Справа № 826/13594/15
Суддя: Арсірій Р.О.
Дата ухвалення: 2015-12-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

03 грудня 2015 року письмове провадження № 826/13594/15

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Арсірія Р.О., суддів Кузьменка В.А., Огурцова О.П., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу

За позовомОСОБА_1
до третя особаДержавної регуляторної служби України Міністерство економічного розвитку і торгівлі України
провизнання протиправними дій, зобов'язання вчинити дії

ВСТАНОВИВ:

До Окружного адміністративного суду міста Києва звернувся ОСОБА_1 (надалі - позивач або ОСОБА_1) з позовом до Державної регуляторної служби України (надалі - відповідач або Регуляторна служба), в якому просив суд:

1. Визнати протиправною бездіяльність Регуляторної служби щодо фактичного ненадання ОСОБА_1 інформації на запит від 05.05.2015 року та нездійснення заходів покладених на них законодавством України.

2. Зобов'язати Регуляторну службу з дня набрання законної сили постанови суду по справі за цим позовом: притягнути ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 до адміністративної відповідальності згідно статті 166-21 Кодексу України про адміністративні правопорушення; скласти протоколи про адміністративні правопорушення щодо ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 та направити матеріали справи до суду; проінформувати позивача письмово про результати розгляду питання про притягнення ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 до адміністративної відповідальності згідно статті 166-21 Кодексу України про адміністративні правопорушення та надати копії протоколів про адміністративні правопорушення щодо зазначених осіб.

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач зазначив, що протиправна бездіяльність відповідача щодо ненадання інформації та нездійснення заходів прокурорського реагування на його лист від 05.05.2015 року призвела до порушення його прав, як громадянина.

Відповідач письмових пояснень та заперечень по суті позовних вимог суду не подав.

У судовому засіданні 21.09.2015 року до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, судом залучено Міністерство економічного розвитку і торгівлі України (надалі - третя особа або Мінекономрозвитку).

Представник третьої особи подав суду письмові пояснення по суті позовних вимог, в яких просив суд врахувати, що Мінекономрозвитку по відношенню відповідача лише скеровує його діяльність у певній сфері суспільних правовідносин, зокрема щодо формування політики. При цьому, у відносини з приводу практичної реалізації пункту 7 Положення про Державну регуляторну службу України, Мінекономрозвитку не втручається, оскільки таке втручання не передбачено чинними законодавством. Отже, Мінекономрозвитку не є учасником спірних правовідносин, у зв'язку з чим при вирішенні даного спору покладається на розсуд суду.

Керуючись частиною 4 статті 122, частиною 6 статті 128 Кодексу адміністративного судочинства, враховуючи клопотання позивача про розгляд справи у порядку письмового провадження, клопотання представника третьої особи про розгляд справи за його відсутності та неприбуття у судове засідання представника відповідача, належним чином повідомленого про дату, час та місце судового розгляду, суд перейшов до розгляду справи у письмовому провадженні.

Розглянувши подані позивачем документи і матеріали, з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, судом встановлено наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач 05.05.2015 року звернувся до відповідача з листом наступного змісту.

Позивачем був отриманий запит ДПІ в Оболонському районі ГУ Міндоходів у м. Києві № 4449/Х/17-04-28 від 03.06.2014 року за підписом заступника начальника ДПІ в Оболонському районі ГУ Міндоходів ОСОБА_5 щодо надання інформації та її документального підтвердження.

22.08.2014 року був отриманий аналогічний запит ДПІ в Оболонському районі ГУ Міндоходів у м. Києві № 7212/ХУ17-04-28 від 20.08.2014 року.

10.06.2014 року позивачем було надано вичерпну відповідь щодо порушених у запиті ДПІ в Оболонському районі ГУ Міндоходів у м. Києві № 4449/Х/17-04-28 від 03.06.2014 року питань.

23.08.2014 року позивачем було повторно надано вичерпну відповідь щодо порушених у запиті ДПІ в Оболонському районі ГУ Міндоходів у м. Києві № 7212/Х/17-04-28 від 20.08.2014 року питань.

09.09.2014 року позивач отримав лист від ДПІ в Оболонському районі ГУ Міндоходів у м. Києві, у вкладені якого було наступне: наказ № 1768 від 03.08.2014 року щодо проведення документальної позапланової невиїзної перевірки ОСОБА_1 (номер облікової картки платника податків НОМЕР_1) за підписом ОСОБА_2 та начальником ДПІ в Оболонському районі ГУ Міндоходів п. ОСОБА_3; повідомлення №7495/Х/26-54-17-01-26 від 03.09.2014 року про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки ОСОБА_1 (номер облікової картки платника податків НОМЕР_1).

