Справа № 2а-139/11/1370
Суддя: Довгополов Олександр Михайлович
Дата ухвалення: 2015-11-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 листопада 2015 р. Справа № 52675/12/9104

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Довгополова О.М.,

суддів Гудима Л.Я., Святецького В.В.,

з участю секретаря судового засідання Кудєрової О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у Залізничному районі міста Львова на постанову Львівського окружного адміністративного суду від 20 лютого 2012 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Лаура» до Державної податкової інспекції у Залізничному районі міста Львова про скасування податкового повідомлення-рішення, -

ВСТАНОВИВ:

ТзОВ «Лаура» звернулось до суду з позовом до Державної податкової інспекції у Залізничному районі міста Львова, яким просило скасувати податкове повідомлення-рішення відповідача від 06.07.2011 року № НОМЕР_1, яким йому зменшено суму бюджетного відшкодування з податку на додану вартість за квітень 2011 року на 3991,00 грн.

Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 20 лютого 2012 року позов задоволено.

Постанова мотивована тим, що у разі, коли платник податку отримує належним чином оформлену податкову накладну із запізненням, він з урахуванням граничного строку давності визначення сум податкових зобов'язань, встановленого ст. 15 Закону України «Про порядок погашення зобовязань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами» не пізніше закінчення 1095 дня, наступного за останнім днем граничного строку подання податкової декларації звітного періоду, не позбавляється права на включення вказаної в ній суми податку на додану вартість до складу податкового кредиту у тому звітному періоді, в якому вона була отримана.

Постанову в апеляційному порядку оскаржив відповідач, вважає, що суд неповно зясував обставини, що мають значення для справи, порушив норми матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, а висновки суду не відповідають обставинам справи. Просить скасувати постанову та прийняти нову, якою у задоволенні позову відмовити.

На обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що ТзОВ «Лаура» сформувало бюджетне відшкодування за квітень 2011 року з врахуванням податкового кредиту, зокрема, червня 2010 року в розмірі 3991,00 грн. Однак перевіркою було встановлено, що податковий кредит червня 2010 року був сформований позивачем на підставі податкових накладних, виписаних 31.12.2009 року ТзОВ «Ренесанс-Львів», включених в реєстр отриманих і виданих податкових накладних за червень 2010 року, що суперечить вимогам ст. 7 Закону України «Про податок на додану вартість», оскільки ТзОВ «Лаура» не зверталося до органів податкової служби із скаргами на свого контрагента з приводу несвоєчасного отримання податкових накладних.

Фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється відповідно до ч. 1 ст. 41 Кодексу адміністративного судочинства України у звязку з неявкою у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі.

Заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як встановив суд, 16.06.2011 року працівник Державної податкової інспекції у Залізничному районі міста Львова провела камеральну перевірку ТзОВ «Лаура» з питань достовірності нарахування сум бюджетного відшкодування податку на додану вартість за квітень 2011 року, за результатами якої складно акт № 1509/15-2.

В акті перевірки зазначено про порушення позивачем вимог пп. 7.7.1 п. 7.7 ст. 7, пп. 7.4.1 п. 7.4 ст. 7, пп. пп. 7.2.1, 7.2.3 п. 7.2 ст. 7 Закону України «Про податок на додану вартість», внаслідок чого завищено суму бюджетного відшкодування з податку на додану вартість за квітень 2011 року на 3991,00 грн.

На підставі акту перевірки Державна податкова інспекція у Залізничному районі міста Львова прийняла податкове повідомлення-рішення від 06.07.2011 року № НОМЕР_1, яким ТзОВ «Лаура» зменшено суму бюджетного відшкодування з податку на додану вартість за квітень 2011 року на 3991,00 грн.

Колегія суддів вважає правильним і обґрунтованим висновок суду першої інстанції про протиправність оскаржуваного податкового повідомлення-рішення з таких підстав.

Питання визначення платників податку на додану вартість, об'єкти, базу та ставки оподаткування, перелік неоподатковуваних та звільнених від оподаткування операцій, особливості оподаткування експортних та імпортних операцій, поняття податкової накладної, порядок обліку, звітування та внесення податку до бюджету до 01.01.2011 року регулювались Законом України «Про податок на додану вартість».

