Справа № 712/12984/15-а
Суддя: Троян Т. Є.
Дата ухвалення: 2015-12-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Провадження № 2а/712/525/15
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 грудня 2015 року м. Черкаси

Соснівський районний суд м. Черкаси в складі:

головуючого/судді - Троян Т.Є.

при секретарі - Шмагайло Н.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Черкаси адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Інспектора ДПС взводу з обслуговування стаціонарного посту № 1 (Бохни) роти ДПС ОСОБА_2 про скасування постанови про адміністративне правопорушення ,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач 20.11.2015 року звернувся до суду з адміністративним позовом до Інспектора ДПС взводу з обслуговування стаціонарного посту № 1 (Бохни) роти ДПС ОСОБА_2 про скасування постанови про адміністративне правопорушення, мотивуючи його тим, що 29 вересня 2015 року інспектором ДПС взводу з обслуговування стаціонарного посту № 1 (Бохни) роти ДПС ОСОБА_2 відносно нього винесено постанову серії ПС 2 № 060124 по справі про адміністративне правопорушення, що передбачене ч.3 ст.121 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в сумі 340 грн. за керування автомобілем, який не пройшов обовязковий технічний контроль.

В обґрунтування свої вимог позивач зазначив, що 29 вересня 2015 року близько 16 години він дійсно керував автомобілем НОМЕР_1 та рухався по автодорозі Стрий-Камянка. Біля населеного пункту Летичів він був зупинений відповідачем по справі, який повідомив йому, що має намір скласти на нього протокол про адміністративне правопорушення та зобовязав надати його документ, про проходження його автомобілем обовязкового технічного контролю. Позивач зазначив, що пояснив інспектору, що згідно технічного паспорту на автомобіль, він відноситься до типу «фургон малотоннажний-В», а тому він є легковим автомобілем і він використовує його виключно в особистих цілях, а тому він обовязковому технічному контролю не підлягає. Після чого забрав свої документи та поїхав по власних справах.

Зазначив, що лише 16 листопада 2015 року він дізнався про те, що відповідачем було складено відносно нього протокол та постанову про адміністративне правопорушення по ч.3 ст. 121 КУпАП та притягнуто його до відповідальності у вигляді штрафу в сумі 340 грн., а тому вважає, що строк звернення до суду з даним позовом ним порушено не було. Вказану постанову вважає незаконною, з наступних підстав:

Згідно ст. 35 ЗУ «Про дорожній рух» обовязковому технічному контролю не підлягають:

- легкові автомобілі усіх типів, марок і моделей, причепи (напівпричепи) до них (крім таксі та автомобілів, що використовуються для перевезення пасажирів або вантажів з метою отримання прибутку), мотоцикли, мопеди, мотоколяски та інші прирівняні до них транспортні засоби - незалежно від строку експлуатації;

- легкові автомобілі, що використовуються для перевезення пасажирів або вантажів з метою отримання прибутку, вантажні автомобілі незалежно від форми власності вантажопідйомністю до 3,5 тонни, причепи до них - із строком експлуатації до двох років.

Зазначене також закріплено і в постанові Кабінету Міністрів України №137 від 30.01.2012 року «Про затвердження Порядку проведення обов'язкового технічного контролю та обсягів перевірки технічного стану транспортних засобів, технічного опису

та зразка протоколу перевірки технічного стану транспортного засобу».

Позивач послався на те, що згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії РКС № 373179 від 12.11.2004 року, його транспортний засіб VOLKSWAGEN TRANSPORTER, д.н.з. НОМЕР_2, яким він керував 29.09.2015 року є «Фургоном малотоннажним-В» вантажопідйомністю 2730 тонн.

Крім того, звернув увагу на те, що належний йому транспортний засіб відповідно до поліса обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АЕ/5150283 не підлягає обов'язковому технічному контролю.

Також зазначив, що інспектором ДАІ під час складання постанови про накладення відносно нього адміністративного стягнення, йому не було роз'яснено його права, передбачені ст. 268 КУпАП та ст. 63 Конституції України, що є порушенням гарантованих йому і державою конституційних прав.

Просив суд визнати дії інспектора ДПС взводу з обслуговування стаціонарного посту № 1 (Бохни) роти ДПС ОСОБА_2 щодо складання постанови серії ПС2 № 060124 від 29 вересня 2015 року про адміністративне правопорушення про накладення на нього адміністративного стягнення у вигляді штрафу в сумі 340 гривень за порушення ч.3 ст.121 КУпАП незаконними; визнати протиправною та скасувати постанову серії ПС2 № 060124 від 29 вересня 2015 року про адміністративне правопорушення. Крім того, просив стягнути з відповідача на його користь витрати на правову допомогу в сумі 2500 грн.

