Справа № 2а-3802/11/0970
Суддя: Тимощук О.Л.
Дата ухвалення: 2012-02-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"15" лютого 2012 р. Справа № 2a-3802/11/0970

м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський окружний адміністративний суд у складі:

Судді Тимощука О.Л.

при секретарі Маковійчук С.М.

за участю:

представників позивача - ОСОБА_1, ОСОБА_2,

представників відповідача - ОСОБА_3, ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду адміністративну справу

за позовом: Державного міського підприємства "Івано-Франківськтеплокомуненерго"

до відповідача: Державної фінансової інспекції в Івано-Франківській області

про визнання протиправною та скасування вимоги № 09-06-14/6434 від 03.10.2011 р.,-

ВСТАНОВИВ:

10.11.2011 року Державне міське підприємство Івано-Франківськтеплокомуненерго (надалі також - позивач) звернулося із адміністративним позовом до Контрольно-ревізійного управління в Івано-Франківській області про визнання протиправною та скасування вимоги №09-06-14/6434 від 03.10.2011 року.

01.02.2012 року ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду допущено заміну відповідача ОСОБА_5 управління в Івано-Франківскій області його правонаступником Державною фінансовою інспекцією в Івано-Франківській області (надалі також - відповідач), відповідно до статті 55 КАС України.

Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідачем неправомірно складено вимогу про усунення порушень, виявлених ревізією, оскільки підприємством не понесено ніяких збитків. Висновки відповідача про недоотримання доходів від паркування та охорони приватних автомобілів на суму 45689,25 грн., позивач спростовує тим, що не мав змоги виконувати умови договорів по паркуванню та охороні транспортних засобів, так як частина замовників відмовилась від таких договорів в усному порядку, а тому і не вівся бухгалтерський облік і не складалась фінансова звітність по даному виду господарських зобовязань.

Укладення договорів про надання послуг з розміщення та утримання телекомунікаційного обладнання позивач вважає законним, тому, що до категорії договорів оренди майна зазначені правочини не могли відноситись з тієї причини, що все майно на даних обєктах знаходиться у володінні та користуванні позивача, а тому не може бути обєктом оренди. За наведених підстав просив визнати протиправною та скасувати вимогу Контрольно-ревізійного управління в Івано-Франківській області №09-06-14/6434 від 03.10.2011 року про усунення порушень виявлених ревізією.

Представники позивача позовні вимоги підтримали в повному обсязі, доповнивши їх додатковим обґрунтуванням, шляхом подання додаткових пояснень від 03.01.2012 р. та від 01.02.2012 р. Звернули увагу суду на той факт, що в акті ревізії зазначено, що обєктом оренди у вказаних правовідносинах була частина труби котельні та частина прилеглої до неї території, на якій розміщено обладнання, а саме частина земельної ділянки. Відповідно до Закону України Про оренду землі позивач не може бути орендодавцем земельних ділянок. Крім цього, зазначали, що при розрахунку сум донарахованої орендної плати за розміщення і утримання телекомунікаційного обладнання ТОВ Астеліт в розмірі 191092,35 грн., відповідачем неправомірно застосовано ОСОБА_4 розрахунку і порядку використання плати за оренду комунальної власності територіальної громади м. Івано-Франківська, оскільки норми цієї ОСОБА_4 не регулюють правовідносини, повязані з орендою земельних ділянок та речей, визначених родовими ознаками, якими є кабельні лотки. Просили позов задовольнити в повному обсязі.

Представники відповідача проти позову заперечили, шляхом подання письмового заперечення. Додатково зазначили, що підтвердження розірвання договорів по паркуванню та охороні транспортних засобів в позивача немає. Також звернули увагу, що до переліку послуг, які може надавати позивач не відносяться послуги зі строкового розміщення і утримання телекомунікаційного обладнання, а зміст даного виду договорів збігається із договором оренди. Просили в задоволенні позову відмовити повністю.

Розглянувши адміністративний позов, заслухавши пояснення представників позивача та відповідача, дослідивши та оцінивши надані суду письмові докази в їх сукупності, судом встановлено наступне.

