Справа № 712/10071/15-а
Суддя: Земляна Г.В.
Дата ухвалення: 2015-12-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Суддя-доповідач: Земляна Г.В.
ПОСТАНОВА

Іменем України

09 грудня 2015 року м. Київ

колегія суддів Київського апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого - судді Земляної Г.В.

суддів Бистрик Г.М., Межевича М.В.

за участю секретаря Генчмазлумо І.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві без фіксації судового процесу, в порядку ч. 1 ст. 41 КАС України, апеляційну скаргу управління Пенсійного фонду України в м.Черкасах Черкаської області на постанову Соснівського районного суду м. Черкаси від 21 вересня 2015 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до управління Пенсійного фонду України в м.Черкасах Черкаської області про перерахунок щомісячного довічного грошового утримання, -

В С Т А Н О В И Л А :

Позивач, ОСОБА_2, звернулався до суду з позовом до управління Пенсійного фонду України в м.Черкасах Черкаської області (далі - відповідач) про визнання неправомірними дій відповідача щодо відмови у перерахунку щомісячного довічного грошового утримання позивача, зобов'язання здійснити перерахунок щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці у розмірі 80 відсотків від суми грошового утримання судді, який працював на відповідній посаді, починаючи з 06.01.2015 року з урахуванням фактично виплачених коштів.

Постановою Соснівського районного суду м. Черкаси від 21 вересня 2015 року позов задоволено повністю. Визнано неправомірними дії управління Пенсійного Фонду України в м. Черкасах Черкаської області щодо відмови у перерахуванні щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці ОСОБА_2. Зобов'язано управління Пенсійного Фонду України в м. Черкасах Черкаської області здійснити перерахунок щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці - ОСОБА_2 у розмірі 80 відсотків від суми грошового утримання судді, який працював на відповідній посаді, починаючи з 06.01.2015 року з урахуванням фактично сплаченого щомісячного довічного грошового утримання та забезпечити його виплату в подальшому.

Не погоджуючись з прийнятою постановою представник управління Пенсійного фонду України в м.Черкасах Черкаської області подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову суду першої інстанції в частині задоволення позову та винести нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог. В своїй апеляційній скарзі апелянт посилається на незаконність, необґрунтованість та необ'єктивність рішення суду, неповне з'ясування всіх обставин, що мають значення для вирішення справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права, що є підставою для скасування судового рішення

Апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку ч. 1 ст. 41 КАС України, без фіксації судового процесу.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а постанову суду слід змінити в резолютивній частині частині, з наступних підстав.

Згідно зі п.1 ч.1 ст. 198, ст.201 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції апеляційну має право постанову суду змінити, якщо вирішено не всі позовні вимоги або питання.

Відповідно до ч. 1 статі 9 Кодексу адміністративного судочинства України, суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Суд першої інстанції всебічно, повно та об'єктивно розглянув справу, правильно встановив обставини справи, наданим доказам дав правильну правову оцінку і прийшов до обґрунтованого висновку про задоволення позову в цілому, однак, невірно сформулював резолютивну частину рішення.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, що постановою Верховної Ради України № 59 V-III від 25 грудня 2014 року «Про звільнення суддів» на підставі п.9 частини 5 ст.126 Конституції України ОСОБА_2 був звільнений з посади судді апеляційного Суду Черкаської області у зв'язку виходом у відставку, в зв'язку з чим набув право на призначення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці згідно з ст.138 ЗУ «Про судоустрій і статус суддів».

Після видання головою апеляційного суду наказу про звільнення № 4 від 05.01.2015 року на підставі постанови ВРУ від 25.12.2014р., позивач звернувся до Управління ПФУ в м. Черкасах Черкаської області з заявою про призначення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, яке йому було призначено з 06 січня 2015 року у розмірі згідно зі ст.138 ЗУ «Про судоустрій і статус суддів» в редакції, яка діяла з 01.01.2015р. в розмірі 60 відсотків грошового утримання судді, з якого було сплачено єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, який працює на відповідній посаді.

Не погодившись з розміром призначеного грошового утримання, позивач звернувся до Відповідача з заявою про надання роз'яснень щодо критеріїв визначення суми довічного грошового утримання судді у відставці із зазначенням нормативної бази, щодо обґрунтувань розрахунку, з посиланням на конкретні приписи законодавства.

Згідно листа Відповідача за № 72/С-1с від 02.03.2015 року позивача було інформовано, що призначено довічне утримання на підставі приписів ст. 138 ЗУ «Про судоустрій і статус суддів» у розмірі 60 відсотків грошового утримання судді, з якого було сплачено єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, який працює на відповідній посаді, тобто в редакції Закону, чинній з 01.01.2015 року

Листом за № 469/с-10 від 05.08.2015 року Відповідачем було відмовлено у здійсненні перерахунку довічного грошового утримання, з посиланням на приписи ст. 141 ЗУ «Про судоустрій і статус суддів», зазначаючи, що до 05.01.2015 року позивач перебував в штаті суду і отримував зарплату та на час звернення до Управління ПФУ в м. Черкаси, тобто 09.01.2015 року чинне законодавство не передбачало нарахування щомісячного довічного грошового утримання судді в розмірі 70% грошового утримання суді, який працює на відповідній посаді.

