Справа № 820/3930/14
Суддя: Маринчак Н.Є.
Дата ухвалення: 2015-11-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 листопада 2015 року м. Київ К/800/36175/14

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:

Головуючого: Маринчак Н.Є.,

Суддів: Вербицької О.В., Цвіркуна Ю.І.,

при секретарі: Бруй О.Д.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Державної податкової інспекції у Балаклійському районі Головного управління Міндоходів у Харківській області на постанову Харківського окружного адміністративного суду від 07 травня 2014 року

та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 17 червня 2014 року

по справі №820/3930/14

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Агропромислова компанія Савинська» (надалі - ТОВ «Агропромислова компанія Савинська»)

до Державної податкової інспекції у Балаклійському районі Головного управління Міндоходів у Харківській області (надалі - ДПІ у Балаклійському ГУ Міндоходів у Харківській області)

про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, -

встановив:

Позивач звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом, в якому поставлено питання визнання про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення ДПІ у Балаклійському районі ГУ Міндоходів у Харківській області від 14.02.2014 року №.

Постановою Харківського окружного адміністративного суду від 07.05.2014 року, залишеною без змін ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 17.06.2014 року, позовні вимоги задоволено частково. Скасовано податкове повідомлення-рішення ДПІ у Балаклійському районі ГУ Міндоходів у Харківській області № від 14.02.2014 року. В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій, вказуючи на порушення норм процесуального права та неправильне застосування судом норм матеріального права, відповідач звернувся з касаційною скаргою до Вищого адміністративного суду України, в якій ставить питання про скасування оскаржуваних судових рішень та прийняття нового, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.

В письмових запереченнях на касаційну скаргу ТОВ «Агропромислова компанія Савинська» зазначає, що рішення судів першої та апеляційної інстанцій постановлено з додержанням норм матеріального та процесуального права, правову оцінку обставинам справи судами надано правильно, а доводи касаційної скарги є необґрунтованими. Отже, позивач просить залишити касаційну скаргу ДПІ у Балаклійському районі ГУ Міндоходів у Харківській області без задоволення, а судові рішення без змін.

Заслухавши доповідь судді, пояснення представників позивача, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи наведені у скарзі, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Як встановлено судами попередніх інстанцій, ДПІ у Балаклійському районі ГУ Міндоходів у Харківській області проведено документальну планову виїзну перевірку ТОВ «Агропромислова компанія Савинська» з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.01.2012 року по 31.12.2012 року, валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2012 року по 31.12.2012 року, за результатами якої складено акт від 24.01.2014 року №28/22/20-01-22-47.

Проведеною перевіркою, на думку податкового органу, встановлено порушення позивачем, зокрема:

- п. 188.1 ст. 188 Податкового кодексу України, пп. 1.20.5 п. 1.20 ст. 1 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств», у зв'язку з невірним визначенням бази оподаткування ПДВ за операціями з реалізації цукру-піску власного виробництва пов'язаній особі - засновнику ТОВ фірми «АСТАРТА-КИЇВ», що призвело до заниження податкових зобов'язань з ПДВ у загальному розмірі 1037546,00 грн.;

- п. 185.1 ст. 185, п. 201.10 ст. 201 Податкового кодексу України - помилково визначений об'єкт оподаткування «відшкодування витрат» та, відповідно, невірно оформлена податкова накладна, що призвело до заниження податкових зобов'язань з ПДВ у розмірі 53573,00 грн.;

- п. 44.1 ст. 44, ст. 185, п. 198.1, п. 198.2, п. 198.6 ст. 198 Податкового кодексу України - встановлено відсутність об'єктів оподаткування за операціями поставки за ланцюгом постачання товару, як наслідок - відкоригований (зменшений) податковий кредит у розмірі 251285,00 грн.

На підставі вищевказаного відповідачем прийнято спірне податкове повідомлення-рішення № від 14.02.2014 року, яким позивачу визначено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість у розмірі 1933246,50 грн., з яких за основним платежем - 1288831,00 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями на суму - 644415,50грн.

Задовольняючі позовні вимоги частково, суд першої інстанції, з висновками якого погодилась колегія апеляційного суду, цілком правильно та обґрунтовано виходив з наступного.

