Справа № 826/17421/15
Суддя: Кузьменко В.А.
Дата ухвалення: 2015-12-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

місто Київ

10 грудня 2015 року 08:15 справа №826/17421/15

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Кузьменка В.А., за участю секретаря Калужського Д.О., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу

за позовомТовариства з обмеженою відповідальністю "Віса-Нова"
доДержавної податкової інспекції у Шевченківському районі Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві
провизнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень
ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Віса-Нова" (далі по тексту - позивач, ТОВ "Віса-Нова") звернулось до Окружного адміністративного суду міста Києва з адміністративними позовом до Державної податкової інспекції у Шевченківському районі Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві (далі по тексту - відповідач, ДПІ у Шевченківському районі), в якому просить визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 30 червня 2015 року № та №.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 27 серпня 2015 року відкрито провадження у справі №826/17421/15, закінчено підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.

В судовому засіданні 08 жовтня 2015 року представники позивача позовні вимоги підтримали, представник відповідача до суду не прибув, у зв'язку із чим, на підставі частини шостої статті 128 Кодексу адміністративного судочинства України, суд ухвалив перейти до розгляду справи в письмовому провадженні.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

В С Т А Н О В И В:

Відповідно до податкового повідомлення-рішення ДПІ у Шевченківському районі від 30 червня 2015 року № згідно з підпунктом 54.3.2 пункту 54.3 статті 54, пунктом 123.1 статті 123 Податкового кодексу України за порушення пункту 135.5 статті 135, пункту 138.2 статті 138, підпункту 139.1.9 пункту 139.1 статті 139 Податкового кодексу України ТОВ "Віса-Нова" збільшено суму грошового зобов'язання з податку на прибуток на 42 389 001,00 грн., у тому числі за основним платежем на 28 259 334,00 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями - 14 129 667,00 грн.

Відповідно до податкового повідомлення-рішення ДПІ у Шевченківському районі від 30 червня 2015 року № згідно з підпунктом 54.3.2 пункту 54.3 статті 54, пунктом 123.1 статті 123 Податкового кодексу України за порушення підпункту 14.1.11 пункту 14.1 статті 14, підпункту 135.5.4 пункту 135.5 статті 135, пункту 137.6 статті 137, пункту 138.2 статті 138, підпункту 139.1.9 пункту 139.1 статті 139 Податкового кодексу України ТОВ "Віса-Нова" збільшено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість на 42 570,00грн., у тому числі за основним платежем на 28 380,00 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями - 14 190,00 грн.

Зазначені податкові повідомлення-рішення прийняті на підставі акта від 02 червня 2015 року №238/26-59-22-10/37558998 "Про результати документальної планової виїзної перевірки ТОВ "Віса-Нова" () з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.01.2012р. по 31.12.2014р., валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2012р. по 31.12.2014р." (далі по тексту - акт перевірки).

У висновку акта перевірки встановлено порушення позивачем пункту 135.5 статті 135, пункту 138.2 статті 138, підпункту 139.1.9 пункту 139.1 статті 139 Податкового кодексу України, в результаті чого занижено податок на прибуток на загальну суму 28 259 334,00 грн., у тому числі за 2012 та 2013 роки; підпунктів 198.3, 198.6 статті 198 Податкового кодексу України, внаслідок чого занижено податок на додану вартість на загальну суму 28 380,00 грн., у тому числі за грудень 2012 року, лютий-травень 2013 року.

