Справа № 816/2353/15
Суддя: Русанова В.Б.
Дата ухвалення: 2015-12-08 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 грудня 2015 р. Справа № 816/2353/15
Колегія суддів Харківського апеляційного адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Русанової В.Б.

Суддів: Курило Л.В. , Присяжнюк О.В.

за участю секретаря судового засідання Дудка О.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_1, Автозаводського відділу державної виконавчої служби Кременчуцького міського управління юстиції на постанову Полтавського окружного адміністративного суду від 14.09.2015р. по справі № 816/2353/15

за позовом ОСОБА_1

до Кременчуцької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Полтавській області , Автозаводського відділу державної виконавчої служби Кременчуцького міського управління юстиції

про визнання дій протиправними та скасування постанов,

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_1 звернувся до суду першої інстанції з позовом в якому просив:

- визнати протиправними дій Кременчуцької об'єднаної державної податкової інспекції щодо направлення до Автозаводського ВДВС Кременчуцького МУЮ вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 05.11.2014 року № Ф-809/5850;

- скасувати постанову державного виконавця Автозаводського ВДВС Кременчуцького МУЮ від 12.01. 2015 року ВП № 45967589 про відкриття виконавчого провадження;

- визнати протиправними та скасувати постанови державного виконавця Автозаводського ВДВС Кременчуцького МУЮ від 18.02.2015 року про закінчення виконавчого провадження №44838750, від 19.02.2015 року про закінчення виконавчого провадження № 45967589 у зв'язку з направленням виконавчих документів до Крюківського ВДВС Кременчуцького МУЮ;

- скасувати постанови державного виконавця Автозаводського ВДВС Кременчуцького МУЮ від 18.02.2015 року ВП № 44838750 від 19.02.2015 року ВП № 45967589 про стягнення з боржника витрат на проведення виконавчих дій;

- скасувати постанови державного виконавця Автозаводського ВДВС Кременчуцького МУЮ від 18.02.2015 року ВП №44838750, від 19.02.2015 року ВП № 45967589 про стягнення з боржника виконавчого збору.

Постановою Полтавського окружного адміністративного суду від 14.09.2015 року позов задоволено частково.

Скасовано постанови державного виконавця Автозаводського відділу державної виконавчої служби Кременчуцького МУЮ від 18.02.2015 року ВП № 44838750 від 19.02.2015 року ВП № 45967589 про стягнення з боржника витрат на проведення виконавчих дій.

Скасовано постанови державного виконавця Автозаводського відділу державної виконавчої служби Кременчуцького МУЮ від 18.02. 2015 року ВП № 44838750 від 19.02.2015 року ВП №45967589 про стягнення з боржника виконавчого збору.

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Позивач, не погодившись з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу в якій просив постанову Полтавського окружного адміністративного суду від 14.09.2015 року змінити в частині відмови в задоволенні позову і прийняти нову постанову, якою позов задовольнити в повному обсязі.

Автозаводський ВДВС Кременчуцького МУЮ подав апеляційну скаргу в якій просить постанову суду першої інстанції в частині задоволення позову скасувати та прийняти нову, якою відмовити в задоволенні позовних вимог.

В обґрунтування доводів апеляційних скарг апелянти посилаються на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, не вірне встановлення обставин справи, що призвело до неправильного вирішення справи.

Сторони в судове засідання апеляційної інстанції 08.12.2015р. не з'явилися, про дату, час та місце апеляційного розгляду справи повідомлені належним чином, причини неявки не повідомили.

Згідно ст. 41 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Відповідно ч. 1 ст. 195 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін, перевіривши рішення суду першої інстанції, доводи апеляційних скарг, заперечень, дослідивши докази по справі, вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_1 не підлягає задоволенню, апеляційна скарга Автозаводського ВДВС частковому задоволенню з наступних підстав.

Згідно ч. 1 ст. 195 КАС України оскаржувана постанова переглянута в межах апеляційної скарги.

