Справа № 804/5864/15
Суддя: Круговий О.О.
Дата ухвалення: 2015-11-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

12 листопада 2015 рокусправа № 804/5864/15

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Кругового О.О.

суддів: Нагорної Л.М. Юхименка О.В.

за участю секретаря судового засідання: Лащенка Р.В..

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпропетровську апеляційну скаргу державної реєстраційної служби України Дніпропетровського міського управління юстиції

на постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 30 червня 2015 року у справі №804/5864/15 за позовом Публічного акціонерного товариства «Укртрансгаз» до державної реєстраційної служби України Дніпропетровського міського управління юстиції про визнання нечинним рішення та зобовязання вчинити певні дії, -

в с т а н о в и в :

30 квітня 2015 року Публічне акціонерне товариство «Укртрансгаз» звернулось до суду з адміністративним позовом в якому просило: визнати нечинним рішення відповідача про відмову в державній реєстрації №17000374 від 06 листопада 2014 року, зобовязати відповідача вчинити дії направлені на здійснення державної реєстрації права власності: державна квартира, що розташована у АДРЕСА_1 за субєктом: Держава Україна, в особі Міністерства енергетики та вугільної промисловості України, код 37471933 (субєкт управління, який здійснює управління майном), балансоутримувач державного майна Публічне акціонерне товариство «Укртрансгаз», код 30019801.

Адміністративний позов обґрунтовано тим, що відповідачем прийнято незаконне та необґрунтоване рішення про відмову в реєстрації права власності на квартиру, що розташована за адресою вул. Робоча, 152/117, м. Дніпропетровськ, оскільки вказане рішення було прийнято з підстав відсутності нотаріального посвідчення договору купівлі продажу квартири в нотаріальному порядку. Позивач зазначає, що договір купівлі продажу квартири №633 від 25.12.2000 року, який було подано позивачем до державного реєстратора, був укладений до прийняття чинного ЦК України, а тому, нотаріальному посвідченню не підлягає.

Постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 30 червня 2015 року адміністративний позов задоволено: визнано протиправним та скасовано рішення державного реєстратора прав на нерухоме майно Реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції Дніпропетровської області №17000374 від 06.11.2014 року, зобовязано Реєстраційну службу Дніпропетровського міського управління юстиції вчинити певні дії направлені на здійснення державної реєстрації права власності на квартиру АДРЕСА_2 за державою в особі Міністерства енергетики та вугільної промисловості України, балансоутримувачем якого являється Публічне акціонерне товариство «Укртрансгаз».

Не погодившись з рішенням суду відповідач звернувся з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції вимог норм матеріального та процесуального права просить оскаржувану постанову суду скасувати та прийняти нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що за поданою позивачем заявою про державну реєстрацію прав та їх обтяжень до бази даних про реєстрацію заяв та запитів внесено відомості про те, що розгляд зазначеної заяви вже завершено, за результатами її розгляду прийнято рішення про відмову в проведенні державної реєстрації прав, відтак вчинити будь-які дії направлені на реєстрацію майнових прав вчинити не є можливим. Крім того, відповідач зазначає, що державний реєстратор не вбачає за можливе здійснити реєстрацію майнових прав та їх обтяжень на квартиру за державою Україна, оскільки покупцем квартири в договорі зазначено саме позивача.

Дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, перевіривши правильність застосування судом норм матеріального права, надану правову оцінку досліджених судом доказів по справі, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про наявність підстав для задоволення апеляційної скарги з огляду на наступне.

Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджено, що 25.12.2000 року між ДК «Укртрансгаз» НАК «Нафтогаз України», в особі Дніпропетровського лінійного управління магістральних газопроводів Філії УМГ «Харківтрансгаз» та Українсько-канадським ТОВ з II «ЮМК» укладено договір № 633 про купівлю квартири № 117, розташованої в житловому будинку № 152 секція 2 по вул. Робочій у м. Дніпропетровську. Відповідно до п. 4.1 Договору перехід права власності на квартиру Покупцю відбувається в момент підписання акту прийому-передачі.

15.05.2001 року за актом приймання-передачі вказана квартира була передана ДК «Укртрансгаз» НАК «Нафтогаз України».

17.05.2001 року сторони розрахувались за договором, що підтверджується актом прийому-передачі векселів.

