2, оскільки зі змісту наявної у матеріалах справи довіреності вбачається надання повіреним права ОСОБА_5 на представництво його інтересів у будь-яких підприємствах, установах, організаціях.

З таким висновком суду першої інстанції не можна не погодитися з огляду на наступне.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (далі - Закон) обов'язковій державній реєстрації підлягають речові права та обтяження на нерухоме майно, розміщене на території України, що належить фізичним та юридичним особам, державі в особі органів, уповноважених управляти державним майном, іноземцям та особам без громадянства, іноземним юридичним особам, міжнародним організаціям, іноземним державам, а також територіальним громадам в особі органів місцевого самоврядування, а саме право власності на нерухоме майно.

Приписи п. 1 ч. 1 ст. 8 Закону визначають, що орган державної реєстрації прав проводить державну реєстрацію прав та їх обтяжень або відмовляє у їх реєстрації.

Згідно п. п. 2, 3 ч. 2 ст. 9 Закону державний реєстратор:

- встановлює відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями, зокрема: відповідність обов'язкового дотримання письмової форми правочину та його нотаріального посвідчення (у випадках, встановлених законом); відповідність повноважень особи, яка подає документи на державну реєстрацію прав та їх обтяжень; відповідність відомостей про нерухоме майно, наявних у Державному реєстрі прав та поданих документах; наявність обтяжень прав на нерухоме майно, зареєстрованих відповідно до вимог цього Закону; наявність факту виконання умов правочину, з якими закон та/або договір (угода) пов'язує можливість проведення державної реєстрації виникнення, переходу, припинення прав на нерухоме майно або обтяження таких прав;

- приймає рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, про відмову в державній реєстрації, про її зупинення, внесення змін до Державного реєстру прав;

Відповідно до ч. 4 ст. 9 Закону державний реєстратор самостійно приймає рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень або відмову в такій реєстрації.

Втручання будь-яких органів, посадових і службових осіб, громадян та їх об'єднань у діяльність державного реєстратора, пов'язану з проведенням державної реєстрації прав, забороняється і тягне за собою відповідальність згідно із законом.

Приписи ч. ч. 1, 2 ст. 15 вказаного Закону передбачають, що державна реєстрація прав та їх обтяжень проводиться в такому порядку: 1) прийняття і перевірка документів, що подаються для державної реєстрації прав та їх обтяжень, реєстрація заяви; 2) встановлення факту відсутності підстав для відмови в державній реєстрації прав та їх обтяжень, зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та/або їх обтяжень; 3) прийняття рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, відмову в ній або зупинення державної реєстрації; 4) внесення записів до Державного реєстру прав; 5) видача свідоцтва про право власності на нерухоме майно у випадках, встановлених статтею 18 цього Закону; 6) надання витягів з Державного реєстру прав про зареєстровані права та/або їх обтяження.

Орган державної реєстрації прав, державні реєстратори зобов'язані надати до відома заявників інформацію про необхідний перелік документів для здійснення державної реєстрації прав.

Перелік документів для здійснення державної реєстрації прав визначається Кабінетом Міністрів України у Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень.

Загальні правила звернення до державного реєстратора із заявою про вчинення реєстраційної дії визначені у статті 16 Закону, згідно якої заява про державну реєстрацію прав та їх обтяжень подається у паперовій або електронній формі у випадках, передбачених цим Законом.

Державна реєстрація прав проводиться на підставі заяви власника, іншого правонабувача, сторони правочину, за яким виникло право, уповноваженої ними особи або державного кадастрового реєстратора у випадках, передбачених цим Законом.

Під час подання заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень у паперовій формі фізична особа повинна пред'явити документ, що посвідчує її особу, а у разі подання заяви представником фізичної чи юридичної особи - також документ, що підтверджує його повноваження діяти від імені таких осіб. У випадках, установлених законом, представник іноземної особи пред'являє документи, легалізовані в установленому нормативно-правовими актами порядку.

Відповідно до п. 15 затвердженого постановою КМ України від 17.10.2013 року №868 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - Порядок №868) під час розгляду заяви і документів, що додаються до неї, державний реєстратор встановлює відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно, їх обтяженнями, зокрема щодо: 1) обов'язкового дотримання письмової форми правочину та його нотаріального посвідчення (у встановлених законом випадках); 2) повноважень заявника; 3) відомостей про нерухоме майно, речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, наявних у Державному реєстрі прав та поданих документах; 4) наявності обтяжень прав на нерухоме майно, зареєстрованих відповідно до закону; 5) наявності факту виконання умов правочину, з якими закон та/або договір (угода) пов'язує можливість проведення державної реєстрації виникнення, переходу, припинення прав на нерухоме майно або обтяження таких прав.

При цьому згідно п. 20 вказаного Порядку №868 за результатами розгляду заяви та документів, необхідних для проведення державної реєстрації прав, державний реєстратор приймає рішення про державну реєстрацію прав або рішення про відмову в такій реєстрації.

Згідно п. 3 ч. 1 ст. 24 Закону у державній реєстрації прав та їх обтяжень може бути відмовлено у разі, якщо із заявою про державну реєстрацію прав та їх обтяжень звернулася неналежна особа.

Тобто законодавцем прямо передбачена така підстава для відмови у державній реєстрації прав як звернення із відповідною заявою неналежної особи.

Вирішуючи питання про правомірність оскаржуваного рішення Відповідача-2 про відмову у державній реєстрації прав на нерухоме майно, суд першої інстанції зазначив, що зі змісту довіреності вбачається наявність у ОСОБА_5 повноважень на звернення, зокрема, до Управління державної реєстрації від імені ОСОБА_3

Надаючи оцінку такому твердженню суду першої інстанції, судова колегія вважає за необхідне зазначити таке.

