Справа № 2а-4216/11/0970
Суддя: Остап'юк С.В.
Дата ухвалення: 2012-01-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"18" січня 2012 р. Справа № 2a-4216/11/0970

м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський окружний адміністративний суд у складі:

Суддя Остапюк С.В.,

за участю секретаря Хоми О.В.,

позивача ОСОБА_1,

представника відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в місті Івано-Франківську про визнання протиправними дій та зобовязання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

19.12.2011 року фізична особа підприємець ОСОБА_1 (далі позивач) звернувся з адміністративним позовом до Управління Пенсійного фонду України в місті Івано-Франківську (далі - відповідач) про визнання протиправними дій при наданні відповіді на його звернення від 19.08.2011 року та зобовязання видати довідку про відсутність заборгованості по сплаті страхових внесків.

Заявлені позовні вимоги мотивовані тим, 31.08.2011 року відповідач листом на його звернення від 19.08.2011 року про видачу довідки дав відповідь не по суті звернення та не надав запитувану довідку. Вважає такі дії відповідача протиправними та у звязку із сплатою єдиного податку за 2010 року в повному обсязі просить зобовязати відповідача видати довідку про відсутність заборгованості перед Пенсійним фондом України з сплати страхових внесків.

Позивач в судовому засіданні заявлені позовні вимоги підтримав в повному обсязі з підстав, викладених в позовній заяві.

Відповідач позов не визнав, його представником суду надано заперечення проти заявлених вимог, мотивоване тим, що в нього відсутні підстави для видачі позивачу довідки про відсутність заборгованості по сплаті страхових внесків, оскільки така довідка суперечить фактичним обставинам, адже за позивачем обліковується недоїмка по сплаті страхових внесків в розмірі 1 288, 80 гривень.

Розглянувши матеріали адміністративної справи, заслухавши пояснення позивача, представника відповідача, дослідивши докази, суд прийшов до висновку, що даний адміністративний позов підлягає задоволенню частково, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що позивач зареєстрований фізичною особою підприємцем з 08.02.2010 року та з цього ж часу ним обрана спрощена система оподаткування обліку та звітності, про що йому видано свідоцтво про сплату єдиного податку.

За період 2010 року позивачем здійснювалась сплата єдиного податку вчасно та в повному обсязі.

У звязку з набранням чинності 17.07.2010 року Закону України «Про внесення змін до законів України «Про державний бюджет України на 2010 рік»та «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування»відповідачем обраховано позивачу доплату до мінімального страхового внеску за третій квартал 2010 року 632, 46 гривень та за четвертий квартал 2010 року 656, 34 гривень, а також 24.06.2011 року направлено вимогу про сплату боргу №Ф-3923 на суму вказаної доплати.

Суми недоїмки по сплаті страхових внесків на загальнообовязкове державне пенсійне страхування, визначені вимогою про сплату боргу №Ф-3923 від 24.06.2011 року позивачем не сплачені.

19.08.2011 року позивач звернувся до відповідача із заявою, в якій просив видати на його імя довідку про відсутність заборгованості по сплаті страхових внесків перед Пенсійним фондом України.

31.08.2011 року відповідачем направлено відповідь за №3170/04 на вказану заяву, в якій містяться відомості про набрання чинності Законом України «Про внесення змін до законів України «Про державний бюджет України на 2010 рік»та «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування»та відомості про порядок застосування положень вказаного закону.

За своїм змістом відповідь №3170/04 від 31.08.2011 року на звернення позивача від 19.08.2011 року дано не по його суті.

Виключно Законом України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування»визначаються: принципи та структура системи загальнообов'язкового державного пенсійного страхування; коло осіб, які підлягають загальнообов'язковому державному пенсійному страхуванню; перелік платників страхових внесків, їх права та обов'язки; порядок нарахування, обчислення та сплати страхових внесків; стягнення заборгованості за цими внесками. Статтею 5 вказаного Закону його дію поширено на регулювання відносини, що виникають між суб'єктами системи загальнообов'язкового державного пенсійного страхування. Дія інших нормативно-правових актів на ці правовідносини може поширюватися лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що йому не суперечить.

Статтею 1 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування»визначено, що страхувальниками є роботодавці та інші особи, які відповідно до цього Закону сплачують страхові внески на загальнообовязкове державне пенсійне страхування.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 14 даного Закону страхувальниками відповідно є роботодавці: підприємства, установи і організації, створені відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, об'єднання громадян, профспілки, політичні партії (у тому числі філії, представництва, відділення та інші відокремлені підрозділи зазначених підприємств, установ, організацій, об'єднань громадян, профспілок, політичних партій, які мають окремий баланс і самостійно ведуть розрахунки із застрахованими особами), фізичні особи - суб'єкти підприємницької діяльності та інші особи (включаючи юридичних та фізичних осіб - суб'єктів підприємницької діяльності, які обрали особливий спосіб оподаткування (фіксований податок, єдиний податок, фіксований сільськогосподарський податок, придбали спеціальний торговий патент), які використовують працю фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, або за договорами цивільно-правового характеру, - для осіб, зазначених у пунктах 1, 10, 15 статті 11 цього Закону.

