Справа № 820/5420/15
Суддя: Мельников Р.В.
Дата ухвалення: 2015-11-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 листопада 2015 р. № 820/5420/15

Харківський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Мельникова Р.В.,

за участю секретаря судового засідання - Цибульник Г.В.,

представника позивача - ОСОБА_1,

представників відповідача - ОСОБА_2, ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Харкові адміністративну справу за позовом державного підприємства "Південна залізниця" до Спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників у м. Харкові Міжрегіонального головного управління ДФС про скасування податкового повідомлення-рішення,

В С Т А Н О В И В :

Державне підприємство "Південна залізниця" звернулося до Харківського окружного адміністративного суду з позовом, в якому просить суд скасувати податкове повідомлення-рішення від 25.12.2014 № НОМЕР_1 про нарахування податку на прибуток іноземних юридичних осіб та штрафних санкцій на загальну суму 2234498,25 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що спірне податкове повідомленнярішення ґрунтується на помилкових судженнях субєкта владних повноважень, що викладені в акті перевірки № 374/28-09-49-15/01072609 від 09.12.2014.

Представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечував та надав письмові заперечення на позов, в яких зазначив, що при проведенні перевірки позивача контролюючий орган діяв у межах та у спосіб встановлений чинним законодавством України, висновки перевірки зафіксовані належним чином, а отже і винесене податкове повідомлення-рішення є законним. Просив у позові відмовити в повному обсязі.

Заслухавши представників сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок наявних у справі доказів у їх сукупності, судом встановлено наступне.

Фахівцями Спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників у м. Харкові Міжрегіонального головного управління Міндоходів проведена документальна планова перевірка ДП "Південна залізниця" з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.07.2010 по 31.12.2012, валютного та іншого законодавства за період з 01.07.2010 по 31.12.2012.

Результати перевірки оформлені актом № 374/28-09-49-15/01072609 від 09.12.2014, яким зафіксовані порушення позивачем вимог діючого законодавства України, а саме: пункту 103.3 статті 103, пункту 152.8 статті 152, пункту 160.2 статті 160 Податкового кодексу України під час виплат за період 01.07.2010 - 31.12.2012 доходу із джерелом походження з України у вигляді процентів, на користь резидента "Barclays Bank PLC", Великобританія, який не є бенефіціарним (фактичним) отримувачем (власником) доходу, внаслідок чого встановлено не утримання та не сплату Південною залізницею податку у розмірі 15 % від загальної суми виплачених процентів всього у сумі 1911217 грн.

На підставі висновків акту перевірки № 374/28-09-49-15/01072609 від 09.12.2014, контролюючим органом винесено податкове повідомлення-рішення від 25.12.2014 № НОМЕР_1, яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання за платежем податок на прибуток іноземних юридичних осіб в сумі 2224498,25 грн, з яких: основний платіж - 1911217 грн, штрафні (фінансові) санкції (штрафи) - 323281,25 грн.

Оцінюючи обґрунтованість позовних вимог, суд зазначає наступне.

Як встановлено судом та вбачається з наявних у матеріалах справи документів, 06.08.2007 між пов'язаними підприємствами "Укрзалізниці", у тому числі, ДП "Південна залізниця" (Позичальник) та BARCLAYS CAPITAL (Основний організатор фінансування) та фінансовими установами, зазначеними в частині І Додатку І (Первинні кредитори) та BARCLAYS BANK PLC (агент) укладено Строковий кредитний договір №1048/07-ЦЮ, відповідно до п. 2.1 розділу 2 якого Кредитори відкривають для Позичальників строкову кредитну лінію в Доларах США на загальну суму, яка дорівнює загальним зобовязанням.

Так, відповідно до частини І Додатку І "Первинні сторони" Строкового кредитного договору №1048/07-ЦЮ від 06.08.2007 BARCLAYS BANK PLC є первинним кредитором.

Судом з'ясовано, що на виконання вимог Положення про порядок отримання резидентами кредитів, позик в іноземній валюті від нерезидентів і надання резидентами позик в іноземній валюті нерезидентам, затвердженого Постановою Правління Національного Банку України від 17.06.2004 №270, вищеозначений Строковий кредитний договір №1048/07-ЦЮ від 06.08.2007 в установленому порядку зареєстрований в ГУ НБУ по м.Києву та Київській області, про що видано відповідне Реєстраційне свідоцтво від 06.08.2007 №7456, з якого вбачається, що BARCLAYS BANK PLC є резидентом Сполученого Королівства Великобританії.

