Справа № 822/5732/15
Суддя: Біла Л.М.
Дата ухвалення: 2015-12-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 822/5732/15

Головуючий у 1-й інстанції: Данилюк У.Т.

Суддя-доповідач: ОСОБА_1

03 грудня 2015 року

м. Вінниця

Вінницький апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Білої Л.М.

суддів: Матохнюка Д.Б. Гонтарука В. М.

за участю:

секретаря судового засідання: Лисої С.Д.,

представника відповідача - ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_3 на постанову Хмельницького окружного адміністративного суду від 07 жовтня 2015 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_3 до територіального управління Державної судової адміністрації України в Хмельницькій області, третя особа - Головне управління Державної казначейської служби України у Хмельницькій області про визнання дій неправомірними та зобов'язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

У вересні 2015 року ОСОБА_3 звернувся в суд з позовом до територіального управління Державної судової адміністрації України в Хмельницькій області, третя особа Головне управління Державної казначейської служби України у Хмельницькій області про визнання неправомірними дій ТУ ДСА України у Хмельницькій області в частині не нарахування та невиплати ОСОБА_3 заробітної плати за період з 26.10.2014 р. по 31.12.2014 р. включно відповідно до ст.144 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" (в редакції чинній з 26.10.2014) та за період з 29.03.2015 року по день винесення рішення, відповідно до ст.147 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" (в редакції Закону України "Про забезпечення права на справедливий суд") та зобовязання ТУ ДСА України у Хмельницькій області здійснити ОСОБА_3 перерахунок та виплату заробітної плати за період з 26.10.2014 р. по 31.12.2014 р. включно відповідно до ст.144 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" (в редакції чинній з 26.10.2014) та за період з 29.03.2015 року по день винесення рішення, відповідно до ст.147 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" (в редакції Закону України "Про забезпечення права на справедливий суд") в повному обсязі з урахуванням усіх надбавок, які нараховуються залежно від розміру посадового окладу (місячна премія, надбавка за високі досягнення, надбавка за вислугу років тощо) та допустити рішення суду до негайного виконання, а також встановити судовий контроль за виконанням постанови шляхом подання звіту про виконання постанови.

Постановою Хмельницького окружного адміністративного суду від 07 жовтня 2015 року в задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Не погоджуючись із судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою задовольнити позовні вимоги.

Представник відповідача в судовому засіданні просив відмовити в задоволенні апеляційної скарги позивача, посилаючись на письмові заперечення подані проти апеляційної скарги.

Позивач та третя особа в судове засідання не зявились, хоча належним чином повідомлялись про дату, час і місце судового засідання.

Відповідно до ст.196 КАС України неприбуття у судове засідання сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про дату, час і місце апеляційного розгляду, не перешкоджає судовому розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника відповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги наявними в матеріалах справи письмовими доказами, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити частково, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи та вірно встановлено судом першої інстанції, що ОСОБА_3 працює на посаді секретаря судового засідання Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області з 01 серпня 2014 року, що підтверджується копією трудової книжки АО №509510.

27.07.2015 року позивач звернувся до ТУ ДСА у Хмельницькій області із заявою щодо проведення перерахунку та виплати заробітної плати відповідно до вимог Закону України "Про судоустрій і статус суддів".

Проте, листом від 27 серпня 2015 року №3113/15-вих ТУ ДСА України у Хмельницькій області відмовило позивачу в задоволенні вимог про здійснення перерахунку і виплати заробітної плати за період 26.10.2014р. по 31.12.2015р. відповідно до вимог ч.1 ст.144 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" у редакції станом на 01.01.2015 та за період з 29.03.2015р. відповідно до вимог ч.1 ст.147 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" у редакції станом на 28.03.2015р., оскільки заробітна плата ТУ ДСА України у Хмельницькій області нараховується відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 09.03.2006 №268 "Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників апарату органів виконавчої влади, органів прокуратури, судів та інших органів", яка станом на час розгляду заяви позивача не приведена у відповідність до норм Закону України "Про судоустрій і статус суддів".

Вважаючи дії відповідача щодо відмови в нарахуванні та невиплаті позивачу заробітної плати неправомірними, позивач звернувся з позовом до суду.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог суд першої інстанції виходив з того, що відповідач діяв на підставі, в межах та у спосіб, що передбаченні Конституцією та законами України, що виключає підстави для задоволення позовних вимог.

Колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Правовідносини щодо охоплення державою діяльності з приводу створення правових, організаційних, економічних та соціальних умов реалізації громадянами України права на державну службу, визначення загальних засад діяльності, а також статус державних службовців, які працюють в державних органах та їх апараті регулюються Законом України Про державну службу від 16 грудня 1993 року №3723-ХІІ (далі - Закон №3723).

Відповідно до ст.1 Закону №3723 державна служба в Україні - це професійна діяльність осіб, які займають посади в державних органах та їх апараті щодо практичного виконання завдань і функцій держави та одержують заробітну плату за рахунок державних коштів. Ці особи є державними службовцями і мають відповідні службові повноваження.

При цьому, Законом України Про судоустрій та статус суддів від 07 липня 2010 року №2453-VI (Закон №2453) визначені правові засади організації судової влади та здійснення правосуддя в Україні з метою захисту прав, свобод та законних інтересів людини і громадянина, прав та законних інтересів юридичних осіб, інтересів держави на засадах верховенства права, визначено систему судів загальної юрисдикції, статус професійного судді, народного засідателя, присяжного, систему та порядок здійснення суддівського самоврядування і встановлено систему і загальний порядок забезпечення діяльності судів та інші питання судоустрою і статусу суддів.

Відповідно до ст.33 Закону №3723 (в редакції чинній до 29.03.2015 року) оплата праці державних службовців повинна забезпечувати достатні матеріальні умови для незалежного виконання службових обов'язків, сприяти укомплектуванню апарату державних органів компетентними і досвідченими кадрами, стимулювати їх сумлінну та ініціативну працю. Заробітна плата державних службовців складається з посадових окладів, премій, доплати за ранги, надбавки за вислугу років на державній службі та інших надбавок. Посадові оклади державних службовців установлюються залежно від складності та рівня відповідальності виконуваних службових обов'язків. Доплата за ранг провадиться відповідно до рангу, присвоєного державному службовцю. Надбавка за вислугу років виплачується державним службовцям щомісячно у відсотках до посадового окладу з урахуванням доплати за ранг і залежно від стажу державної служби у таких розмірах: понад 3 роки - 10, понад 5 років - 15, понад 10 років - 20, понад 15 років - 25, понад 20 років - 30, понад 25 років - 40 відсотків. Державним службовцям можуть установлюватися надбавки за високі досягнення у праці і виконання особливо важливої роботи, доплати за виконання обов'язків тимчасово відсутніх працівників та інші надбавки і доплати, а також надаватися матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань.

Скорочення бюджетних асигнувань не може бути підставою для зменшення посадових окладів, надбавок до них та фінансування інших, передбачених цим Законом гарантій, пільг і компенсацій.

Так, Законом України Про прокуратуру від 14 жовтня 2014 року №1697 VII внесено зміни до ч.1 ст.144 Закону України Про судоустрій та статус суддів шляхом її доповнення абзацом другим щодо встановлення розмірів посадових окладів працівників апаратів судів.

Відповідно до пп.59 п.5 Розділу XII Закону України "Про прокуратуру" ч.1 ст.144 Закону України Про судоустрій і статус суддів доповнено абзацом другим, в якому зазначено: "при цьому розмір посадового окладу працівника апарату суду, посада якого віднесена до шостої категорії посад державних службовців, установлюється в розмірі 30 відсотків посадового окладу судді місцевого суду. Посадові оклади працівників апарату суду, посади яких віднесені до кожної наступної категорії посад державних службовців, установлюються з коефіцієнтом 1,3 пропорційно посадовим окладам працівників апарату суду, посади яких віднесені до попередньої категорії посад державних службовців".

Закон України "Про прокуратуру" було опубліковано в газеті "Голос України" №206 (5959) від 25 жовтня 2014 року, отже зміни до ст.144 Закону України Про судоустрій та статус суддів набрали законної сили 26 жовтня 2014 року.

Таким чином, починаючи з 26 жовтня 2014 року законодавчо визначено розмір посадового окладу працівника апарату суду, який становить не менше 30 відсотків посадового окладу судді місцевого суду для працівника апарату суду, посада якого віднесена до шостої категорії посад державних службовців, з коефіцієнтом 1,3 для працівників посади яких віднесені до кожної наступної категорії посад державних службовців.

На даний час заробітна плата працівників апарату судів визначена постановою Кабінету Міністрів України Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників апарату органів виконавчої влади, органів прокуратури, судів та інших органів №268 від 09 березня 2006 року (далі - Постанова №268).

Колегія суддів вважає безпідставними та необґрунтованими посилання відповідача на те, що він не повинен враховувати положення Закону України Про прокуратуру від 14 жовтня 2014 року №1697-VII, яким внесено зміни до ч.1 ст.144 Закону України Про судоустрій та статус суддів, через те, що Кабінетом Міністрів України відповідні зміни до вищезазначеного Порядку не внесені та не існує механізму реалізації зазначених норм, виходячи з наступного.

Відповідно до ст.21 Конституції України усі люди є вільні і рівні у своїй гідності та правах. Права і свободи людини є невідчужуваними та непорушними.

Так, ст.22 Конституції України визначено, що права і свободи людини і громадянина, закріплені цією Конституцією, не є вичерпними.

При цьому, конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані.

Статтею 43 Конституції України визначено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується.

Держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду трудової діяльності, реалізовує програми професійно-технічного навчання, підготовки і перепідготовки кадрів відповідно до суспільних потреб.

Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом.

Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що оскільки 26 жовтня 2014 року набрав чинності Закон України "Про прокуратуру" в частині внесення змін до ст.144 Закону України Про судоустрій і статус суддів, то саме з цього часу у позивача виникло право на заробітну плату, не нижчу від визначеної Законом, а саме не менше 30 відсотків посадового окладу судді місцевого суду для працівника апарату суду, посада якого віднесена до шостої категорії посад державних службовців, з коефіцієнтом 1,3 для працівників посади яких віднесені до кожної наступної категорії посад державних службовців.

Проте, 01 січня 2015 року набрав чинності Закон України "Про державний бюджет України на 2015 рік" від 28 грудня 2014 року №80-VIII, пунктом 9 Прикінцевих положень якого установлено наступне:

- Кабінетом Міністрів України затверджується особливий порядок проведення індексації грошових доходів населення у межах фінансових ресурсів бюджетів усіх рівнів, бюджету Пенсійного фонду України та бюджетів інших фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування на 2015 рік;

- норми і положення ч.3 ст.69, ст.129, ч.1 ст.144 Закону України Про судоустрій і статус суддів застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування.

02 березня 2015 року внесено зміни до п.9 Закону України "Про державний бюджет України на 2015 рік", якими визначено, що норми і положення Закону України Про судоустрій і статус суддів застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування.

Таким чином, колегія суддів прийшла до висновку, що починаючи з 01 січня 2015 року державою законодавчо визначено можливість застосування положень Закону України Про судоустрій і статус суддів, у тому числі в частині посадового окладу працівників апарату суду, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування.

Крім того, Законом України "Про забезпечення права на справедливий суд", який набрав чинності 29 березня 2015 року, затверджено нову редакцію Закону України Про судоустрій і статус суддів відповідно до якого матеріальне, побутове забезпечення та соціальний захист працівників судової системи визначаються ст.147 Закону України Про судоустрій і статус суддів.

Так, ст.147 Закону України Про судоустрій і статус суддів (в редакції Закону України "Про забезпечення права на справедливий суд") встановлено матеріальне, побутове забезпечення та соціальний захист працівників судової системи, зокрема ч. 1 визначено, що розмір заробітної плати працівників апаратів судів, Державної судової адміністрації України, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України, Національної школи суддів України, їхнє побутове забезпечення і рівень соціального захисту визначаються Законом і не можуть бути меншими, ніж у відповідних категорій державних службовців органів законодавчої та виконавчої влади.

При цьому розмір посадового окладу працівника апарату суду, посада якого віднесена до шостої категорії посад державних службовців, установлюється в розмірі 30 відсотків посадового окладу судді місцевого суду. Посадові оклади працівників апарату суду, посади яких віднесені до кожної наступної категорії посад державних службовців, установлюються з коефіцієнтом 1,3 пропорційно посадовим окладам працівників апарату суду, посади яких віднесені до попередньої категорії посад державних службовців.

Згідно із пп.2 п.13 Перехідних положень Закону України "Про забезпечення права на справедливий суд" Кабінет Міністрів України у тримісячний строк з дня набрання чинності Законом має привести свої нормативно-правові акти у відповідність із цим Законом.

При цьому, колегія суддів вважає за необхідне звернути увагу на те, що Закон України "Про забезпечення права на справедливий суд" набрав чинності 29 березня 2015 року, тобто після набрання сили Законом України "Про державний бюджет України на 2015 рік".

Таким чином, Законом України "Про забезпечення права на справедливий суд" чітко визначено право працівника апарату суду на заробітну плату, не нижчу від визначеної Законом, а саме не менше 30 відсотків посадового окладу судді місцевого суду для працівника апарату суду, посада якого віднесена до шостої категорії посад державних службовців, з коефіцієнтом 1,3 для працівників посади яких віднесені до кожної наступної категорії посад державних службовців.

