Справа № 826/22832/15
Суддя: Данилишин В.М.
Дата ухвалення: 2015-12-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

11 грудня 2015 року 15 год. 20 хв. № 826/22832/15

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Данилишина В.М. розглянув у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Вент-Ера Сервіс" до державної податкової інспекції у Солом'янському районі Головного управління ДФС у місті Києві про визнання протиправними та скасування рішень.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

До Окружного адміністративного суду міста Києва надійшов позов товариства з обмеженою відповідальністю "Вент-Ера Сервіс" (далі - позивач) до державної податкової інспекції у Солом'янському районі Головного управління ДФС у місті Києві (далі - відповідач) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень відповідача від 13 травня 2015 року № та № (далі - оскаржувані рішення).

В обґрунтування позову зазначено, що оскаржувані рішення є протиправними та підлягають скасуванню, оскільки прийняті відповідачем на підставі висновків, які не відповідають фактичним обставинам.

Відповідною ухвалою суду відкрито провадження в адміністративній справі, яку призначено до розгляду у судовому засіданні.

У ході судового розгляду справи представник позивача підтримав позов та просив задовольнити його повністю, а представники відповідача не визнали позов та просили відмовити у його задоволенні повністю з підстав, зазначених у письмових запереченнях проти позову, наданих суду разом із доказами на їх обґрунтування.

Враховуючи викладене та зважаючи на достатність наявних у матеріалах справи доказів для розгляду та вирішення справи по суті, у відповідному судовому засіданні судом, відповідно до ч. 4 ст. 122 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), прийнято рішення про подальший розгляд та вирішення справи у порядку письмового провадження.

Оцінивши належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок наявних у матеріалах справи доказів у їх сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні, суд -

ВСТАНОВИВ:

Відповідачем у період із 25 по 31 березня 2015 року проведено перевірку позивача, за результатами якої 07 квітня 2015 року складено акт №1584/26-58-22-02-17/39165780 про результати документальної позапланової виїзної перевірки позивача щодо дотримання вимог податкового законодавства по взаємовідносинам із ТОВ "Альфа Трейд Груп", ТОВ "Дайнекс", ТОВ "Алертон", ТОВ "Інтейра" за період із 01 по 31 жовтня 2014 року та подальшої реалізації придбаного товару (робіт, послуг) контрагентами-покупцями за період із 01 по 31 жовтня 2014 року (далі - акт перевірки), згідно з висновками якого, позивачем занижено податок на прибуток за 2014 рік у розмірі 307939,00 грн. та занижено податок на додану вартість (далі - ПДВ) за жовтень 2014 року у розмірі 342155,00 грн.

На підставі акту перевірки, 13 травня 2015 року відповідачем прийнято оскаржувані рішення: №, яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з ПДВ у розмірі 342155,00 грн. за основним платежем та у розмірі 85539,00 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами); №, яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з податку та прибуток у розмірі 307939,00 грн. за основним платежем та у розмірі 76985,00 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами).

За результатами адміністративного (досудового) оскарження, вказані рішення залишено без змін.

У контексті вище викладеного суд зазначає наступне.

Так, в акті перевірки зазначено, що податковий кредит у жовтні 2014 року ТОВ "Альфа Трейд Груп", ТОВ "Інтейра", ТОВ "Алертон", ТОВ "Дайнекс" сформовано за рахунок ТОВ "МТК".

По взаємовідносинах ТОВ "МТК" з ТОВ "Альфа Трейд Груп", ТОВ "Інтейра", ТОВ "Алертон", ТОВ "Дайнекс" зареєстровано податкові накладні з номенклатурою товару: взуття жіноче на підошві та з верхом з пластмаси (ПВХ), взуття з верхом з натуральної шкіри.

ТОВ "Альфа Трейд Груп", ТОВ "Інтейра", ТОВ "Алертон", ТОВ "Дайнекс" позивачу, у свою чергу, реалізовано товар за номенклатурою: даховий кондиціонер, та надано послуги: роботи з технічного обслуговування систем вентиляції та кондиціювання; роботи з технічного обслуговування вентиляційного обладнання.

Тобто, за переконанням відповідача, відбулася реалізація позивачем товарів, відмінних від тих, що придбані ТОВ "Альфа Трейд Груп", ТОВ "Інтейра", ТОВ "Алертон", ТОВ "Дайнекс" у ТОВ "МТК".

Саме у зв'язку з викладеним, як з'ясовано судом, відповідачем позивачу нараховано грошові зобов'язання з податку на прибуток та ПДВ. За переконанням відповідача, господарські операції за участю позивача та ТОВ "Альфа Трейд Груп", ТОВ "Інтейра", ТОВ "Алертон", ТОВ "Дайнекс" не мали реального характеру та не спрямовані на настання реальних правових наслідків.