Пунктом 188.1 ст. 188 ПК України встановлено, що база оподаткування операцій з постачання товарів/послуг визначається виходячи з їх договірної (контрактної) вартості, але не нижче звичайних цін, визначених відповідно до ст. 39 цього кодексу, з урахуванням загальнодержавних податків і зборів.

Приймаючи до уваги, що в період з 01.01.2012 року по 31.12.2012 року ст. 39 ПК України не діяла, відповідно до п. 8 підрозділу 10 розділу XX Податкового кодексу України застосовувався п. 1.20 ст. 1 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств».

Відповідно до абз. 1 пп. 1.20.1 п. 1.20 ст. 1 України «Про оподаткування прибутку підприємств», якщо цим пунктом не встановлено інше, звичайною вважається ціна товарів (робіт, послуг), визначена сторонами договору. Якщо не доведене зворотне, вважається, що така звичайна ціна відповідає рівню справедливих ринкових цін. Аналогічне трактування звичайної ціни наведено в пп.14.1.71 ПК України.

Справедлива ринкова ціна - це ціна, за якою товари (роботи, послуги) передаються іншому власнику за умови, що продавець бажає передати такі товари (роботи, послуги), а покупець бажає їх отримати за відсутності будь-якого примусу, обидві сторони є взаємно незалежними юридично та фактично, володіють достатньою інформацією про такі товари (роботи, послуги), а також ціни, які склалися на ринку ідентичних (а за їх відсутності - однорідних) товарів (робіт, послуг).

Відповідно до абз. 1 пп. 1.20.2 п. 1.20 ст. 1 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» для визначення звичайної ціни товару (робіт, послуг) використовується інформація про укладені на момент продажу такого товару (роботи, послуги) договори з ідентичними (однорідними) товарами (роботами, послугами) у співставних умовах.

Як встановлено судами попередніх інстанцій, ТОВ «Агропромислова компанія Савинська» з ТОВ фірма «Астарта КИЇВ» було укладено договір купівлі-продажу цукру-піску №4/0311/77 від 18.03.2011 року. Виконання умов укладеного договору підтверджується видатковими накладними, податковими накладними, платіжними дорученнями.

В свою чергу, як вбачається з матеріалів справи, податковий орган не звертався до органів статистики з запитами щодо рівня ринкових цін реалізації цукру-піску у лютому, березні та грудні 2012 року, тобто, не вживав передбачених законодавством заходів, які повинні бути здійснені з метою визначення звичайної ціни для цілей оподаткування, крім того, з метою визначення ринкових цін не проводив аналіз цін та їх порівняння з цінами продажу ідентичних товарів (цукру-піску), зазначеними в договорах з іншими покупцями - непов'язаними особами (тобто, зі сторонами угод, які є незалежними юридично та фактично).

Отже, приймаючи до уваги, що заходи для визначення ринкової ціни податковим органом не вживались, колегія суддів погоджується з висновками судів попередніх інстанцій про те, що відповідачем порушено встановлений пп. 1.20.1 та пп. 1.20.8 п. 1.20 ст. 1 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» спосіб визначення звичайної ціни товару.

Факт того, що ціна, застосована ТОВ «Агропромислова компанія Савинська» при реалізації цукру-піску ТОВ фірма «Астарта-Київ» відповідала ринковим цінам у відповідний період, підтверджується матеріалами справи, а також нормами ПК України, Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств», Постанов Кабінету Міністрів України від 02.03.2011 року №179, від 28.03.2012 року №246, від 11.04.2012 року № 290 та від 17.10.2012 року №945.

Крім того, колегія суддів погоджується з наступними висновками судів.

Податковий кредит - сума, на яку платник податку має право зменшити податкове зобов'язання звітного періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу (п.п.14.1.181 п.14.1 ст.14 Податкового Кодексу України).