В судовому засіданні адвокат позивача ОСОБА_3 позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити в повному обсязі.

Представник відповідача в судове засідання не зявився, причину неявки суду не повідомив, про час та місце слухання справи повідомлені належним чином, із заявами до суду не зверталися.

Суд, вивчивши та дослідивши матеріали справи, повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, прийшов до наступного:

Згідно ст. 99 КАС України, ст. 289 КпАП України, строк оскарження постанови по справі про адміністративне правопорушення встановлено в 10 днів з дня винесення постанови.

Згідно ч.1 ст. 100 КАС України, адміністративний позов, поданий після закінчення строків, установлених законом, залишається без розгляду, якщо суд на підставі позовної заяви та доданих до неї матеріалів не знайде підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, про що постановляється ухвала.

Враховуючи те, що про винесення оскаржуваної постанови позивачу стало відомо лише 16 листопада 2015 року, то строки звернення до суду з даним позовом ним не пропущені.

З протоколу по справі про адміністративне правопорушення серії АП1 № 411482 від 29.09.2015 року встановлено, що ОСОБА_1 29.09.2015 року о 16-25 год. на автодорозі Стрий-Знамянка керував автомобілем НОМЕР_1, який підлягає обовязковому технічному контролю, але якого він не пройшов, чим допустив порушення п.31.3. ПДР, за яке передбачено відповідальність згідно ч.3 ст. 121 КУпАП.

На підставі даних фактів, інспектором ДПС взводу з обслуговування стаціонарного посту № 1 (Бохни) роти ДПС ОСОБА_2 було винесено постанову, про притягнення ОСОБА_1 за вчинене адміністративне правопорушення до відповідальності у вигляді штрафу в сумі 340 грн.

Згідно п. 31.3 «б» ПДР України забороняється експлуатація транспортних засобів згідно із законодавством, якщо вони не пройшли обов'язковий технічний контроль (для транспортних засобів, що підлягають такому контролю).

Обґрунтовуючи висновок про винність позивача у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 121 КУпАП, відповідач ОСОБА_2 послався на вимоги ч.3 ст.121 КУпАП.

Частиною 3 ст. 121 КУпАП передбачена відповідальність за керування водієм транспортним засобом, що підлягає обов'язковому технічному контролю, але своєчасно його не пройшов.

Суд, задовольняючи частково позовні вимоги виходить з наступного.

Згідно з ч.1 ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до вимог ст.10 КУпАП, адміністративне правопорушення визнається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків.

Статтями 256 та 283 Кодексу України про адміністративні правопорушення визначено форму і основні елементи змісту протоколу про адміністративні правопорушення та рішення (постанови), що ухвалюється в конкретній справі.

В них повинні бути вказані не лише час, місце вчинення правопорушення, його суть, а й обставини вчинення правопорушення, а також наведені докази на обґрунтування наявності складу правопорушення та його юридичної кваліфікації.

Ці дані встановлюються поясненнями особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, свідків, речовими доказами, документами тощо.

В оскаржуваній постанові в справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1, всупереч вимогам ст.ст. 256, 283 КУпАП, фактичні обставини події викладено неповно, не перелічено всі ознаки об'єктивної сторони правопорушення, а також не наведено доказів винуватості позивача.

Суд вважає, що постанова винесена з порушенням законодавства, що регулює правовідносини в сфері нагляду за дорожнім рухом.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Статтею 251 КУпАП встановлено, що доказами у адміністративній справі є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адмінправопорушення, винність особи у його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненням особи, що притягується до адмінвідповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото - і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення правил дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, іншими документами.

Суд вважає, що відповідачем не доведено правомірність свого рішення щодо наявності вини позивача у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст.121 КУпАП, до суду він не з'явився та жодного доказу не надав.

Між тим, позивач у своїх позовних вимогах наполягає на тому, що його вини у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 3 ст.121 КУпАП немає, Правил дорожнього руху він не порушував, при цьому до позовної заяви додав копію свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу «VOLKSWAGEN TRANSPORTER, 2,5 TDI 2002 р.в., реєстраційний номер НОМЕР_2, виданого 14.11.2004 року Черкаським РЕВ ДАІ ГУ УМВС України, з якого вбачається, що зазначений транспортний засіб є фургон малотоннажний В, а не вантажний.

Із доданого до позовної заяви полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АЕ/5150283 від 09.09.2015 року вбачається, що транспортний засіб «VOLKSWAGEN TRANSPORTER, 2,5 TDI 2002 р.в., реєстраційний номер НОМЕР_2», не підлягає обов'язковому технічному контролю.