Судом встановлено, 05.11.2014 року Кременчуцької ДПІ винесено податкову вимогу № Ф-809/5850 про сплату боргу в розмірі 17187,33 грн., яку надіслано ОСОБА_1 за знаходженням об'єкту нерухомого майна, що належить йому на праві власності, а саме квартири за адресою АДРЕСА_1(а.с. 8, 170).

Кременчуцькою ОДПІ, зазначену податкову вимогу пред'явлено до Автозаводського ВДВС Кременчуцького МУЮ для виконання.

12.01.2015 року державним виконавцем Автозаводського ВДВС Кременчуцького МУЮ винесено постанову ВП № 45967589 про відкриття виконавчого провадження на підставі вимоги ОДПІ від 05.11.2014 року № ф-809/5850, щодо стягнення боргу з ОСОБА_1

Копія постанови про відкриття виконавчого провадження надіслана боржнику 12.01.2015 року простою кореспонденцією, на адресу, зазначену в податковій вимозі. (а.с. 9, 170).

Також на виконанні у державного виконавця перебувала вимога УПФУ в м. Кременчуці ф- 4327 від 20.11.2013р. про стягнення з ОСОБА_1 боргу в сумі 1194, 03 грн.

Під час вчинення виконавчих дій, відповідачем з'ясовано, що позивач (боржник по виконавчому провадженню) отримує дохід за місцем роботи.

18.02.2015 року та 19.02.2015 року відповідачем винесено постанови про закінчення виконавчого провадження № 44838750 та №45967589, в зв'язку з передачею виконавчого документу за належністю до Крюківського ВДВС МУЮ, за місцем роботи боржника. (а.с. 14-15).

Також 18.02.2015 року та 19.02.2015 року відповідачем прийняті постанови про стягнення з боржника витрат на проведення виконавчих дій в розмірі 50 грн. і 50 грн. відповідно та стягнення виконавчого збору з боржника в розмірі 119,40 грн. та 126,80 грн. відповідно (а.с. 10-13).

Задовольняючи частково, суд першої інстанції виходив з того, що дії податкового органу по направленню податкової вимоги, постанови державного виконавця про відкриття та закінчення виконавчого провадження прийняті відповідачами в межах повноважень, в порядку та спосіб, встановлений законом.

Відмовляючи в задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що постанови державного виконавця про стягнення з боржника витрат на проведення виконавчих дій та про стягнення з боржника виконавчого збору є неправомірними, та підлягають скасуванню.

Колегія суддів частково погоджується з висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Судом встановлено, ОСОБА_1 зареєстрований фізичною особою-підприємцем, є платником єдиного податку, має заборгованість зі сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування в розмірі 17187,33 грн. (а.с. 49-50).

Також судом встановлено, що до 23.09.2014р. позивач був зареєстрований в АДРЕСА_1. За позивачем зареєстровано на праві власності квартира по АДРЕСА_1., та квартира в АДРЕСА_2, що підтверджується витягом з Єдиного державного реєстру речових прав на нерухоме майно (а.с.18, 170)

25.09.2014р. ОСОБА_1 подано до податкового органу заяву про зміну місця проживання з м. Кременчук на м. Севастополь. (а.с.9)

05.11.2014р. Кременчуцькою ОДПІ щодо ОСОБА_1 винесено податкову вимогу № Ф-809-5850, яка надіслана на адресу знаходження нерухомого майна позивача, а саме квартири за адресою АДРЕСА_1 (а.с.8, 55).

Доводи апеляційної позивача щодо неправомірності дій податкового органу щодо надіслання податкової вимоги не за місцем його проживання, колегія суддів вважає необґрунтованими.

В адміністративному суді можуть бути оскаржені лише ті рішення, дії чи бездіяльність суб'єкта владних повноважень (тобто правові акти), що призводять до виникнення юридичних наслідків у вигляді виникнення, зміни чи припинення прав та обов'язків у певних осіб.