Судом встановлено, що до Строкового кредитного договору від 06.08.2007 №1048/07-ЦЮ вносилися зміни, зокрема, Договором від 06.08.2009 №215/09-ЦЮ про внесення змін шляхом викладення у новій редакції щодо строкового кредитного договору від 06.08.2007, та Другим договором від 19.11.2010 №362/2010-ЦЮ про внесення змін шляхом викладення у новій редакції щодо строкового кредитного договору від 06.08.2007, зміненого та викладеного у новій редакції відповідно до договору про внесення змін шляхом викладення у новій редакції від 06.08.2009. Вказаними правочинами до строкового кредитного договору №1048/07-ЦЮ від 06.08.2007 зміни щодо кредитора не вносились.

Означені зміни до Строкового кредитного договору від 06.08.2007 №1048/07-ЦЮ в установленому порядку зареєстровані в ГУ НБУ по м.Києву та Київській області, про що свідчать наявні у матеріалах справи Додатки до Реєстраційного свідоцтва від 12.08.2009 №1, від 25.05.2010 №2, від 21.12.2010 №3.

Під час з'ясування фактичних обставин справи судом зясовано, що BARCLAYS BANK PLC виконано умови Строкового кредитного договору №1048/07-ЦЮ від 06.08.2007, та перераховано на користь пов'язаних підприємств "Укрзалізниці", у тому числі, ДП "Південна залізниця", визначені умовами вказаного Договору грошові кошти, про що свідчать наявні в матеріалах справи відповідні банківські документи ОСОБА_4, інвойси.

Згідно з п.п. 14.1.54 п.14.1 ст.14 Податкового кодексу України дохід з джерелом їх походження з України - будь-який дохід, отриманий резидентами або нерезидентами, у тому числі від будь-яких видів їх діяльності на території України (включаючи виплату (нарахування) винагороди іноземними роботодавцями), її континентальному шельфі, у виключній (морській) економічній зоні, у тому числі, але не виключно, доходи у вигляді процентів, дивідендів, роялті та будь-яких інших пасивних (інвестиційних) доходів, сплачених резидентами України.

Відповідно до п.п.134.1.2 п.134.1 ст.134 Податкового кодексу України об'єктом оподаткування податку на прибуток підприємств є дохід (прибуток) нерезидента, що підлягає оподаткуванню згідно зі статтею 160 цього Кодексу, з джерелом походження з України.

Згідно з п.160.1 ст.160 Податкового кодексу України будь-які доходи, отримані нерезидентом із джерелом їх походження з України, оподатковуються в порядку і за ставками, визначеними цією статтею. Для цілей цієї статті під доходами, отриманими нерезидентом із джерелом їх походження з України, серед іншого, слід розуміти проценти, дисконтні доходи, що сплачуються на користь нерезидента, у тому числі проценти за позиками та борговими зобовязаннями, випущеними (виданими) резиденту.

Підпунктом 14.1.206 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України передбачено, що проценти це дохід, який сплачується (нараховується) позичальником на користь кредитора як плата за використання залучених на визначений або невизначений строк коштів або майна.

Положеннями п.160.2 ст.160 Податкового кодексу України передбачено, що резидент або постійне представництво нерезидента, що здійснюють на користь нерезидента або уповноваженої ним особи (крім постійного представництва нерезидента на території України) будь-яку виплату з доходу з джерелом його походження з України, отриманого таким нерезидентом від провадження господарської діяльності (у тому числі на рахунки нерезидента, що ведуться в національній валюті), крім доходів, зазначених у пунктах 160.3-160.7 цієї статті, зобов'язані утримувати податок з таких доходів, зазначених у пункті 160.1 цієї статті, за ставкою в розмірі 15 відсотків їх суми та за їх рахунок, який сплачується до бюджету під час такої виплати, якщо інше не передбачено положеннями міжнародних договорів України з країнами резиденції осіб, на користь яких здійснюються виплати, що набрали чинності.

Як передбачено п.п.103.2, 103.3 ст.103 Податкового кодексу України особа (податковий агент) має право самостійно застосувати звільнення від оподаткування або зменшену ставку податку, передбачену відповідним міжнародним договором України на час виплати доходу нерезиденту, якщо такий нерезидент є бенефіціарним (фактичним) отримувачем (власником) доходу і є резидентом країни, з якою укладено міжнародний договір України. Бенефіціарним (фактичним) отримувачем (власником) доходу для цілей застосування пониженої ставки податку згідно з правилами міжнародного договору України до дивідендів, процентів, роялті, винагород тощо нерезидента, отриманих із джерел в Україні, вважається особа, що має право на отримання таких доходів.

