Справа № 350/182/15-а 2-а/350/21/2015
Суддя: Кузьмич Сергій Миколайович
Дата ухвалення: 2015-12-08 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 грудня 2015 р. Справа № 876/3300/15
Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого-судді Кузьмича С. М.,

суддів Ліщинського А. М., Улицького В. З.

розглянувши у порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу управління Пенсійного фонду України в Рожнятівському районі Івано-Франківської області на постанову Рожнятівського районного суду Івано-Франківської області від 17 лютого 2015 року у справі № 350/182/15-а 2-а/350/21/2015 за позовом управління Пенсійного фонду України в Рожнятівському районі Івано-Франківської області до старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції в Івано-Франківській області Сапіжака Івана Івановича, за участю третьої особи - ОСОБА_2 про оскарження дій державного виконавця., -

ВСТАНОВИВ :

Управління Пенсійного фонду України в Рожнятівському районі Івано-Франківської області звернулося до суду з адміністративним позовом до старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції в Івано-Франківській області Сапіжака Івана Івановича, яким просить визнати неправомірними дії старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції в Івано-Франківській області Сапіжака Івана Івановича щодо винесення постанови про відкриття виконавчого провадження.

Позовні вимоги мотивовані тим, що у державного виконавця не було повноважень на винесення постанови про відкриття провадження №46002093. Позивач зазначає, що до даних правовідносин слід застосовувати положення Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» та постанови Кабінету Міністрів України №440 від 13 вересня 2014 року про затвердження Порядку погашення заборгованості за рішеннями суду, виконання яких гарантується державою.

Постановою Рожнятівського районного суду Івано-Франківської області від 17 лютого 2015 року у задоволенні позовних вимог відмовлено повністю.

Зазначену постанову в апеляційному порядку оскаржив позивач. Подав апеляційну скаргу, в якій посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права. У поданій апеляційній скарзі просить вказану постанову скасувати та прийняти нову, якою задоволити позов повністю.

В апеляційній скарзі зазначає, що судом першої інстанції не взято до уваги той факт, що, заперечуючи проти позову, відповідач не надав жодних доказів правомірності своїх дій, внаслідок чого судом безпідставно відмовлено у задоволенні позову.

Оскільки в справі відсутні клопотання від усіх осіб, які беруть участь у справі, про розгляд справи за їх участю, суд апеляційної інстанції прийшов до висновку про можливість розгляду справи в порядку письмового провадження.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, суд приходить до висновку, що апеляційна скарга не належить до задоволення з наступних підстав.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 16 січня 2014 року постановою старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління Державної виконавчої служби Головного управління юстиції в Івано-Франківській області Сапіжаком Іваном Івановичем відкрито виконавче провадження про примусове виконання виконавчого листа від 19 грудня 2014 року виданого Рожнятівським районним судом Івано-Франківської області.

Відповідно до статті 181 КАС України учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією чи бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби порушено їхні права, свободи чи інтереси. Позовна заява може бути подана до суду протягом 10 днів з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи інтересів.

Виходячи із змісту вищезазначеної норми та статті 28 Закону України «Про виконавче провадження», позовна заява, в тому числі про оскарження постанови про стягнення виконавчого збору, може бути подана до суду протягом 10 днів з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи інтересів.

Згідно з статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів ( посадових осіб)- це сукупність дій органів і посадових осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів ( посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до вказаного Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Статтею 11 вказаного Закону визначені обов'язки та права державного виконавця, зокрема у частині 1 вказаної статті зазначено, що державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Згідно з частиною 2 та частиною 3 статті 3 Закону України «Про виконавче провадження», рішення про стягнення коштів з державних органів, державного та місцевих бюджетів або бюджетних установ виконуються органами, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів. Вказані органи не є органами примусового виконання, крім органів та посадових осіб, які виконують рішення про притягнення до кримінальної або адміністративної відповідальності.

Відповідно до статті 3 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» виконання рішень суду про стягнення коштів, боржником за якими є державний орган, здійснюється за заявою стягувача про виконання рішення центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, в межах відповідних бюджетних призначень шляхом списання коштів з рахунків такого державного органу, а в разі відсутності у зазначеного державного органу відповідних призначень - за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду.

Згідно з пунктом 3 Прикінцевих та Перехідних положень (пункт набрав чинності 16 жовтня 2013 року) Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень», виконавчі документи за рішеннями суду про стягнення коштів або рішення суду, що набрали законної сили, боржниками за якими є визначені частиною першою статті 2 цього Закону суб'єкти (державний орган, державне підприємство, юридична особа, примусова реалізація майна якої забороняється відповідно до законодавства), які видані або ухвалені до набрання чинності цим Законом, подаються до органу державної виконавчої служби протягом шести місяців з дня набрання чинності цим пунктом. Якщо рішення суду про стягнення коштів або виконавчі документи за цими рішеннями, боржниками за якими є визначені частиною першою статі 2 цього Закону суб'єкти, не було подано в строк, встановлений цим пунктом, це не є підставою для відмови у виконанні даного судового рішення.

Пунктом 1 частини 2 статті 17 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що відповідно до вказаного Закону підлягають виконанню державною виконавчою службою виконавчі листи, що видані судами.

Відповідно до статті 25 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець зобов'язаний прийняти до виконання виконавчий документ і відкрити виконавче провадження, якщо не закінчився строк пред'явлення такого документа до виконання, він відповідає вимогам, передбаченим цим Законом, і пред'явлений до виконання до відповідного органу державної виконавчої служби. Державний виконавець протягом трьох робочих днів з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження.

Приймаючи оскаржене рішення суд першої інстанції виходив з того, що відповідач діяв в межах і на виконання наданих йому Законами України повноважень.

Проаналізувавши матеріали справи та наведені вище законодавчі положення, суд апеляційної інстанції погоджується з такими висновками суду першої інстанції та вважає за необхідне зазначити, що твердження апелянта про неправомірність оскарженої постанови відповідача про відкриття виконавчого провадження через порушення підвідомчості прийняття такого акту є помилковим та не ґрунтується на нормах законодавчих нормах.

Зважаючи на вищевикладене, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції було правильно встановлено обставини справи та ухвалено судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому апеляційну скаргу належить залишити без задоволення, а постанову суду - без змін. Доводи апеляційної скарги не спростовують рішення суду першої інстанції.

Керуючись статтями 195, 197, 198, 200, 205, 206, 254 КАС України суд,

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу управління Пенсійного фонду України в Рожнятівському районі Івано-Франківської області - залишити без задоволення.

Постанову Рожнятівського районного суду Івано-Франківської області від 17 лютого 2015 року у справі № 350/182/15-а 2-а/350/21/2015 - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, що беруть участь в справі та може бути оскаржена протягом двадцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий Кузьмич С. М.

Судді Ліщинський А. М.

Улицький В. З.