Справа № 577/1061/15-а
Суддя: Бенедик А.П.
Дата ухвалення: 2015-12-07 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 грудня 2015 р. Справа № 577/1061/15-а
Колегія суддів Харківського апеляційного адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Бенедик А.П.

Суддів: Калиновського В.А. , Водолажської Н.С.

за участю секретаря судового засідання Тітової А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Державного підприємства "Конотопське лісове господарство" на постанову Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 20.10.2015р. по справі №577/1061/15-а

за позовом ОСОБА_1

до Державного підприємства "Конотопський лісгосп", Мисливствознавця Державного підприємства "Конотопський лісгосп" Ярмак Олександри Володимирівни

про скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності,

ВСТАНОВИЛА:

Позивач, ОСОБА_1, звернувся до суду із адміністративним позовом до Державного підприємства "Конотопський лісгосп", мисливствознавця Державного підприємства "Конотопський лісгосп" Ярмак Олександри Володимирівни, в якому просив скасувати постанову №21 від 13 лютого 2015 року про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 85 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - КУпАП).

Постановою Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 20.10.2015 року позовні вимоги задоволено частково.

Скасовано постанову про накладення адміністративного стягнення №21 від 13.02.2015 року, винесену мисливствознавцем ДП «Конотопський лісгосп» Ярмак О.В. про визнання ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ч.1 ст.85 КпАП України та накладення стягнення у вигляді штрафу в сумі 1020 грн., а справу надіслано на новий розгляд.

У решті вимог відмовлено.

Не погодившись із судовим рішенням, ДП "Конотопський лісгосп" подано апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 20.10.2015 року та ухвалити нове рішення, яким відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог.

Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги, відповідач посилається на прийняття оскаржуваної постанови з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Вказує, що задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції дійшов до неправомірного висновку про їх обґрунтованість. Зазначив, що оскаржувана постанова про накладення на позивача адміністративного стягнення є законною та обґрунтованою, складена повноважною особою, а тому скасуванню не підлягає.

Позивач правом надання письмових заперечень на апеляційну скаргу не скористався.

Представники сторін про дату, час та місце апеляційного розгляду справи повідомлені належним чином, що підтверджується наявними в матеріалах справи повідомленнями про вручення рекомендованого поштового відправлення.

Колегія суддів визнала за можливе розглянути справу з урахуванням положень ч. 1 ст. 41 та ч. 4 ст. 196 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду та доводи апеляційної скарги, дослідивши письмові докази, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що постановою мисливствознавця ДП "Конотопське лісове господарство" Ярмак О.В. №21 від 13.02.2015 року ОСОБА_1 визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 85 КУпАП.

Фактичною підставою для прийняття вказаної постанови слугували висновки відповідача, викладені в протоколі про адміністративне правопорушення №21 від 09.11.2014 року, складеного інженером охорони та захисту лісу ДП "Конотопське лісове господарство" ОСОБА_3 про те, що позивач 09.11.2014 року о 12 год. 00 хв. проводив полювання в групі осіб на відтворювальній ділянці № 3 поблизу с.Червоний Яр, в заказнику "Грузчанський". При собі мав мисливську зброю - рушницю на яку не мав жодних документів, а також не мав документів на право полювання, що є порушенням пунктів 1, 2 ст.20 Закону України "Про мисливське господарство та полювання". В протоколі мається відмітка, що позивач з місця правопорушення зник.

За вчинене правопорушення до позивача застосоване адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 1020 грн. 00 коп.

Позивач, не погоджуючись із правомірністю притягнення його до адміністративної відповідальності на підставі оскаржуваної постанови, звернувся до суду із даним позовом.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що мисливствознавцем ДП "Конотопське лісове господарство" Ярмак О.В. при розгляді справи про адміністративне правопорушення були допущені суттєві порушення чинного законодавства, зокрема положень ст. ст. 279, 280, 283 КУпАП, та відповідачем не надано беззаперечних доказів на підтвердження правомірності винесення оскаржуваної постанови про накладення на позивача адміністративного стягнення за вчинення правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 85 КУпАП. На підставі положень п. 2 ч.1 ст. 293 КУпАП, суд першої інстанції дійшов висновку, що постанова про притягнення позивача до відповідальності підлягає скасуванню, а справа направленню на новий розгляд.

Колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції, враховуючи наступне.

За правилами ч. 1 ст. 195 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Перевіряючи юридичну та фактичну обґрунтованість мотивів, які покладені суб'єктом владних повноважень в основу спірного рішення на відповідність вимогам ч. 3 ст. 2 КАС України, колегія суддів виходить з наступного.

Як вбачається з протоколу про адміністративне правопорушення №21 від 09.11.2014 року, позивач 09.11.2014 року о 12 год. 00 хв. проводив полювання в групі осіб на відтворювальній ділянці № 3 поблизу с. Червоний Яр, в заказнику "Грузчанський". При собі мав мисливську зброю - рушницю на яку не мав жодних документів, а також не мав документів на право полювання, що є порушенням пунктів 1, 2 ст.20 Закону України "Про мисливське господарство та полювання". В протоколі мається відмітка, що позивач з місця правопорушення зник.

Вказаний протокол про адміністративне правопорушення складений інженером охорони та захисту лісу ДП "Конотопське лісове господарство" ОСОБА_3

Колегія суддів не погоджується з доводами позивача відносно того, що вказаний протокол було складено посадовою особою, яка не має на те відповідних повноважень, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 255 КУпАП, у справах про адміністративні правопорушення, розгляд яких віднесено до відання органів, зазначених у статтях 222 - 244-19 цього Кодексу, протоколи про правопорушення мають право складати уповноважені на те посадові особи цих органів.

Як передбачено ст. 242 КУпАП, справи про адміністративні правопорушення, пов'язані з порушенням правил ведення мисливського господарства і полювання, передбачені статтею 50, частиною першою статті 85, статтями 91 2 і 188 5 цього Кодексу розглядає центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері мисливського господарства.

Від імені центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері мисливського господарства, розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право посадові особи, уповноважені центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері мисливського господарства, керівники, заступник керівника з питань мисливського господарства, головні лісничі, головні мисливствознавці, державні районні мисливствознавці, керівники, головні лісничі, лісничі, головні мисливствознавці, мисливствознавці держлісгоспів, інших державних лісогосподарських підприємств, а також державних лісомисливських та державних мисливських господарств.

Керівниками, заступником керівника з питань мисливського господарства, головними лісничими, головними мисливствознавцями, державними районними мисливствознавцями, керівниками, головними лісничими, лісничими, головними мисливствознавцями, мисливствознавцями держлісгоспів, інших державних лісогосподарських підприємств, а також державних лісомисливських та державних мисливських господарств штраф до семи неоподатковуваних мінімумів доходів громадян за правопорушення, передбачені частиною першою статті 85 цього Кодексу, може стягуватися на місці.

Пунктами 1, 2 Положення "Про Державну лісову охорону", затвердженого постановою КМУ від 16 вересня 2009 року № 976 (далі по тексту - Положення), передбачено, що Державна лісова охорона (далі - держлісоохорона) діє у складі Держлісагентства, Республіканського комітету Автономної Республіки Крим з питань лісового і мисливського господарства, обласних управлінь лісового та мисливського господарства і підприємств, установ та організацій, що належать до сфери управління Держлісагентства. Держлісоохорона має статус правоохоронного органу.

Метою діяльності держлісоохорони є здійснення правових, лісоохоронних та інших заходів, спрямованих на збереження, розширене відтворення, невиснажливе використання лісових ресурсів та об'єктів тваринного світу.

У відповідності до п.1 Указу Президента України від 13.04.2011 №458/2011 "Про Положення про Державне агентство лісових ресурсів України", Державне агентство лісових ресурсів України (Держлісагентство України) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра аграрної політики та продовольства України (далі - Міністр), входить до системи центральних органів виконавчої влади і забезпечує реалізацію державної політики у сфері лісового та мисливського господарства.

