Справа № 2а-12843/11/2670
Суддя: Грищенко Т.М.
Дата ухвалення: 2015-11-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Суддя-доповідач: Грищенко Т.М.
ПОСТАНОВА

Іменем України

24 листопада 2015 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого - судді Грищенко Т.М.,

суддів Лічевецького І.О., Мацедонської В.Е.,

при секретарі Киш С.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у Святошинському районі м. Києва на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 02 квітня 2012 р. у справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Ассіс ТАС" до Державної податкової інспекції у Святошинському районі м. Києва про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 14.07.2011 №/0 та від 14.07.2011 №/0, -

В С Т А Н О В И В :

Товариство з обмеженою відповідальністю "Ассіс ТАС" звернулося до суду з позовом до Державної податкової інспекції у Святошинському районі м. Києва, у якому просило визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення від 14.07.2011 року №/0 та від 14.07.2011 №/0.

Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 02.04.2012 року позов задоволено повністю.

Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 30.08.2012 рішення суду першої інстанції було скасоване та прийняте нове рішення, яким у позові відмовлено.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 13 листопада 2014 року касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Ассіс ТАС» задоволено частково, постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 30 серпня 2012 скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Судом касаційної інстанції було вказано, зокрема, на те, що судом апеляційної інстанції належним чином не з'ясовано питання чи підпадають послуги надані позивачу фізичними особами-підприємцями під визначення діяльності страхових посередників.

Заслухавши суддю - доповідача, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів зазначає наступне.

Державною податковою інспекцією у Святошинському районі міста Києва проведено виїзну планову перевірку товариства з обмеженою відповідальністю «Ассіс ТАС»з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.07.2009 по 31.03.2011.

За результатами проведеної перевірки державною податковою інспекцією у Святошинському районі міста Києва складено акт перевірки від 30.06.2011 №33/22-025/31354858, яким зафіксовано, зокрема, факт порушення товариством з обмеженою відповідальністю «Ассіс ТАС» пункту 2.1, підпункту 2.3.1 пункту 2.3 статті 2, підпункту 3.1.1 пункту 3.1 статті 3, пункту 9.4 статті 9 Закону України «Про податок на додану вартість», який був чинний на момент виникнення спірних відносин, статті 186, підпункту 196.1.3 пункту 196.1 статті 196 Податкового кодексу України та підпункту 5.3.9 пункту 5.3 статті 5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств», який був чинний на момент виникнення спірних правовідносин.

Так, згідно з актом перевірки від 30.06.2011 №33/22-025/31354858 Товариством з обмеженою відповідальністю «Ассіс ТАС» не підтверджено первинними документами правомірність віднесення до складу валових витрат суми винагороди за інформаційно-консультаційні послуги, виплачені фізичним особам -суб'єкта підприємницької діяльності згідно з договорами про надання інформаційно-консультаційних послуг за період ІІІ квартал 2009 року -І квартал 2011 року на загальну суму 11 937 151,00 грн.

У свою чергу, згідно з актом перевірки від 30.06.2011 №33/22-025/31354858 товариством з обмеженою відповідальністю «Ассіс ТАС» за період з 01.07.2009 по 31.03.2011 занижено податок на додану вартість всього на суму 5 098 123,01 грн., що зумовлено одночасним перевищенням товариством з обмеженою відповідальністю «Ассіс ТАС» обсягу оподаткованих операцій, визначеного підпунктом 2.3.1 пункту 2.3 статті 2 Закону України «Про податок на додану вартість», та відсутністю факту добровільної реєстрації позивача в якості платника податку на додану вартість.

На підставі акту перевірки від 30.06.2011 №33/22-025/31354858 державною податковою інспекцією у Святошинському районі міста Києва винесено податкове повідомлення-рішення від 14.07.2011 №/0, яким позивачеві визначено податкове зобов'язання з податку на додану вартість у розмірі 5 098 123,01 грн. та застосовано штрафні санкції у розмірі 970 990,87 грн., а також податкове повідомлення-рішення від 14.07.2011 №/0, яким позивачеві визначено податкове зобов'язання з податку на прибуток у розмірі 3 068 482,00 грн., а також застосовано штрафні санкції у розмірі 590 365,50 грн.