При цьому, оцінивши наявні у матеріалах справи докази, суд прийшов до висновку про безпідставність нарахування позивачу грошових зобов'язань.

Зокрема, факт придбання у жовтні 2014 року ТОВ "Інтейра", ТОВ "Алертон", ТОВ "Дайнекс" у ТОВ "МТК" товарів з відмінною номенклатурою жодним чином не свідчить про неможливість здійснення операцій, задекларованих позивачем, оскільки товари, реалізовані позивачу, могли бути придбані ТОВ "Інтейра", ТОВ "Алертон", ТОВ "Дайнекс" в інші періоди та в інших постачальників.

Крім того, наявними у матеріалах справи доказами підтверджується, що:

- між позивачем та ТОВ "Альфа Трейд Груп" укладено договір підряду від 01 серпня 2014 року №010814, за умовами якого ТОВ "Альфа Трейд Груп", як виконавець, приймає на себе зобов'язання на свій ризик на умовах і протягом терміну дії договору здійснювати технічне обслуговування холодильного обладнання, а також систем вентиляції та кондиціювання, а позивач, як замовник, - приймати і своєчасно оплачувати виконані роботи на умовах договору.

Відповідно до п. 2.2 розділу 2 договору, раз на місяць складається акт виконаних робіт, що підписується уповноваженими представниками сторін.

На підтвердження виконання умов договору суду надано копії: актів здачі-прийняття робіт (надання послуг), податкових накладних, картки рахунку;

- між позивачем та ТОВ "Інтейра" укладено договір від 30 вересня 2014 року №300914, за умовами якого ТОВ "Інтейра", як постачальник, зобов'язується поставити обладнання, а позивач, як замовник, зобов'язується прийняти та оплатити надане обладнання;

- між позивачем та ТОВ "Алертон" укладено договір від 01 жовтня 2014 року №011014, за умовами якого ТОВ "Алертон", як постачальник, зобов'язується поставити обладнання, а позивач, як замовник, зобов'язується прийняти та оплатити надане обладнання;

- між позивачем та ТОВ "Дайнекс" укладено договір від 01 жовтня 2014 року №031014, за умовами якого ТОВ "Дайнекс", як постачальник, зобов'язується поставити обладнання, а позивач, як замовник, зобов'язується прийняти та оплатити надане обладнання.

Згідно з п. 2.2, п. 2.4 розділу 2 договорів, умови поставки - DDP, м. Одеса, вул. Генуезька, 5.

За фактом поставки обладнання складається акт приймання-передачі, який підписується обома сторонами.

На підтвердження виконання умов договорів, укладених між позивачем та ТОВ "Інтейра", ТОВ "Алертон", ТОВ "Дайнекс", суду надано копії: специфікацій обладнання, повідомлень про заплановану дату поставки обладнання, актів приймання-передачі обладнання, карток рахунку, видаткових та податкових накладних, квитанцій №1.

У ході судового розгляду справи судом з'ясовано, що придбання позивачем у жовтні 2014 року товарів у ТОВ "Дайнекс", ТОВ "Алертон", ТОВ "Інтейра" та послуг ТОВ "Альфа Трейд Груп" створило для позивача позитивні економічні результати від використання результатів таких послуг та подальшої реалізації товарів в господарській діяльності Позивача.

Зокрема, 28 липня 2014 року між позивачем та ТОВ "Холдингова компанія "Енергомонтажвентиляція" укладено договір поставки №28.07.2014, за умовами якого позивач, як постачальник, зобов'язався поставити на об'єкт: торгово-офісний комплекс, будівництво якого проводиться за адресою: м. Одеса, вул. Генуезька, 5, обладнання та здійснити перший його запуск, а ТОВ "Холдингова компанія "Енергомонтажвентиляція" зобов'язалося оплатити вартість поставленого позивачем обладнання з урахуванням можливої різниці курсу долара.

Відповідно до специфікації, позивач повинен поставити ТОВ "Холдингова компанія "Енергомонтажвентиляція" 10 (десять) одиниць дахового кондиціонеру (руфтоп) Lennox KGA300 та 4 (чотири) одиниці дахового кондиціонеру (руфтоп) Lennox KGA210.