Вказана відмова на думку позивача є протиправною та такою, що порушує його право на досягнутий рівень гарантій незалежності суддів та не узгоджується з конституційним положенням про недопустимість звуження змісту чи обсягу гарантій незалежності суддів, в зв'язку з чим, звернувся до суду з даними позовом.

Суд першої інстанції задовольняючи позов прийшов до висновку про обґрунтованість позовних вимог.

Колегія суддів погоджується з висновком першої інстанції та зазначає наступне.

Так, згідно постанови Верховної Ради України № 59 VIII від 25 грудня 2014 року «Про звільнення суддів» ОСОБА_2 був звільнений з посади судді апеляційного суду Черкаської області у зв'язку виходом у відставку на підставі п.9 частини 5 ст.126 Конституції України.

Згідно Закону України від 27.03.2014 року № 1166-VII «Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання в Україні», відповідно до Розділу II п/п 2, п.28 цього Закону, внесено зміни в ч. 3. ст. 138 Закону України «Про судоустрій та статус суддів», а саме щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у розмірі 70 відсотків грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки заробітку.

Оскільки позивач пропрацював на посаді судді понад 20 років, то грошове утримання збільшується на 10 відсотків (5x2) і повинно становити 80 відсотки заробітку.

Дана норма закону діяла і на 25.12.2014 року, тобто на час звільнення з посади судді у відставку відповідно до Постанови Верховної Ради України, позивач набув права на призначення щомісячного довічного грошового утримання у розмірі 70% від грошового утримання судді, який працював на відповідній посаді на даний період, плюс 10 відсотків що становить 80 відсотки.

Однак, коли після видання на підставі постанови ВРУ від 25.12.2014р. головою апеляційного суду наказу про звільнення № 1 від 05.01.2015 року позивач звернувся до Управління ПФУ в м. Черкасах Черкаської області з заявою про призначення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, вказане утримання йому було призначено з 06 січня 2015 року у розмірі згідно зі ст.138 ЗУ «Про судоустрій і статус суддів» в редакції, яка діяла з 01.01.2015р. в розмірі 60 відсотків грошового утримання судді, з якого було сплачено єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, який працює на відповідній посаді.

Однак, згідно з п. 4 ст. 109 ЗУ «Про судоустрій і статус суддів» суддя здійснює свої повноваження до прийняття рішення про його звільнення.

Відповідно до п. 6 ст. 111 ЗУ «Про судоустрій і статус суддів» повноваження судді припиняються з дня набрання чинності Постановою Верховної Ради України.

Тобто, законодавець не пов'язує звільнення судді з виданням наказу голови Апеляційного суду про відрахування того чи іншого судді зі штату суду, навпаки - основоположним є виключно Постанова Верховної Ради України про звільнення судді.

Постанова Верховної Ради України № 59 - VIII від 25 грудня 2014 року «Про звільнення суддів» була підписана головою Верховної Ради України вже 26 грудня 2014 року і в цей же день направлена до Апеляційного Суду Черкаської області для виконання, про що свідчить лист Державної судової адміністрації України № 8-7095/14 від 26.12.2014 року «Щодо виконання Постанови Верховної Ради України від 25.12.2014 року № 59 - VIII «Про звільнення суддів».

Відповідно до частини 1 статті 138 ЗУ «Про судоустрій і статус суддів» (в редакції, чинній станом на 26.12.2014р.) судді, який вийшов у відставку, щомісячне довічне грошове утримання виплачується у розмірі 70 відсотків грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді, за кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячної довічного грошового утримання збільшується на 2 відсотки заробітку, але не більше ніж 90 відсотків заробітної плати судді.

З 01.01.2015 року до вищевказаного Закону були внесені зміни і з цього часу розмір щомісячного довічного грошового утримання судді, який вийшов у відставку був зменшений до 60 відсотків грошового утримання судді, з якого було сплачено єдиний внесок на загальнообовязкове державне соціальне страхування, який працює на відповідній посаді.

Аналіз наведених норм законів свідчить про те, що станом на 26.12.2014 року на момент виходу у відставку та набуття в зв'язку з цим у позивача права на отримання довічного грошового утримання судді у відставці розмір належної йому виплати був передбачений законом на рівні 70 відсотків грошового утримання судді, який працював на відповідній посаді плюс 12 відсотків за шість повних років роботи понад 20 років на посаді судді, оскільки позивач пропрацював на посаді судді понад 26 повних років.

Зміни законодавства 01.01.2015 року не можуть впливати на розмір щомісячного довічного грошового утримання судді, який був передбачений законом на момент виходу у відставку, адже відповідно до ст. 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують відповідальність.