Встановлені в акті перевірки порушення мотивовані безпідставним не включенням позивачем до складу інших доходів суми у розмірі 148 586 495,00 грн., отриманих від ТОВ "Олтекс Трейд" у вигляді безповоротної фінансової допомоги, внаслідок не підтвердження реальності господарських операцій щодо поставки товарів ТОВ "Віса-Нова", а саме: до перевірки не надано документів, підтверджуючих фактичне перевезення товарів на адресу ТОВ "Олтекс Трейд"; в ході аналізу податкової звітності останнього встановлено відсутність будь-якої інформації про складські приміщення, автомобільний чи інший транспорт, а також устаткування, необхідного для здійснення господарської діяльності; за даними акта про неможливість проведення зустрічної звірки ТОВ "Олтекс Трейд", складеного ДПІ у Печерському районі Головного управління ДФС у місті Києві, документально не підтверджено реальність господарських операцій із контрагентами; ТОВ "Віса-Нова" виписало ТОВ "Олтекс Трейд" податкові накладні на поставку товару за номенклатурою "плита газова, ноутбук, холодильник, пральна машина, водонагрівач, плита комбінована" та інша техніка, однак при проведенні аналізу бази даних "Єдиний реєстр податкових накладних" встановлено обрив ланцюга постачання, що вказує на відсутність факту реалізації товару та здійснення операцій тільки на папері.

Таким чином, оскільки залишки придбаного ТОВ "Олтекс Трейд" товару відсутні відповідач дійшов висновку, що реалізація товарно-матеріальних цінностей здійснювалась іншим особам, однак на розрахунковий рахунок позивача надходили грошові кошти в оплату товарів, реалізація яких була оформлена на ТОВ "Олтекс Трейд".

Відповідач вважає, що первинні документи по операціям поставки товарів на адресу ТОВ "Олтекс Трейд" складені ТОВ "Віса-Нова" з порушенням вимог статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", не несуть доказовості відносно змісту здійсненої господарської операції та не є документами, які можуть бути підставою для податкового обліку, оскільки містять недостовірні відомості; а тому, кошти, які надійшли на рахунок позивача за поставлений товар, є коштами, що отримані безпідставно та безповоротно, посилаючись на підпункт 135.5.5 пункту 135.5 статті 135 Податкового кодексу України.

Крім того, в акті перевірки встановлено безпідставне віднесення до складу витрат вартості послуг, придбаних у ТОВ "Профі-Тест" та до складу податкового кредиту відповідних сум податку на додану вартість, у зв'язку із не наданням до перевірки документів, підтверджуючих зазначені витрати.

Позивач вважає протиправними податкові повідомлення-рішення, виходячи з наступного: отримання доходів ТОВ "Віса-Нова" по відносинам із ТОВ "Олтекс Трейд" підтверджується первинним документами, оформленими належним чином; спірним господарським операціям не притаманні ознаки безповоротної фінансової допомоги; відносини з поставки ТОВ "Олтекс Трейд"товару є реальними, підтверджені необхідними первинними документам, а позивач не може нести відповідальність за порушення податкового законодавства, допущені контрагентом-покупцем; господарські операції з ТОВ "Профі-Тест" підтверджені первинними документами та податковими накладними, а ТОВ "Віса-Нова" дотримано передбачені Податковим кодексом України умови для формування витрат, що враховуються при визначенні об'єкта оподаткування, та податкового кредиту.

Відповідач у письмовому запереченні проти позову повністю підтримав висновки акта перевірки.

Окружний адміністративний суд міста Києва, виходячи зі змісту пред'явлених позовних вимог, звертає увагу на наступне.

З наявних у справі доказів вбачається, що між ТОВ "Віса-Нова" (постачальник) та ТОВ "Олтекс Трейд" (покупець) укладено договір поставки від 01 грудня 2012 року №0112-10, за умовами якого постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки другій стороні товар, а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар і сплатити за нього певну грошову суму; предметом поставки є визначені родовими ознаками вироби з найменуванням, зазначеним у прейскурантах постачальника.

Відповідно до пункту 2.1 договору поставка товарів здійснюється на умовах EXW (EX WORKS), ФРАНКО ЗАВОД, місце поставки - склад постачальника.