Позивач, з метою виконання зобов'язань за договором, не маючи в наявності необхідного обладнання та не будучи виробником/імпортером зазначеного товару, звернувся до офіційного дистриб'ютора обладнання для систем кондиціонування торгової марки Lennox. Однак, у офіційного представника даної торгової марки не було в наявності необхідного обладнання. Саме тому позивач розпочав пошук пропозицій щодо продажу вказаного обладнання, у результаті чого ним виявлено кілька компаній, які постачали обладнання Lennox, серед яких ТОВ "Дайнекс", ТОВ "Алертон", ТОВ "Інтейра". У зв'язку з викладеним між позивачем та вказаними товариствами укладено договори.

Обладнання, що придбано позивачем, поставлено ТОВ "Дайнекс", ТОВ "Алертон", ТОВ "Інтейра" на об'єкт, оскільки за умовами договору поставки №28.07.2014 ТОВ "Холдингова компанія "Енергомонтажвентиляція" приймало обладнання виключно після перевірки якості та проведення першого запуску обладнання. Поряд з цим, перевірка працездатності (якості) поставленого обладнання та перший запуск здійснюється лише після встановлення (монтажу) відповідного обладнання на об'єкт будівництва.

Тому, у зв'язку з фактичною доставкою обладнання та неможливістю його прийняття (до проведення першого запуску) між позивачем та ТОВ "Холдингова компанія "Енергомонтажвентиляція" укладено договір відповідального зберігання обладнання, за умовами якого ТОВ "Холдингова компанія "Енергомонтажвентиляція" прийняло від позивача на відповідальне зберігання поставлене обладнання для систем вентиляції та кондиціонування повітря, що підтверджується актами приймання-передачі обладнання на відповідальне зберігання.

Поставлене позивачем обладнання монтоване та розміщене. Після проведення монтажу обладнання та успішного проведення першого його запуску між позивачем та ТОВ "Холдингова компанія "Енергомонтажвентиляція" підписано акти на повернення обладнання, а по договору поставки - акти приймання-передачі та видаткові накладні, після чого ТОВ "Холдингова компанія "Енергомонтажвентиляція" проведено розрахунки з позивачем.

Суд зазначає, що судова практика вирішення податкових спорів виходить з презумпції добросовісності платників та інших учасників правовідносин у сфері економіки. У зв'язку з цим презюмується, що дії платника, результатом яких є отримання податкової вигоди, вважаються економічно виправданими, а відомості, які містяться у податковій та бухгалтерській звітності платника, - достовірними.

Подання платником до контролюючого органу усіх належним чином оформлених первинних документів, передбачених податковим законодавством, з ціллю отримання податкової вигоди є підставою для її отримання, якщо контролюючий орган не доведе неправдивість, недостовірність або суперечливість відомостей, які містяться у таких документах.

Доводи контролюючого органу про отримання платником необґрунтованої податкової вигоди мають ґрунтуватись на сукупності доказів, що безспірно підтверджують існування обставин, які виключають право платника, зокрема, на формування податкового кредиту.

Неможливість проведення зустрічної звірки контрагента платника не є імперативною ознакою протиправності діяльності такого суб'єкта господарювання та не може розцінюватись як беззаперечне свідчення фіктивності усіх господарських операцій, здійснюваних таким суб'єктом.

При дотриманні контрагентом законодавчо встановлених вимог щодо формування відповідних документів підстави для висновку про недостовірність або суперечливість відомостей, зазначених у таких податкових накладних, відсутні, якщо не встановлені обставини, які свідчать про обізнаність покупця про зазначення продавцем недостовірних відомостей.

Відсутність у розпорядженні контролюючого органу документів суб'єкта господарювання або необізнаність контролюючого органу про його діяльність не є безумовною підставою для висновку про нікчемність всіх угод, укладених таким суб'єктом господарювання, а тим більше для висновку про настання у зв'язку з цим несприятливих наслідків для його контрагентів. Норми чинного законодавства не містять положень про те, що незнаходження суб'єкта господарювання за місцезнаходженням на момент проведення перевірки контролюючим органом, а також факт ненадання таким суб'єктом документів для перевірки є прямим та достатнім свідченням про відсутність фактичного здійснення господарських операцій.

Сам по собі факт допущення, за переконанням контролюючого органу, суб'єктом господарювання порушень певних встановлених законом правил господарської діяльності, здійснюваної на підставі певного договору, не є безумовною підставою для висновку про укладення такого договору з метою, завідомо суперечною інтересам держави та суспільства. Юридична відповідальність має здійснюватися на принципі законності, який полягає у тому, що така відповідальність настає за діяння, передбачені законом, та застосовується у спосіб, визначений законом.

