Справа № 2а/1570/9966/2011
Суддя: Сорока М.О.
Дата ухвалення: 2015-12-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
У Х В А Л А

09 грудня 2015 року м. Київ К/800/23182/13

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:

Сороки М.О.,
Смоковича М.І.,
Чумаченко Т.А.,

провівши попередній розгляд адміністративної справи за позовом ПАТ «Підприємство по виробництву медичних виробів з полімерних матеріалів «Гемопласт» до Державної служби геології та надр України про визнання протиправним та скасування наказу № 43 від 27.07.2011 в частині анулювання спеціального дозволу на користування надрами № 2772 від 27.08.2002, за касаційною скаргою Державної служби геології та надр України на постанову Одеського окружного адміністративного суду від 17 лютого 2012 року і ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 28 лютого 2013 року, -

в с т а н о в и в:

У листопаді 2011 року ПАТ «Підприємство по виробництву медичних виробів з полімерних матеріалів «Гемопласт» звернулось до суду з вказаним позовом, у якому просило визнати протиправним та скасувати наказ Державної служби геології та надр України «Про анулювання зупинення дії спеціальних дозволів на користування надрами № 43 від 27.07.2011 в частині анулювання спеціального дозволу на користування надрами № 2772 від 27.08.2002, виданого ВАТ «Гемопласт» Міністерством екології та природних ресурсів України на видобування підземних прісних вод для господарсько-питного водопостачання в межах земельної ділянки, що знаходиться у нього в користуванні.

Постановою Одеського окружного адміністративного суду від 17 лютого 2012 року, залишеною без змін ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 28 лютого 2013 року, позов задоволено. Визнано протиправним та скасовано наказ Державної служби геології та надр України № 43 від 27.07.2011 в частині анулювання ліцензії (спеціального дозволу) на користування надрами № 2772 від 27.08.2002, виданого ВАТ «Гемопласт» на видобування підземних прісних вод.

У касаційній скарзі Державна служба геології та надр України, посилаючись на порушення судами норм матеріального і процесуального права, просить судові рішення скасувати та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні позову.

З`ясувавши обставини справи в межах, передбачених статтею 220 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), колегія суддів приходить до висновку про відмову у задоволенні касаційної скарги з таких підстав.

Встановлено, що 27.08.2002 Міністерством екології та природних ресурсів України ВАТ «Гемопласт», правонаступником якого є позивач, видано ліцензію (спеціальний дозвіл) № 2772 на користування надрами: видобування підземних прісних вод на ділянці надр, де розташований водозабір, терміном дії 15 років.

За наслідками перевірки правил користування надрами і дотримання вимог спеціального дозволу при проведенні розробки і вивчення родовищ корисних копалин ВАТ «Гемопласт», проведеної Чорноморською територіальною інспекцією ДО «ІДГК» за веденням робіт по геологічному вивченню та використанню надр, складено акт № 13 від 18.03.2008 про виявлені порушення вимог: абзацу 2 пункту 27 та абзацу 1 пункту 22 Порядку надання спецдозволів на користування надрами, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 1540 від 02.10.2003; абзацу 7 статті 21 Закону України «Про ліцензування певних видів господарської діяльності», пункту 2 статті 125 Земельного Кодексу України, абзацу 5 частини 2 статті 24, абзацу 1 статті 51 Кодексу України «Про надра».

На цій підставі в акті приписано:

розробити та узгодити у встановленому порядку проект зон санітарної охорони свердловин водозабору ВАТ «Гемопласт» в термін до 20.06.2008;

отримати земельний відвід на ділянку загальною площею 34,5154 га., до 20.06.2008;

скласти план видобутку підземних вод на 2008 рік та узгодити його у встановленому порядку до 20.06.2008.

Листами № 03/1801 від 10.07.2008, №03/2191 від 03.10.2008, № 03/378 від 19.02.2009 ВАТ «Гемопласт» повідомило Чорноморську територіальну інспекцію ДО «ІДГК за веденням робіт по геологічному вивченню та використанню надр про виконання вказаних приписів.

За згодою ДГС Мінприроди № 25/09-1791 від 25.12.2009 на вимогу Одеської прокуратури Чорноморською територіальною інспекцією ДО «ІДГК» за веденням робіт по геологічному вивченню та використанню надр проведено позапланову перевірку ВАТ «Гемопласт». За результатом її проведення складено акт № 008-О від 25-26.01.2010, у якому зафіксовано факт не виконання припису про отримання земельного відводу, тобто встановлено часткове його виконання. Також при перевірці виявлені порушення вимог статей 18, 19 Кодексу України «Про надра»; пункту 19 Порядку надання у 2009 році спеціальних дозволів на користування надрами, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 608 від 17.06.2009; статті 9 Закону України «Про ліцензування певних видів господарської діяльності»; статті 24 Гірничого Закону України; статті 125 Земельного кодексу України.