Згідно із видатковим накладними (перелік яких наведено на стор. 2 позовної заяви) протягом грудня 2012 року, січня-травня 2015 року позивач поставив на адресу ТОВ "Олтекс Трейд" товар - побутову та комп'ютерну техніку, комплектуючі та запчастини до них, у тому числі - холодильники, морозильні камери, плити газові, ноутбуки, планшети, пральні машини, телевізори, на загальну суму 148 586 495,00 грн.

ТОВ "Віса-Нова" виписало ТОВ "Олтекс Трейд" відповідні податкові накладні, які реєструвало у Єдиному реєстрі податкових накладних.

Як підтверджують наявні у справі виписки банку та встановлено в акті перевірки, за поставлений товар ТОВ "Олтекс Трейд" перерахувало на рахунки позивача грошові кошти на повну суму вартості поставленого товару.

Суму вартості поставленого товару відображено позивачем у складі доходу, що враховується при визначенні об'єкта оподаткування у податковій декларації з податку на прибуток підприємства за відповідні звітні періоди.

Згідно з пунктом 135.1 статті 135 Податкового кодексу України (тут і далі в редакції, чинні на момент виникнення спірних правовідносин) доходи, що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування, включаються до доходів звітного періоду за датою, визначеною відповідно до статті 137, на підставі документів, зазначених у пункті 135.2 цієї статті, та складаються з: доходу від операційної діяльності, який визначається відповідно до пункту 135.4 цієї статті; інших доходів, які визначаються відповідно до пункту 135.5 цієї статті, за винятком доходів, визначених у пункті 135.3 цієї статті та у статті 136 цього Кодексу.

Пункт 135.2 статті 135 Податкового кодексу України визначає, що доходи визначаються на підставі первинних документів, що підтверджують отримання платником податку доходів, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

Відповідно до підпункту 135.5.5 пункту 135.5 статті 135 Податкового кодексу України інші доходи включають суми поворотної фінансової допомоги, отриманої платником податку у звітному податковому періоді, що залишаються неповерненими на кінець такого звітного періоду, від осіб, які не є платниками цього податку (в тому числі нерезидентів), або осіб, які згідно із цим Кодексом мають пільги з цього податку, в тому числі право застосовувати ставки податку нижчі, ніж установлені пунктом 151.1 статті 151 цього Кодексу.

Таким чином, до складу доходів, що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування, зокрема інших доходів, відповідно до підпункту 135.5.5 пункту 135.5 статті 135 Податкового кодексу України, включаються суми поворотної фінансової допомоги, отриманої платником податку у звітному податковому періоді, що залишаються неповерненими на кінець такого звітного періоду.

Разом з тим, у межах спірних правовідносин порушень ТОВ "Віса-Нова" з приводу оподаткування поворотної фінансової допомоги в акті перевірки не встановлено, тому посилання в акті перевірки на норми підпункту 135.5.5 пункту 135.5 статті 135 Податкового кодексу України суд вважає некоректним.

Допускаючи, що в кваліфікації встановленого порушення в акті перевірки допущено помилку, суд звертає увагу, що суми безповоротної фінансової допомоги враховуються у складі інших доходів на підставі підпункту 135.5.4 пункту 135.5 статті 135 Податкового кодексу України.

У свою чергу за визначенням підпункту 14.1.257 пункту 14.1 статі 14 Податкового кодексу України безповоротна фінансова допомога - це:

сума коштів, передана платнику податків згідно з договорами дарування, іншими подібними договорами або без укладення таких договорів;

сума безнадійної заборгованості, відшкодована кредитору позичальником після списання такої безнадійної заборгованості;

сума заборгованості одного платника податків перед іншим платником податків, що не стягнута після закінчення строку позовної давності;

основна сума кредиту або депозиту, що надані платнику податків без встановлення строків повернення такої основної суми, за винятком кредитів, наданих під безстрокові облігації, та депозитів до запитання у банківських установах, а також сума процентів, нарахованих на таку основну суму, але не сплачених (списаних);

сума процентів, умовно нарахованих на суму поворотної фінансової допомоги, що залишається неповерненою на кінець звітного періоду, у розмірі облікової ставки Національного банку України, розрахованої за кожний день фактичного використання такої поворотної фінансової допомоги.