Відповідачем проведено ревізію фінансово-господарської діяльності Державного міського підприємства Івано-Франківськтеплокомуненерго за період з 01.01.2010 р. по 01.07.2011 р., за результатами якої встановлено ряд порушень та недоліків, що відображені в акті ревізії №06-21/13 від 15.09.2011 року.

На підставі даного акту позивачу надіслано вимогу про усунення порушень, виявлених ревізією № 09-06-14/6434 від 03.10.2011 року. Вимогою зазначено, що за договорами по паркуванню та охороні автотранспорту шляхом звірення банківських виписок встановлено недоотримання доходів від паркування та охорони приватних автомобілів за 2010 рік І півріччя 2011 року на суму 45689,25 грн.

Як встановлено в судовому засіданні та підтверджується матеріалами справи, на підставі розпорядження директора Державного міського підприємства Івано-Франківськтеплокомуненерго від 02.11.2009 р. №341 (а.с. 42) введена місячна оплата за стоянку транспортних засобів на автостоянці "Гірка" по вул.Дучимінської, 7 в м.Івано-Франківську, у розмірах: 150 грн., - місячна оплата по угоді за 1 місяць; 6 грн., - оплата за 1 місце на добу для легкових автомобілів; 8 грн. - оплата за 1 місце на добу для мікроавтобусів та маловантажних автомобілів.

Впродовж 2010 року - 1 півріччя 2011 року позивачем укладено 36 договорів про надання послуг по паркуванню та охороні транспортних засобів на вищезазначеній автостоянці з місячною оплатою за 1 місяць в розмірі 150 грн. (а.с.40, 41).

Вказані договори укладались в письмовій формі у відповідності до вимог Цивільного кодексу України, один типовий примірник з яких подано позивачем та наявний в матеріалах справи (а. с. 176).

Так, відповідно до п 6.5 Договору про надання послуг (а. с. 179), кожна із сторін має право розірвати цей договір в одноособовому порядку, попередньо повідомивши про це другу сторону.

Пунктом 7.4 вищевказаного Договору передбачено, що додаткові угоди та додатки до цього договору є його невідємною частиною і мають юридичну силу у разі, якщо вони викладені у письмовій формі, підписані сторонами та скріплені їх печатками.

Згідно із статтею 907 Цивільного кодексу України договір про надання послуг може бути розірваний, у тому числі, шляхом односторонньої відмови від договору, в порядку та на підставах, встановлених цим Кодексом, іншим законом або за домовленістю сторін.

Відповідно до статті 654 Цивільного кодексу України, зміна або розірвання договору вчиняється в такій самій формі, що й договір, що змінюється або розривається, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає із звичаїв ділового обороту.

Таким чином, суд приходить до висновку, що факт припинення правовідносин, згідно з укладеними договорами про надання послуг, може підтверджуватись виключно письмово оформленим документом у вигляді Додатку до Договору, який б засвідчував волевиявлення сторін договору щодо його розірвання.

В судовому засіданні представники позивача додатково мотивували припинення надання послуг по паркуванню та охороні транспортних засобів по окремих договорах неспроможністю виконання умов Договору, пов'язану із завантаженістю автостоянки та відсутністю місць, що призвело до неможливості розміщення окремих транспортних засобів, проте ці обставини, окрім пояснень представників позивача, не підтверджуються жодними належними доказами.

Суд, звертає увагу на те, що відповідно до вимог частини першої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України обов'язок доказування покладений на обох сторін процесу, зокрема кожна сторона повинна довести ті обставин, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

З вищенаведеного вбачається, що договори про надання послуг по паркуванню та охороні автотранспорту, які укладались між позивачем та фізичними особами не були розірвані у відповідності до умов договору та норм Цивільного кодексу України, а тому зобов'язання за ними не припинялись, відтак висновки відповідача, викладені в оскаржуваній вимозі про усунення порушень, виявлених ревізією, в частині недоотримання позивачем доходів від паркування та охорони приватних автомобілів на суму 45689,25 грн., є правомірними та такими, що підтверджуються встановленими обставинами в справі, а тому суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині визнання протиправною та скасування ч. 2 вимоги про усунення порушень, виявлених ревізією є безпідставними та не підлягають задоволенню.

