Справа № 826/15258/13-а
Суддя: Ємельянова В.І.
Дата ухвалення: 2015-12-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"09" грудня 2015 р. К/800/12207/14

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:

Ємельянової В.І.,

Рецебуринського Ю.Й., Стародуба О.П.,

за участю секретаря судового засідання Іванової Н.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу ОСОБА_4 на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 7 жовтня 2013 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 27 листопада 2013 року по справі № 826/15258/13-а

за позовом ОСОБА_4

до Ради адвокатів України в особі Національної асоціації адвокатів України

третя особа Рада адвокатів міста Києва

про визнання Порядку нечинним в частині,

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2013 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до Ради адвокатів України в особі Національної асоціації адвокатів України, третя особа Рада адвокатів міста Києва, в якому просив:

визнати нечинним абзац 2 пункту 6 Порядку висування та обрання делегатів конференції адвокатів міста Києва та встановлення квоти представництва, затвердженого рішенням Ради адвокатів України від 1 червня 2013 року № 136 «Для проведення загальних зборів адвокатів регіонів області, можуть бути об'єднано кілька адміністративних районів міста за рішенням Ради адвокатів міста Києва» з моменту його прийняття;

визнати нечинним пункт 8 Порядку висування та обрання делегатів конференції адвокатів міста Києва та встановлення квоти представництва, затвердженого рішенням Ради адвокатів України від 1 червня 2013 року № 136 в частині «участі в конференції адвокатів регіону із правом голосу Голови та членів Ради адвокатів регіону, Голови та членів кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатів регіону» з моменту його прийняття

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 7 жовтня 2013 року, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 27 листопада 2013 року, у задоволенні адміністративного позову відмовлено повністю.

Не погоджуючись із зазначеними судовими рішеннями, ОСОБА_4 подав касаційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права, просить судові рішення першої та апеляційної інстанцій скасувати, ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити в повному обсязі.

Перевіривши правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, юридичної оцінки обставин справи, доводи касаційної скарги, суд касаційної інстанції вважає, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_4, суд першої інстанції, з висновками якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив з того, що рішення Ради адвокатів України № 136 від 1 червня 2013 року було прийнято на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені законодавством.

Однак, вирішуючи спір по суті, суди попередніх інстанцій не звернули увагу на наступне.

Статтею 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) визначено, що завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ

До адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Згідно статті 3 КАС України справою адміністративної юрисдикції є переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб'єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Вжитий у Кодексі адміністративного судочинства України термін «суб'єкт владних повноважень» означає орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхню посадову чи службову особу, інший суб'єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, у тому числі при виконанні делегованих повноважень.

Відповідно до частини 2 статті 4 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на всі публічно-правові спори, крім спорів, для яких законом встановлений інший порядок судового вирішення.

Згідно з частиною 2 статті 17 вказаного Кодексу юрисдикція адміністративних судів поширюється, зокрема, на спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

Конституційний Суд України у Рішенні від 14 грудня 2011 року у справі № 19-рп/2011 за конституційним зверненням громадянина ОСОБА_5 про офіційне тлумачення положень частини другої статті 55 Конституції України, частини другої статті 2, пункту 2 частини третьої статті 17 Кодексу адміністративного судочинства України, частини третьої статті 110, частини другої статті 236 Кримінально-процесуального кодексу України, зазначив, що Кодекс адміністративного судочинства України регламентує порядок розгляду не всіх публічно-правових спорів, а лише тих, які виникають у результаті здійснення суб'єктом владних повноважень управлінських функцій.

Таким чином, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка правильності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб) відповідно до прийнятих або вчинених при здійсненні ними владних управлінських функцій.

Статтею 2 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» встановлено, що адвокатура України - недержавний самоврядний інститут, що забезпечує здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги на професійній основі, а також самостійно вирішує питання організації і діяльності адвокатури в порядку, встановленому цим Законом. З метою забезпечення належного здійснення адвокатської діяльності, дотримання гарантій адвокатської діяльності, захисту професійних прав адвокатів, забезпечення високого професійного рівня адвокатів та вирішення питань дисциплінарної відповідальності адвокатів в Україні діє адвокатське самоврядування.

Адвокатське самоврядування, відповідно до визначення цього терміну статтею 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», це гарантоване державою право адвокатів самостійно вирішувати питання організації та діяльності адвокатури в порядку, встановленому цим Законом.

Відповідно до статті 5 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» адвокатура є незалежною від органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових та службових осіб. Держава створює належні умови для діяльності адвокатури та забезпечує дотримання гарантій адвокатської діяльності.

Оскільки позивач не є особою, що проходить публічну службу, а відповідач не є суб'єктом владних повноважень у розумінні КАС України, суд касаційної інстанції дійшов висновку, що компетенція адміністративних судів, встановлена статтею 17 КАС України, на даний спір не поширюється, а тому дану справу не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

Дану справу належить розглядати в порядку цивільного судочинства.

Суд першої інстанції помилково відкрив провадження в адміністративній справі та розглянув справу по суті позовних вимог, а суд апеляційної інстанції вказану помилку не виправив.

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 157 Кодексу адміністративного судочинства України суд закриває провадження у справі, якщо її не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

Відповідно до частини 1 статті 228 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції скасовує судові рішення в касаційному порядку і залишає позовну заяву без розгляду або закриває провадження у справі з підстав, встановлених статтями 155 і 157 цього Кодексу.

Враховуючи вищевикладене, постанова Окружного адміністративного суду міста Києва від 7 жовтня 2013 року та ухвала Київського апеляційного адміністративного суду від 27 листопада 2013 року підлягають скасуванню, а провадження у справі підлягає закриттю.

Керуючись п. 1 ч. 1 ст. 157, ст. ст. 160, 167, 220, 222, п. 7 ч. 1 ст. 223, 228, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

У Х В А Л И В:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити частково.

Постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 7 жовтня 2013 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 27 листопада 2013 року скасувати.

Провадження у справі за позовом ОСОБА_4 до Ради адвокатів України в особі Національної асоціації адвокатів України, треті особи Рада адвокатів міста Києва про визнання Порядку нечинним в частині закрити.

Ухвала набирає законної сили протягом п'яти днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі, та може бути переглянута з підстав, встановлених статтею 237 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий Ємельянова В.І.

Судді Рецебуринський Ю.Й.

Стародуб О.П.