Відповідно до частини першої статті 69 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Частина четверта статті 70 Кодексу адміністративного судочинства України встановлює, що обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування, крім випадків, коли щодо таких обставин не виникає спору.

Разом з тим, суд звертає увагу, що відповідач не надав доказів, які б підтверджували, що ТОВ "Віса-Нова" отримувало від ТОВ "Олтекс Трейд" суми безповоротної фінансової допомоги, зокрема у вигляді суми коштів згідно з договорами дарування, іншими подібними договорами, або у вигляді суми безнадійної заборгованості, або основної суми кредиту або депозиту, що надані без встановлення строків повернення такої основної суми.

При цьому суд звертає увагу, що ДПІ у Шевченківському районі не наведено, якій саме ознаці безповоротної фінансової допомоги відповідно до підпункту 14.1.257 пункту 14.1 статі 14 Податкового кодексу України відповідають кошти, отримані позивачем від ТОВ "Олтекс Трейд".

Натомість зібрані у справі докази вказують, що кошти у розмірі 148 586 495,00 грн. надійшли на рахунок позивача від ТОВ "Віса-Нова" за поставлений товар (скло листове поліроване), доводи відповідача про відсутність реального здійснення господарських операцій щодо поставки товару на адресу ТОВ "Олтекс Трейд" нормативно та документально не підтверджуються.

Так, висновки відповідача про не надання позивачем документів, підтверджуючих фактичне перевезення товару на адресу ТОВ "Олтекс Трейд" є помилковими, оскільки проданий товар постачався на умовах на умовах EXW зі складу постачальника, а термін поставки EXW (EX WORKS), ФРАНКО ЗАВОД за Офіційними правилами тлумачення торговельних термінів Міжнародної торгової палати Інкотермс продавець зобов'язаний надати товар у розпорядження покупця в названому місці поставки, без завантаження на будь-який приймаючий транспортний засіб, в узгоджений день чи в межах погодженого періоду або, якщо такого часу не обумовлено, у строк, звичайний для поставки аналогічних товарів.

Оскільки, у межах спірних правовідносин ТОВ "Віса-Нова" не мало обов'язку по поставці товару, суд вважає, що останнє не повинно мати будь-яких документів, які б підтверджували транспортування проданого ТОВ "Олтекс Трейд" товару, та, відповідно, надавати їх до перевірки.

Суд звертає увагу, що поставлений на адресу ТОВ "Олтекс Трейд" товар зберігався на складі ТОВ "Тєфія" (у тому числі за адресою: Київська обл., Ірпінський район, смт. Гостомель, вул. Леніна, 141-П) за договором від 01 жовтня 2012 року №КЗТН-0110-12, укладеним між позивачем та ТОВ "Тєфія", відповідно до якого останнє зобов'язалось зокрема надавати послуги відповідального зберігання на своєму товарному складі.

На підтвердження зберігання та видачі товару зі складу ТОВ "Тєфія" позивач надав до матеріалів справи копії відповідних актів здачі-прийняття робіт (надання послуг) щодо послуг складського зберігання, розрахунків вартості послуг по зберіганню залишків товару, актів звірки вартості залишків товару поклажедавця на товарному складі накладних на повернення з відповідального зберігання та накладних-вимог на відпуск товару, виписок банку щодо оплати послуг зі складського зберігання.

Безпідставним є також посилання відповідача на відсутність у ТОВ "Олтекс Трейд" необхідних умов для здійснення господарської діяльності, зокрема складських приміщень та автомобільного транспорту, та на акт про неможливість зустрічної звірки ТОВ "Олтекс Трейд", складений ДПІ у Печерському районі Головного управління ДФС у місті Києві, яким документально не підтверджено реальність господарських операцій із контрагентами, виходячи з того, що зазначений акт не стосується спірних правовідносин та по своїй суті не може встановлювати порушень податкового законодавства; у будь-якому випадку, порушення покупцем вимог податкового або іншого законодавства не впливають на обов'язки продавця.