Виходячи зі змісту п. 4 Положення, основними завданнями держлісоохорони є: здійснення державного контролю за додержанням вимог лісового та мисливського законодавства; забезпечення охорони лісів від пожеж, незаконних рубок, шкідників і хвороб, пошкодження внаслідок антропогенного та іншого шкідливого впливу; запобігання злочинам і адміністративним правопорушенням у сфері лісового та мисливського господарства, а також використання лісових ресурсів і мисливських тварин; організація та координація заходів з охорони державного мисливського фонду.

До посадових осіб держлісоохорони належать посадові особи Держлісагентства, Республіканського комітету Автономної Республіки Крим з питань лісового і мисливського господарства, обласних управлінь лісового та мисливського господарства і підприємств, установ та організацій, що належать до сфери управління Держлісагентства, згідно з додатком (п.5 Положення).

В додатку до вищевказаного Положення зазначені посадові особи державної лісової охорони, коли вона діє у складі підприємств, установ та організацій, що належать до сфери управління Дежлісагентства: керівник, головний лісничий, головний мисливствознавець, начальник відділу (сектору) лісового господарства та інженери відділу (сектору) всіх категорій, начальник відділу (сектору) охорони і захисту лісу та інженери відділу (сектору) всіх категорій, начальник відділу (сектору), спеціалісти відділу (сектору) мисливського господарства всіх категорій, лісничий, державний районний мисливствознавець, мисливствознавець, помічник лісничого, старший майстер лісу, майстер лісу, начальник лісової пожежної станції, старший єгер та єгер державного лісогосподарського (лісомисливського) підприємства, державного мисливського господарства.

Як встановлено п. 7 Положення, посадові особи держлісоохорони відповідно до покладених на неї завдань мають серед іншого право: перевіряти в установленому порядку в громадян і юридичних осіб наявність дозволів та інших документів на використання лісових ресурсів і користування лісами та на право полювання і використання ресурсів державного мисливського фонду; проводити перевірки додержання лісокористувачами, власниками лісів та користувачами мисливських угідь вимог нормативно-правових актів і нормативних документів з питань ведення лісового господарства та у галузі мисливського господарства та полювання; складати протоколи та розглядати відповідно до законодавства справи про адміністративні правопорушення, правопорушення у сфері охорони, захисту, використання та відтворення лісів, а також у галузі мисливського господарства та полювання; видавати обов'язкові для виконання приписи з питань, що належать до їх повноважень.

Згідно посадової інструкції інженера охорони та захисту лісу ДП "Конотопське лісове господарство" ОСОБА_3, яка затверджена начальником ДП "Конотопське лісове господарство" від 18 березня 2013 року вбачається, що ОСОБА_3 самостійно складає протоколи про адміністративні правопорушення щодо порушення лісового законодавства та правил полювання.

Наказом директора ДП "Конотопське лісове господарство" від 6 листопада 2014 року №218 "Про створення рейдових бригад", інженер охорони та захисту лісу ОСОБА_3 був включений до складу рейдової бригади для кращої охорони мисливських угідь 8 листопада 2014 року та 9 листопада 2014 року.

З урахуванням наведеного, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що протокол про адміністративне правопорушення відносно позивача складений уповноваженою на те посадовою особою.

Перевіряючи правомірність притягнення позивача до адміністративної відповідальності на підставі оскаржуваної постанови, колегія суддів дійшла висновку про наступне.

З постанови про накладення адміністративного стягнення №21 від 13.02.2015 року, винесеної мисливствознавцем ДП "Конотопське лісове господарство" Ярмак О.В. вбачається, що позивача визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч.1 ст.85 КУпАП, оскільки проводив полювання у відтворювальній дільниці №3 поблизу с. Червоний Яр, на нього накладене адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 1020 грн. 00 коп.

Згідно посадової інструкції мисливствознавця ДП "Конотопський лісгосп" Ярмак О.В., затвердженої директором лісгоспу 18 березня 2013 року, вона розглядає справи про адміністративні правопорушення та накладає адміністративні стягнення за порушення правил ведення мисливського господарства та полювання.

Положеннями ч.4 ст. 38 КУпАП передбачено, що у разі закриття кримінального провадження, але за наявності в діях порушника ознак адміністративного правопорушення, адміністративне стягнення може бути накладено не пізніш як через місяць з дня прийняття рішення про закриття кримінального провадження.

Судом першої інстанції встановлено та знайшло своє підтвердження під час апеляційного перегляду, що на час винесення оскаржуваної постанови ще не була скасована постанова про закриття кримінального провадження від 16 січня 2015 року, прийнята слідчим СВ Конотопського МВ УМВС України в Сумській області Юрченком О.А.

Зазначена постанова скасована ухвалою колегії суддів з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Сумської області від 3 березня 2015 року

На підставі викладеного, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції відносно того, що оскаржувана постанова про притягнення позивача до адміністративної відповідальності винесена в межах строку, встановленого ч. 4 ст. 38 КУпАП.

Разом з тим, скасовуючи оскаржувану постанову, суд першої інстанції виходив з того, що мисливствознавцем ДП "Конотопське лісове господарство" Ярмак О.В. при розгляді справи про адміністративне правопорушення було порушено вимоги діючого законодавства, а саме, позивач не був повідомлений належним чином про час та місце розгляду справи, оскільки поштове повідомлення було направлено не за місцем його реєстрації, а за іншою адресою, внаслідок чого не зміг скористатися правами передбаченими ст.268 КУпАП.

Колегія суддів не погоджується з даними висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Права особи, яка притягається до адміністративної відповідальності визначені ст. 268 КУпАП.

Відповідно до положень вищенаведеної статті Кодексу, особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, має право: знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання; при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи, виступати рідною мовою і користуватися послугами перекладача, якщо не володіє мовою, якою ведеться провадження; оскаржити постанову по справі. Справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Під час відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

Відповідно до ст. 278 КУпАП, орган (посадова особа) при підготовці до розгляду справи про адміністративне правопорушення вирішує, серед іншого, чи сповіщено осіб, які беруть участь у розгляді справи, про час і місце її розгляду.

Відповідач під час судового розгляду справи вказував, що позивач про розгляд справи про адміністративне правопорушення повідомлявся засобами поштового зв'язку.

Відповідно до пп. 3.5.1.2 п. 3.5.1 Порядку пересилання поштових відправлень, затвердженого наказом УДППЗ «Укрпошта» від 12 травня 2006 року №211 (далі - Порядок №211), при бажанні одержання повідомлення про вручення поштового відправлення відправник заповнює бланк повідомлення ф. 119 на своє ім'я або на ім'я особи, якій належить надіслати повідомлення після вручення поштового відправлення адресату. На повідомленні відправник зазначає вид поштового відправлення, що пересилається, дату його подання, адресу, за якою надсилається поштове відправлення. У відповідних випадках зазначається сума оголошеної цінності та післяплати.

Згідно з пп. 3.5.1.3 Порядку №211, приймаючи поштове відправлення з повідомленням про вручення, працівник зв'язку повинен: а) перевірити, чи є на відправленні (бланку супровідної адреси до посилки) напис «З повідомленням» і яким саме; б) перевірити правильність заповнення бланка повідомлення про вручення ф. 119; в) зазначити в касовому чеку (розрахунковій квитанції): «З повідомленням», і яким саме; г) проставити на зворотному боці повідомлення номер прийнятого поштового відправлення та найменування об'єкта поштового зв'язку місця приймання.

Відповідно до пп. 3.1.2.2 Порядку №211, про прийняте для пересилання рекомендоване поштове відправлення відправнику видається касовий чек або розрахункова квитанція.

Порядок вручення поштового відправлення також впорядкований п.п. 89, 90 Правил надання послуг поштового зв'язку, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 5 березня 2009 року №270 (далі - Правила), в яких зазначено, що реєстровані поштові відправлення вручаються, кошти за поштовими переказами виплачуються одержувачам за умови пред'явлення ними документа, що посвідчує особу - паспорта громадянина України, паспорта громадянина України для виїзду за кордон, військового квитка для військовослужбовця строкової служби, посвідчення народного депутата України, документа, що замінює паспорт, паспорта іноземного громадянина з візою або посвідки на постійне чи тимчасове проживання на території України іноземного громадянина, виданої органами внутрішніх справ. Адресат може уповноважити іншу особу на одержання адресованого йому поштового відправлення, коштів за поштовим переказом за довіреністю, що оформляється в установленому законодавством порядку.

Відповідно до п.106 Правил, під час вручення фізичній особі реєстрованого поштового відправлення, виплати коштів за поштовим переказом з повідомленням про вручення працівник поштового зв'язку на підставі пред'явленого одержувачем документа, що посвідчує особу, зазначає на бланку повідомлення про вручення його прізвище.

Як вбачається з наявної в матеріалах справи копією Рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення (форма №119), ОСОБА_1 отримав повідомлення про розгляд справи про адміністративне правопорушення 11.02.2015 року (а.с. 83).

Доводи позивача, з якими погодився суд першої інстанції про те, що вказане повідомлення не може бути належним доказом, оскільки направлено не за адресою реєстрації (АДРЕСА_1), а за іншою адресою (АДРЕСА_2), колегія суддів вважає необґрунтованими, виходячи з наступного.

Статтею 33 Конституції України передбачено, що кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 29 ЦК України, місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово.

Згідно ст. 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», місце проживання - житло, розташоване на території адміністративно-територіальної одиниці, в якому особа проживає постійно або тимчасово; реєстрація - внесення інформації до Єдиного державного демографічного реєстру та до паспортного документа про місце проживання або місце перебування особи із зазначенням адреси житла.

На підставі викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що оскільки позивач має право на вільний вибір місця проживання, наявні в матеріалах справи докази підтверджують факт отримання ним відповідного поштового повідомлення про розгляд справи про адміністративне правопорушення, то єдиний факт направлення відповідачем вказаного повідомлення не за адресою реєстрації, не може свідчити про неналежне його повідомлення про розгляд справи.

Крім того, як вбачається з матеріалів справи, позивач, звертаючись із даним позовом вказав адресу проживання: «АДРЕСА_2), тобто поштова адреса відповідає тій, що вказана у поштовому повідомленні про розгляд справи про адміністративне правопорушення.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку про належне підтвердження факту повідомлення позивача про дату, час та місце розгляду справи про адміністративне правопорушення.

На підставі викладеного, відповідач обґрунтовано на підставі положень ст. 268 КУпАП розглянув справу про адміністративне правопорушення за відсутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, за умови, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи, і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

Посилання позивача, як на підставу скасування оскаржуваної постанови, на відсутність в його діях складу адміністративного правопорушення, через те, що жодного незаконного полювання ним вчинено не було, колегія суддів вважає необґрунтованими, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про мисливське господарство та полювання», полювання - дії людини, спрямовані на вистежування, переслідування з метою добування і саме добування (відстріл, відлов) мисливських тварин, що перебувають у стані природної волі або утримуються в напіввільних умовах.

Згідно ст. 14 Закону України «Про мисливське господарство та полювання», документами на право полювання (для громадян України) є: посвідчення мисливця; щорічна контрольна картка обліку добутої дичини і порушень правил полювання з відміткою про сплату державного мита; дозвіл на добування мисливських тварин (ліцензія, відстрільна картка, дозвіл на діагностичний та селекційний відстріл тощо); відповідний дозвіл на право користування вогнепальною мисливською зброєю у разі її використання; паспорт на собак мисливських порід, інших ловчих звірів і птахів у разі їх використання під час полювання.

