Справа № 814/3916/15
Суддя: Желєзний І. В.
Дата ухвалення: 2015-12-01 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

МИКОЛАЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Миколаїв

01 грудня 2015 року Справа № 814/3916/15

Миколаївський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Желєзного І.В. при секретарі судового засідання Науменко О.Г. розглянувши адміністративну справу

за позовомФізичної особи-підприємця ОСОБА_1, АДРЕСА_1, Коблеве, Березанський район, Миколаївська область, 57453

доДержавної податкової інсрекції у Очаківському районі Миколаївської області (Березанське відділення) Головного управління Державної фіскальної служби у Миколаївській області, вул. Леніна, 80, Березанка, Березанський район, Миколаївська область, 57400
провизнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від26.08.2014р. №,
ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся з позовом до Державної податкової інспекції у Очаківському районі Миколаївської області (Березанське відділення) Головного управління Державної фіскальної служби у Миколаївській області, в якому, посилаючись на невмотивованість висновків контролюючого органу, просив визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення відповідача від 26.08.2014р. №, яким визначена штрафна санція за порушення субєктом господарювання порядку ведення обліку товарних запасів, не проведення розрахункових операцій через РРО та не роздрукування відповідних документів, не забезпечення відповідності сум готівкових коштів в місці проведення розрахункових операцій.

Відповідач позов не визнав, зазначивши про законність дій контролюючого органу по проведенню фактичної перевірки та обґрунтованість штрафної (фінансової) санкції.

Дослідивши матеріали адміністративної справи та докази, якими сторони підтверджували свої вимоги і заперечення, суд дійшов висновку про безпідставність заявлених вимог, виходячи з такого.

15 серпня 2014 року відповідачем проведено фактичну перевірку дотримання позивачем законодавства у кафе (закусочній Розовий Фламінго), що розташований по проспекту Курортному 25, в с. Коблево, Березанського району, Миколаївської області, де фізична особа-підприємець ОСОБА_1, який перебуває на загальній системі оподаткування, здійснював господарську діяльність.

За результатами перевірки складено акт фактичної перевірки 15 серпня 2014 року №0089/14/29/22/НОМЕР_1, в якому зафіксовано порушення ведення позивачем обліку товарних запасів за місцем їх реалізації та зберігання на суму 5025грн. (в тому числі в звязку з відсутністю Книги обліку доходів та витрат (далі також - Книга)), а також не проведення розрахункових операцій через реєстратор розрахункових операцій на суму 12,00грн. та невідповідність суми готівкових коштів на місці проведення розрахунків сумі коштів, що зазначена в денному звіті РРО (невідповідність 11,65грн.). Акт перевірки підписано субєктом господарювання без зауважень.

На підставі зазначеного акта перевірки відповідачем прийняте податкове повідомлення-рішення від 26 серпня 2014 року №, яким до позивача застосовано штрафну фінансову санкцію в розмірі 10 052 грн. відповідно до ст.3, ст.17, ст.20 Закону України Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг.

Вирішуючи про наявність (відсутність) в діях субєкта господарювання інкримінованих правопорушень, суд враховує наступне.

Приписами пункту 85.2 статті 85 Податкового кодексу України передбачено, що платник податків зобов'язаний надати посадовим (службовим) особам контролюючих органів у повному обсязі всі документи, що належать або пов'язані з предметом перевірки. Такий обов'язок виникає у платника податків після початку перевірки.

Відповідно до п.12 ст.3 Закону України Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг суб'єкти господарювання, які здійснюють розрахункові операції в готівковій та/або в безготівковій формі (із застосуванням платіжних карток, платіжних чеків, жетонів тощо) при продажу товарів (наданні послуг) у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг зобов'язані вести у порядку, встановленому законодавством, облік товарних запасів на складах та/або за місцем їх реалізації, здійснювати продаж лише тих товарів, які відображені в такому обліку, за винятком продажу товарів особами, які відповідно до законодавства оподатковуються за правилами, що не передбачають ведення обліку обсягів реалізованих товарів (наданих послуг).

Згідно зі статтею 6 зазначеного Закону облік товарних запасів фізичною особою субєктом підприємницької діяльності ведеться у порядку, визначеному чинним законодавством, а юридичною особою (її філією, відділенням, іншим відокремленим підрозділом) у порядку, визначеному відповідним національним положенням (стандартом) бухгалтерського обліку. Облік ведеться з урахуванням особливостей, встановлених для субєктів малого підприємництва. Обовязок із ведення обліку товарних запасів не застосовується до осіб, які відповідно до законодавства оподатковуються за правилами, що не передбачають ведення обліку придбаних або проданих товарів.

Відповідно до ч.8 ст.19 Господарського кодексу України усі суб'єкти господарювання, відокремлені підрозділи юридичних осіб, виділені на окремий баланс, зобов'язані вести первинний (оперативний) облік результатів своєї роботи, складати та подавати відповідно до вимог закону статистичну інформацію та інші дані, визначені законом.

Згідно зі 20 Закону України Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг до суб'єктів господарювання, які здійснюють реалізацію товарів які не обліковані у встановленому порядку, застосовується фінансова санкція у розмірі подвійної вартості необлікованих товарів, які не обліковані за місцем реалізації та зберігання, за цінами реалізації, але не менше десяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Отже фізичні особи-підприємці, які перебувають на загальній системі оподаткування зобовязані вести облік товарних запасів за місцем їх зберігання або реалізації.