Також, колегія суддів вважає за необхідне зазначити про те, що обидва закони - Закон України "Про державний бюджет України на 2015 рік" та Закон України "Про забезпечення права на справедливий суд" є спеціальними нормативно-правовими актами, якими визначено механізм фінансування оплати праці працівників апарату суду та розміри заробітної плати відповідно. Проте, колегія суддів вважає правильним з часу набрання законної сили Закону України "Про забезпечення права на справедливий суд" застосовувати саме його норми, оскільки при рівнозначних нормативно-правових актах він є актом, який прийнятий Верховною ОСОБА_2 України та набрав законної сили по даті пізніше ніж Закон України "Про державний бюджет України на 2015 рік". Будь-яких посилань в Законі України "Про забезпечення права на справедливий суд" щодо застосування його норм з урахуванням обмежень, які містить Закон України "Про державний бюджет України на 2015 рік", не міститься.

Колегія суддів не приймає до уваги посилання відповідача на те, що законодавчого механізму реалізації права працівника апарату суду заробітної плати в розмірі, передбаченому Законом України "Про прокуратуру" немає, так як не внесені відповідні зміни до Постанови Кабінету Міністрів України Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників апарату органів виконавчої влади, органів прокуратури, судів та інших органів №268 від 09 березня 2006 року, у зв'язку з тим, що, закони України мають вищу юридичну силу аніж постанови Кабінету Міністрів України, а також, у зв'язку з тим, що кожен має право на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом.

Крім того, відповідно до ст.17 Закону України Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини, суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду , як джерело права.

Статтею 8 КАС України визначено, що суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

Так, у рішенні від 24 липня 2014 року №38677/06 "Будченко проти України" Європейський суд з прав людини зазначив, що є втручанням у право заявника за ст.1 Першого протоколу до Конвенції та порушенням цієї статті у зв'язку з відмовою заявнику через не існування механізму реалізації відповідного законодавчого положення.

У п.23 рішення Європейського суду з прав людини у справі Кечко проти України (заява №63134/00) вказано про те, що в межах свободи дій держави визначати, які надбавки виплачувати своїм робітникам з державного бюджету. Держава може вводити, призупиняти чи закінчувати виплату таких надбавок, вносячи відповідні зміни в законодавство. Однак, якщо чине правове положення передбачає виплату певних надбавок, і дотримано всі вимоги, необхідні для цього, органи державної влади не можуть свідомо відмовляти у цих виплатах доки відповідні положення є чинними.

Крім того, у рішенні від 08 листопада 2006 року №63134/00 "Кечко проти України" Європейський суд з прав людини зазначив, що суд не приймає до уваги аргумент Уряду щодо бюджетних асигнувань, оскільки органи державної влади не можуть посилатися на відсутність коштів, як на причину невиконання своїх зобов'язань.

Таким чином, колегія суддів не приймає до уваги посилання відповідача на те, що він не повинен був враховувати положення Закону України "Про прокуратуру" від 14.10.2014р. №1697-VII, якими внесено зміни до ч.1 ст.144 Закону України Про судоустрій і статус суддів, через те, що відсутнє відповідне бюджетне призначення таких видатків в бюджеті.

Також, колегія суддів звертає увагу на те, що Постанова Кабінету Міністрів Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників апарату органів виконавчої влади, органів прокуратури, судів та інших органів №268 від 09 березня 2006 року, якою визначено розмір посадового окладу посади позивача, є підзаконними нормативно - правовим актом.

Оскільки Законом України Про судоустрій і статус суддів, який має вищу юридичну силу у порівнянні із Постановою Кабінету Міністрів України №268, закріплено інший розрахунок розміру посадового окладу посади позивача, ніж у Постанові Кабінету Міністрів України №268, то колегія суддів дійшла висновку про те, що до спірних правовідносин мають застосовуватись саме норми Закону України Про судоустрій і статус суддів з урахуванням змін, які внесені на підставі Закону України "Про прокуратуру" від 14 жовтня 2014 року №1697-VII.

Також, колегія суддів зазначає, що жодних обмежень, які закріплені на рівні закону, щодо нарахування розміру посадового окладу працівника апарату суду у відповідності до Закону України "Про прокуратуру" від 14 жовтня 2014 року №1697-VII, яким внесено зміни до ч.1 ст.144 Закону України Про судоустрій ті статус суддів за період з 26 жовтня 2014 року по 31 грудня 2014 року, не встановлено.