30.09.2014 року позивачем був отриманий від ДПІ в Оболонському районі ГУ Міндоходів у м. Києві лист № 134/Г/26-54-17-01-26 від 26.09.2014 року, у вкладенні якого знаходився акт № 1076/26-54-17-01-17- від 26.09.2014 року про результати документальної позапланової невиїзної перевірки своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати належних сум податків до бюджету ОСОБА_1 за період з 01.01.2012 року по 31.12.2012 року (надалі - Акт), за підписом ГДРПІ ОСОБА_4 У висновках до Акту (розділ III. Висновки) ГДРПІ ОСОБА_4 голослівно зазначалось, що фізичною особою платником податків ОСОБА_1 перевіркою були встановлені порушення підпункту 164.2.9. пункту 164.2 та пункту 167.1 Податкового кодексу України.

14.10.2014 року позивачем було отримано від ДПІ в Оболонському районі ГУ Міндоходів у м. Києві лист № 421/Х/26-54-17-01-26 від 09.10.2014 року, у вкладенні якого знаходилось повідомлення-рішення від 09.10.2014 року за № (надалі - Рішення) , прийнятого начебто на підставі висновків Акту, згідно якого нараховано податку на доходи фізичних осіб 843,18 грн. на підставі начебто встановлених фактів порушення підпункту 164.2.9 статті 164, пункту 174.6 статті 174, пункту 179.7 статті 179, підпункту 49.18.4 пункту 49.18 статті 49 Податкового кодексу України. Зазначене рішення було підписане заступником начальника ДПІ Міндоходів в Оболонському районі м. Києва ОСОБА_5

Не погоджуючись з таким Рішенням позивач звернувся до Окружного адміністративного суду м. Києва щодо визнання протиправним та скасування податкового-повідомлення рішення № від 09.10.2014 року ДПІ в Оболонському районі ГУ Міндоходів у м. Києві.

22.01.2015 року Окружний адміністративний суд міста Києва прийняв постанову в справі № 826/17102/14 (залишена без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 05.03.2015 року) за позовом ОСОБА_1 до ДПІ в Оболонському районі ГУ Міністерства доходів і зборів України про визнання протиправним та повного скасування податкового-повідомлення рішення № від 09.10.2014 року ДПІ в Оболонському районі ГУ Міндоходів у м. Києві, якою позов було задоволено в повному обсязі.

Враховуючи наведені факти та судові рішення, які підтвердили протиправність проведення перевірки та незаконність винесеного на підставі цієї перевірки рішення ДПІ в Оболонському районі ГУ Міндоходів у м. Києві, вбачається що посадові особи ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 діяли незаконно та з перевищенням службових повноважень.

Зважаючи на викладене, позивач вимагав:

1. Притягнути ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 до адміністративної відповідальності згідно статті 166-21 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

2. Скласти протоколи про адміністративні правопорушення щодо ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 та направити матеріали справи до суду.

3. Проінформувати письмово про результати розгляду питання про притягнення ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 до адміністративної відповідальності згідно статті 166-21 Кодексу України про адміністративні правопорушення та надати копії протоколів про адміністративні правопорушення щодо зазначених осіб.

За результатом розгляду зазначеного листа позивача, відповідачем була надана відповідь від 21.05.2015 року № 3397/0/20-15, якою позивача було повідомлено, що дії ДПІ в Оболонському районі ГУ Міндоходів у м. Києві були перевірені та оцінені судом, отже враховуючи положення статей 19, 124 Конституції України, статей 14 та 72 Кодексу адміністративного судочинства України для проведення перевірки законності дій ДПІ в Оболонському районі ГУ Міндоходів у м. Києві немає належних підстав, виходячи з принципу преюдиційності (обов'язковості приймати без перевірки й доведення факти, встановлені раніше у якихось справах постановленими рішеннями чи вироками, що набули законної сили), оскільки факти, які могли б стати предметом перевірки з боку Державної регуляторної служби України, за повідомленням заявника, вже перевірені та оцінені судом.

Також, у відповіді від 21.05.2015 року № 3397/0/20-15 відповідачем зазначено, що формально в діях посадових осіб ДПІ в Оболонському районі ГУ Міндоходів у м. Києві містяться ознаки адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 166-21 КУпАП (проведення заходів державного нагляду (контролю) за відсутності підстав, установлених законом), проте датою вчинення правопорушення є 03.08.2014 року (дата наказу щодо проведення документальної позапланової невиїзної перевірки), що, виходячи з положень статті 38 Кодексу України про адміністративні правопорушення, свідчить про закінчення строку накладання адміністративного стягнення за вчинення адміністративного правопорушення, про яке повідомлялося позивачем (строк закінчився 04.11.2014 року), що унеможливлює складання Державною регуляторною службою України відповідного протоколу про адміністративне правопорушення.

Розцінивши таку відповідь відповідача як протиправну бездіяльність Регуляторної служби щодо фактичного ненадання інформації на запит від 05.05.2015 року та нездійснення заходів покладених на неї законодавством України, позивач звернувся до адміністративного суду з відповідним адміністративним позовом.