Таким чином, відсотковий розмір довічного грошового утримання, який було визначено суддям (залежно від суддівського стажу) на момент їх звільнення з посади, не може змінюватись, тому і перерахунок такого утримання має проводитись, виходячи з цього розміру.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові колегії суддів Судової палати в адміністративних справах Верховного Суду України від 17 березня 2015 року № 21-371а14. Визначені Конституцією та законами України гарантії незалежності суддів є невід'ємним елементом їх статусу, поширюються на всіх суддів України та є необхідною умовою здійснення правосуддя неупередженим, безстороннім і справедливим судом. Такими гарантіями є надання їм за рахунок держави матеріального забезпечення (суддівська винагорода, пенсія, щомісячне довічне грошове утримання тощо) та надання їм у майбутньому статусу судді у відставці. Право судді у відставці на пенсійне або щомісячне довічне грошове утримання є гарантією належного здійснення правосуддя і незалежності працюючих суддів та дає підстави висувати до суддів високі вимоги, зберігати довіру до їх компетентності і неупередженості. Щомісячне довічне грошове утримання судді спрямоване на забезпечення гідного його статусу життєвого рівня, оскільки суддя обмежений у праві заробляти додаткові матеріальні блага, зокрема обіймати будь-які інші оплачувані посади, виконувати іншу оплачувану роботу. Конституційний принцип незалежності суддів означає, в тому числі, конституційно обумовлений імператив охорони матеріального забезпечення суддів від його скасування чи зниження досягнутого рівня без відповідної компенсації як гарантію недопущення впливу або втручання у здійснення правосуддя.

Таким чином, конституційний статус судді передбачає достатнє матеріальне забезпечення судді як під час здійснення ним своїх повноважень (суддівська винагорода), так і в майбутньому у зв'язку з досягненням пенсійного віку (пенсія) чи внаслідок припинення повноважень і набуття статусу судді у відставці (щомісячне довічне грошове утримання). Статус судді та його елементи, зокрема матеріальне забезпечення судді після припинення його повноважень, є не особистим привілеєм, а засобом забезпечення незалежності працюючих суддів і надається для гарантування верховенства права та в інтересах осіб, які звертаються до суду та очікують неупередженого правосуддя.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що позовні вимоги ґрунтуються на вимогах чинного законодавства та є такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі.

Разом з тим, колегія суддів не може погодитись з формулювання в резолютивній частині рішення шляхом зобов'язання відповідача «забезпечити його виплату в подальшому», виходячи з наступного.

Відповідно до положень ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушення з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Зі змісту наведеної правової норми вбачається, що судовому захисту підлягають лише порушені права, свободи і інтереси фізичних або права і інтереси юридичних осіб, а не можливість їх порушення в майбутньому.

Таким чином, зазначивши в резолютивній частині рішення «забезпечити його виплату в подальшому» суд першої інстанції фактично захистив право, яке можливо буде порушено в майбутньому.

Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку про виключення фрази «забезпечити його виплату в подальшому» з резолютивної частини рішення.

Разом з тим, колегія суддів звертає увагу на те, що з самого визначення поняття пенсії випливає, що ці виплати здійснюються на постійній основи один раз на місяць протягом невизначеного періоду часу. Цей вид виплат не є строковим, а тому не може бути призначений на якийсь строк. В цьому випадку визначається лише дата, з якої особа має право на отримання пенсії (чи її перерахунок). Кінцевий термін, або строк, на який призначається пенсія не може встановлюватись, оскільки це суперечить самому визначенню та суті пенсії.

Тобто, зобов'язання відповідача здійснити перерахунок та виплату щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці починаючи з 06.01.2015 року без зазначення кінцевої дати, вже свідчить про те, що відповідні виплати мають виплачуватись на постійній основи один раз на місяць протягом невизначеного періоду часу.

Відповідно до ч. 1 ст. 201 КАС України, підставами для зміни постанови суду першої інстанції є правильне по суті вирішення справи чи питання, але із помилковим застосуванням норм процесуального права.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а постанову суду першої інстанції слід змінити шляхом виключення з третього абзацу резолютивної частини оскаржуваної постанови посилання на подальшу виплату щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.4, 8-11, 160, 196, 198, 201, 205, 207, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу управління Пенсійного фонду України в м.Черкасах Черкаської області - залишити без задоволення.

Постанову Соснівського районного суду м. Черкаси від 21 вересня 2015 року - змінити шляхом виключення з третього абзацу резолютивної частини постанови посилання на подальшу виплату щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, виклавши третій абзац резолютивної частини в наступній редакції:

«Зобов'язати управління Пенсійного Фонду України в м. Черкасах Черкаської області здійснити перерахунок та виплату щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці - ОСОБА_2 у розмірі 80 відсотків від суми грошового утримання судді, який працював на відповідній посаді, починаючи з 06.01.2015 року з урахуванням фактично сплаченого щомісячного довічного грошового утримання».

В іншій частині постанову Соснівського районного суду м. Черкаси від 21 вересня 2015 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів із дня складання у повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги до Вищого адміністративного суду України у порядку ст.212 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя: Г.В.Земляна

Судді: Г.М. Бистрик

М.В. Межевич

Повний текст виготовлено 10 грудня 2015 року

Головуючий суддя Земляна Г.В.

Судді: Бистрик Г.М.

Межевич М.В.