Крім того, суд звертає увагу, що будь яких порушень з приводу правильності відображення позивачем доходів, що враховуються при визначенні об'єкта оподаткування, по господарським операціям з продажу товару ТОВ "Олтекс Трейд" в акті перевірки не встановлено, а реальність господарських операцій із придбання позивачем товару, який у подальшому поставлено ТОВ "Олтекс Трейд", відповідачем не заперечується, як і, власне, факт продажу такого товару.

Разом з тим, суд встановив, що товар, поставлений позивачем на адресу ТОВ "Олтекс Трейд", ТОВ "Віса-Нова" купувало у компаній "R'DAM HOLDINGS Ltd" та "INTER-COM 2000 LTD", зокрема позивач надав суду копії заявок та виписок банку на купівлю іноземної валюти, платіжних доручень в іноземній валюті, заяви про перерахування коштів із посиланням на відповідні вантажно-митні декларації та реквізити контрактів,

Враховуючи викладене, висновки акта перевірки про отримання ТОВ "Віса-Нова" безповоротної фінансової допомоги, про заниження доходу та порушення вимог пункту 135.5 статті 135 Податкового кодексу України є безпідставними та спростовуються матеріалами справи; відтак, визначення позивачу суми грошового зобов'язання з податку на прибуток за даним епізодом порушення є протиправним.

Вирішуючи питання обґрунтованість висновків акта перевірки про завищення витрат та податкового кредиту з податку на додану вартість по взаємовідносинам із ТОВ "Профі-Тест", суд керується наступними мотивами.

Згідно усталеної позиції Верховного Суду України та Вищого адміністративного суду України при розгляді справ даної категорії судам належить з'ясовувати, зокрема, такі обставини: рух активів у процесі здійснення господарської операції; установлення спеціальної податкової правосуб'єктності учасників господарської операції та установлення зв'язку між фактом придбання товарів (послуг), спорудженням основних фондів, імпортом товарів (послуг), понесенням інших витрат і господарською діяльністю платника податку.

Таким чином, в межах даного спору слід встановити факт здійснення (реальність) господарських операцій між ТОВ "Віса-Нова" та його контрагентом - ТОВ "Профі-Тест"; мету придбання та обставини використання придбаних товарів/послуг у власній господарській діяльності позивача, встановити спеціальну податкову правосуб'єктність учасників господарської операції (зокрема, чи були платниками податку на додану вартість).

Матеріали справи підтверджують, що між ТОВ "Віса-Нова" (замовник) та ТОВ "Профі-Тест" (виконавець) укладено договір про надання послуг по декларуванню товарів від 01 листопада 2012 року, відповідно до якого виконавець зобов'язується за обумовлену плату і в обумовлений термін надавати послуги по декларуванню товарів, майна, транспортних засобів та інших предметів замовника, що переміщуються через митний кордон України, на підставі свідоцтва про визнання підприємства декларантом від 20 січня 2013 року №10000/53БМ-01740, та їх оформленню у Київській регіональній митниці, а також надавати інші, пов'язані із зовнішньоекономічної діяльністю замовника, послуги.

Згідно з актами здачі-приймання робіт (надання послуг) від грудня 2012 року, лютого-травня 2013 року ТОВ "Профі-Тест" надало послуги та виписало відповідні податкові накладні на загальну суму 170 280,00 грн., у тому числі податок на додану вартість - 28 380,00 грн.

В актах здачі-прийняття робіт (надання послуг) вказано назву послуг "компенсація уплаченых таможеных платежей", разом з тим, суд встановив, що фактично ТОВ "Профі-Тест" надавало послуги по декларуванню товарів (побутова техніка) на підтвердження чого позивач надав суду копію вантажно-митної декларації №100250000/2013/057770, в графі 14 якої в якості особи-декларанта значиться ТОВ "Профі-Тест", а одержувачем товару - ТОВ "Віса-Нова".