На виконання розпорядження Кабінету Міністрів України «Про реорганізацію дочірніх компаній Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України» від 13.06.2012 р. №360-р та наказу Міністерства енергетики та вугільної промисловості України «Про реорганізацію Дочірньої компанії «Укртрансгаз» Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України» від 18.07.2012 р. № 530 юридичну особу було реорганізовано, шляхом перетворення в Публічне акціонерне товариство «УКРТРАНСГАЗ», яке є правонаступником усіх майнових та немайнових прав та обов'язків ДК «Укртрансгаз» НАК «Нафтогаз України».

31.10.2014 року Позивач звернувся до Реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції Дніпропетровської області із заявою про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, а саме квартиру, що розташована за адресою: АДРЕСА_3.

06.11.2014 року позивач отримав Рішення державного реєстратора прав на нерухоме майно Реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції Дніпропетровської області № 17000374 від 06 листопада 2014 року про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень. Підставою для відмови стало те, що подані документи не відповідають вимогам законодавства, а саме відсутнє нотаріальне посвідчення договору купівлі-продажу № 633 від 25.12.2000 року.

Правомірність та обґрунтованість рішення державного реєстратора прав на нерухоме майно Реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції Дніпропетровської області № 17000374 від 06 листопада 2014 року є предметом спору переданого на вирішення суду.

Вирішуючи спір між сторонами та задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що оскільки договір купівлі продажу квартири №117, буд. 152, м. Дніпропетровськ не підлягав нотаріальному посвідченню в силу діючого на час його укладання цивільного законодавства, рішення відповідача про відмову в державній реєстрації майнових прав із посиланням на чинний ЦК України є незаконним та необґрунтованим та підлягає скасуванню.

Суд апеляційної інстанції не погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відносини, пов'язані з державною реєстрацією речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, регулюються нормами Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01.07.2004 р. № 1952 IV (далі Закон України № 1952 IV), що визначено ст. 1 цього Закону.

Відповідно п. 1 ч. 1 ст. 4 цього Закону, обов'язковій державній реєстрації підлягає право власності на нерухоме майно.

Пунктом 1 ч. 2 ст. 9 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» визначено, що Державний реєстратор встановлює відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, а також, відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями.

Процедура проведення державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, перелік документів, необхідних для її проведення, права та обов'язки суб'єктів у сфері державної реєстрації прав, а також процедуру взяття на облік безхазяйного нерухомого майна на момент виникнення спірних правовідносин була врегульована Порядком державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.10.2013 року № 868 (далі Порядок №868).

Згідно приписів п. 15 Порядку № 868, під час розгляду заяви про державну реєстрацію і документів, що додаються до неї, державний реєстратор встановлює відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно, їх обтяженнями, зокрема щодо: обов'язкового дотримання письмової форми правочину та його нотаріального посвідчення; відомостей про нерухоме майно, речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, наявних у Державному реєстрі прав та поданих документах; наявності обтяжень прав на нерухоме майно, зареєстрованих відповідно до закону; наявності факту виконання умов правочину, з якими закон та/або договір (угода), пов'язує можливість проведення державної реєстрації виникнення, переходу, припинення прав на нерухоме майно або обтяження таких прав.

За результатами розгляду заяви та документів, необхідних для проведення державної реєстрації прав, державний реєстратор приймає рішення про державну реєстрацію прав або рішення про відмову в такій реєстрації (пункт 20 Порядку № 868).

Державний реєстратор приймає рішення про відмову в державній реєстрації прав та їх обтяжень виключно за наявності підстав для відмови в державній реєстрації прав, що визначені у Законі України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (п. 23 Порядку № 868).

Відповідно до положень ст. 24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» у державній реєстрації прав та їх обтяжень може бути відмовлено у разі, якщо: 1) заявлене право, обтяження не підлягає державній реєстрації відповідно до цього Закону; 2) об'єкт нерухомого майна або більша його частина розміщені на території іншого органу державної реєстрації прав; 3) із заявою про державну реєстрацію прав та їх обтяжень звернулася неналежна особа; 4) подані документи не відповідають вимогам, встановленим цим Законом, або не дають змоги встановити відповідність заявлених прав документам, що їх посвідчують; 5) заяву про державну реєстрацію прав, пов'язаних з відчуженням нерухомого майна, подано після державної реєстрації обтяжень, встановлених щодо цього майна, крім випадків, встановлених частиною дев'ятою статті 15 цього Закону; 6) заявлене право вже зареєстровано.

Зазначений перелік є виключним і поширеному тлумаченню не підлягає.

Відповідно до п. 36 Порядку №868 для проведення державної реєстрації речових прав необхідними документами є документи, що підтверджують виникнення, перехід або припинення таких прав на нерухоме майно, та інші документи, визначені цим Порядком.