Згідно статті 35 Закону України «Про дорожній рух» обов'язковому технічному контролю не підлягають:

- легкові автомобілі усіх типів, марок і моделей, причепи (напівпричепи) до них (крім таксі та автомобілів, що використовуються для перевезення пасажирів або вантажів з метою отримання прибутку), мотоцикли, мопеди, мотоколяски та інші прирівняні до них транспортні засоби - незалежно від строку експлуатації;

- легкові автомобілі, що використовуються для перевезення пасажирів або вантажів з метою отримання прибутку, вантажні автомобілі незалежно від форми власності вантажопідйомністю до 3,5 тонни, причепи до них - із строком експлуатації до двох років.

- технічні засоби для агропромислового комплексу, визначені Законом України "Про систему інженерно-технічного забезпечення агропромислового комплексу України";

Таким чином, суд приходить до висновку, що транспортний засіб «VOLKSWAGEN TRANSPORTER, 2,5 TDI 2002 р.в., реєстраційний номер НОМЕР_2», належний позивачу ОСОБА_1 не підлягає обов'язковому технічному контролю, а тому вважає за можливе скасувати постанову серії ПС2 № 060124 від 29 вересня 2015 року про адміністративне правопорушення та визнає дії відповідача під час винесення даної постанови неправомірними.

Разом з тим, вимоги позивача про стягнення витрат на правову допомогу підлягають до часткового задоволення.

Статтею 59 Конституції України передбачено, що кожен має право на правову допомогу, кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Згідно ч. 1 ст. 87 КАС судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. До витрат, пов'язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на правову допомогу.

Як вбачається з матеріалів справи, 16.11.2015 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_3, який діє на підставі свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю № 394 від 13.12.2010 року було укладено угоду про надання юридичної допомоги.

Згідно п.4.2. Угоди вартість послуг Адвоката складає 2500 грн, які клієнт зобовязаний сплатити в момент підписання даної Угоди.

Здійснення даних витрат підтверджується квитанцією № 16R045401 від 16.11.2015 року, заявою від 16.11.2015 року про переказ готівки із зазначенням призначення переказу за юридичні послуги, заявою на видачу готівки № 16R045607 від 16.11.2015 року та повідомленням про отримання переказу від 16.11.2015 року.

Згідно ст. 90 КАС України витрати, пов'язані з оплатою допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, які надають правову допомогу за договором, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги, передбачених законом (ч. 1). У разі звільнення сторони від оплати надання їй правової допомоги витрати на правову допомогу здійснюються за рахунок Державного бюджету України (ч. 2). Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом (ч. 3).

Положеннями ст. 1 Закону України від 20.12.2011 №4191-VI «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» (далі - Закон №4191) встановлено, що розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах - суб'єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні.

01 вересня 2015 року набрав чинності Закон України від 22 травня 2015 року N 704-VIII «Про внесення змін до Закону України «Про державний бюджет України на 2015 рік», згідно ст. 8 якого з 01 вересня 2015 року встановлено мінімальну заробітну плату у розмірі 1378 гривень, у зв'язку із чим розмір компенсації витрат на правову допомогу не повинен перевищувати 551,20 грн. (40%) за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді.

Відповідно до журналу судового засідання, адвокат позивача ОСОБА_3 брав участь в одному судовому засіданні призначеному на 23.11.2015 року тривалістю 20 хвилин.

А тому, виходячи із встановлених обставин, керуючись ст. 90 КАС України до стягнення з відповідача на користь позивача підлягають витрати на надання правової допомоги у розмірі (1378 грн./40%)/3= 183,73 грн.

Керуючись ст.ст. 121, 245, 251, 268, 287-289, 293 КУпАП, ст.ст. 86, 87, 90, 160,161,162, КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Позов задовольнити частково.

Визнати дії інспектора ДПС взводу з обслуговування стаціонарного посту № 1 (Бохни) роти ДПС ОСОБА_2 щодо складання постанови серії ПС2 № 060124 від 29 вересня 2015 року про адміністративне правопорушення про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення у вигляді штрафу в сумі 340 гривень за порушення ч.3 ст.121 КУпАП незаконними.

Визнати протиправною та скасувати постанову серії ПС2 № 060124 від 29 вересня 2015 року про адміністративне правопорушення.

Провадження по справі закрити.

Стягнути з державного бюджету України правову допомогу в розмірі 183,73 грн. (сто вісімдесят три гривні 73 коп.).

Постанова може бути оскаржена до Київського апеляційного адміністративного суду протягом 10 днів з моменту отримання копії постанови, в порядку, передбаченому ст. 186 КАС України.

Головуючий: Т.Є. Троян