Щодо частини 3 вимоги про усунення порушень, виявлених ревізією судом встановлено наступне.

Товариство з обмеженою відповідальністю Астеліт розмістило телекомунікаційне обладнання, що належить йому на підставі права власності на території позивача. Підставою можливості такого розміщення слугували укладені договори між Державним міським підприємством Івано-Франківськтеплокомуненерго та Товариством з обмеженою відповідальністю Астеліт (а. с. 77 - 137).

Дані договори укладені у формі надання послуг зі строкового розміщення і утримання телекомунікаційного обладнання, що не відповідає змісту договору.

Відповідно до статті 901 Цивільного кодексу України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

В даному випадку, позивач надав можливість розмістити майно (телекомунікаційне обладнання) на своїй території, що є предметом договору оренди земельної ділянки.

Згідно із статтею 13 Закону України Про оренду землі, договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

З огляду на наведене, суд погоджується з доводами відповідача, що вищеназвані договори це договори оренди, проте як встановлено в судовому засіданні та вбачається з фотокопій розміщення обладнання на території позивача (а. с. 177-213), під обєктами телекомунікаційного звязку розміщені металеві балки і бетонні плити, встановлені самим ТОВ "Астеліт", які не є фундаментом, як стверджувалось представниками відповідача, відтак не є об'єктом комунальної власності територіальної громади міста Івано-Франківська в розумінні Закону України "Про оренду державного та комунального майна", а тому вказані правовідносини підпадають під дію Закону України Про оренду землі.

При проведенні розрахунків відповідачем застосовано «ОСОБА_4 розрахунку і порядку використання плати за оренду комунальної власності територіальної громади м. Івано-Франківська», затверджену рішенням сесії Івано-Франківської міської ради від 27.04.2007 р. (із змінами від 05.10.2010 року), відповідно до якої визначено суму недоотриманого доходу за жовтень-грудень 2010 року та 1 півріччя 2011 року в розмірі 191092,35 грн.

В пункті 1.1 даної ОСОБА_4 вказано, що ця ОСОБА_4 розроблена відповідно до вимог Закону України Про місцеве самоврядування в Україні та Закону України Про оренду державного та комунального майна, а тому даний підзаконний нормативний акт не може застосовуватися при розрахунку орендної плати за земельну ділянку.

Суд погоджується з поясненнями представників позивача, що розрахунок оренди частини димохідних труб на території позивача не може проводитись, оскільки дані обєкти перебувають у використанні позивача, а згідно з абзацом 3 пункту 2.4 "Положення про оренду обєктів комунальної власності територіальної громади міста Івано-Франківська", дія цього положення не поширюється в тому числі на обєкти, які на підставі відповідного рішення міської ради чи виконавчого комітету міської ради передаються в оперативне управління чи господарське відання підприємствам комунальної власності міста Івано-Франківська і будуть використовуватися згідно із статутними завданнями таких підприємств. Проте, як встановлено в судовому засіданні та підтверджувалось представниками відповідача, площа частини димохідних труб не враховувалась при розрахунку сум донарахованої орендної плати за розміщення і утримання телекомунікаційного обладнання, а тому дані обставини не потребують доказування.

Судом встановлено, що земельні ділянки, на яких розміщено телекомунікаційне обладнання ТОВ "Астеліт" перебувають в позивача на праві постійного користування у відповідності до державних актів на право постійного користування земельною ділянкою для виробничих портреб, головним чином пов'язаних з обслуговуванням виробничих будівель і споруд (а.с.56 - 76).