У листі Вищого адміністративного суду України від 02 червня 2011 року (06 травня 2011 року) №742/11/13-11 зазначено, що для висновків про наявність порушень податкового законодавства у діях платника в обов'язковому порядку необхідно з'ясувати можливу обізнаність такого платника щодо дефектів у правовому статусі його контрагентів (відсутність реєстрації їх як платників ПДВ, відсутність у відповідних посадових осіб чи інших представників контрагента повноважень на складання первинних, розрахункових документів, податкових накладних тощо).

При дослідженні факту здійснення господарської операції повинні оцінюватися відносини безпосередньо між учасниками тієї операції, на підставі якої сформовані дані податкового обліку. При цьому, відносини між учасниками попередніх ланцюгів постачань товарів та послуг не мають безпосереднього впливу на дослідження факту реальності господарської операції, вчиненої між останнім у ланцюгу постачань платником податків та його безпосереднім контрагентом.

Відповідно до п. 44.1 ст. 44, пп. 14.1.27, пп. 14.1.181 п. 14.1 ст. 14, пп. 139.1.9 п. 139 ст. 139, п. 198.6 ст. 198 Податкового кодексу України (далі - ПК України у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом 1 цього пункту.

Витрати - сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних для провадження господарської діяльності платника податку, в результаті яких відбувається зменшення економічних вигод у вигляді вибуття активів або збільшення зобов'язань, внаслідок чого відбувається зменшення власного капіталу (крім змін капіталу за рахунок його вилучення або розподілу власником).

Податковий кредит - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов'язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

Не включаються до складу витрат: витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

Не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог ст. 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими п. 201.11 ст. 201 цього Кодексу.

У разі коли на момент перевірки платника податку контролюючим органом суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними цим пунктом документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу.

Згідно зі ст. 1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", господарською операцією є дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов'язань, власному капіталі підприємства.

Тобто, визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

Вимога щодо реальних змін майнового стану платника податків як обов'язкова ознака господарської операції кореспондує з нормами ПК України.

При вирішенні даного спору суд притримується позиції, що у разі якщо на час здійснення господарських операцій, за якими контролюючий орган не визнає обґрунтованим віднесення позивачем витрат до валових витрат та сум ПДВ до податкового кредиту, постачальник включений до ЄДР та має свідоцтво про реєстрацію платника ПДВ, покупець не може нести відповідальність ні за несплату податків продавцем, ні за можливу недостовірність відомостей про нього, наведених в ЄДР, за умови необізнаності щодо викладеного.

Поряд з цим, слід враховувати вимоги ст. 18 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців", яка встановлює: якщо відомості, які підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, були внесені до нього, то такі відомості вважаються достовірними і можуть бути використані в спорі з третьою особою, доки до них не внесено відповідних змін; якщо відомості, які підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, є недостовірними і були внесені до нього, то третя особа може посилатися на них у спорі як на достовірні. Третя особа не може посилатися на них у спорі у разі, якщо вона знала або могла знати про те, що такі відомості є недостовірними; якщо відомості, які підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, не були до нього внесені, вони не можуть бути використані в спорі з третьою особою, крім випадків, коли третя особа знала або могла знати ці відомості.

Як уже зазначено вище, на момент здійснення спірних господарських операцій контрагенти позивача зареєстровані як юридичні особи в ЄДР.

Отже, враховуючи вище викладені норми та з'ясовані обставини, суд вважає, що взаємовідносини позивача з контрагентами, які на момент здійснення господарських операцій були належним чином зареєстровані як платники ПДВ, оформлені договорами, які не визнані у судовому порядку недійсними, а також підтверджені первинними документами, зокрема, податковими накладними, тобто, позивачем виконані передбачені законодавством вимоги для підтвердження права на податковий кредит.

Суд зазначає, що чинне законодавство не ставить умовою дійсності правочинів, а також виникнення податкових зобов'язань платника у залежність від стану податкового обліку контрагентів, фактичного знаходження їх за місцем реєстрації та наявності чи відсутності основних фондів у останніх. Позивач не може нести відповідальність за виконання його контрагентами своїх податкових зобов'язань, адже поняття "добросовісний платник", яке вживається у сфері податкових правовідносин, не передбачає виникнення у платника додаткового обов'язку з контролю за дотриманням його контрагентами правил оподаткування, а сам платник не наділений повноваженнями податкового контролю для виконання функцій, покладених на податкові органи, а тому не може володіти інформацією відносно виконання контрагентом податкових зобов'язань. А відтак за умови не встановлення податковим органом наявності замкнутої схеми руху грошових коштів, яка б могла свідчити про узгодженість дій позивача та його контрагента для одержання незаконної податкової вигоди, позивач не може зазнавати негативних наслідків внаслідок діянь інших осіб, що перебувають поза межами його впливу.