Частина перша статті 15 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування»визначає, що платниками страхових внесків до солідарної системи є страхувальники, зазначені в статті 14 цього Закону. Частина третя вказаної статті встановлює, що страхувальники набувають статусу платників страхових внесків до Пенсійного фонду з дня взяття їх на облік територіальним органом Пенсійного фонду.

Частина 2 статті 17 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування»встановлює обовязки страхувальників, пункт шостий якої передбачає, що страхувальники зобовязані нараховувати, обчислювати і сплачувати в установлені строки та в повному обсязі страхові внески.

Частина 6 статті 20 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» встановлює обовязок страхувальників сплачувати страхові внески, нараховані за відповідний базовий звітний період, не пізніше ніж через 20 календарних днів із дня закінчення цього періоду.

Таким чином, суд приходить до висновку, що позивач є страхувальником, платником страхових внесків на загальнообовязкове державне пенсійне страхування, на якого покладені обовязок нараховувати, обчислювати і сплачувати в установлені строки та в повному обсязі страхові внески.

24.06.2011 року управлінням Пенсійного фонду України в місті Івано-Франківську винесено вимогу про сплату боргу за №Ф-3923, якою зобовязано позивача сплатити недоїмку зі страхових внесків на загальнообовязкове державне пенсійне страхування в сумі 1288,80 гривень за ІІІ-ІV квартали 2010 року.

Відповідно до пункту 3 статті 11 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування»фізичні особи субєкти підприємницької діяльності, в тому числі ті, які обрали особливий спосіб оподаткування (фіксований податок, єдиний податок, фіксований сільськогосподарський податок, придбали спеціальний торговий патент), та члени сімей зазначених фізичних осіб, які беруть участь у провадженні ними підприємницької діяльності є застрахованими особами.

Згідно частини 6 статті 18 вказаного Закону законодавством не можуть встановлюватись пільги з нарахування та сплати страхових внесків або звільнення від їх сплати.

Законом України «Про внесення змін до законів України «Про Державний бюджет України на 2010 рік»та «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування»було змінено правове регулювання сплати страхових внесків на загальнообовязкове державне пенсійне страхування для платників єдиного податку, яким є позивач. Даний закон набрав чинності 17.07.2010 року.

У відповідності до вищевказаного Закону підпункт 4 пункту 8 розділу XV «Прикінцеві положення»Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування»викладено в наступній редакції: фізичні особи субєкти підприємницької діяльності, які обрали особливий спосіб оподаткування (фіксований податок, єдиний податок) та члени сімей зазначених осіб, які беруть участь у провадженні ними підприємницької діяльності, на період дії законодавчих актів з питань особливого способу оподаткування сплачують страхові внески в порядку, визначеному цим Законом. Сума страхового внеску встановлюється зазначеними особами самостійно для себе та членів їх сімей, які беруть участь у провадженні такими особами підприємницької діяльності та не перебувають з ними у трудових відносинах. При цьому сума страхового внеску з урахуванням частини фіксованого або єдиного податку, що перерахована до Пенсійного фонду України, повинна становити не менше мінімального розміру страхового внеску, обчисленого від максимальної величини фактичних витрат на оплату праці найманих працівників, грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу, оподатковуваного доходу (прибутку), загального оподатковуваного доходу, з якої сплачуються страхові внески.

У відповідності до абзацу 9 статті 1 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування»мінімальний страховий внесок сума коштів, що визначається розрахунково як добуток розміру мінімальної заробітної плати і розміру єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування, встановлених законом, на місяць, за який нараховується заробітна плата (дохід).

Відповідно до вимог вищевказаного закону фізичні особи субєкти підприємницької діяльності зобовязані сплачувати страхові внески, нараховані за відповідний базовий звітний період не пізніше ніж через 20 календарних днів із дня закінчення цього періоду. Базовим звітним періодом для зазначених платників є квартал.

Статтею 4 Закону України «Про збір на загальнообовязкове державне пенсійне страхування»встановлено ставку збору у розмірі 33,2 %.

Законом України «Про Державний бюджет України на 2010 рік»встановлено розмір мінімальної заробітної плати на 2010 рік у місячному розмірі: з 1 січня 869 грн., з 1 квітня 884 грн., з 1 липня - 888 грн., з 1 жовтня 907 грн., з 1 грудня 922 грн.

Таким чином, сума мінімального страхового внеску у 2010 році у місячному розмірі становила з 1 січня 288,51 грн., з 1 квітня 293,49 грн., 1 липня - 294,82 грн., з 1 жовтня 301,12 грн., з 1 грудня 306,10 грн. Зокрема позивачем за третій квартал 2010 року необхідно було сплатити 884,46 гривень, та 908,34 грн. за четвертий квартал 2010 року.

Як встановлено в судовому засіданні та зазначено вище, позивачем сплачено страхові внески на загальнообовязкове державне пенсійне страхування при сплаті єдиного податку (його частина), за третій квартал 2010 року в розмірі 252 гривні, та 252 гривні, за четвертий квартал 2010 року. Відповідно, сума недоїмки по страховому внеску за третій квартал 2010 року становить 632, 46 гривень, та 656, 34 гривень за четвертий квартал 2010 року.