Згідно п.177.10 ст.177 Податкового кодексу України фізичні особи-підприємці зобов'язані вести Книгу обліку доходів і витрат та мати підтверджуючі документи щодо походження товару. Форма Книги обліку доходів і витрат та порядок її ведення визначаються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику.

Наказом Міністерства доходів і зборів України від 16.09.2013р. №481 затверджено форму Книги обліку доходів і витрат, яку ведуть фізичні особи - підприємці, крім осіб, що обрали спрощену систему оподаткування, і фізичні особи, які провадять незалежну професійну діяльність, та Порядок її ведення.

Відповідно до пп.5 п.6 зазначеного Порядку у графі 5 Книги зазначаються реквізити документа, який підтверджує понесені витрати, що безпосередньо повязані з отриманим доходом. Документами, які підтверджують витрати, можуть бути, зокрема, платіжне доручення, прибутковий касовий ордер, квитанція, фіскальний чек, акт закупки (виконаних робіт, наданих послуг) та інші первинні документи, що засвідчують факт оплати товарів, робіт, послуг.

Оскільки ведення даної Книги є єдиними видом обліку, передбаченим законодавством для фіксації придбання товарних запасів для фізичних осібпідприємців, що перебувають на загальній системі оподаткування, з урахуванням системного тлумачення зазначених вище норм, суд приходить до висновку про те, що ведення зазначеної книги в частині визначення витрат на придбання товарів та зберігання відповідних первинних документів і становлять собою в сукупності облік товарних запасів для таких фізичних осіб, як це передбачено статтею 12 Закону України Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг.

Позивач підтвердив (як під час перевірки та і в судовому засіданні) факт відсутності Книги та не ведення обліку з її використанням.

Отже, доводи позивача про те, що ненадання Книги обліку доходів і витрат, первинних документів не є порушенням порядку ведення товарних запасів за місцем їх реалізації є хибними та суперечать приписам норм чинного законодавства.

Крім того, в акті перевірки зазначено порушення передбачені п. 1, п. 2 та п. 13 ст. 3 Закону України Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг, а саме:

- не проведення розрахункових операцій на повну суму покупки (послуги) на суму 12грн. через зареєстровані, опломбовані у встановленому порядку та переведені у фіскальний режим роботи реєстратори розрахункових операцій з роздрукуванням відповідних розрахункових документів, що підтверджують виконання розрахункових операцій, із застосуванням зареєстрованих у встановленому порядку роздрукованих книжок;

- не забезпечення відповідність сум готівкових коштів на місці проведення розрахунків сумі коштів, яка зазначена в денному звіті реєстратора розрахункових операцій (невідповідність склала 11,65 грн.).

Із акта перевірки, який підписаний позивачем без зауважень та додаткових пояснень до акта перевірки реалізатора товару, слідує, що позивач підтвердив факт вчинення інкримінованих йому правопорушень.

Відповідно до п. 1 ст. 17 Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг визначена відповідальність субєктів господарювання за порушення вимог цього закону у вигляді фінансових санкцій у розмірі 1 гривні за вчинене вперше правопорушення встановлення протягом календарного року в ході перевірки факту: проведення розрахункових операцій з використанням реєстраторів розрахункових операцій або розрахункових книжок на неповну суму вартості проданих товарів (наданих послуг); не проведення розрахункових операцій через реєстратори розрахункових операцій з фіскальним режимом роботи;невідповідності у юридичних осіб на місці проведення розрахунків суми готівкових коштів сумі коштів, зазначеній у денному звіті, більше ніж на 10 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня податкового (звітного) року, а в разі використання юридичною особою розрахункової книжки - загальній сумі продажу за розрахунковими квитанціями, виданими з початку робочого дня; нероздрукування відповідного розрахункового документа, що підтверджує виконання розрахункової операції, або проведення її без використання розрахункової книжки на окремому господарському об'єкті такого суб'єкта господарювання.

Твердження позивача про те, що в рамках фактичної перевірки предметом перевірки не міг бути облік товарних запасів, а тому на підставі висновків такої перевірки податкове повідомленнярішення не приймається, суд вважає невмотивованими, оскільки вони суперечать приписам діючого податкового законодавства.

Вищенаведене узгоджується з правовою позицією Верховного Суду України в справах №21-147а13 (Постанова від 11.06.2013), № 21-412а13 (Постанова від 11.06.2013), 21-19а14 (Постанова від 05.02.2014) про те, що фізичні особисубєкти підприємницької діяльності, які перебували на загальній системі оподаткування, відповідно до вимог пункту 12 статті 3 та статті 6 Закону № 265/95-ВР зобовязані вести облік товарних запасів у порядку.

Отже при прийнятті оспорюваного податкового повідомлення-рішення, субєкт владних повноважень діяв у відповідності до приписів законодавства, а тому підстав для задоволення позовних вимог суд не вбачає.

Вищенаведене в сукупності є підставою для відмови в задоволені позову.

Керуючись ст. ст. 11,70,71,86,159-163, 167 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні позову відмовити.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів в порядку ст. 186 КАС України.

Суддя І.В. Желєзний