На цій підставі у термін до 25.03.2010 в акті приписано:

отримати ліцензію на відповідний вид господарської діяльності видобування підземних вод. Термін виконання 25 березня 2010 року;

скласти та погодити у встановленому законодавством порядку Технологічну схему розробки підземних прісних вод ділянки надр, де розташований водозабір ВАТ «Гемопласт». Термін виконання 26 квітня 2010 року;

оформити радіаційний сертифікат водозабору. Термін виконання 25 березня 2010 року;

отримати земельний відвід.

У цьому акті вказано, що Наказом Мінприроди № 389 від 24.07.2008 зупинено дію спеціального дозволу ВАТ «Гемопласт» № 2772 від 27.08.2002.

Листами № 03/447 від 30.03.2010, № 04/2082 від 12.10.2010 ВАТ «Гемопласт» повідомило Чорноморську територіальну інспекцію ДО «ІДГК за веденням робіт по геологічному вивченню та використанню надр» повідомило про виконання цих приписів, додавши необхідні підтверджуючі документи.

09.02.2011 Державною організацією «Чорноморська територіальна інспекція державного геологічного контролю за веденням робіт по геологічному вивченню та використанню надр» проведено перевірку стану розробки родовища та виконання приписів попередньої перевірки, про що складено акт № 020-О. У ньому зафіксовано факт не виконання припису про отримання земельного відводу, а також виконання інших приписів поза межами встановленого строку. Також вказано про порушення вимог статті 19 Кодексу України «Про надра», оскільки під час зупинення дії спеціального дозволу № 2772 від 27.08.2002 з вересня 2008 року по січень 2011 року проведено видобуток підземних прісних вод з ділянки надр, де розташований водозабір ВАТ «Гемопласт», загальним об'ємом 110, 2 тис. м3. Також встановлено відсутність земельного відводу, що є порушенням вимог статті 18 Кодексу України «Про надра», статті 125 Земельного кодексу України.

Посилаючись на порушення ВАТ «Гемопласт» вимоги пункту 5 частини 2 статті 24 та абзацу 3 статті 56 Кодексу України про надра, статті 125 Земельного кодексу України, 27.07.2011 Державною службою геології та надр України прийнято наказ «Про анулювання зупинення дії спеціальних дозволів на користування надрами № 43, яким у спірній частині анульовано спеціальний дозвіл на користування надрами № 2772 від 27.08.2002, виданий ВАТ «Гемопласт» Міністерством екології та природних ресурсів України на видобування підземних прісних вод для господарсько-питного водопостачання в межах земельної ділянки, що знаходиться у нього в користуванні. Підставою анулювання вказано вимоги підпункту 9 пункту 23 Порядку надання спеціальних дозволів на користування надрами, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 615 від 30.05.2011.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції, з яким погодився апеляційний суд, виходив з того, що наказ Державної служби геології та надр України «Про анулювання зупинення дії спеціальних дозволів на користування надрами № 43 від 27.07.2011 в частині анулювання спеціального дозволу на користування надрами № 2772 від 27.08.2002, виданого ВАТ «Гемопласт», є протиправним та таким, що підлягає скасуванню, оскільки прийнятий відповідачем з порушенням вимог діючого законодавства.

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України погоджується з таким висновком судів попередніх інстанцій з наступних підстав.

Завданням Кодексу України про надра є регулювання гірничих відносин з метою забезпечення раціонального, комплексного використання надр для задоволення потреб у мінеральній сировині та інших потреб суспільного виробництва, охорони надр, гарантування при користуванні надрами безпеки людей, майна та навколишнього природного середовища, а також охорона прав і законних інтересів підприємств, установ, організацій та громадян.

За змістом статей 18, 19 цього Кодексу надання земельних ділянок для потреб, пов'язаних з користуванням надрами, провадиться в порядку, встановленому земельним законодавством України.

Земельні ділянки для користування надрами, крім випадків, передбачених статтею 23 цього Кодексу, надаються користувачам надр після одержання ними спеціальних дозволів на користування надрами чи гірничих відводів.

Місцеві ради при наданні земельної ділянки для розробки родовищ корисних копалин місцевого значення одночасно надають у користування і надра.

Надра надаються у користування підприємствам, установам, організаціям і громадянам лише за наявності у них спеціального дозволу на користування ділянкою надр.

Право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав (стаття 125 Земельного кодексу України).

У пункті 5 частини 2 статті 24 Кодексу України про надра передбачено, що користувачі надр зобов'язані виконувати інші вимоги щодо користування надрами, встановлені законодавством України та угодою про розподіл продукції.