Рішенням Європейського суду з прав людини у справах Інтерсплав проти України (2007 рік, заява №803/02), "Булвес" АД проти Болгарії (2009 рік, заява №3991/03) і Бізнес Супорт Центр проти Болгарії (2010 рік, заява №6689/03), які, відповідно до ч. 1 ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", підлягають застосуванню судами як джерела права, визначено, що платника податку не може бути позбавлено права на бюджетне відшкодування ПДВ за відсутності доказів того, що його залучено до протиправної діяльності, пов'язаної з незаконним отриманням бюджетного відшкодування; при цьому платник ПДВ не повинен нести відповідальність за зловживання, вчинені його постачальниками, якщо платник ПДВ не знав про такі зловживання і не міг про них знати.

Поряд з цим, відповідач не надав жодних доказів на підтвердження того, що позивач, як платник податків, діяв без належної обачності й обережності і йому було відомо про можливі порушення, які могли допустити його контрагенти, або що самостійною діловою метою здійснення господарських операцій було одержання позивачем податкової вигоди.

З врахуванням того, що позивачем надано первинні документи, що стосуються господарських операцій за участю його контрагентів, які фактично підтверджують реальне здійснення правочинів і досягнення позивачем законної мети їх здійснення, суд прийшов до висновку, що висновки відповідача про безтоварність господарських операцій, вчинених за участю позивача та його контрагентів з мотивів неспрямованості правочинів на реальне настання наслідків, є такими, що ґрунтуються на припущеннях. У ході судового розгляду справи відповідачем не надано допустимих та достатніх доказів для підтвердження порушення позивачем податкового законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення.

Згідно з абзацом 2 п. 2.1, п. 2.15, п. 2.16 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24 травня 1995 року №88, господарські операції - це факти підприємницької та іншої діяльності, що впливають на стан майна, капіталу, зобов'язань і фінансових результатів. Первинні документи (на паперових і машинозчитуваних носіях інформації) для надання їм юридичної сили і доказовості повинні мати такі обов'язкові реквізити; назва підприємства, установи, від імені яких складений документ, назва документа (форми), код форми, дата і місце складання, зміст господарської операції та її вимірники (у натуральному і вартісному виразі), посади, прізвища і підписи осіб, відповідальних за дозвіл та здійснення господарської операції і складання первинного документа.

Забороняється приймати до виконання первинні документи на операції, що суперечать законодавчим та нормативним актам.

З урахуванням викладеного, формування позивачем валових витрат та податкового кредиту, за переконанням суду, є правомірним та повністю відповідає вимогам чинного законодавства.

Отже, з огляду на встановлені судом у ході розгляду справи обставини, викладені в акті перевірки висновки суд вражає необґрунтованими, а оскаржувані рішення, як наслідок, безпідставними, у зв'язку з чим вони підлягають скасуванню.

Відповідно до ч. 1 ст. 11, ч. 1 ст. 69, ч.ч. 1, 2, 6 ст. 71 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 72 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Якщо особа, яка бере участь у справі, без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які вона посилається, суд вирішує справу на основі наявних доказів.

Таким чином, із системного аналізу вище викладених норм та з'ясованих обставин суд прийшов до висновку, що позов товариства з обмеженою відповідальністю "Вент-Ера Сервіс" до державної податкової інспекції у Солом'янському районі Головного управління ДФС у місті Києві про визнання протиправними та скасування рішень є обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню повністю.

Згідно з ч. 1 ст. 94 КАС України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

На підставі вище викладеного, керуючись ст.ст. 69-71, 86, 128, 158-163, 167 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Визнати протиправними та скасувати податкове повідомлення-рішення державної податкової інспекції у Солом'янському районі Головного управління ДФС у місті Києві від 13 травня 2015 року № та №.

3. Присудити на користь товариства з обмеженою відповідальністю "Вент-Ера Сервіс" () здійснений ним судовий збір у розмірі 12189,27 грн. (дванадцять тисяч сто вісімдесят дев'ять гривень двадцять сім копійок) за рахунок бюджетних асигнувань державної податкової інспекції у Солом'янському районі Головного управління ДФС у місті Києві ().

Копії постанови направити (вручити) сторонам (їх уповноваженим представникам) у порядку та строки, встановлені ст. 167 КАС України.

Відповідно до ст.ст. 185, 186 КАС України, постанова може бути оскаржена шляхом подання до Київського апеляційного адміністративного суду через Окружний адміністративний суд міста Києва апеляційної скарги протягом десяти днів із дня отримання копії постанови. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до Київського апеляційного адміністративного суду.

Згідно зі ст. 254 КАС України, постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Суддя В.М. Данилишин