Крім того, наявні у справі копії виписок банку свідчать, що позивач перераховував на рахунок виконавця грошові кошти саме за надання послуг по декларуванню товарів.

Підпункт 14.1.27 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України (тут і далі в редакції, чинні на момент виникнення спірних правовідносин) визначає витрати як суму будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних для провадження господарської діяльності платника податку, в результаті яких відбувається зменшення економічних вигод у вигляді вибуття активів або збільшення зобов'язань, внаслідок чого відбувається зменшення власного капіталу (крім змін капіталу за рахунок його вилучення або розподілу власником).

Відповідно до пункту 138.1 статті 138 Податкового кодексу України витрати, що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування, складаються із: витрат операційної діяльності, які визначаються згідно з пунктами 138.4, 138.6 - 138.9, підпунктами 138.10.2 - 138.10.4 пункту 138.10, пунктом 138.11 цієї статті: інших витрат, визначених згідно з пунктом 138.5, підпунктами 138.10.5, 138.10.6 пункту 138.10, пунктами 138.11, 138.12 цієї статті, пунктом 140.1 статті 140 і статтею 141 цього Кодексу; крім витрат, визначених у пунктах 138.3 цієї статті та у статті 139 цього Кодексу.

Згідно з підпунктом 138.1.1 пункту 138.1 статті 138 Податкового кодексу України витрати операційної діяльності включають: собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг та інші витрати беруться для визначення об'єкта оподаткування з урахуванням пунктів 138.2, 138.11 цієї статті, пунктів 140.2 - 140.5 статті 140, статей 142 і 143 та інших статей цього Кодексу, які прямо визначають особливості формування витрат платника податку.

Відповідно до пункту 138.2 статті 138 Податкового кодексу України визначено, що витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

За правилами пунктів 138.4 та 138.5 статті 138 Податкового кодексу України передбачено, що витрати, що формують собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг, крім нерозподільних постійних загальновиробничих витрат, які включаються до складу собівартості реалізованої продукції в періоді їх виникнення, визнаються витратами того звітного періоду, в якому визнано доходи від реалізації таких товарів, виконаних робіт, наданих послуг; інші витрати визнаються витратами того звітного періоду, в якому вони були здійснені, згідно з правилами ведення бухгалтерського обліку.

Згідно з пунктом 138.6 статті 138 Податкового кодексу України собівартість придбаних та реалізованих товарів формується відповідно до ціни їх придбання з урахуванням ввізного мита і витрат на доставку та доведення до стану, придатного для продажу.

Підпункт 139.1.9 пункту 139.1 статті 139 Податкового кодексу України встановлює, що не включаються до складу витрат витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

Наведені правові норми вказують, що визначальною умовою правомірності формування витрат, що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування, є їх здійснення для провадження господарської діяльності платника податку, та підтвердження відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

За визначенням статті 1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Відповідно до частини першої статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Частина друга статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" визначає, що первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Суд встановив, що установив, що первинні документи, складені у межах спірних правовідносин (акти надання послуг), відповідають вимогам частини другої статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", а в акті перевірки не встановлено їх відсутності.

Посилання відповідача про ненадання ТОВ "Віса-Нова" до перевірки виправдувальних та підтверджувальних документів щодо компенсації митних платежів є помилковими, оскільки у межах спірних правовідносин ТОВ "Профі-Тест" фактично надавало послуги по декларуванню товарів (побутова техніка).

Як стверджує позивач, та не спростовується відповідачем, ТОВ "Віса-Нова" сплачувало митні платежі (мито, податок на додану вартість) самостійно.

При цьому суд звертає увагу, що незначні недоліки в оформленні первинних документів (щодо зазначення невірної назви наданих послуг) не позбавляють їх правового значення.