Позивач не погодився з висновками податкового органу і звернувся з позовом до суду.

Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва позов ТОВ «Ассіс ТАС» був задоволений, а повідомлення-рішення від 14.07.2011 року скасовані.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з помилковості висновків ДПІ у Святошинському районі щодо порушення позивачем пп. 5.3.9. п 5.3 ст. 5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств», а також щодо непоширення на операції, здійснені за договорами про надання інформаційно-консультативних послуг, положень пп. 3.2.3. п 3.2 ст. 3 ЗУ «Про податок на додану вартість та пп. 196.1.3 п. 196.1 ст. 196 ПК України.

За апеляційною скаргою ДПІ у Святошинському районі міста Києва дана справа була переглянута Київським апеляційним адміністративним судом. Постановою суду від 30.08.2012 року постанова суду першої інстанції від2.04.2012 року була скасована та ухвалене нове рішення про відмову у задоволенні позову.

При цьому, з посиланням на п. 9.4 ст. 9 ЗУ « Про податок на додану вартість», суд апеляційної інстанції виходив з обов'язку платника податку зареєструватись таким за умови укладення ним одної і більше цивільно-правових угод чи договорів, внаслідок виконання яких планується здійснення оподаткованих операцій, обсяг яких перевищуватиме протягом звітного періоду у два і більше разів суму, визначену пп. 2.3.1 п 2.3 ст. 2 цього ж Закону і, відповідно, платник податку несе відповідальність за не нарахування і несплату такого податку на рівні зареєстрованого платника без права нарахування податкового кредиту та отримання бюджетного відшкодування. Крім того, дана постанова містила посилання на відсутність у позивача пільг визначених пп. 196.1.3 п 196.1 ст. 196 Податкового кодексу, з огляду невизнання судом діяльності оговореної в договорах послугами із страхування, співстрахування або перестрахування.

На дану постанову позивачем була подана касаційна скарга.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 13 листопада 2014 року вказана касаційна скарга була задоволена частково, а постанова Київського апеляційного адміністративного суду від 30.08.2012 року скасована з направленням на новий розгляд до суду апеляційної інстанції з підстав порушення норм процесуальн6ого права.

При цьому, колегією суддів було наголошено, що судом апеляційної інстанції належним чином не з'ясовано питання чи підпадають послуги, надані позивачу фізичними особами-підприємцями під визначення діяльності страхових посередників, а також не використана практика розгляду подібних справ іншими судами.

При повторному апеляційному перегляді колегією суддів з'ясовано, що апелянт у своїй апеляційній скарзі наполягав на тому, що уклав Генеральну угоду з ЗАТ «СК «ТАС» від 25.05.2011 року, згідно з якою останнє взяло на себе зобов»язання щодо діяльності, яка по своїй суті є страховою, а тому, відповідно до діючого законодавства такою, що звільнена від оподаткування і, відповідно, від необхідності подавати заяву про реєстрацію платником податку. При цьому, посилався на попередні періоди перед даною перевіркою, коли таке його право визнавалось.

Колегією суддів на виконання вимог ухвали Вищого адміністративного суду була витребувана Генеральна угода про надання страхових послуг від 25.05.2011 року між ЗАТ «СК «TAC» в особі Голови Правління Адамовича В.В., який діє на підставі Статуту (далі - Страховик) та ТзОВ «АссісТАС» в особі Генерального директора Сулінчак -Гадар І.О., яка діє на підставі Статуту (далі - Посередник).

Як вбачається із змісту даної угоди її предметом було те, що страхових доручає, а посередник бере на себе зобов»язання по пошуку клієнтів для укладення договорів страхування між страхувачем і страхувателями, а також надання інших посередницьких послуг на користь страхувача (оформлення заяв на страхування, обслуговування посередником договорів).

У розділі прав і обов'язків сторін прописані обов'язки посередника, які визначені як проведення маркетингових досліджень страхового ринку, вивчення порівняльних таблиць, оформлення заяв про страхування з фізичними та юридичними особами, розгляду заяв і пропозицій страхувача у семиденний термін, організації обліку укладених договорів і надання страхувачу необхідної документації, надання звітів, проведення роз'яснювальної, рекламної, інформаційної і консультативної роботи, підготовки і навчання співробітників, а також вказані ряд застережень.

