Справа № 2а-0770/3126/12
Суддя: Сірош М.В.
Дата ухвалення: 2015-11-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 листопада 2015 року м. Київ К/800/33901/14

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі:

головуючого судді: Сіроша М.В.,

суддів: Голубєвої Г.К.,

Юрченко В.П.

розглянувши у порядку попереднього розгляду касаційну скаргу Хустської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Закарпатській області правонаступника Хустської об'єднаної державної податкової інспекції Закарпатської області (далі - ДПІ) на постанову Закарпатського окружного адміністративного суду від 11 березня 2013 року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 5 червня 2014 року у справі № 2а-0770/3126/12 за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Енран-ЗЛК» (далі - Товариство) до ДПІ,

про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, -

В С Т А Н О В И Л А :

У жовтні 2012 року Товариство звернулося до суду з адміністративним позовом про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення ДПІ № від 27.07.2012 року щодо збільшення грошового зобов'язання з податку на прибуток приватних підприємств.

Зазначило, що оскаржуване податкове повідомлення-рішення спростовується наявними в матеріалах адміністративної справи первинними документами.

11 березня 2013 року постановою Закарпатського окружного адміністративного суду, залишеною без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 5 червня 2014 року, позов задоволено.

Податкове повідомлення-рішення ДПІ № від 27.07.2012 року визнане протиправним та скасоване.

ДПІ звернулася із касаційною скаргою про скасування постанови Закарпатського окружного адміністративного суду та ухвали Львівського апеляційного адміністративного суду і ухвалення нової постанови про відмову у задоволенні позову, посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права.

Перевіривши правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права, обговоривши доводи касаційної скарги, колегія суддів вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Як встановлено судами, з 8.06.2012 року до 9.07.2012 року ДПІ була здійснена документальна планова перевірка Товариства щодо дотримання ним вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 1.04.2011 року до 31.03.2012 року, за наслідками якої 16.07.2012 року був складений акт перевірки.

У акті перевірки зазначено, що Товариством у порушення вимог пп. 153.2.1 п. 153.2 ст. 153, п. 138.1 ст. 138 Податкового кодексу України занижений податок на прибуток приватних підприємств, у розмірі 329 168,00 грн.

27 липня 2012 року ДПІ прийняла податкове повідомлення-рішення № щодо збільшення Товариству грошового зобов'язання з податку на прибуток приватних підприємств, у розмірі 329 168,00 грн.

Колегія суддів вважає висновки судів першої та апеляційної інстанцій про задоволення позову обґрунтованими з таких підстав.

Суди встановили, що під час здійснення податковим органом перевірки 12.06.2012 року Товариству був надісланий запит про надання інформації щодо формування рівня цін на продукцію в асортименті, яка була реалізована контрагентам-нерезидентам за період з 1.04.2011 року до 31.03.2012 року.

На зазначений запит Товариство повідомило податковий орган, що при реалізації продукції контрагентам-нерезидентам ціни встановлювалися на підставі зовнішньоекономічних контрактів.

Відповідно до пп. 1.20.2 п. 1.20 ст. 1 Закону України № 334/94-ВР від 28.12.1994 року «Про оподаткування прибутку підприємств» (далі - Закон № 334/94-ВР) визначений порядок визначення звичайної ціни товару (робіт, послуг), в межах якого податковий орган зобов'язаний діяти при визначенні рівня звичайних цін.

Цією нормою Закону передбачено, що для визначення звичайної ціни товару (робіт, послуг) використовується інформація про укладені на момент продажу такого товару (роботи, послуги) договори з ідентичними (однорідними) товарами (роботами, послугами) у співставних умовах. Зокрема враховуються такі умови договорів, як кількість (обсяг) товарів (наприклад, обсяг товарної партії), строки виконання зобов'язань, умови платежів, звичайних для такої операції, а також інші об'єктивні умови, що можуть вплинути на ціну. При цьому умови договорів на ринку ідентичних (у разі їх відсутності - однорідних) товарів (робіт, послуг) визнаються співставними, якщо відмінність між такими умовами суттєво не впливає на ціну , або може бути економічно обґрунтована. При цьому враховуються звичайні при укладенні угод між непов'язаними особами надбавки та знижки до ціни, можуть застосовуватись знижки, пов'язані з сезонними та іншими коливаннями споживчого попиту на товари (роботи, послуги), втратою товарами якості або інших властивостей, закінченням (наближенням до закінчення) строку зберігання (придатності, реалізації), збутом неліквідних або низьколіквідних товарів, маркетинговою політикою, у тому числі при просуванні товарів (робіт, послуг) на ринки, наданням дослідних моделей і зразків товарів з метою ознайомлення з ними споживачів.

