Справа № 535/696/15-а
Суддя: Перцова Т.С.
Дата ухвалення: 2015-12-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 грудня 2015 р.Справа № 535/696/15-а
Колегія суддів Харківського апеляційного адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Перцової Т.С.

Суддів: Любчич Л.В. , Жигилія С.П.

за участю секретаря судового засідання Мороз Є.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Управлення Державної автомобільної інспекції УМВС України в Полтавській області на ухвалу Котелевського районного суду Полтавської області від 09.09.2015р. по справі № 535/696/15-а

за позовом ОСОБА_1

до Управлення Державної автомобільної інспекції УМВС України в Полтавській області

про визнання незаконною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення за порушення правил дорожнього руху України, закриття провадження по справі про адміністративне правопорушення,

ВСТАНОВИЛА

ОСОБА_1 (далі по тексту - ОСОБА_1, позивач) звернувся до суду з позовною заявою до Управління Державної автомобільної інспекції УМВС України в Полтавській області (далі по тексту УДАІ УМВС України в Полтавській області, відповідач), в якій просив суд визнати незаконною та скасувати постанову серії ПС2 № 323284 від 11 червня 2015 року про накладення на позивача адміністративного стягнення за ч.2 ст.122 КУпАП в розмірі 425 грн.

Постановою Котелевського районного суду Полтавської області від 09.09.2015 року по справі № 535/696/15-а позовні вимоги ОСОБА_1 до УДАІ УМВС України в Полтавській області про визнання незаконною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення за порушення правил дорожнього руху України, закриття провадження по справі про адміністративне правопорушення, задоволено повністю.

Визнано незаконною та скасовано постанову серії ПС2 № 323284 від 11 червня 2015 року, винесену інспектором ВДАІ Котелевського РВ УМВС України в Полтавській області ОСОБА_2 про притягнення до адміністративної відповідальності по ч. 2 ст. 122 КУпАП ОСОБА_1 та накладення на нього адміністративного стягнення у вигляді штрафу в сумі 425 грн.

Провадження у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 122 КУпАП відносно ОСОБА_1, закрито.

Відповідач, не погодившись із вказаною постановою суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваної постанови норм матеріального та процесуального права, неповне зясування обставин справи, просить суд апеляційної інстанції постанову Котелевського районного суду Полтавської області від 09.09.2015 року по справі № 535/696/15-а скасувати, прийняти нову постанову про відмову в задоволенні позовних вимог.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначив, що факт вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.122-1 КУпАП (проїзд на заборонний сигнал світлофора) належним чином зафіксовано відеозаписом, здійсненим інспектором ДПС з обслуговування м. Полтави ОСОБА_3 на підставі Закону України «Про міліцію», постанови Кабміну від 14.04.1997 року № 341 «Про затвердження Положення про Державтоінспекцію МВС України», Інструкції з питань діяльності підрозділів дорожньо-патрульної служби Державтоінспекції МВС, затвердженої наказом МВС України від 27.03.2009 року № 111. Вказує, що відеокамера, якою був проведений даний відеозапис, не є засобом вимірювальної техніки, а тому жодним нормативним актом не передбачено проходження нею повірки та наявності спеціальних документів. З огляду на викладене, вважає відеозапис належним та допустимим доказом у справі про адміністративне правопорушення, та вказує на доведеність факту вчинення останнього позивачем по справі. Зазначив, що справа про адміністративне правопорушення розглянута інспектором ВДАІ з обслуговування Котелевського району у повній відповідності зі ст.ст.280, 283 КУпАП, а оскаржувана позивачем постанова серії ПС2 № 323284 від 11.06.2015 р. про визнання ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, є законною та обґрунтованою і скасуванню не підлягає.

Сторони в судове засідання апеляційної інстанції не зявилися, про дату, час та місце апеляційного розгляду справи повідомлені належним чином.

Відповідно до ч. 4 ст. 196 КАС України, неприбуття в судове засідання сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про дату, час та місце апеляційного розгляду, не перешкоджає судовому розгляду справи.