Зміст даної угоди не містить в собі терміну «страховий агент» або «страхова діяльність».

Крім того, надалі між ТОВ «АссісТАС» в особі Генерального Директора Сулінчак І.О., яка діє на підставі Статуту та має статус платника податку на прибуток на загальних підставах (далі - Замовник), з однієї сторони та фізичними особами-підприємцями (перелік яких наведено в Додатку № 5 до акту перевірки), які мають статут платника єдиного податку (далі Виконавець), з іншої сторони, укладено Договори про надання інформаційно - консультаційних послуг, в умовах яких вказано, що Замовник в порядку та на умовах, які визначені цим Договором доручає, а Виконавець бере на себе зобов'язання від імені та в інтересах AT «СК «TAC», надавати інформаційно - консультаційні послуги з комерційної діяльності, інші послуги користувачам, досліджувати страховий ринок на предмет пошуку потенційних страхувальників на вільному страховому ринку, надавати послуги сприяння по укладанню договорів страхування життя зі Страховиком в межах, які відповідають умовам цього договору. Вибірково копії деяких з них долучені до справи в якості доказів.

За вказаними договорами, виконавець зобов'язується здійснювати пошук фізичних та юридичних осіб для подальшого укладання договорів страхування життя зі Страховиком та зобов'язується здійснювати інформаційно-консультативні послуги по консультуванню клієнтів щодо програм страхування життя та оформлення заяв на страхування життя фізичних та юридичних осіб. Також Виконавець зобов'язується надавати послуги шляхом усного та письмового консультування зацікавлених у страхування осіб, зобов'язується передавати Замовнику заяви на страхування фізичних та юридичних осіб та копії платіжного доручення про сплату страхового внеску на рахунок страховика, тощо.

Але п 2.1.8. у розділі прав та обов'язків сторін за даними договорами міститься пряме застереження, що виконавець, а саме фізична особа-підприємець, не є страховим агентом ні замовника, ні страховика, не виконує будь-яку частину страхової діяльності страховика, не укладає договори страхування, не одержує страхові платежі, не виконує роботи, пов'язаної із здійсненням страхових виплат та страхових відшкодувань. Виконавець не має права від свого імені та від імені замовника укладати договори страхування, перестрахування, поруки та гарантії, а також приймати від страхувальника , клієнта страховика, страхові платежі.

Тому, колегія суддів вважає, що діяльність, визначена договорами позивача з фізичними особами - підприємцями не може бути віднесена до дії ч.1 ст. 196 ПК України, тому що вказані у договорах послуги не є ні страховою діяльністю, ні пов'язаною з такою в силу самих умов договору.

Стосовно вартості інформаційно - консультаційних послуг у сфері страхового посередництва Сторонами досягнута угода про розмір ціни у сумі 450.00 грн. за людино/годину. Оплата вартості послуг Виконавця здійснюється за результатами місяця по всім укладеним договорам (угодам) страхування за участю виконавця та фактично відпрацьованими ним кількості годин при наданні інформаційно - консультаційних послуг у сфері страхового посередництва на підставі Акту виконаних робіт та відповідного письмового Зведеного звіту про обсяг реалізованих платних послуг щодо укладених (діючих) договорів (угод) страхування за умови отримання Страховиком страхових платежів від Клієнтів - страховиків по вказаним у Звіті договорам (угодам).

В ході проведення перевірки ТОВ «АссісТАС» надано запит від 02.06.2011 року б/н, щодо виконання п.п. 2.1.4 Договорів про надання інформаційно - консультаційних послуг та надання документів, що підтверджують п.п. 2.1.4 та п.п. 2.1.5 Генеральної угоди про надання страхових послуг від 25.05.2011 року, які можуть підтверджувати правомірність включення вартості таких послуг до валових витрат ТОВ «АссісТАС».

У відповідь на запит ТОВ «АссісТАС» (вих. № 27 від 16.06.2011 року) повідомлено, що Зведені звіти по наданні інформаційно-консультаційних послуг надано до перевірки в повному обсязі.