Досліджуючи питання пов'язаності придбаних позивачем робіт та послуг з його господарською діяльністю та реальність господарських операцій, суд зазначає про наступне.

Відповідно до визначення частини першої статті 3 Господарського кодексу України під господарською діяльністю у цьому Кодексі розуміється діяльність суб'єктів господарювання у сфері суспільного виробництва, спрямована на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність.

Підпункт 14.1.36 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України визначає господарську діяльність як діяльність особи, що пов'язану з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямовану на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

В акті перевірки не спростовується факт пов'язаності наданих ТОВ "Профі Тест" послуг із господарською діяльністю позивача, проте суд встановив, що послуги по декларуванню товарів позивач замовляв саме з метою імпортування побутової техніки для цілей провадження власної господарської діяльності.

За таких підстав, суд вважає, що позивач правомірно формував витрати за перевірений період по взаємовідносинам з ТОВ "Профі Тест", у зв'язку з придбанням у нього послуг.

При вирішенні даного спору суд враховує вимоги статті 18 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців", яка встановлює: якщо відомості, які підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, були внесені до нього, то такі відомості вважаються достовірними і можуть бути використані в спорі з третьою особою, доки до них не внесено відповідних змін; якщо відомості, які підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, є недостовірними і були внесені до нього, то третя особа може посилатися на них у спорі як на достовірні. Третя особа не може посилатися на них у спорі у разі, якщо вона знала або могла знати про те, що такі відомості є недостовірними; якщо відомості, які підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, не були до нього внесені, вони не можуть бути використані в спорі з третьою особою, крім випадків, коли третя особа знала або могла знати ці відомості.

Так, на момент здійснення спірних господарських операцій ТОВ "Профі Тест" було зареєстроване як юридична особа в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців.

Враховуючи викладене, беручи до уваги наявність підтверджуючих розрахункових та інших документів, а також придбання робіт і послуг з метою провадження господарської діяльності, висновки акта перевірки про порушення Податкового кодексу України у цій частині є помилковими, а збільшення позивачу суми податкового зобов'язання з податку на прибуток та зменшення від'ємного значення об'єкта оподаткування за даним епізодом порушення - протиправним.

Згідно з підпунктом 14.1.181 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України податковий кредит - це сума, на яку платник. податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов'язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

Відповідно до пункту 198.1 статті 198 Податкового кодексу України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з: а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг; б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв'язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.

Пункт 198.3 статті 198 Податкового кодексу України встановлює, що податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

З аналізу вказаних правових норм та обставин справи суд приходить до висновку, що необхідними та достатніми підставами для включення позивачем до складу податкового кредиту відповідних сум податку на додану вартість є: придбання ним товару, робіт чи послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності; сплата чи нарахування сум податку на додану вартість у зв'язку з таким придбанням.

Судом встановлено вище, що придбання позивачем у ТОВ "Профі Тест" послуг безпосередньо пов'язано з його господарською діяльністю, а здійснені господарські операції є реальними та підтверджуються необхідними документами.

Відповідно до пункту 201.10 статті 201 Податкового кодексу України податкова накладна видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Згідно з пунктом 198.2 статті 198 Податкового кодексу України дою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається: дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Податковий кодекс України передбачає лише такі випадки для не включення до складу податкового кредиту суми сплаченого (нарахованого) податку у зв'язку з придбанням товарів (послуг), як не підтвердження податковими накладними та/або відсутність факту реєстрації платником податку - продавцем товарів/послуг податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних, та/або порушення порядку заповнення податкової накладної оформлення їх з порушенням вимог (пункт 198.6 статті 198, пункт 201.10 статті 201).