Приписами п.п.103.4, 103.5 ст.103 Податкового кодексу України встановлено, що підставою для звільнення (зменшення) від оподаткування доходів із джерелом їх походження з України є подання нерезидентом з урахуванням особливостей, передбачених пунктами 103.5 і 103.6 цієї статті, особі (податковому агенту), яка виплачує йому доходи, довідки (або її нотаріально засвідченої копії), яка підтверджує, що нерезидент є резидентом країни, з якою укладено міжнародний договір України (далі - довідка), а також інших документів, якщо це передбачено міжнародним договором України. Довідка видається компетентним (уповноваженим) органом відповідної країни, визначеним міжнародним договором України, за формою, затвердженою згідно із законодавством відповідної країни, і повинна бути належним чином легалізована, перекладена відповідно до законодавства України.

Укладені і ратифіковані міжнародні договори України становлять невід'ємну частину національного законодавства України і застосовуються у порядку, передбаченому для норм національного законодавства.

Відповідно до п.3.2 ст.3 Податкового кодексу України якщо міжнародним договором, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України, встановлено інші правила, ніж ті, що передбачені цим Кодексом, застосовуються правила міжнародного договору.

Так, судом встановлено, що між Урядом України і Урядом Сполученого Королівства Великобританії і Північної Ірландії підписана конвенція про усунення подвійного оподаткування та запобігання податковим ухиленням стосовно податків на доход і на приріст вартості майна від 10.02.1993 (11.08.1993 набрала чинності), котра застосовується до податків на доход і на приріст вартості майна, стягнені від імені Договірних Держав або їх політичних підрозділів, або місцевої влади, незалежно від способу стягнення податків.

Згідно з п.1 ст.4 означеної Конвенції, "резидент однієї Договірної Держави" - особа, яка за законодавством цієї Держави підлягає оподаткуванню в ній на підставі місця проживання, постійного місця перебування, місця знаходження керівного органу, місця реєстрації або будь-якого аналогічного критерію; цей термін, разом з тим, не включає будь-яку особу, яка підлягає оподаткуванню в цій Державі, тільки якщо ця особа одержує доходи або приріст вартості майна з джерел у цій Державі.

Відповідно до ст.11 "Конвенції між Урядом України і Урядом Сполученого Королівства Великобританії і Північної Ірландії про усунення подвійного оподаткування та запобігання податковим ухиленням стосовно податків на доход і на приріст вартості майна" проценти, що виникають в одній Договірній Державі і сплачуються резиденту другої Договірної Держави, будуть оподатковуватись тільки в цій другій Державі, якщо такий резидент має фактичне право на ці проценти і підлягає оподаткуванню в цій другій Договірній Державі у відношенні цих процентів.

Термін "проценти" при використанні в цій статті означає дохід від боргових вимог будь-якого виду, незалежно від іпотечного забезпечення і незалежно від володіння правом на участь у прибутках боржника, і зокрема, доход від урядових цінних паперів і доход від облігацій і боргових зобов'язань.

Таким чином, з урахуванням вищевикладеного, судом встановлено, що проценти оподатковуються лише в країні одержувача процентів, якщо такий одержувач має на них право. Тобто, під час виплати процентів резиденту Сполученого Королівства Великобританії, передбачений п. 160.2 ПК України, податок на доходи нерезидентів за ставкою 15%, не утримується, якщо нерезидент має фактичне право на ці проценти і його дохід у вигляді процентів підлягає оподаткуванню відповідно до законодавства Сполученого Королівства Великобританії.

Підтвердження статусу податкового резидента Договірної Держави з метою отримання переваги міжнародного договору є основним у міжнародному оподаткуванні, у звязку з чим кожна відповідна форма іноземної держави потребує підтвердження від компетентного органу другої Договірної Держави того факту, що юридична особа являється резидентом цієї другої Договірної Держави, та має право на застосування до його доходів з джерелом його походження з України відповідних положень договору.

Так, судом встановлено, що BARCLAYS BANK PLC є резидентом Сполученого Королівства у значенні Конвенції про уникнення подвійного оподаткування між Сполученим Королівством і Україною, та підлягає оподаткуванню в Сполученому Королівстві щодо усіх його прибутків, про що, серед іншого, свідчать наявні у матеріалах справи відповідні Свідоцтва про статус нерезидента у Сполученому Королівстві від 01.01.2011 №268/21610 01560, від 01.01.2012 №268/21610 01560, видані Державним управлінням Великої Британії з податків і митних зборів, та в яких, зокрема, зазначено, що BARCLAYS BANK PLC є резидентом Сполученого Королівства у значенні Конвенції про уникнення подвійного оподаткування між Сполученим Королівством і Україною, та підлягає оподаткуванню в Сполученому Королівстві щодо усіх його прибутків.