За вказаних обставин податковим органом було правомірно визнано, що ТОВ «АссісТАС» не було надано достатньо документів, які підтверджують правомірність віднесення до складу валових витрат суми винагороди за інформаційно-консультаційні послуги виплаченої приватним підприємцям, тому що наявність у справі актів виконаних робіт, а також зведених звітів про обсяг реалізації платних послуг за період з 1.07.2009 року по 31.03.2011 рік хоч і можуть підтверджувати обсяг виконуваних робіт, але не підтверджують того, що ці роботи правомірно можуть бути віднесеними до страхової діяльності, а особи, що її виконували були страховими агентами.

Пунктом. 5.1. ст. 5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємства» від 28 грудня 1994 року № 334/94 (далі -Закон № 334/94) дано визначення поняттю «валові витрати виробництва та обігу (далі - валові витрати)»- сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних як компенсація вартості товарів (робіт, послуг), які придбаваються (виготовляються) таким платником податку для їх подальшого використання у власній господарській діяльності.

Згідно п.п. 5.2.1 п. 5.2 ст. 5 вказаного Закону № 334/94, до складу валових витрат включаються суми будь-яких витрат, сплачених (нарахованих) протягом звітного періоду у зв'язку з підготовкою, організацією, веденням виробництва, продажем продукції (робіт, послуг) і охороною праці, у тому числі витрати з придбання електричної енергії (включаючи реактивну), з урахуванням обмежень, установлених пунктами 5.3 - 5.7 цієї статті.

Таким чином, використання витрат у власній господарській діяльності є обов`язковою ознакою, яка необхідна для віднесення витрат до складу валових чи ні.

Крім того, відповідно до п.п. 5.3.9 п. 5.3 ст. 5 Закону № 334/94, не належать до складу валових витрат будь-які витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення податкового обліку.

Тобто будь-які витрати, крім наявності ознак, передбачених п.п.5.2.1 п. 5.2. ст.5 Закону № 334/94, мають бути підтверджені первинними документами.

Згідно з п. 2.4 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого Наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 року за № 88 первинні документи (на паперових і машинозчитуваних носіях інформації) для надання їм юридичної сили і доказовості повинні мати такі обов'язкові реквізити: назва підприємства, установи, від імені яких складений документ, назва документа (форми), код форми, дата і місце складання, зміст господарської операції та її вимірники (у натуральному і вартісному виразі), посади, прізвища і підписи осіб, відповідальних за дозвіл та здійснення господарської операції і складання первинного документа.

Матеріали справи містять акт виконаних робіт, які надавались позивачу суб'єктами підприємницької діяльності -фізичними особами на виконання договорів надання посередницьких послуг.

Зокрема, вищезазначені акти виконаних робіт не містять змісту та обсягу виконаної господарської операції, одиницю виміру, яка характерна до відповідної господарської операції. Таким чином, вказані акти виконаних робіт не дає повної інформації щодо обсягу та характеру наданих послуг.

Таким чином, до перевірки не було надано документи, які підтверджували правомірність віднесення до складу валових витрат суму винагороди за інформаційно-консультаційні послуги, виплаченої приватним підприємцям.

Крім того, як зазначалось вище, між Позивачем та ЗАТ «СК «TAC» було укладено Генеральну угоду про надання страхових агентських послуг від 25.05.2011року. Відповідно до вказаної угоди, ЗАТ «СК «TAC» взяв на себе зобов'язання з пошуку клієнтів з укладення договорів страхування, а також надання інших посередницьких та консультаційних послуг.

Згідно п.п. 7.3.1 п. 7.3 ст.7 Закону України «Про податок на додану вартість», датою виникнення податкових зобов'язань з поставки товарів (робіт, послуг) вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше: або дата зарахування коштів від покупця (замовника) на банківський рахунок платника податку як оплата товарів (робіт, послуг), що підлягають поставці, а у разі поставки товарів (робіт, послуг) за готівкові грошові кошти - дата їх оприбуткування в касі платника податку, а при відсутності такої - дата інкасації готівкових коштів у банківській установі, що обслуговує платника податку; або дата відвантаження товарів, а для робіт (послуг) - дата оформлення документа, що засвідчує факт виконання робіт (послуг) платником податку.