Згідно з пп. 1.20.6 п. 1.20 ст. 1 Закону № 334/94-ВР у разі коли на відповідному ринку товарів (робіт, послуг) не здійснюються операції з ідентичними (у разі їх відсутності - однорідними) товарами (роботами, послугами), або якщо неможливо визначити їх ціну через відсутність або недоступність відповідної інформації, звичайною ціною вважається ціна договору.

Відповідно до ст., ст. 189, 190 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання можуть використовувати у господарській діяльності вільні ціни, державні фіксовані ціни та регульовані ціни - граничні рівні цін або граничні відхилення від державних фіксованих цін. Вільні ціни визначаються на всі види продукції (робіт, послуг), за винятком тих, на які встановлено державні ціни; вільні ціни визначаються суб'єктами господарювання самостійно за згодою сторін, а у внутрішньогосподарських відносинах - також за рішенням суб'єкта господарювання.

Суди встановили, що ціни на продукцію, яка реалізовувалася Товариством в період з 1.04.2011 року до 31.03.2012 року контрагентам-нерезидентам, були встановлені на підставі прямих зовнішньоекономічних контрактів.

Товариство 7.09.2011 року та 12.01.2012 року зверталося до контрагентів із проханням підвищити ціни на продукцію на, що контрагенти відмовили.

Згідно з ціновою довідкою № 0-9 Закарпатської Торгово-Промислової Палати вих. № 15.03-11/30 від 23.01.2013 року, експортні ціни на готову продукцію та напівфабрикати, які реалізовувало Товариство в період з 1.04.2011 року до 31.03.2012 року, відповідають рівню звичайних цін на таку продукцію в регіоні.

Відповідно до п. 13 Указу Президента України № 817/98 від 23.07.1998 року «Про деякі заходи дерегулювання підприємницької діяльності» індикативні або звичайні ціни на товари (роботи, послуги) для застосування їх у податкових або митних цілях установлюються на підставі статистичної оцінки рівня цін реалізації таких товарів (робіт, послуг) на внутрішньому ринку України, яка проводиться уповноваженим державним органом у визначеному ним порядку.

Таким чином, з'ясування рівня звичайних цін має відбуватися відповідно до визначеної процедури , а необхідна інформація - надаватися уповноваженим державним органом. Будь-які дані, надані приватними структурами чи не уповноваженими на це державними органами (висновки, результати досліджень, витяги з реєстру прав власності на нерухоме майно тощо), не є статистичними даними стосовно звичайних цін на товари (роботи, послуги) та не можуть бути підставою для визначення звичайної ціни.

У акті перевірки Товариства була відсутня будь-яка інформація щодо статистичних даних відносно рівня цін на реалізовану Товариством готову продукцію та напівфабрикати або інформація про те, що податковим органом робився запит в органи статистики відносно рівня цін на такі товари.

Відповідно до пп. 1.20.9 п. 1.20 Закону № 334/94-ВР застосується додатково до правил визначення звичайної ціни товарів (робіт, послуг), які продаються (надаються) платниками податку визначеними як природні монополісти відповідно до закону.

Суди обґрунтовано зазначили, що Товариство не визначене природним монополістом, тому застосування податковим органом вимог пп. 1.20.9 п. 1.20 ст. 1 Закону № 334/94-ВР при визначенні звичайної ціни для товарів (робіт, послуг) Товариства є протиправним.

Згідно з ч. 1 ст. 224 Кодексу адміністративного судочинства України, суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили порушень норм матеріального і процесуального права під час ухвалення судових рішень чи вчинення процесуальних дій.

Колегія суддів дійшла висновку, що судові рішення ухвалені з дотриманням норм матеріального та процесуального права, правова оцінка обставинам у справі дана правильно, підстав для їх скасування з мотивів, викладених в касаційній скарзі, немає.

Керуючись статтями 220, 220-1, 223, 224, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України,

У Х В А Л И Л А :

Касаційну скаргу Хустської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Закарпатській області відхилити.

Постанову Закарпатського окружного адміністративного суду від 11 березня 2013 року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 5 червня 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі і оскарженню не підлягає, але може бути переглянута Верховним Судом України з підстав, визначених ст. 237 Кодексу адміністративного судочинства України.

Судді: Сірош М.В.

Голубєва Г.К.

Юрченко В.П.