Як наслідок суд приходить до висновку, що на позивача покладено обовязок здійснювати сплату страхових внесків в строк встановлений законодавством та в розмірах визначених п.п.4 пункту 8 розділу XV Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування»в період існування спірних правовідносин третій, четвертий квартали 2010 року, а вимога за №Ф-3923 від 24.06.2011 року є правомірною.

Стаття 106 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування»(в редакції закону чинній на момент виникнення спірних правовідносин) встановлює відповідальність страхувальників, частиною 1 якої передбачено, що у разі виявлення своєчасно не сплачених сум страхових внесків страхувальники зобов'язані самостійно обчислити ці внески і сплатити їх з нарахуванням пені в порядку і розмірах, визначених цією статтею. Частина 2 вказаної статті Закону передбачає, що суми страхових внесків своєчасно не нараховані та/або не сплачені страхувальниками у строки, визначені статтею 20 цього Закону, в тому числі обчислені територіальними органами Пенсійного фонду у випадках, передбачених частиною третьою статті 20 цього Закону, вважаються простроченою заборгованістю із сплати страхових внесків (далі - недоїмка) і стягуються з нарахуванням пені та застосуванням фінансових санкцій.

У відповідності до частини 3 статті 106 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування»(чинній на момент виникнення спірних правовідносин) територіальні органи Пенсійного фонду за формою і у строки, визначені правлінням Пенсійного фонду, надсилають страхувальникам, які мають недоїмку, вимогу про її сплату. Вимога про сплату недоїмки є виконавчим документом. Протягом десяти робочих днів із дня одержання вимоги про сплату недоїмки страхувальник зобов'язаний сплатити суми недоїмки та суми фінансових санкцій. Страхувальник у разі незгоди з розрахунком суми недоїмки, зазначеної у вимозі про сплату недоїмки, узгоджує її з органами Пенсійного фонду в порядку, встановленому правлінням Пенсійного фонду, а в разі неузгодження вимоги із органами Пенсійного фонду має право на оскарження вимоги в судовому порядку.

Таким чином, суд приходить до висновку, що за наявної недоїмки по сплаті страхових внесків на загальнообовязкове державне пенсійне страхування за третій та четвертий квартали 2010 року у відповідача відсутні підстави для видачі позивачу довідки про відсутність заборгованості, а позовні вимоги в цій частині до задоволення не підлягають.

Розглянувши позовні вимоги про визнання протиправними дій відповідача при наданні відповіді на звернення позивача від 19.08.2011 року, то суд прийшов до висновку про їх обґрунтованість, з огляду на наступне.

Як встановлено судом та зазначалося вище, 19.08.2011 року позивач звернувся до відповідача із заявою, в якій просив видати на його імя довідку про відсутність заборгованості по сплаті страхових внесків перед Пенсійним фондом України.

31.08.2011 року відповідачем направлено відповідь за №3170/04 на вказану заяву, в якій містяться відомості про набрання чинності Законом України «Про внесення змін до законів України «Про державний бюджет України на 2010 рік»та «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування»та відомості про порядок застосування положень вказаного закону.

За своїм змістом відповідь №3170/04 від 31.08.2011 року на звернення позивача від 19.08.2011 року дано не по його суті, однак представником відповідача суду пояснено, що вказаною відповіддю позивачу відмовлено в задоволені його заяви.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Пунктом 1 частини 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності субєктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини 4 статті 15 Закону України «Про звернення громадян»передбачено, що рішення про відмову в задоволенні вимог, викладених у заяві (клопотанні), доводиться до відома громадянина в письмовій формі з посиланням на Закон і викладенням мотивів відмови, а також із розясненням порядку оскарження прийнятого рішення.

Згідно статті 19 вказаного Закону органи державної влади в межах своїх повноважень зобовязані обєктивно, всебічно і вчасно перевіряти заяви чи скарги; письмово повідомляти громадянина про результати перевірки заяви чи скарги і суть прийнятого рішення.

Враховуючи, що відповідачем при розгляді звернення позивача дано відповідь не по суті, не викладено мотивів відмови в задоволені вимог заяви не повідомлено про суть прийнятого рішення, то дії Управління Пенсійного фонду України в місті Івано-Франківську щодо розгляду звернення ОСОБА_1 від 19.08.2011 року є протиправними, а позовні вимоги в цій частині підлягають до задоволення.

На підставі статті 124 Конституції України, керуючись статтями 158-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Позов задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Управління Пенсійного фонду України в місті Івано-Франківську щодо розгляду звернення ОСОБА_1 від 19.08.2011 року.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку. Відповідно до статті 186 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Апеляційна скарга подається до Львівського апеляційного адміністративного суду через Івано-Франківський окружний адміністративний суд.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого Кодексом адміністративного судочинства України, якщо таку скаргу не було подано.

Суддя: Остап'юк С.В.

Постанова складена в повному обсязі 23.01.2012 року.