Відповідно п.п. 3.1.1 п. 3.1 ст. 3 цього ж Закону «Об'єктом оподаткування є операції платників податку з поставки товарів та послуг, місце поставки яких знаходиться на митній території України...».

Згідно п. 4.1 ст. 4 Закону України «Про податок на додану вартість», база оподаткування операції з поставки товарів (послуг) визначається виходячи з їх договірної (контрактної) вартості, визначеної за вільними цінами, але не нижче за звичайні ціни, з урахуванням акцизного збору, ввізного мита, інших загальнодержавних податків та зборів (обов'язкових платежів), згідно із законами України з питань оподаткування (за винятком податку на додану вартість, а також збору на обов'язкове державне пенсійне страхування на послуги стільникового рухомого зв'язку, що включається до ціни товарів (послуг)). До складу договірної (контрактної) вартості включаються будь-які суми коштів, вартість матеріальних і нематеріальних активів, що передаються платнику податку безпосередньо покупцем або через будь-яку третю особу в зв'язку з компенсацією вартості товарів (послуг).

Таким чином, згідно п. 2.1 ст. 2 цього ж Закону, «платником податку є будь-яка особа, яка: здійснює або планує здійснювати господарську діяльність та реєструється за своїм добровільним рішенням як платник цього податку; підлягає обов'язковій реєстрації як платник цього податку; імпортує товари (супутні послуги) в обсягах, що підлягають оподаткуванню цим податком згідно з нормами цієї статті».

Відповідно до п.п. 2.3.1 ст. 2.3 ст. 2 Закону України «Про податок на додану вартість», «..коли загальна сума від здійснення операцій з поставки товарів (послуг), у тому числі з використанням локальної або глобальної комп'ютерної мережі, що підлягають оподаткуванню згідно з цим Законом, нарахована (сплачена, надана) такій особі або в рахунок зобов'язань третім особам, протягом останніх дванадцяти календарних місяців сукупно перевищує 300000 гривень (без урахування податку на додану вартість)...».

Згідно п. 9.4 ст. 9 цього ж Закону, якщо особа, на яку не поширюється дія пункту 2.3 статті 2 цього Закону, як платник податку, вважає за доцільне добровільно зареєструватися платником податку і відповідає вимогам підпункту 2.2 статті 2 цього Закону, така реєстрація провадиться за її заявою: якщо обсяг оподатковуваних операцій особи протягом звітного податкового періоду перевищує суму, визначену підпунктом 2.3.1 пункту 2.3 статті 2 цього Закону, не більше ніж у два рази, така особа зобов'язана надіслати податковому органу заяву про реєстрацію протягом двадцяти календарних днів, наступних за таким звітним податковим періодом; якщо особа укладає одну чи більше цивільно-правових угод (договорів), унаслідок виконання яких планується здійснення оподатковуваних операцій, обсяг яких перевищуватиме протягом звітного податкового періоду у два чи більше разів суму, визначену підпунктом 2.3.1 пункту 2.3 статті 2 цього Закону, то така особа зобов'язана зареєструватися як платник цього податку до кінця такого звітного податкового періоду. Особа, що не надсилає таку заяву у таких випадках та у такі строки, несе відповідальність за ненарахування або несплату цього податку на рівні зареєстрованого платника без права нарахування податкового кредиту та отримання бюджетного відшкодування.

При цьому позивачем не визнавався обов'язок добровільної реєстрації Товариства платником податків з огляду на поширення щодо нього пільг, передбачених п.п. 196.1.3 п. 196.1 ст. 196 Податкового Кодексу України, згідно з якими не є об'єктом оподаткування операції з надання послуг із страхування, співстрахування або перестрахування особами, які мають ліцензію на здійснення страхової діяльності відповідно до закону, а також пов'язаних з такою діяльністю послуг страхових брокерів та агентів.

Страхові агенти - громадяни або юридичні особи, які діють від імені та за дорученням страховика і виконують частину його страхової діяльності (укладання договорів страхування, одержання страхових платежів, виконання робіт, пов'язаних з виплатами страхових сум і страхового відшкодування). Страхові агенти є представниками страховика і діють в його інтересах за комісійну винагороду на підставі договору із страховиком.