Відповідно до п.198.3 ст.198 Податкового кодексу України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

У п.198.6 наведеної норми визначено, що не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Судами попередніх інстанцій також встановлено, що ТОВ «Агропромислова компанія Савинська» у періоді з 01.01.2012 року по 31.12.2012 року було укладено ряд договорів, а саме: з ПП «Форум-С» укладено договори поставки №1-29/05-Д від 29.05.2012 року, №1-11/07-Д від 11.07.2012 року; з ПТВП «Континент-SR» договори поставки №21 від 16.08.2012 року, №17 від 31.07.2012 року, №8 від 17.05.2012 року; з ПП «ШАФ» договір поставки №01-07/12 від 01.07.2012 року; з ТОВ «Салфіт» договір купівлі-продажу №140301 від 14.03.2012 року; з ТОВ Дон-прес» договір №24-05/2012 від 05.07.2012 року; з ТОВ «Металторгпоставка», ПП «Авто-Регіон», ФОМ ОСОБА_1, ФОП ОСОБА_2 усні договори поставки

Факт здійснення господарських операцій між позивачем та його контрагентами підтверджується наявними в матеріалах справи первинними документами, а саме - договорами, специфікаціями, видатковими накладними, податковими накладними, банківськими виписками, товарно-транспортними накладними, подорожніми листами актами виконаних робі, нарядами на відрядні роботи та ін.

Зазначені первинні документи не мають дефектів щодо форми, змісту або пошкодження, які б зумовили втрату ними юридичної сили і доказовості, тобто оформлені відповідно до чинного законодавства України.

Податковим органом, в свою чергу, не наведено переконливих доводів та не подано належних доказів на підтвердження того, що відомості, які містяться у цих документах, неповні, недостовірні та (або) суперечливі.

Використання позивачем придбаного товару у власній господарській діяльності підтверджується матеріалами справи.

На момент здійснення господарських операцій, позивач та його контрагенти були належним чином зареєстровані як юридичні особи та платники податку на додану вартість, установчі документи недійсними в судовому поряду не визнавалися.

Таким чином, суди попередніх інстанцій дійшли вірного висновку, що господарські операції позивача з його контрагентами здійснювалися в межах звичайної господарської діяльності підприємств, а тому вони є реальними, відповідають дійсному економічному змісту та підтверджуються необхідними документами, які містять усі обов'язкові реквізити та розкривають зміст та обсяг господарських операцій.

Поряд з цим, слід також зазначити, що чинним законодавством України не встановлено обов'язку суб'єкта господарювання, а також права здійснювати перевірку справжності наданих контрагентами документів при укладенні договорів, а також не передбачено обов'язку здійснювати перевірку місцезнаходження контрагентів або сплати податків контрагентами тощо. При невиконання контрагентом своїх обов'язків перед бюджетом не може бути підставою для неможливості формування податкового кредиту на підставі господарських операцій інших суб'єктів господарювання, оскільки відповідно до ст.61 Конституції України юридична відповідальність особи має індивідуальний характер, а тому до відповідальності може бути притягнутий лише порушник.

Доводи відповідача про нікчемність угод, укладених між позивачем та його контрагентами, судами попередніх інстанцій правомірно не прийняті до уваги, оскільки в матеріалах справи відсутні докази на підтвердження такого факту.

Судами також встановлено та вбачається з акту перевірки, податковий орган зазначає, що в порушення вимог п. 185.1 ст. 185, п. 201.10. ст. 201 Податкового кодексу України позивачем помилково визначений об'єкт оподаткування «відшкодування витрат», що призвело до завищення податкового кредиту у розмірі 53 573,00 грн., з яких

53509,95 грн. - сформовано на підставі податкової накладної № 4 від 30.01.2012 року, виданої фермерським господарством Строгого О.Ф. в межах виконання договору № П-4/12 (на переробку цукрових буряків врожаю 2012 року) від 09.10.2012 р.;

19,00 грн. - сформовано на підставі податкової накладної №415 від 31.05.2012 року, виданої ТОВ «Агрофірма «ім. Довженка» в межах виконання договору № 22/0711/5 про надання послуг від 01.06.2011 року;

43,96грн. - сформовано на підставі податкової накладної № 536 від 01.07.2012 року, виданої ТОВ «Агрофірма «ім. Довженка» в межах виконання договору № 22/0711/5 про надання послуг від 01.06.2011 року

Відповідно до п. 201.7 ст. 201 Податкового кодексу України податкова накладна видається на кожне повне або часткове постачання товарів/послуг, а також на суму коштів, що надійшли на поточний рахунок як попередня оплата (аванс).

Право на податковий кредит, згідно з п. 198.2 ст. 198 Податкового кодексу України, виникає за першою подією - або за датою списання коштів на оплату товарів/послуг, або за датою отримання платником податків таких товарів/послуг.