Пунктом 37 Порядку №868 визначено, що документами, що підтверджують виникнення, перехід та припинення речових прав на нерухоме майно, зокрема є укладений в установленому законом порядку договір, предметом якого є нерухоме майно, права щодо якого підлягають державній реєстрації, або речове право на нерухоме майно чи його дублікат;

В якості правовстановлюючого документу, що є підставою для державної реєстрації, Позивач надав договір купівлі-продажу вказаного майна Українсько-канадського ТОВ з іноземними інвестиціями «ЮМК» № 633 від 25 грудня 2000 року, вчинений між юридичними особами у простій письмовій формі.

Відмовляючи у державній реєстрації речових прав відповідач посилався на ч. 2 ст. 9 ЗУ «Про державну реєстрацію прав на нерухоме майно та їх обтяжень»: та п. 12 Порядку№868, відповідно до яких, під час розгляду заяви про державну реєстрацію і документів, що додаються до неї, державний реєстратор встановлює відповідність заявлених прав та поданих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими правами на нерухоме майно, їх обтяженнями.

Так, відповідач в своєму рішенні зазначає, що у відповідності до ст. 657 ЦК України, договір купівлі продажу нерухомого майна підлягає обовязковому нотаріальному посвідченню, за умови відсутності такого посвідчення договір є таким, що не відповідає вимогам закону щодо своєї форму, а відтак на підставі нього неможливо провести реєстрацію права власності.

Суд апеляційної інстанції зазначені доводи відповідача вважає необґрунтованими з огляду на наступне.

Згідно зі ст. 5 чинного Цивільного кодексу України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом'якшує або скасовує цивільну відповідальність особи.

В свою чергу, використанню підлягають норми матеріального права, що є чинними на час проведення відповідних дій, в даному випадку реєстрації права власності на майно.

Як вбачається з матеріалів справи Договір купівлі продажу №633 було укладено 25 грудня 2000 року, в той час як чинний Цивільний кодекс України був прийнятий 16 січня 2003 р. та набрав чинності з 1 січня 2004 р..

В той же час, відповідно до ст.ст. 224, 227 ЦК УРСР від 18.07.1963 р. № 1540 VI (чинного на момент укладення угоди) за договором купівлі-продажу продавець зобов'язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов'язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму. Договір купівлі-продажу жилого будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією з сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору (стаття 47 цього Кодексу).

Згідно статті 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень», підставою для державної реєстрації прав, що посвідчують виникнення, перехід, припинення речових прав на нерухоме майно, обмежень цих прав, зокрема, є договори, укладені у порядку, встановленому законом.

У відповідності до порядку проведення державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, державний реєстратор зобовязаний перевірити умови дотримання форми та змісту укладених угод щодо передачі речових прав, в тому числі, щодо нотаріального посвідчення договору, якщо він передбачений законом.

Згідно із ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Під час розгляду пакету документів, та виявлення невідповідності форми укладення договору купівлі-продажу № 633 від 25.12.2000 року, державний реєстратор позбавлений повноважень визначати укладеним договір відчуження майна, з урахуванням приписів цивільного законодавства, що діяли на час укладення договору. Закон встановлює прямий обовязок відмови в проведення реєстрації права власності у разі невідповідності форми договору нормам діючого цивільного законодавства.

Отже, з урахуванням дії норм матеріального права, якими на час подання позивачем заяви передбачено обовязкове нотаріальне посвідчення договору відчуження нерухомого майна, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про обґрунтованість відмови відповідача в проведення реєстрації права власності з підстав невідповідності вимогам законодавства поданих документів через відсутність нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу № 633 від 25.12.2000 року.

Позивачем, в порушення ст.71 КАС України не доведено тих обставин на яких ґрунтуються його вимоги, та не спростовано доводів відповідача, що свідчить про відсутність підстав для задоволення позовних вимог ПАТ «Укртрансгаз».

З огляду на викладені обставини, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 30 червня 2015 року слід скасувати та прийняти нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

Керуючись ст.195, ст.196, п.1 ч.1 ст.198, ст.200, ст.205, ст.207 КАС України суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу державної реєстраційної служби України Дніпропетровського міського управління юстиції - задовольнити.

Постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 30 червня 2015 року скасувати та прийняти нову.

В задоволенні позовних вимог публічного акціонерного товариства «Укртрансгаз» - відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів.

.

Головуючий: О.О. Круговий

Суддя: Л.М. Нагорна

Суддя: О.В. Юхименко