Зазначені документи мисливець зобов'язаний мати під час здійснення полювання, транспортування або перенесення продукції полювання і пред'являти їх на вимогу осіб, уповноважених здійснювати контроль у галузі мисливського господарства та полювання.

Як вбачається з протоколу про адміністративне правопорушення, вказаних документів позивач не мав. Крім того, дані документи не було надані позивачем під час судового розгляду справи.

Згідно ст. 20 вищенаведеного Закону, з метою раціонального використання мисливських тварин, охорони диких тварин, а також середовища їх перебування забороняється:

1) полювати без належного на те дозволу, а саме: без документів, визначених статтею 14 цього Закону; полювання на тварин, які не зазначені у дозволах на добування мисливських тварин або понад встановлену в цих дозволах норму;

2) полювання в заборонених для цього місцях, а саме: на територіях та об'єктах природно-заповідного фонду, де це заборонено відповідно до положень про них; на відтворювальних ділянках (крім відстрілу і відлову хижих та шкідливих тварин); у межах населених пунктів (сіл, селищ, міст), за винятком випадків, передбачених рішеннями Ради міністрів Автономної Республіки Крим, обласних, Київської та Севастопольської міських рад; в угіддях, не зазначених у дозволі; на відстані ближче ніж 200 метрів від будівель населеного пункту та окремо розташованих будівель, де можливе перебування людей;

3) полювання у заборонений час, а саме: у не дозволені для полювання строки на відповідні види тварин; у темний період доби (пізніше години після заходу сонця і раніше години до його сходу);

4) полювання із застосуванням або використанням заборонених знарядь та забороненими способами, а саме: клеїв, петель, капканів, підрізів, закотів, гачків, самострілів, ловчих ям; отруйних та анестезуючих принад; живих сліпих чи знівечених тварин як принади; звуковідтворювальних приладів та пристроїв; електричного обладнання для добування тварин; штучних світлових джерел, приладів та пристроїв для підсвічування мішеней, у тому числі приладів нічного бачення; дзеркал та інших пристроїв, що осліплюють тварин; вибухових речовин; з під'їзду на автомототранспорті, а також на плавучих засобах з працюючим двигуном; літаків та вертольотів; немисливської (у тому числі військової) вогнепальної, пневматичної та іншої стрілецької зброї, а також нарізних вкладок, напівавтоматичної або автоматичної зброї з магазинами більш як на два патрони; руйнування жител тварин, бобрових загат, гнізд птахів; газу та диму; заливання нір звірів; а також: на тварин, які зазнають лиха (переправляються водою або по льоду, рятуються від пожежі, повені тощо); на пернату дичину з нарізною вогнепальною зброєю або з використанням набоїв, споряджених кулями і шротом діаметром більше 5 мм (N 0000); на хутрових звірів (крім вовка, єнотовидного собаки, лисиці та шакала) з нарізною вогнепальною зброєю калібром більш як 5,6 міліметра; на копитних тварин з використанням малокаліберної гвинтівки під патрон кільцевого запалювання або набоїв, споряджених картеччю чи шротом; полювання з мисливськими собаками, ловчими звірами і птахами без наявності на них паспорта; полювання з дерев та мисливських вишок без дозволу користувача угідь;

5) транспортування або перенесення добутих тварин чи їх частин без відмітки цього факту у щорічній контрольній картці обліку добутої дичини і порушень правил полювання, а також у дозволі на їх добування;

6) допускання собак у мисливські угіддя без нагляду;

7) полювання з порушенням установленого для певної території (регіону, мисливського господарства, обходу тощо) порядку здійснення полювання;

8) полювання на заборонених для добування тварин;

9) збирання яєць птахів, загиблих, мисливських птахів, самовільне привласнення знайдених в угіддях загиблих мисливських тварин або їх частин, руйнування, нищення або псування штучних гніздищ, солонців, годівниць для звірів і птахів, посівів кормових рослин, мисливських вишок, вказівних знаків, відповідних вивісок та інших атрибутів мисливського господарства.