Відповідно до ч. 1 ст. 237 ЦК України представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов'язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє.

При цьому в силу ч. 3 ст. 237 Цивільного кодексу представництво виникає на підставі договору, закону, акта органу юридичної особи та з інших підстав, встановлених актами цивільного законодавства.

З наведеного випливає, що представництво є цивільним правовідношенням, змістом якого є вчинення однією стороною (представником) правочинів від імені іншої сторони (яку представляють), в результаті чого цивільні права та обов'язки виникають, змінюються і припиняються безпосередньо для особи, яку представляють.

Однією з особливостей представницьких відносин є те, що представник може мати право або бути зобов'язаним укладати правочини від імені іншого суб'єкта. Це залежить від виду представництва. При представництві, заснованому на довіреності, представник не зобов'язаний, а уповноважений вчинити правочини від імені та і в інтересах довірителя, оскільки видача довіреності - односторонній правочин, юридична чинність якого залежить винятково від довірителя. Для того, щоб довіреність була реалізована, необхідне зустрічне волевиявлення представника, що виражається у вчиненні дій, щодо яких він уповноважений за довіреністю.

Другою особливістю відносин представництва є те, представництво породжує цілий комплекс правовідносин, які виникають між: а) представником і особою, яку представляють; б) представником і третіми особами, з якими він укладає правочин; в) особою, яку представляють, і третіми особами, з якими укладено правочин.

Особливості представництва в залежності від підстав його виникнення, врегульовані положеннями ст. ст. 242-244 ЦК України.

Так, згідно ч. 3 ст. 244 Цивільного кодексу України довіреністю є письмовий документ, що видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами. Довіреність на вчинення правочину представником може бути надана особою, яку представляють (довірителем), безпосередньо третій особі.

Приписи ст. 245 ЦК України визначають, що форма довіреності повинна відповідати формі, в якій відповідно до закону має вчинятися правочин.

При цьому правочином відповідно до ч. 1 ст. 202 ЦК України є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Отже, дії Управління державної реєстрації щодо здійснення державної реєстрації прав на нерухоме майно є правочином у розумінні ЦК України.

Як вбачається зі змісту довіреності від 20.06.2013 року серії ВТВ №355119, зареєстрованої за №3873, вбачається, що ОСОБА_3 уповноважила ОСОБА_5, зокрема, бути її представником в державних громадських, господарських та інших підприємствах, установах, організаціях незалежно від їх підпорядкування, форм власності та галузевої належності при вирішенні будь-яких питань, що її стосуватимуться, для чого останньому надано право подавати від імені Позивача заяви, звертатися до усіх підприємств, установ організацій.

Отже, на думку колегії суддів, Київський окружний адміністративний суд прийшов до вірного висновку, що необхідні повноваження для представлення інтересів Позивача у відносинах з Управлінням державної реєстрації, в тому числі подача відповідної заяви та документів до неї, охоплюються вказаною довіреністю.

Наведене узгоджується з правовою позицією Вищого адміністративного суду України, викладеної в ухвалі від 16.12.2014 року у справі №К/800/29650/14.

Посилання Апелянта на приписи ст. 1003 ЦК України оцінюються критично, оскільки положення даної статті регулюють правовідносини, що випливають з договору доручення, а не з довіреності без укладення такого договору.

Твердження Відповідача-2 про неврахування судом першої інстанції закріплення у довіреності повноважень ОСОБА_5 виключно на захист інтересів прав Позивача, а не реалізації прав останнього суд апеляційної інстанції вважає необґрунтованими, оскільки, як вже було встановлено раніше, даною довіреністю охоплювалися будь-які дії повіреного з будь-яких питань, що стосуються інтересів довірителя, а не лише захисту прав останнього.

Відтак, оскільки довіреністю серії ВТВ №355119 від 20.06.2013 року ОСОБА_3 уповноважила ОСОБА_5 на представлення її інтересів, зокрема, у відносинах з Відповідачем-1 та на подачу відповідної заяви і документів до неї, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що ОСОБА_5, звертаючись до Управління державної реєстрації із заявою про реєстрацію за Позивачем права приватної власності на 1/2 частку земельної ділянки, був наділений повноваженнями на вчинення даної дії, а тому рішення Відповідача-2 від 07.08.2015 року №23508038 про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень є протиправним та підлягає скасуванню.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до ст. 159 КАС України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин у адміністративній справі, підтверджених такими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до статті 198 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на постанову суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право, зокрема, залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін.

У відповідності до ст. 200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Колегія суддів із наведеними висновками суду першої інстанції погодилась, оскільки вони знайшли своє підтвердження в ході апеляційного розгляду справи. Судом було вірно встановлено фактичні обставини справи, надано належну оцінку дослідженим доказам, прийнято законне та обґрунтоване рішення у відповідності з вимогами матеріального та процесуального права. У зв'язку з цим колегія суддів вважає необхідним апеляційну скаргу - залишити без задоволення, а постанову суду - без змін.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу державного реєстратора прав на нерухоме майно Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у Київській області Шостака Володимира Миколайовича - залишити без задоволення, а постанову Київського окружного адміністративного суду від 01 жовтня 2015 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_3 до Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у Київській області, державного реєстратора прав на нерухоме майно Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у Київській області Шостака Володимира Миколайовича, державного реєстратора реєстраційної служби Вишгородського районного управління юстиції Київської області Ходаківської Сніжани Вячеславівни про визнання протиправним та скасування рішення, - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення. Касаційна скарга на судові рішення подається в порядку та строки, визначені ст. ст. 211, 212 КАС України.

Головуючий суддя А.Г. Степанюк

Судді В.В. Кузьменко

О.І. Шурко

Головуючий суддя Степанюк А.Г.

Судді: Шурко О.І.

Кузьменко В. В.