Встановлено, що податкова накладна за договором № П-4/12 видавалася і податковий кредит формувався за першою подією - фактом надання послуг. Акт № УТП-1 виконаних робіт на підтвердження надання послуг підписано сторонами договору 30.11.2012 року, у той же день контрагентом позивачу видано податкову накладну.

Оплата послуг здійснювалась у 2013 році, про що свідчать копії банківських виписок після виставлення контрагентом рахунку-фактури № 03 від 29.01.2013 року.

Послуги з автоперевезення оплачені позивачем частково, у розмірі 225000,00 грн. На оплату решти боргу у розмірі 96059,73 грн. позивачу надано відстрочення (копія листа від 29.03.2013 року №108 про надання відстрочення оплати послуг).

Податковий кодекс України не ставить право платника на податковий кредит в залежність від факту оплати товарів/послуг, оскільки єдиною підставою для невключення суми ПДВ, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, є відсутність податкової накладної,

Таким чином, позивач правомірно включив до складу податкового кредиту ПДВ, сплачений (нарахований), у зв'язку з придбанням послуг з перевезення цукрових буряків.

Отже, за своїм змістом «відшкодування витрат», вказане у податковій накладній № 4 від 30.01.2012 року, є платою за послуги з транспортування цукрового буряку в межах договору № П-4/12 (на переробку цукрових буряків врожаю 2012 року) від 09.10.2012 року.

Щодо податкового кредиту, сформованого за договором № 22/0711/5 про надання послуг від 01.06.2011 року, колегія суддів погоджується з висновками судів попередньої інстанції про те, що в межах вказаного договору позивачу було надано послуги з перевезення, тому «відшкодування витрат» (графа 3 у податкових накладних № 415 від 31.05.2012 року та № 536 від 01.07.2012 року) фактично є платою за послуги з транспортування.

Відповідно до пп. «б» п. 185.1 ст. 185 Податкового кодексу України операції з постачання послуг, місце постачання яких розташоване на митній території України, є об'єктом оподаткування ПДВ.

Згідно з абз. 2 п. 201.10 ст. 201 Податкового кодексу України при здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податків - продавець товарів/послуг зобов'язаний надати покупцю податкову накладну.

Відповідно до ст. 4 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» одним з основних принципів бухгалтерського обліку та фінансової звітності є превалювання сутності над формою - операції обліковуються відповідно до їх сутності, а не лише виходячи з юридичної форми.

Отже, спірні податкові накладні № 4 від 30.01.2012 року, № 415 від 31.05.2012 року та № 536 від 01.07.2012 року були видані обґрунтовано, а зазначення в графі 3 податкових накладних найменування послуг як «відшкодування витрат» не змінює сутності господарської операції, у зв'язку зі здійсненням якої кожну податкову накладну було видано.

Враховуючи викладене, висновки податкового органу за результатами проведеної перевірки про порушення вимог податкового законодавства спростовуються встановленими під час розгляду даної справи обставинами, у зв'язку з чим колегія суддів касаційної інстанції погоджується з висновком попередніх судових інстанцій про часткове задоволення позовних вимог та скасування спірного податкового повідомлення-рішення.

Доводи касаційної скарги не спростовують зазначених висновків суду.

За таких обставин, судами першої та апеляційної інстанцій, виконано всі вимоги процесуального законодавства, всебічно перевірено обставини справи, вирішено справу у відповідності з нормами матеріального права, постановлено обґрунтоване рішення, в якому повно відображені обставини, що мають значення для справи. Висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються доказами, дослідженими у судовому засіданні, а тому підстав для їх перегляду з мотивів, викладених в касаційній скарзі не вбачається.

Керуючись статтями 220, 221, 223, 224, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, -

ухвалив:

Касаційну скаргу Державної податкової інспекції у Балаклійському районі Головного управління Міндоходів у Харківській області - залишити без задоволення.

Постанову Харківського окружного адміністративного суду від 07 травня 2014 року та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 17 червня 2014 року - залишити без змін.

Ухвала вступає в законну силу з моменту проголошення. Заява про перегляд судового рішення в адміністративній справі Верховним судом України може бути подана з підстав, в порядку та у строки встановлені ст.ст.236-238 КАС України.

Головуючий: ___________________ Н.Є. Маринчак

Судді: ___________________ О.В. Вербицька

___________________ Ю.І. Цвіркун