Дії, зазначені в пунктах 1 - 8 цієї статті, відповідно до законодавства кваліфікуються як незаконне полювання. Особи, винні у незаконному полюванні, несуть відповідальність згідно із законами.

Виявлені тварини (або їх частини) та знаряддя добування таких тварин, законність набуття яких не підтверджена відповідними документами, вважаються незаконно добутими.

ДП "Конотопський лісгосп" отримало роз'яснення Сумського обласного управління лісового та мисливського господарства № 03-16/151 від 10.02.2015, яке підтверджує, що полювання з п'ятизарядною рушницею зарядженою більше ніж двома патронами є порушенням правил полювання.

Відповідно до проекту організації та розвитку мисливського господарства ДП "Конотопське лісове господарство" на території гідрологічного заказника місцевого значення "Грузчанський" розташована відтворювальна ділянка № 3 ДП " Конотопський лісгосп ".

Порядок надання дозволів на спеціальне використання природних ресурсів, до яких відноситься і добування мисливських тварин, на території об'єктів природно - заповідного фонду визначений Законом України "Про природно - заповідний фонд України ", відповідно до положень ст. 9-1 якого закріплено, що спеціальне використання природних ресурсів у межах територій та об'єктів природно-заповідного фонду місцевого значення здійснюється в межах ліміту на використання природних ресурсів у межах територій та об'єктів природно-заповідного фонду, затвердженого органом виконавчої влади з питань охорони навколишнього природного середовища Автономної Республіки Крим та територіальними органами центрального органу виконавчої влади в галузі охорони навколишнього природного середовища, а також на підставі дозволів.

Спеціальне використання природних ресурсів у межах територій та об'єктів природно-заповідного фонду місцевого значення (крім корисних копалин) здійснюється на підставі дозволів, що видаються місцевими радами за погодженням з територіальними органами центрального органу виконавчої влади в галузі охорони навколишнього природного середовища.

Відповідно до листа Міністерства екології та природних ресурсів України про надання роз'яснення, згідно вимог статті 9-1 Закону України "Про природно - заповідний фонд України" спеціальне використання природних ресурсів у межах територій та об'єктів ПЗФ місцевого значення, включаючи видалення сухостійних насаджень в межах населених пунктів та добування мисливських тварин, здійснюється у межах ліміту на використання природних ресурсів у межах територій та об'єктів ПЗФ, затвердженого органом виконавчої влади з питань охорони навколишнього природного середовища Автономної республіки Крим та територіальними органами центрального органу виконавчої влади в галузі охорони навколишнього природного середовища, а також, на підставі дозволів, що видаються місцевими радами за погодженням з територіальними органами центрального органу виконавчої влади в галузі охорони навколишнього природного середовища. Таким чином, ліміти на використання природних ресурсів, включаючи видалення сухостійних насаджень в межах населених пунктів та добування мисливських тварин, у межах територій та об'єктів ПЗФ місцевого значення в Сумській області встановлюється та затверджуються Державним управлінням охорони навколишнього природного середовища в Сумській області, а дозволи видаються місцевими радами за погодженням з Держуправлінням.

Відповідач під час розгляду справи вказував, що жодних дозволів на використання території гідрологічного заказника місцевого значення "Грузчанський" з метою добування мисливських тварин користувачами мисливських угідь не отримувалось, а отже, і полювання на його території є незаконним.

Згідно ст. 12 Закону України «Про мисливське господарство та полювання», право на полювання в межах визначених для цього мисливських угідь мають громадяни України, які досягли 18-річного віку, іноземці, які одержали в установленому порядку дозвіл на добування мисливських тварин та інші документи, що засвідчують право на полювання.

Полювання з використанням вогнепальної мисливської зброї дозволяється лише особам, які в установленому порядку одержали дозвіл органу внутрішніх справ на право користування цією зброєю.