Тобто, пільга, визначена, п.п. 196.1.3 п. 196.1 ст. 196 ПК України, застосовується лише при наданні послуг із страхування, співстрахування або перестрахування.

Посередницька діяльність страхових (перестрахових) брокерів у страхуванні та перестрахуванні здійснюється як виключний вид діяльності і може включати консультування, експертно-інформаційні послуги, роботу, пов'язану з підготовкою, укладанням та виконанням (супроводом) договорів страхування (перестрахування), в тому числі щодо врегулювання збитків у частині одержання та перерахування страхових платежів, страхових виплат та страхових відшкодувань за угодою відповідно із страхувальником або перестрахувальником, інші посередницькі послуги у страхуванні та перестрахуванні за переліком, встановленим Уповноваженим органом.

Як вбачається з доказів, представлених у справі діяльність позивача на виконання договорів з фізичними особами - підприємцями не підпадає під ознаки страхової агентської діяльності, про що було і вказано безпосередньо у самих договорах.

У разі якщо страховий агент чи страховий брокер надає послуги з консультування, експертно-інформаційні послуги, роботу, пов'язану з підготовкою, укладанням та виконанням (супроводом) договорів страхування (перестрахування), в тому числі щодо врегулювання збитків у частині одержання та перерахування страхових платежів, страхових виплат та страхових відшкодувань за угодою відповідно із страхувальником або перестрахувальником, інші посередницькі послуги у страхуванні та перестрахуванні, то зазначені послуги відповідно до пп. 3.1.1 п. 3.1 ст. З Закону України «Про податок на додану вартість» від 03.04.1997 року за № 168/97-ВР із подальшими змінами та доповненнями є об'єктом оподаткування ПДВ.

Отже, дані правові норми визначають, що до складу валових витрат (а отже витрат на підставі яких може бути сформовано податковий кредит) можуть бути віднесені витрати, що безпосередньо зв'язані з підготовкою, організацією, веденням виробництва та реалізацією продукції, робіт, послуг, які придбаваються (виготовляються) таким платником податку для їх подальшого використання у власній господарській діяльності та підтверджені належними та достатніми первинними документами.

На підставі викладеного, колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги про те, що позивачем протиправно завищено валові витрати та податковий кредит з податку на додану вартість по вказаним операціям, з огляду на те, що на позивача за даних обставин поширювалась дія ст. 2 Закону України від 3.04.1997 року «Про податок на додану вартість» в нормах, які діяли на час виникнення даних правовідносин, і позивач був зобов'язаний у відповідності з п.9.4 ст.9 цього Закону за умови укладення ряду цивільно-правових угод, внаслідок виконання яких планувалось здійснення оподатковуваних операцій, обсяг яких перевищував у два чи більше разів суму визначену пп. 2.3.1 п 2.3 ст. 2 цього Закону, зареєструватись як платник податку до кінця звітного податкового періоду.

Таким чином, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції при вирішенні даної справи неповно з»ясував обставини справи, що мали значення для її вирішення, та допустив невідповідність висновків обставинам справи, що встановлені в ході розгляду даної справи, що у відповідності з ст. 202 КАС України є підставою для скасування судового рішення та ухвалення нового.

При винесенні нового рішення суд приймає до уваги викладені вище обставини та докази, добуті в процесі розгляду даної справи, і вважає, що в позові ТОВ «Ассіс АС» слід відмовити.

Керуючись ст.ст.195, 196, 198, 202, 205, 207, 212, 254 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у Святошинському районі м. Києва - задовольнити.

Постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 02 квітня 2012 р. - скасувати та ухвалити нову.

У задоволенні адміністративного позову Товариства з обмеженою відповідальністю "Ассіс ТАС" - відмовити.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня її складення в повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя Т.М.Грищенко

Судді І.О.Лічевецький

В.Е.Мацедонська

Повний текст рішення виготовлено 30.11.2015р.

Головуючий суддя Грищенко Т.М.

Судді: Лічевецький І.О.

Мацедонська В.Е.