Згідно з пунктом 201.1 статті 201 Податкового кодексу України платник податку зобов'язаний надати покупцю (отримувачу) на його вимогу підписану уповноваженою платником особою та скріплену печаткою (за наявності) податкову накладну, складену за вибором покупця (отримувача) в один з таких способів: а) у паперовому вигляді; б) в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством, електронного підпису уповноваженої платником особи та умови реєстрації податкової накладної у Єдиному реєстрі податкових накладних.

У податковій накладній зазначаються в окремих рядках такі обов'язкові реквізити: а) порядковий номер податкової накладної; б) дата виписування податкової накладної; в) повна або скорочена назва, зазначена у статутних документах юридичної особи або прізвище, ім'я та по батькові фізичної особи, зареєстрованої як платник податку на додану вартість, - продавця товарів/послуг; г) податковий номер платника податку (продавця та покупця); ґ) місцезнаходження юридичної особи - продавця або податкова адреса фізичної особи - продавця, зареєстрованої як платник податку; д) повна або скорочена назва, зазначена у статутних документах юридичної особи або прізвище, ім'я та по батькові фізичної особи, зареєстрованої як платник податку на додану вартість, - покупця (отримувача) товарів/послуг; е) опис (номенклатура) товарів/послуг та їх кількість, обсяг; є) ціна постачання без урахування податку; ж) ставка податку та відповідна сума податку в цифровому значенні; з) загальна сума коштів, що підлягають сплаті з урахуванням податку; и) вид цивільно-правового договору; і) код товару згідно з УКТ ЗЕД (для підакцизних товарів та товарів, ввезених на митну територію України).

За приписом пункту 201.8 статті 201 Податкового кодексу України право на нарахування податку та складання податкових накладних надається виключно особам, зареєстрованим як платники податку в порядку, передбаченому статтею 183 цього Кодексу.

Як встановлено судом, на момент складання податкових накладних контрагент позивача - ТОВ "Профі Тест", був зареєстрований як платник податку на додану вартість у встановленому законодавством порядку, а тому мав право нараховувати податок на додану вартість та складати податкові накладні на кожну поставку послуг; в свою чергу, податкові накладні, на підставі яких позивач формував податковий кредит, та копії яких знаходяться в матеріалах справи, відповідають вимогам, встановленим пунктом 201.1 статті 201 Податкового кодексу України.

Порушень з приводу реєстрації податкових накладних, виписаних підприємствами-постачальниками, у Єдиному реєстрі податкових накладних в акті перевірки не встановлено.

Враховуючи викладене, на думку суду, позивач правомірно відносив до складу податкового кредиту відповідні суми податку на додану вартість по відносинам із ТОВ "Профі Тест", тому, висновки акта перевірки про заниження податку на додану вартість є помилковими, а збільшення суми грошового зобов'язання з податку на додану вартість - протиправним.

Таким чином, податкові повідомлення-рішення ДПІ у Шевченківському районі від 30 червня 2015 року № та № є протиправними та підлягають скасуванню.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною третьою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з частиною першою статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

На думку Окружного адміністративного суду міста Києва, ДПІ у Шевченківському районі не доведено правомірність та обґрунтованість збільшення позивачу оскаржуваної суми грошового зобов'язання з урахуванням вимог, встановлених частиною другою статті 19 Конституції України та частиною третьою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, а тому, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень законодавства України та доказів, наявних у матеріалах справи, адміністративний позов ТОВ "Віса-Нова" підлягає задоволенню.

Відповідно до частини першої статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 69, 70, 71, 158 - 163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

1. Адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Віса-Нова" задовольнити повністю.

2. Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у Шевченківському районі Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві від 30 червня 2015 року № та №.

3. Присудити з Державного бюджету України на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Віса-Нова" понесені ним витрати по сплаті судового збору у розмірі 487,20 грн. (чотириста вісімдесят сім гривень двадцять копійок) за рахунок бюджетних асигнувань Державної податкової інспекції у Шевченківському районі Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві.

Постанова набирає законної сили відповідно до статті 254 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя В.А. Кузьменко