Як встановив суд, ТзОВ «Лаура» мало господарські взаємовідносини, зокрема, з ТзОВ «Ренесанс-Львів», за результатами яких зазначений контрагент виписав позивачу податкові накладні від 31.12.2009 року № 45 та від 31.01.2010 року № 46.

Однак зазначені податкові накладні позивач отримав лише в червні 2010 року, які включив в реєстр виданих і отриманих податкових накладних цього місяця, а зазначені в них суми податку на додану вартість до складну податкового кредиту вказаного податкового періоду, що підтверджується наданими позивачем копіями цих податкових накладних і реєстру, копіями податкової декларації з податку на додану вартість за червень 2010 року.

При цьому, суд встановив, що суми податку на додану вартість, зазначені в цих податкових накладних, не були включені позивачем до складу податкового кредиту будь-якого іншого податкового періоду, зокрема, грудня 2009 року і січня 2010 року.

Також суми податку на додану вартість згідно із зазначеними податковими накладними були включені ТзОВ «Лаура» до складу бюджетного відшкодування у податковій декларації за квітень 2011 року.

Відповідно до положень пп. пп. 7.2.1, 7.2.3 п. 7.2 ст. 7 Закону України «Про податок на додану вартість» поставка товарів (робіт, послуг) здійснюється за договірними (контрактними) цінами з додатковим нарахуванням податку на додану вартість. Платник податку зобовязаний надати покупцю податкову накладну, яка складається в двох примірниках у момент виникнення податкових зобовязань продавця.

При цьому, як правильно зазначив суд першої інстанції, твердження відповідача про порушення позивачем вимог пп. 7.2.3 п. 7.2 ст. 7 даного Закону є безпідставним, оскільки вказана норма встановлює обов`язок продавця виписати податкову накладну у момент виникнення у нього податкових зобов`язань і не може покладати будь-якої відповідальності на іншу особу.

Згідно з пп. 7.2.6 п. 7.2 ст. 7 цього Закону податкова накладна видається платником податку, який поставляє товари (послуги), на вимогу їх отримувача, та є підставою для нарахування податкового кредиту. У разі відмови з боку постачальника товарів (послуг) надати податкову накладну або при порушенні ним порядку її заповнення отримувач таких товарів (послуг) має право додати до податкової декларації за звітний податковий період заяву зі скаргою на такого постачальника, яка є підставою для включення сум цього податку до складу податкового кредиту. До заяви додаються копії товарних чеків або інших розрахункових документів, що засвідчують факт сплати податку внаслідок придбання таких товарів (послуг).

Однак, на думку колегії суддів, посилання податкового органу на неподання позивачем таких заяв щодо зазначених вище контрагентів є безпідставним, оскільки подання такої заяви є правом, а не обовязком платника податку і невикористання цього права не може вважатись порушенням вимог Закону України «Про податок на додану вартість».

Також колегія суддів враховує, що відповідно до пп. 7.5.1 п. 7.5 ст. 7 цього Закону датою виникнення права платника податку на податковий кредит вважається дата здійснення першої з подій: або дата списання коштів з банківського рахунку платника податку в оплату товарів (робіт, послуг), дата виписки відповідного рахунку (товарного чека) в разі розрахунків з використанням кредитних дебетових карток або комерційних чеків, або дата отримання податкової накладної, що засвідчує факт придбання платником податку товарів (робіт, послуг).

Виходячи з аналізу вказаних норм, право на податковий кредит виникає в момент здійснення однієї з двох подій, які визначені п. 7.5 ст. 7 Закону України «Про податок на додану вартість», а підставою для нарахування податкового кредиту є належним чином оформлена податкова накладна.

Відповідно до пп. 5.1 ст. 5 Закону України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами» (який був чинним на час виникнення спірних правовідносин) податкове зобов'язання, самостійно визначене платником податків у податковій декларації, вважається узгодженим з дня подання такої податкової декларації.

Зазначене податкове зобов'язання не може бути оскаржене платником податків в адміністративному або судовому порядку. Якщо у майбутніх податкових періодах (з урахуванням строків давності, визначених статтею 15 цього Закону не пізніше закінчення 1095 дня, наступного за останнім днем граничного строку подання податкової декларації звітного періоду) платник податків самостійно виявляє помилки у показниках раніше поданої податкової декларації, такий платник податків має право надати уточнюючий розрахунок.

Платник податків має право не подавати такий розрахунок, якщо такі уточнені показники зазначаються ним у складі податкової декларації за будь-який наступний податковий період, протягом якого такі помилки були самостійно виявлені. Форма уточнюючих розрахунків визначається у порядку, встановленому для податкових декларацій.

Враховуючи наведене вище, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що у разі коли платник податку отримує належним чином оформлену податкову накладну із запізненням, то він відповідно до зазначених законодавчих норм, але з урахуванням граничного строку давності визначення сум податкових зобов'язань, встановленого ст. 15 Закону України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами» (не пізніше закінчення 1095 дня, наступного за останнім днем граничного строку подання податкової декларації звітного періоду), не позбавляється права на включення вказаної в ній суми податку на додану вартість до складу податкового кредиту у тому звітному періоді, в якому вона була отримана.

Таким чином, на думку колегії суддів, відповідно до наведених норм ТзОВ «Лаура» мало право включити до складу податкового кредиту з податку на додану вартість в деклараціях за березень, червень, липень і серпень 2008 року суми податку, сплачені у вартості товарів (робіт, послуг), отриманих та оплачених у попередніх податкових періодах (грудень 2009 року і січень 2010 року) та не включеного до складу податкового кредиту у податкових деклараціях цих періодів в зв'язку з відсутністю у нього на той час відповідних податкових накладних.

А оскільки судом встановлено правомірність включення ТзОВ «Лаура» сум податку на додану вартість, вказаних в податкових накладних від 31.12.2009 року № 45 та від 31.01.2010 року № 46, виписаних ТзОВ «Ренесанс-Львів», до складу податкового кредиту у податковій декларації з податку на додану вартість за червень 2010 року, відповідно позивач мав право заявляти дані суми до бюджетного відшкодування наступних податкових періодів, що й зробив у податковій декларації за квітень 2011 року.

Одночасно колегія суддів враховує, що, як правильно зазначив суд першої інстанції, в акті перевірки від 16.06.2011 року № 1509/15-2 (з врахуванням листа від 08.09.2011 року № 29448/8/15-212) і в запереченні на позов, відповідач посилається на порушення позивачем норм чинного у червні 2010 року Закону України «Про податок на додану вартість», однак безпосередньо оскаржуване податкове повідомлення-рішення винесене з мотивацією порушення позивачем вимог п. 198.3 ст. 198, п. п. 200.1, 200.2, 200.3 ст. 200, п. п. 201.1, 201.4, 201.10 ст. 201 Податкового кодексу України, які з 01.01.2011 року регулюють питання формування податкового кредиту, вимоги до податкової накладної тощо. Однак, станом на червень 2010 року (період формування позивачем податкового кредиту за спірними податковими накладними) Податковий кодекс України не був прийнятий, відповідно норми цього Кодексу не регулюють спірних правовідносин.

За наведених обставин колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та прийняв постанову з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, тому оскаржувану постанову слід залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 160, 195, 196, п. 1 ч. 1 ст. 198, ст. 200, п. 1 ч. 1 ст. 205, ст. ст. 206, 254 КАС України, суд -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у Залізничному районі міста Львова залишити без задоволення.

Постанову Львівського окружного адміністративного суду від 20 лютого 2012 року у справі № 2а-13940/11/1370 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Лаура» до Державної податкової інспекції у Залізничному районі міста Львова про скасування податкового повідомлення-рішення залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий О.М. Довгополов

Судді Л.Я. Гудим

ОСОБА_1

Ухвала складена в повному обсязі 30.11.2015 року