До полювання прирівнюється: перебування осіб у межах мисливських угідь, у тому числі на польових і лісових дорогах (крім доріг загального користування), з будь-якою стрілецькою зброєю або з капканами та іншими знаряддями добування звірів і птахів, або з собаками мисливських порід чи ловчими звірами і птахами, або з продукцією полювання (крім випадків регулювання чисельності диких тварин, польових випробувань і змагань мисливських собак (не нижче обласного рівня); перебування осіб на дорогах загального користування з продукцією полювання або з будь-якою зібраною розчохленою стрілецькою зброєю.

На підставі викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що факт перебування позивача в мисливських угіддях зі зброєю, незалежно від мета та наслідків такого перебування, є палюванням.

Враховуючи наведене те беручи до уваги, що позивачем, як під час розгляду справи у суді першої інстанції, так і під час апеляційного розгляду не було надано доказів відсутності в його діях адміністративного правопорушення, або наявності факту порушення відповідачем під час прийняття винесення оскаржуваної постанови про накладення адміністративного стягнення вимог діючого законодавства, колегія суддів дійшла висновку щодо необґрунтованості заявлених позовних вимог в частині її скасування.

На підставі викладеного, колегія суддів дійшла висновку про правомірність накладення відповідачем на позивача адміністративного стягнення на підставі оскаржуваної постанови.

Посилання суду першої інстанції, як на підставу скасування оскаржуваної постанови, на відсутність схеми, на якій було б визначене точне місце вчинення позивачем правопорушення, колегія суддів вважає помилками, оскільки жодного правового обґрунтування наявності у відповідної посадової особи відповідача обов'язку складати вказану схему під час вчинення адміністративного правопорушення наведено не було.

Відповідно до частини 1 статті 11 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

У відповідності до ст. 69 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів. Докази суду надають особи, які беруть участь у справі.

Згідно із вимогами ч. 1 ст. 71 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а суд згідно із статтею 86 цього ж Кодексу, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Колегія суддів зазначає, що позивачем, як під час розгляду справи у суді першої інстанції так і під час її апеляційного перегляду, не було надано належних та допустимих доказів на підтвердження незаконність оскаржуваної постанови про накладення адміністративного стягнення.

Натомість, відповідач, будучи суб'єктами владних повноважень та заперечуючи проти позову, довів правовірність власних дій.

В силу ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 3 статті 2 КАС України встановлено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

З огляду на зазначене, колегія суддів дійшла висновку, щодо необґрунтованості заявлених позовних вимог.

Враховуючи наведене, приймаючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції дійшов до помилкового висновку щодо про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог.

Відповідно до ст. 159 КАС України, судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно п. 4 ч. 1 ст. 202 КАС України, підставами для скасування постанови або ухвали суду першої інстанції та ухвалення нового рішення є: порушення норм матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи або питання, а так само розгляд і вирішення справи неповноважним судом; участь в ухваленні постанови судді, якому було заявлено відвід на підставі обставин, які викликали сумнів у неупередженості судді, і заяву про його відвід визнано судом апеляційної інстанції обґрунтованою; ухвалення чи підписання постанови не тим суддею, який розглянув справу.

З урахуванням встановлених обставин у справі та допущених судом першої інстанції порушень норм матеріального права, колегія суддів вважає, що постанова Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 20.10.2015р. по справі №577/1061/15-а не відповідає вимогам ст.159 КАС України, а тому відповідно до вимог ст. 202, ч.2 ст. 205 КАС України підлягає скасуванню з прийняттям нової постанови про відмову в задоволенні позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, п. 3 ст. 198, п. 4 ч.1 ст. 202, 205, 207, 209, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Державного підприємства "Конотопське лісове господарство" задовольнити.

Постанову Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 20.10.2015р. по справі №577/1061/15-а скасувати.

Прийняти нову постанову, якою в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Державного підприємства "Конотопський лісгосп", Мисливствознавця Державного підприємства "Конотопський лісгосп" Ярмак Олександри Володимирівни про скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності - відмовити.

Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання постанови у повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя (підпис)Бенедик А.П.
Судді(підпис) (підпис) Калиновський В.А. Водолажська Н.С.

Повний текст постанови виготовлений 11.12.2015 р.