При цьому позивач на власний розсуд визначає чи порушені його права рішеннями, дією або бездіяльністю суб'єкта владних повноважень. Водночас, належний захист прав та інтересів особи можливий лише в разі існування спірних відносин, тобто, в разі встановлення, що рішення, дія або бездіяльність протиправно породжують, змінюють або припиняють права та обов'язки у сфері публічно-правових відносин.

Дії суб'єкта владних повноважень є такими, що порушують права і свободи особи в тому разі, якщо відповідні дії не повинні вчинюватися таким суб'єктом стосовно цієї особи, виходячи з наданої йому компетенції.

При цьому оспорювані дії або бездіяльність повинні бути юридично значимими, тобто мати безпосередній вплив на суб'єктивні права та обов'язки шляхом або позбавлення можливості повністю чи в частині реалізувати належне цій особі право, або шляхом безпідставного покладення на цю особу будь - якого обов'язку.

Колегія суддів зазначає, що дії посадових осіб контролюючого органу із направленням податкової вимоги не створюють жодних правових наслідків у вигляді виникнення, зміни чи припинення будь-яких прав платника податків, крім права на оскарження податкової вимоги.

Судом встановлено, що податкова вимога позивачем отримана, проте не оскаржена ним в судовому порядку.

Крім того, податковий орган правомірно направив її за адресою позивача, за місцезнаходження його майна, що належить йому на праві власності.

З огляду на зазначене висновки суду першої інстанції щодо відсутності порушень прав позивача діями податкового органу є вірними, а доводи апеляційної скарги позивача в цій частині не спростовують висновків суду.

Щодо доводів апеляційної скарги позивача про неправомірність постанови державного виконавця про відкриття виконавчого провадження.

Відповідно до ч.1, 2 ст.17 Закону України « Про виконавче провадження» примусове виконання рішень здійснюється державною виконавчою службою на підставі виконавчих документів, визначених цим Законом. Відповідно до цього Закону підлягають виконанню державною виконавчою службою такі виконавчі документи: 8) рішення інших органів державної влади, якщо їх виконання за законом покладено на державну виконавчу службу.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.19 Закону України « Про виконавче провадження» державний виконавець відкриває виконавче провадження на підставі виконавчого документа, зазначеного в статті 17 цього Закону за заявою стягувача або його представника про примусове виконання рішення.

Згідно ч.ч. 2,5 ст. 25 Закону України "Про виконавче провадження" державний виконавець протягом трьох робочих днів з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження. Копії постанови про відкриття виконавчого провадження надсилаються не пізніше наступного робочого дня стягувачу та боржникові.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що за заявою стягувача Кременчуцької ОДПІ було відкрито виконавче провадження по виконанню податкової вимоги від 05.11.2014р. Зазначена податкова вимога на час пред'явлення до виконавчої служби була чинною, не скасована, а отже у державного виконавця були наявні підстави для відкриття виконавчого провадження.

Доводи апеляційної скарги позивача щодо направлення постанови про відкриття виконавчого провадження не за місцем його проживання, та не рекомендованим листом не свідчать про відсутність підстав для відкриття виконавчого провадження.

З огляду на зазначене доводи апеляційної скарги позивача про протиправність постанови державного виконавця про відкриття виконавчого провадження є необґрунтованими, а постанова суду першої інстанції в цій частині законною та правомірною.

Щодо доводів апеляційної скарги позивача про протиправність постанов про закінчення виконавчого провадження, колегія суддів зазначає наступне.

Судом встановлено, що на виконанні у відповідача ( Автозаводського ВДВС) перебували податкова вимога Кременчуцької ОДПІ від 05.11.2014р. та вимога УПФУ в м. Кременчук від 20.11.2013р. про стягнення з ОСОБА_1 податкового боргу.