Основними вимогами в галузі охорони надр, як визначено у абзаці 3 статті 56 цього Кодексу, є додержання встановленого законодавством порядку надання надр у користування і недопущення самовільного користування надрами.

Згідно з вимогами підпункту 9 пункту 23 Порядку надання спеціальних дозволів на користування надрами, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 615 від 30.05.2011, право користування надрами припиняється органом з питань надання дозволу безпосередньо або за поданням органів державного гірничого та санітарно-епідеміологічного нагляду, державного геологічного і екологічного контролю, органів місцевого самоврядування, органів державної податкової служби у разі невжиття надрокористувачем заходів для усунення причин зупинення дії дозволу в установлений строк.

Між тим, питання припинення права користування надрами визначено у статті 26 Кодексу України про надра, за змістом якої право користування надрами припиняється у разі:

1) якщо відпала потреба у користуванні надрами;

2) закінчення встановленого строку користування надрами;

3) припинення діяльності користувачів надр, яким їх було надано у користування;

4) користування надрами з застосуванням методів і способів, що негативно впливають на стан надр, призводять до забруднення навколишнього природного середовища або шкідливих наслідків для здоров'я населення;

5) використання надр не для тієї мети, для якої їх було надано, порушення інших вимог, передбачених спеціальним дозволом на користування ділянкою надр;

6) якщо користувач без поважних причин протягом двох років, а для нафтогазоперспективних площ та родовищ нафти та газу - 180 календарних днів не приступив до користування надрами;

7) вилучення у встановленому законодавством порядку наданої у користування ділянки надр.

Право користування надрами припиняється органом, який надав надра у користування, а у випадках, передбачених пунктами 4, 5, 6 цієї статті, у разі незгоди користувачів, - у судовому порядку. При цьому питання про припинення права користування земельною ділянкою вирішується у встановленому земельним законодавством порядку.

Аналіз наведеної норми права дає підстави вважати, що право користування надрами припиняється органом, який надав надра у користування, самостійно або у судовому порядку.

У разі відсутності спору відповідач має право у випадках, передбачених пунктами 1, 2, 3, 7 частини першої статті 26 Кодексу, самостійно припиняти право користування надрами, а у випадках, передбачених пунктами 4, 5, 6 цієї статті, у разі незгоди користувачів це право припиняється у судовому порядку.

Таким чином, об'єднуючою ознакою цих випадків є неналежне використання права, зокрема, використання надр не для тієї мети, для якої їх було надано, порушення строків виконання певних робіт тощо.

Відповідно до частини третьої статті 26 зазначеного Кодексу законодавством України можуть бути передбачені й інші випадки припинення права користування надрами.

Зокрема згідно з Порядком надання спеціальних дозволів на користування надрами, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 615 від 30.05.2011, можуть мати місце додаткові підстави для припинення користування надрами, оскільки це передбачено частиною третьою статті 26 Кодексу, але не може бути змінено правило, відповідно до якого у разі незгоди користувачів з припиненням права на користування надрами воно може припинятися лише у судовому порядку.

Оскільки припинення права користування надрами здійснюється у судовому порядку, а відповідач за відсутності згоди ВАТ «Гемопласт» не дотримався такого порядку вирішення питання про припинення спеціального дозволу на користування надрами, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про обґрунтованість позовних вимог та наявність підстав для скасування наказу Державної служби геології та надр України «Про анулювання зупинення дії спеціальних дозволів на користування надрами № 43 від 27.07.2011 в частині анулювання спеціального дозволу на користування надрами № 2772 від 27.08.2002, виданого ВАТ «Гемопласт» Міністерством екології та природних ресурсів України на видобування підземних прісних вод для господарсько-питного водопостачання в межах земельної ділянки, що знаходиться у нього в користуванні.

Аналогічна правова позиція вже була висловлена Верховним Судом України у постановах від 19 вересня, 25 червня 2011 року, 10 грудня 2013 року, 11 листопада 2014 року (справи №№ 21-164а11, 21-36а11, 21-450а13, 21- 482а14 відповідно).

Відповідно до частини 1 статті 244-2 КАС України рішення Верховного Суду України, прийняте за результатами розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначені норми права, та для всіх судів України. Суди зобов'язані привести свою судову практику у відповідність з рішенням Верховного Суду України.

За змістом частини 1 статті 224 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Керуючись ст. ст. 220, 220-1, 223, 224, 230, 231 КАС України, суд, -

ухвалив:

Касаційну скаргу Державної служби геології та надр України відхилити, а постанову Одеського окружного адміністративного суду від 17 лютого 2012 року і ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 28 лютого 2013 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі, та може бути переглянута Верховним Судом України з підстав, у строк та у порядку, визначеними статтями 237, 238, 239-1 КАС України.

Судді: