Справа № 819/133/15-а
Суддя: Мікула Оксана Іванівна
Дата ухвалення: 2015-12-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 грудня 2015 року Справа № 876/4397/15

Львівський апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого - судді Мікули О.І.,

суддів Курильця А.Р., Кушнерика М.П.,

з участю секретаря судового засідання Кіри Н.В.,

відповідача - ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові в залі суду апеляційну скаргу Управління соціального захисту населення Кременецької районної державної адміністрації на постанову Тернопільського окружного адміністративного суду від 23 лютого 2015 року у справі за позовом Управління соціального захисту населення Кременецької районної державної адміністрації до ОСОБА_1 про стягнення неправомірно отриманої соціальної допомоги,-

в с т а н о в и в :

Позивач- Управління соціального захисту населення Кременецької районної державної адміністрації звернулося в суд з позовом до відповідача- Панчук О.С., в якому просило стягнути неправомірно отриману державну соціальну допомогу малозабезпеченим сім'ям у сумі 52414,55 грн.

Постановою Тернопільського окружного адміністративного суду від 23 лютого 2015року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням, позивач оскаржив його в апеляційному порядку. Вважає, що оскаржувана постанова прийнята з неповним зясуванням обставин, що мають значення для справи, з помилковим застосуванням норм матеріального права та підлягає скасуванню, покликаючись на те, що судом першої інстанції не надано належної правової оцінки тому факту, що Порядком призначення та виплати державної соціальної допомоги малозабезпеченим сімям передбачено, що орган праці та соціального захисту населення вирішує питання про стягнення у судовому порядку у разі неповернення надміру виплачених коштів особою добровільно в установлені строки. Оскільки виявлено факт подачі відповідачем недостовірної інформації, що призвело до надмірної виплати державної соціальної допомоги, тому таку необхідно стягнути в судовому порядку. Просить скасувати оскаржувану постанову та прийняти нове судове рішення, яким позов задовольнити.

Відповідач ОСОБА_1 подала до суду заперечення на апеляційну скаргу (вх.№12612/15 від 25.05.2015 р.), у судовому засіданні не погодилася з доводами апеляційної скарги і вважає, що вони не спростовують висновків суду першої інстанції, який ухвалив законне та обґрунтоване рішення, просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін.

Представник позивача у судове засідання не прибув, про дату, час і місце апеляційного розгляду повідомлений належним чином, подав до суду клопотання про розгляд справи без його участі, тому суд вважає можливим проведення розгляду справи в його відсутності за наявними у справі матеріалами та на основі наявних у ній доказів.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення відповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги в їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити частково з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що на задоволення заяв ОСОБА_1 прийнято рішення "Про призначення державної соціальної допомоги малозабезпеченій сім'ї", яким останній за період з 01 листопада 2012 року по 31 серпня 2014 року призначено державну соціальну допомогу малозабезпеченим сім'ям на загальну суму 52414,55 грн.

При перевірці особової справи № 608812 встановлено, що жителькою м. Почаїв Кременецького району ОСОБА_1 при зверненні за призначенням державної соціальної допомоги малозабезпеченим сім'ям в "Декларації про доходи та майновий стан осіб, які звернулися за призначенням усіх видів соціальної допомоги" в розділі ІV "Відомості про транспортні засоби, які зареєстровані в установленому порядку та перебувають у власності або володінні членів сім'ї, що проживають окремо (дружини, чоловіка, неповнолітніх дітей) від 06 листопада 2012р., 16 травня 2013р., 14 листопада 2013р. та 08 травня 2014р. подано відомості про те, що у власності або володінні чоловіка відповідачки ОСОБА_2 є автомобіль ОСОБА_3 2000 року випуску, державний номер НОМЕР_1.

Відповідно до отриманої інформації від Кременецького Центру ДАІ №6102 УМВСУ в Тернопільській області за ОСОБА_2, жителем м. Почаїв, зареєстровано автомобіль ОСОБА_2, державний номер НОМЕР_2, який не був внесений у декларацію..

Крім того, судом першої інстанції встановлено, що транспортний засіб ОСОБА_2, державний номер НОМЕР_2 був проданий ОСОБА_2 28 липня 2006 року ОСОБА_4, на даний час такий перебуває у власності ОСОБА_5

18 липня 2014 року управлінням соціального захисту населення Кременецької районної державної адміністрації направлено відповідачу повідомлення про припинення державної соціальної допомоги та зобов'язано повернути переплачену суму державної соціальної допомоги у розмірі 52414,55 грн.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що обов'язковою умовою для повернення чи примусового стягнення отриманої державної соціальної допомоги малозабезпеченим сім'ям є наявність встановленого факту умисних дій особи (сім'ї) щодо подання недостовірних даних, в тому числі про доходи і майновий стан, які вплинули або могли вплинути на встановлення права на таку допомогу і на визначення її розміру, разом з тим, оскільки в матеріалах адміністративної справи немає жодних доказів того, що ОСОБА_1 при поданні декларації про доходи та майновий стан, діяла із умислом подання недостовірних відомостей, з метою незаконного отримання державної соціальної допомоги, тому відсутні підстави для стягнення з неї виплаченої державної соціальної допомоги малозабезпеченим сім'ям у розмірі 52414,55 грн.