Під час виконавчого провадження державним виконавцем з'ясовано, що позивач працює та отримує дохід в ПАТ «КЗС», що територіально знаходиться за місцем знаходження іншого органу виконання, що підтверджується довідкою Кременчуцької ОДПІ , довідкою ПАТ «Кременчуцький сталеливарний завод». (а.с.84)

Згідно ч.2 ст. 52 Закону України "Про виконавче провадження", стягнення за виконавчими документами звертається в першу чергу на кошти боржника у гривнях та іноземній валюті, інші цінності, у тому числі кошти на рахунках і вкладах боржника у банках та інших фінансових установах, на рахунки в цінних паперах у депозитарних установах.

Відповідно до ч.5 ст. 20 Закону України "Про виконавче провадження", у разі якщо у процесі виконавчого провадження державним виконавцем отримано документальне підтвердження про зміну або встановлення місця проживання, перебування чи місцезнаходження боржника, його майна, місця його роботи на території, на яку не поширюється компетенція державного виконавця, та з'ясувалося, що майно боржника, на яке можна звернути стягнення, відсутнє на території,на яку поширюється компетенція державного виконавця, державний виконавець не пізніше наступного дня з моменту, коли йому стали відомі зазначені обставини, надсилає виконавчий документ за новим місцем проживання чи місцезнаходженням боржника, місцем його роботи чи місцезнаходженням майна боржника, про що повідомляє стягувачу.

Пунктом 10 ч. 1 ст. 49 Закону України "Про виконавче провадження" яким встановлено, що виконавче провадження підлягає закінченню у разі направлення виконавчого документа за належністю до іншого відділу державної виконавчої служби.

Судом встановлено, що державним виконавцем Автозаводського ВДВС встановлено, що боржник працює на ПАТ "Кременчуцький сталеливарний завод", та отримує там кошти, місце роботи боржника знаходиться на території на яку не поширюється компетенція Автозаводського ВДВС , а тому відповідачем правомірно прийнято постанову про передачу виконавчих документів за належністю до Крюківського ВДВС.

Наявність зазначеної обставини є підставою для закінчення виконавчого провадження згідно п.10 ч.1 ст. 49 Закону України "Про виконавче провадження".

З огляду на зазначене колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо правомірності постанов державного виконавця від 18.02.2015 року, від 19.02.2015 року про закінчення виконавчих проваджень.

Доводи позивача щодо не врахування відповідачем даних про наявність у позивача відкритих рахунків в банківських установах з яких можливо було стягнути борг без передачі матеріалів до іншого виконавчого органу, колегія суддів вважає такими, що не свідчать про протиправність рішень відповідача, оскільки в першу чергу стягнення звертається на кошти боржника у гривнях та іноземній валюті, у тому числі кошти на рахунках в фінансових установах.

Крім того, вказаних коштів не достатньо для здійснення стягнення з необхідному на те розмірі, що вбачається з виписки по картковому рахунку «Дельта Банк».(а.с.17)

Таким чином, постанови державного виконавця про закінчення виконавчого є законними та обґрунтованими.

Щодо доводів апеляційної скарги Автозаводського ВДВС про правомірність постанов про стягнення з боржника витрат на проведення виконавчих дій від 18.02.2015 року та 19.02.2015року, колегія суддів зазначає таке.

Відповідно до ч. ч. 1,3,4 ст. 41 Закону України "Про виконавче провадження", витрати органів державної виконавчої служби, пов'язані з організацією та проведенням виконавчих дій щодо забезпечення примусового виконання рішень, є витратами виконавчого провадження.

Кошти виконавчого провадження складаються з: авансового внеску стягувача на організацію та проведення виконавчих дій; стягнутих з боржника витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій; інших надходжень, що не суперечать законодавству.

До витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, належать кошти, за рахунок яких здійснено оплату:

перевезення, зберігання і реалізації майна боржника;

послуг експертів, суб'єктів оціночної діяльності - суб'єктів господарювання та інших осіб, залучених у встановленому законом порядку до провадження виконавчих дій;

поштового переказу стягувачу стягнених аліментних сум;

проведення розшуку боржника,його майна або розшуку дитини;

розміщення оголошення в засобах масової інформації;

виготовлення та пересилання документів виконавчого провадження, ведення Єдиного державного реєстру виконавчих проваджень;

інших витрат, необхідних для забезпечення належної організації виконання рішень органами державної виконавчої служби.