Частиною першою статті 149 Земельного кодексу України від 25.10.2001р., із змінами та доповненнями, передбачено, що земельні ділянки, надані у постійне користування із земель державної та комунальної власності, можуть вилучатися для суспільних та інших потреб за рішенням органів державної влади, Ради міністрів Автономної Республіки Крим та органів місцевого самоврядування на підставі та в порядку, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до пункту 5.1 Положення про оренду земельних ділянок у м. Івано-Франківську та порядку розрахунку орендної плати за земельні ділянки, затвердженого рішенням XLI сесії пятого демократичного скликання від 19.04.2009 року (чинного на момент проведення перевірки та здійснення розрахунку), передача в оренду земельних ділянок, що перебувають в комунальній власності, здійснюється на підставі рішення Івано-Франківської міської ради чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки (у разі продажу права оренди) шляхом укладення договору оренди земельної ділянки. Даним положенням також затверджені ставки орендної плати за землю згідно з функціональним призначенням земельної ділянки.

З огляду на вищенаведене, відповідач дійшов правильних висновків, що договори про надання послуг із строкового розміщення і утримання телекомунікаційного обладнання укладені неправомірно, тобто правовідносини, що випливають зі змісту договору не є послугами, проте відповідачем помилково застосовано методику розрахунку і порядку використання плати за оренду обєктів комунальної власності територіальної громади міста Івано-Франківська, оскільки на земельних ділянках позивача, де розміщене телекомунікаційне обладнання не міститься ніякого майна, що могло б перебувати в оперативному управлінні чи господарському віданні підприємства.

Здійснений відповідачем розрахунок, згідно з "Методикою розрахунку і порядку використання плати за оренду обєктів комунальної власності територіальної громади міста Івано-Франківська" відрізняється від розрахунків, які б мали проводитись відповідно до "Положення про оренду земельних ділянок у м. Івано-Франківську та порядку розрахунку орендної плати за земельні ділянки".

Таким чином, відповідачем помилково застосовано «ОСОБА_4 розрахунку і порядку використання плати за оренду комунальної власності територіальної громади м. Івано-Франківська», затверджену рішенням сесії Івано-Франківської міської ради від 27.04.2007 р. (із змінами від 05.10.2010 року), що призвело до помилкового визначення суми недоотриманого доходу за жовтень-грудень 2010 року та 1 півріччя 2011 року в розмірі 191092,35 грн.

Враховуючи те, що суд не може переймати на себе функції відповідача щодо розрахунку суми матеріальних збитків відповідно до договорів, що по суті є договорами оренди земельних ділянок, суд дійшов висновку, що в даній частині позовні вимоги підлягають задоволенню.

Відповідно до абзацу 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з пунктами 1-3 частини 3 статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, зокрема, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії).

З вищенаведеного та вказаних правових норм суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, оскільки відповідачем правомірно визначено майнові збитки підприємства та порушення фінансового обліку щодо договорів паркування та оренди транспортних засобів, але неправомірно застосовано методику розрахунку орендної плати щодо правовідносин, які мали місце між позивачем та ТОВ Астеліт.

Відповідно до частини 3 статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України якщо адміністративний позов задоволено частково, судові витрати, здійснені позивачем, присуджуються йому відповідно до задоволених вимог, а відповідачу - відповідно до тієї частини вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

На підставі ст. 124 Конституції України, керуючись ст. ст. 158-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Позов задовольнити частково.

1. Визнати протиправною та скасувати частину 3 "Вимоги про усунення порушень, виявлених ревізією" Контрольно - ревізійного управління в Івано-Франківській області від 03.10.2011р., №09-06-14/6434.

В задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

2. Стягнути з Державного бюджету на користь Державного міського підприємства "Івано-Франківськтеплокомуненерго" сплачений судовий збір в розмірі 14 (чотирнадцять гривень) 12 копійок.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку. Відповідно до статті 186 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Апеляційна скарга подається до Львівського апеляційного адміністративного суду через Івано-Франківський окружний адміністративний суд.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого Кодексом адміністративного судочинства України, якщо таку скаргу не було подано.

Суддя: /підпис/ ОСОБА_6

Постанова складена в повному обсязі 20.02.2012 року.