Таким чином, з урахуванням вищенаведеного, судом з'ясовано, що BARCLAYS BANK PLC є саме первинним кредитором, тобто бенефіціарним (фактичним) отримувачем (власником) доходу, отриманого із джерелом його походження з України, а відтак фактичне право на проценти за Строковим кредитним договором №1048/07-ЦЮ від 06.08.2007 має виключно резидент Сполученого Королівства Великобританії - BARCLAYS BANK PLC, котрий виконав обов'язок щодо перерахування на користь пов'язаних підприємств "Укрзалізниці", у тому числі, ДП "Південна залізниця", грошових коштів, та відповідно вправі вимагати від контрагента зустрічних зобов'язань повернення кредиту та сплати процентів за умовами означеного Строкового кредитного договору №1048/07-ЦЮ від 06.08.2007, у зв'язку з чим позивачем цілком правомірно застосовано положення ст. 11 "Конвенції між Урядом України і Урядом Сполученого Королівства Великобританії і Північної Ірландії про усунення подвійного оподаткування та запобігання податковим ухиленням стосовно податків на доход і на приріст вартості майна".

При цьому, суд не приймає до уваги посилання представника відповідача на лист SQUIRE CAPITAL від 16 березня 2010 як на підставу того, що BARCLAYS BANK PLC є лише агентом, а не кредитором, оскільки як вбачається зі змісту Строкового кредитного договору №1048/07-ЦЮ від 06.08.2007, що BARCLAYS BANK PLC, є, саме первинним кредитором пов'язаних підприємств "Укрзалізниці", у тому числі, ДП "Південна залізниця".

До того ж, SQUIRE CAPITAL не є стороною Строкового кредитного договору №1048/07-ЦЮ від 06.08.2007, а згідно угоди між Державною адміністрацією залізничного транспорту України (Укрзалізниця) і українськими залізницями та SQUIRE CAPITAL LIMITED від 30.10.2009, є лише фінансовим радником пов'язаних осіб Укрзалізниці з питань реструктуризації боргової заборгованості за кредитним договором від банку BARCLAYS BANK PLC.

Відповідно до приписів ч.2 ст.71 Кодексу адміністративного судочинства України, згідно з якими в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Натомість, відповідачем не надано суду належних доказів на підтвердження та обґрунтування правомірності винесення оскаржуваного податкового повідомлення-рішення від 25.12.2014 № НОМЕР_1.

Згідно з ч.1 ст.11 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, а частиною 1 ст.71 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Згідно з ч.1 ст.69 та ч.1 ст.70 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Відповідно до ст.86 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Відповідно до ч.1 ст.9 Кодексу адміністративного судочинства України, суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, а згідно ч.3 ст. 105 КАС України позивач має право, у тому числі, вимагати скасування або визнання нечинним рішення відповідача - суб'єкта владних повноважень повністю чи окремих його положень.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що податкове повідомлення-рішення від 25.12.2014 № НОМЕР_1 винесено контролюючим органом неправомірно, безпідставно, та у порушення вимог чинного податкового законодавства, а отже підлягає скасуванню.

Розподіл судових витрат здійснюється відповідно до частини 1 статті 94 Кодексу адміністративного судочинства.

Керуючись статтями 159-163, 167, 186, 254 Кодексу адміністративного судочинства України,

П О С Т А Н О В И В :

Адміністративний позов державного підприємства "Південна залізниця" до Спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників у м. Харкові Міжрегіонального головного управління ДФС про скасування податкового повідомлення-рішення - задовольнити в повному обсязі.

Скасувати податкове повідомлення-рішення від 25.12.2014 № НОМЕР_1, винесене Спеціалізованою державною податковою інспекцією з обслуговування великих платників у м. Харкові Міжрегіонального головного управління Міндоходів.

Стягнути з Державного бюджету України на користь державного підприємства "Південна залізниця" (61052, м. Харків, вул. Червоноармійська, 7, ідентифікаційний код юридичної особи 01072609) сплачену суму судового збору у розмірі 487 (чотириста вісімдесят сім) грн 20 коп.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Харківського апеляційного адміністративного суду через Харківський окружний адміністративний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Повний текст постанови виготовлено 02 грудня 2015 року.

Суддя Р.В. Мельников