Частиною 5 ст. 41 Закону України "Про виконавче провадження" встановлено, що постанова про стягнення з боржника витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, виноситься на стадії розподілу стягнутих з боржника грошових сум згідно з вимогами цього Закону або у випадку повернення виконавчого документа стягувачу чи закінчення виконавчого провадження у разі необхідності їх примусового стягнення згідно з вимогами цього Закону. Зазначена постанова надсилається боржнику не пізніше наступного робочого дня після її винесення і може бути оскаржена ним у порядку, встановленому цим Законом.

Судом встановлено, що відповідачем понесені витрати пов'язані з організацій та проведенням виконавчих дій, зокрема на маркування поштових конвертів, підготовку документів (постанов) на паперових носіях, витрат на канцелярські товари, телефонний зв'язок, в загальній сумі 100грн., що підтверджується актами від 17.01.2015 року та 18.02.2015 року.

Судом першої інстанції не було з'ясовано чи були понесені відповідачем витрати та які саме, не вчинено дій в порядку ст.11 КАС України щодо витребовування доказів, що призвело до невірного вирішення справи.

Враховуючи, що відповідачем доведено належними доказами розмір понесених витрат, колегія суддів вважає, що постанови Автозаводського ВДВС про стягнення з боржника витрат на проведення виконавчих дій від 18.02.2015 року та від 19.02.2015 року в розмірі 50,00 грн. та 50, 00 грн. відповідно прийняті правомірно, в межах повноважень та у спосіб встановлений законом, а тому в цій частині постанова суду першої інстанції підлягає скасуванню з прийняттям нової про відмову в задоволені позову.

Щодо доводів апеляційної скарги Автозаводського ВДВС про правомірність постанов про стягнення з боржника виконавчого збору від 18.02.2015 року та від 19.02.2015року колегія суддів вважає їх необґрунтованими з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1ст. 28 Закону України "Про виконавче провадження", у разі невиконання боржником рішення майнового характеру у строк, встановлений частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного його виконання, постановою державного виконавця з боржника стягується виконавчий збір у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає стягненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом. У разі невиконання боржником у той самий строк рішення немайнового характеру виконавчий збір стягується в розмірі сорока неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з боржника - фізичної особи і в розмірі вісімдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з боржника - юридичної особи. У зазначених розмірах виконавчий збір стягується з боржника також у разі повернення виконавчого документа без виконання за письмовою заявою стягувача та у разі самостійного виконання боржником рішення після початку його примусового виконання, зокрема шляхом перерахування коштів безпосередньо на рахунок стягувача. Постанова про стягнення виконавчого збору може бути оскаржена в десятиденний строк у порядку, встановленому цим Законом.

Згідно до ч. 7 ст. 28 Закону України "Про виконавче провадження" передбачено, що постанова про стягнення виконавчого збору надсилається боржнику не пізніше наступного робочого дня після її винесення і може бути оскаржена до суду в десятиденний строк.

Частина 5 ст. 25 вищевказаного закону визначає, що копії постанови про відкриття виконавчого провадження надсилаються не пізніше наступного робочого дня стягувачу та боржникові.

Відповідно до ч.1 ст.31 Закону України « Про виконавче провадження» копії постанов державного виконавця та інші документи виконавчого провадження, що державний виконавець зобов'язаний довести до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам із супровідними листами простою кореспонденцією, крім постанов про відкриття виконавчого провадження або відмову у відкритті виконавчого провадження, про повернення виконавчого документа стягувачу відповідно до статті 47 цього Закону, що надсилаються рекомендованим листом з повідомленням про вручення. Боржник вважається повідомленим про відкриття виконавчого провадження, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі.