Дослідивши та надавши оцінку, за правилами статті 86 Кодексу адміністративного судочинства України, наявним у матеріалах справи письмовим доказам за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на безпосередньому, всебічному, повному і об'єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про необґрунтованість позовних вимог виходячи з наступного.

Відповідно до частини 2 статті 6, частини 2 статті 19 Конституції України, органи законодавчої, виконавчої та судової влади здійснюють свої повноваження у встановлених цією Конституцією межах і відповідно до законів України. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно статті 40 Конституції України, усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов'язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про інформацію», інформація - будь-які відомості та/або дані, які можуть бути збережені на матеріальних носіях або відображені в електронному вигляді.

За приписами частини 1 статті 2 зазначеного закону, одним із основних принципів інформаційних відносин є гарантованість права на інформацію.

При цьому, згідно положень частини 1 статті 3 Закону України «Про інформацію», забезпечення доступу кожного до інформації та забезпечення рівних можливостей щодо створення, збирання, одержання, зберігання, використання, поширення, охорони, захисту інформації є одними з основних напрямів державної інформаційної політики.

Частиною 1 статті 5 Закону України «Про інформацію» закріплене право кожного на інформацію, що передбачає можливість вільного одержання, використання, поширення, зберігання та захисту інформації, необхідної для реалізації своїх прав, свобод і законних інтересів.

З аналізу змісту поданого позивачем адміністративного позову вбачається, що відповідачем порушено його право на отримання інформації у відповідності до статті 18 Закону України «Про звернення громадян».

Так, Закон України «Про звернення громадян» (надалі - Закон) регулює питання практичної реалізації громадянами України наданого їм Конституцією України права вносити в органи державної влади, об'єднання громадян відповідно до їх статуту пропозиції про поліпшення їх діяльності, викривати недоліки в роботі, оскаржувати дії посадових осіб, державних і громадських органів. Закон забезпечує громадянам України можливості для участі в управлінні державними і громадськими справами, для впливу на поліпшення роботи органів державної влади і місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, для відстоювання своїх прав і законних інтересів та відновлення їх у разі порушення.

Відповідно до частини 1 статті 1 Закону, громадяни України мають право звернутися до органів державної влади, місцевого самоврядування, об'єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, засобів масової інформації, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов'язків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності, заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення.

Згідно частини 1 статті 3 Закону, під зверненнями громадян слід розуміти викладені в письмовій або усній формі пропозиції (зауваження), заяви (клопотання) і скарги.

При цьому, фактично, позивач звертався до відповідача з вимогою.

Відповідно до статті 18 Закону, громадянин, який звернувся із заявою чи скаргою до органів державної влади, місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об'єднань громадян, засобів масової інформації, посадових осіб, має право, зокрема, одержати письмову відповідь про результати розгляду заяви чи скарги.

При цьому, органи державної влади і місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації незалежно від форм власності, об'єднання громадян, засоби масової інформації, їх керівники та інші посадові особи в межах своїх повноважень зобов'язані, крім іншого: об'єктивно, всебічно і вчасно перевіряти заяви чи скарги; у разі прийняття рішення про обмеження доступу громадянина до відповідної інформації при розгляді заяви чи скарги скласти про це мотивовану постанову; письмово повідомляти громадянина про результати перевірки заяви чи скарги і суть прийнятого рішення (стаття 19 Закону).

Звернення розглядаються і вирішуються у термін не більше одного місяця від дня їх надходження, а ті, які не потребують додаткового вивчення, - невідкладно, але не пізніше п'ятнадцяти днів від дня їх отримання. Якщо в місячний термін вирішити порушені у зверненні питання неможливо, керівник відповідного органу, підприємства, установи, організації або його заступник встановлюють необхідний термін для його розгляду, про що повідомляється особі, яка подала звернення. При цьому загальний термін вирішення питань, порушених у зверненні, не може перевищувати сорока п'яти днів (частина 1 статті 19 Закону).

За результатом системного аналізу наведених правових норм та поданих позивачем у справі доказів, враховуючи своєчасне надання відповідачем відповіді за результатом розгляду вимоги позивача, а також викладених у відповіді роз'яснень, судом не вбачається оскаржуваної протиправної бездіяльності відповідача.

За таких обставин, Окружний адміністративний суд міста Києва, вважає заявлені позовні вимоги необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

За правилами частини 1 статті 9, частини 1 статті 11 Кодексу адміністративного судочинства України, суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їх посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно частини 1 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статті 72 цього Кодексу.

Приймаючий до уваги викладене у сукупності, керуючись вимогами статей 69-71, 94, 160-165, 167, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

П О С Т А Н О В И В:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 відмовити повністю.

Постанова набирає законної сили в порядку передбаченому статтею 254 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена в апеляційному порядку повністю або частково за правилами, встановленими статтями 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України, шляхом подання через суд першої інстанції апеляційної скарги.

Головуючий Суддя Р.О. Арсірій

Судді В.А. Кузьменко

О.П. Огурцов