Відповідно до вимог ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно із ст.142 Закону України Про судоустрій та статус суддів фінансування всіх судів в Україні здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України. Функції головного розпорядника коштів Державного бюджету України щодо фінансового забезпечення діяльності судів загальної юрисдикції, діяльності здійснює Державна судова адміністрація України.

При цьому, територіальне управління Державної судової адміністрації України в Хмельницькій області діє на підставі Положення про територіальне управління Державної судової адміністрації України, затвердженого Наказом Державної судової адміністрації України від 05 квітня 2011 року за №82.

Відповідно до ст.13 Закону України Про оплату праці оплата праці працівників установ і організацій, що фінансуються з бюджету, здійснюється на підставі законодавчих та інших нормативних актів України в межах бюджетних асигнувань та інших позабюджетних доходів. Обсяги витрат на оплату праці працівників установ і організацій, що фінансуються з бюджету, затверджуються одночасно з бюджетом.

Статтею 5 Закону України Про оплату праці визначено, що організація оплати праці здійснюється на підставі законодавчих та інших нормативних документів.

Таким чином, враховуючи вищевикладене колегія суддів дійшла висновку про те, що відповідачем неправомірно не нараховано та не виплачено ОСОБА_3 заробітну плату за період з 26.10.2014р. по 31.12.2014р. включно відповідно до ст.144 Закону України Про судоустрій і статус суддів (в редакції чинній з 26.10.2014р.) та за період з 29.03.2015 року по день винесення рішення, а саме 03.12.2015 року включно, відповідно до ст.147 Закону України Про судоустрій і статус суддів (в редакції Закону України "Про забезпечення права на справедливий суд").

Також, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог про звернення постанови суду до негайного виконання у межах стягнення за один місяць, оскільки в даному випадку позивачем не заявлено вимог про присудження конкретного розміру заробітної плати, а лише зобовязання відповідача провести її перерахунок.

Крім того, ч.1 ст.267 КАС України визначено, що суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, має право зобов'язати суб'єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

Враховуючи вищенаведені норми, а також те, що зобов'язання суб'єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення є правом суду, а не його обов'язком, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення вищевказаних вимог апелянта.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваного рішення порушено норми матеріального права, а також враховано не всі встановлені у справі обставини, що призвело до неправильного вирішення справи, а тому оскаржувана постанова підлягає скасуванню з прийняттям нового рішення про часткове задоволення адміністративного позову.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.198 КАС України вказує, що за наслідками розгляду апеляційної скарги на постанову суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати її та прийняти нову постанову суду.

Згідно пп.1, 3, 4 ч.1 ст.202 КАС України, підставами для скасування постанови або ухвали суду першої інстанції та ухвалення нового рішення є: неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, а також порушення норм матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи або питання.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, 198, 202, 205, 207, 212, 254 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Постанову Хмельницького окружного адміністративного суду від 07 жовтня 2015 року скасувати.

Прийняти нову постанову, якою адміністративний позов ОСОБА_3 до територіального управління Державної судової адміністрації України в Хмельницькій області, третя особа Головне управління Державної казначейської служби України у Хмельницькій області про визнання дій неправомірними та зобов'язання вчинити дії, - задовольнити частково.

Визнати неправомірними дій територіального управління Державної судової адміністрації України у Хмельницькій області в частині не нарахування та невиплати ОСОБА_3 заробітної плати за період з 26.10.2014р. по 31.12.2014р. включно відповідно до ст.144 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" (в редакції чинній з 26.10.2014) та за період з 29.03.2015р. по 03.12.2015р., відповідно до ст.147 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" (в редакції Закону України "Про забезпечення права на справедливий суд").

Зобов'язати територіальне управління Державної судової адміністрації України у Хмельницькій області здійснити ОСОБА_3 перерахунок та виплату заробітної плати за період з 26.10.2014р. по 31.12.2014р. включно відповідно до ст.144 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" (в редакції чинній з 26.10.2014) та за період з 29.03.2015р. по 03.12.2015р., відповідно до ст.147 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" (в редакції Закону України "Про забезпечення права на справедливий суд") в повному обсязі з урахуванням усіх надбавок, які нараховуються залежно від розміру посадового окладу.

В решті позовних вимог відмовити.

Постанова суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст. 212 КАС України.

Постанова суду складена в повному обсязі протягом п'яти днів.

Головуючий /підпис/ОСОБА_1

Судді /підпис/ /підпис/ОСОБА_4 ОСОБА_5

З оригіналом згідно:

секретар