Відповідно до вимог ст. 30 Закону державний виконавець, починаючи виконувати рішення, повинен пересвідчитися, чи отримана боржником копія постанови про відкриття виконавчого провадження і чи здійсненні ним дії, спрямовані на добровільне виконання рішення у встановлений постановою строк відповідно до ст. 24 Закону.

У разі, якщо копія постанови про відкриття виконавчого провадження одержана боржником несвоєчасно, внаслідок чого боржник був позбавлений можливості добровільно виконати рішення у встановлений державним виконавцем строк, за письмовою заявою боржника при підтвердженні факту несвоєчасного одержання вказаної постанови державний виконавець відкладає провадження виконавчих дій у порядку, встановленому ст. 32 Закону, та поновлює боржнику строк для добровільного виконання рішення (п. 2 ст. 30 Закону).

Колегія суддів зазначає, що згідно вищезазначених норм права виконавчий збір стягується з боржника у разі невиконання рішення майнового характеру у строк, встановлений державним виконавцем для самостійного виконання.

В матеріалах справи відсутні дані, які підтверджують отримання ОСОБА_1 постанов про відкриття виконавчого провадження від 12.01.2015р. та можливість боржника добровільно виконати податкову вимогу та вимогу пенсійного органу у встановлений постановою строк, однак не виконавши вимоги закону державний виконавець своїми постановами від 18.02.2015р. та від 19.02.2015р. стягнув з боржника виконавчий збір (а. с.12.,13).

Крім того ,судом встановлено, що постанови про відкриття виконавчого провадження про стягнення з позивача боргу за податковою вимогою та вимогою УПФУ, направлені на адресу боржника простою кореспонденцією, що підтверджується журналом реєстрації вихідної документації,тобто не у спосіб встановлений законом, що не дає можливості встановити момент отримання постанови та строк для самостійного виконання рішення . (а.с.198)

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції в частині скасування постанов про стягнення з боржника витрат на проведення виконавчих дій від 18.02.2015 року та від 19.02.2015 року в розмірі 50,00 грн. та 50, 00 грн., оскільки Автозаводським ВДВС не дотримано вимоги передбачені Законом України "Про виконавче провадження", щодо інформування та надіслання боржнику документів в межах виконавчого провадження.

Оскільки за результатами судового розгляду справи, позовні вимоги задоволені частково, відповідно до ч.3 ст.94 КАС України судові витрати здійснені позивачем, присуджуються йому відповідно до задоволених позовних вимог, а саме в розмірі 91, 35 грн.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.202 КАС України підставами для скасування постанови суду першої інстанції та ухвалення нового рішення є неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, п. 3 ст. 198, п. 1 ч.1 ст. 202, 205, 207, 209, 254 Кодексу адміністративного судочинства, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення. Апеляційну скаргу Автозаводського відділу державної виконавчої служби Кременчуцького міського управління юстиції задовольнити частково.

Постанову Полтавського окружного адміністративного суду від 14.09.2015р. по справі №816/2353/15 скасувати в частині скасування постанов державного виконавця Автозаводського відділу державної виконавчої служби Кременчуцького МУЮ від 18.02.2015 року ВП № 44838750 , від 19.02.2015 року ВП № 45967589 про стягнення з боржника витрат на проведення виконавчих дій та стягнення на користь ОСОБА_1 витрат по сплаті судового збору в розмірі 182, 70 грн. за рахунок бюджетних асигнувань Автозаводського відділу державної виконавчої служби Кременчуцького міського управління юстиції.

Прийняти в цій частині нову постанову, якою в задоволені позову ОСОБА_1 -відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Автозаводського відділу державної виконавчої служби Кременчуцького міського управління юстиції на користь ОСОБА_1(реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1) витрати по сплаті судового збору в розмірі 91, 35 грн. (дев'яносто одна гривня 35 копійок).

В іншій частині постанову Полтавського окружного адміністративного суду від 14.09.2015р. по справі № 816/2353/15 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання постанови у повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя Русанова В.Б.
Судді Курило Л.В. Присяжнюк О.В.
Повний текст постанови виготовлений 14.12.2015 р.