Даючи правову оцінку такому висновку суду першої інстанції, колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Згідно з ч.2 ст.2 КАС України до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Приписам наведеної норми кореспондують положення ч.2 ст. 21 КАС України, згідно з якими вимоги про відшкодування шкоди, заподіяної протиправними рішеннями, діями чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень або іншим порушенням прав, свобод та інтересів суб'єктів публічно-правових відносин, розглядаються адміністративним судом, якщо вони заявлені в одному провадженні з вимогою вирішити публічно-правовий спір. Інакше вимоги про відшкодування шкоди вирішуються судами в порядку цивільного або господарського судочинства.

Аналіз наведеної норми дає підстави для однозначного висновку про те, що адміністративними судами можуть розглядатися вимоги про відшкодування шкоди, яка була завдана лише суб'єктом владних повноважень; а також такі вимоги мають бути поєднані з вимогою про визнання протиправними рішення, дій чи бездіяльності останнього.

П.4 ч.1 ст.17 КАС України передбачено, що компетенція адміністративних судів поширюється на публічно- правові спори, зокрема, спори за зверненням суб'єкта владних повноважень у випадках, встановлених законом. Однак, такий суб'єкт владних повноважень може бути позивачем у адміністративній справі лише у випадках, передбачених ч.4 ст.50 КАС України, до переліку яких віднесено також випадки, встановлені іншими законами.

Якщо суб'єкт владних повноважень бере участь у справі не на виконання своїх владних повноважень, а з інших правових підстав; не здійснює владних управлінських функцій щодо іншого учасника спору, то, залежно від змісту вимог і суб'єктного складу сторін, справа підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства відповідно до вимог ст.15 ЦПК України.

Подібна правова позиція була висловлена Верховним Судом України у постановах від 18 червня 2013 року у справі № 21-204а13, від 22 вересня 2015 року у справі №21-2209а15, згідно з якою справи за позовами органів Пенсійного фонду України до підприємств, організацій, установ про стягнення суми зайво виплачених пенсій не належать до адміністративних справ, оскільки містять вимоги про відшкодування шкоди. Так, Верховний Суд України зазначає, що адміністративною справою є переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб'єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, а не спір про стягнення переплаченої пенсії у зв'язку з наданням відповідачем недостовірних відомостей, а в силу вимог ст.244-2 КАС України висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Враховуючи те, що характер спорів між органами Пенсійного фонду України та підприємствами, установами, організаціями чи фізичними особами з приводу стягнення надмірно сплаченої пенсії, а також між органом соціального захисту населення та фізичними особами з приводу стягнення безпідставно виплаченої субсидії є аналогічним, тому на даний спір юрисдикція адміністративних судів також не поширюється.

Таким чином, між сторонами склалися відносини, що стосуються стягнення надміру виплаченої суми державної соціальної допомоги малозабезпеченим сім'ям, тобто спір виник щодо правомірності набуття ОСОБА_1 права власності на виплачену управлінням соціального захисту державної соціальної допомоги малозабезпеченим сім'ям та стягнення цієї суми з неї, як недобросовісного набувача, що регулюються цивільним законодавством, цей спір має приватно- правовий, а не публічний характер, тому такий повинен розглядатися в порядку цивільного судочинства.

Згідно з п.1 ч.1 ст.157 КАС України суд закриває провадження у справі, якщо її не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

З врахуванням усіх вищенаведених обставин колегія суддів дійшла висновку, що постанова суду першої інстанції прийнята з порушенням норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, у звязку з чим постанова суду підлягає скасуванню, а провадження у справі закриттю.

Керуючись ст.ст. 157, 160, 195, 196, п.4 ч.1 ст.198, ст.ст.203, 205, 206, 254 КАС України, суд, -

у х в а л и в :

Апеляційну скаргу Управління соціального захисту населення Кременецької районної державної адміністрації задовольнити частково.

Постанову Тернопільського окружного адміністративного суду від 23 лютого 2015 року у справі № 819/133/15-a скасувати, та провадження у справі закрити.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий О.І. Мікула

Судді А.Р. Курилець

ОСОБА_6

Повний текст ухвали виготовлено 09 грудня 2015 року.