Згідно з ч. 1 ст. 41 КАС України, у разі неявки у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Колегія суддів, вислухавши суддю-доповідача, перевіривши в межах апеляційної скарги рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що інспектором ВДАІ Котелевського РВ УМВС України в Полтавській області 11 червня 2015 року відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії АП1 №358530 від 12.05.2015 року, винесено постанову серії ПС2 № 323284 по справі про адміністративне правопорушення, якою притягнуто ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 122 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 425,00 грн., у звязку з тим, що останній порушив пункт 10.3 Правил дорожнього руху, які затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року №1360, здійснивши проїзд на заборонний сигнал світлофора.

Згідно пояснень, що були відібрані у ОСОБА_1 та відображені у протоколі про адміністративне правопорушення, позивач не визнав своєї вини у вчинені адміністративного правопорушення.

Не погодившись з прийнятим відповідачем рішенням, позивач звернувся з даним позовом до суду про його скасування.

Приймаючи рішення про задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що оскаржувана постанова про притягнення позивача до адміністративної відповідальності винесена за відсутності належних і допустимих доказів, та з порушенням встановленої законом процедури, а відтак, підлягає скасуванню.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на таке.

Відповідно до ч.2 ст.3 Закону України Про дорожній рух забезпечення безпеки дорожнього руху в Україні покладається на відповідний підрозділ Міністерства внутрішніх справ України.

Пунктом 1 Положення про Державну автомобільну інспекцію Міністерства внутрішніх справ, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 341 від 14.04. 1997 року, чинної на час виникнення спірних відносин, визначено, що Державна автомобільна інспекція (Державтоінспекція) є головним органом, на який покладається забезпечення безпеки дорожнього руху в Україні, що входить до системи органів Міністерства внутрішніх справ України.

До складу Державтоінспекції входять департамент Державтоінспекції МВС, управління (відділи) Державтоінспекції головних управлінь, управлінь МВС України в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, Центр безпеки дорожнього руху та автоматизованих систем, спеціальний підрозділ дорожньо-патрульної служби особливого призначення при департаменті Державтоінспекції МВС, відділи (відділення) Державтоінспекції з обслуговування адміністративних територій міст, районів, районів у містах, підрозділи дорожньо-патрульної служби та центри надання послуг, повязаних з використанням автотранспортних засобів.

Відповідно до п.5 вказаного Положення № 341 підрозділи Державтоінспекції мають права, передбачені Законами України Про міліцію, Про дорожній рух та іншими нормативно-правовими актами, що регулюють їх діяльність.

Зокрема, працівники Державтоінспекції під час виконання службових обов'язків мають право, в тому числі: перевіряти виконання власниками (володільцями) транспортних засобів вимог законодавства, в тому числі правил, норм та стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху і охорони довкілля, а також вимагати і отримувати від них безплатно необхідні відомості та документацію (пп.1 п.5 Положення); забезпечувати відповідно до законодавства оформлення адміністративних правопорушень та брати пояснення в громадян, представників юридичних осіб з питань забезпечення безпеки дорожнього руху, вживати відповідних заходів з метою притягнення винних до відповідальності, а також перевіряти у водіїв наявність медичної довідки щодо придатності до керування транспортним засобом відповідної категорії під час отримання або обміну посвідчення водія та проведення державного технічного огляду транспортних засобів (пп.21 п.5 Положення).

Відповідно до п.3 ч.2 ст.222 Кодексу України про адміністративні правопорушення (в редакції, чинній на час виникнення спірних відносин) від імені органів внутрішніх справ (міліції) розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право: за адміністративні правопорушення, передбачені частинами першою, другою, третьою, п'ятою і шостою статті 121, статтями 121 1, 121 2, частинами першою, другою і третьою статті 122, частинами першою і другою статті 123, статтею 125, частиною першою статті 126, частинами першою і другою статті 127, частинами третьою, восьмою, дев'ятою і десятою статті 133 1 цього Кодексу, - працівники відповідних підрозділів Міністерства внутрішніх справ України, що забезпечують безпеку дорожнього руху, які мають спеціальні звання.

Пунктом 8.7.3.(е) Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.01.2001 року за № 1306 (далі по тексту ПДР) передбачено, що червоний сигнал, у тому числі миготливий, або два червоних миготливих сигнали забороняють рух.

Частиною 2 статті 122 КУпАП встановлено, що порушення водіями транспортних засобів правил проїзду перехресть, зупинок транспортних засобів загального користування, проїзд на заборонний сигнал світлофора або жест регулювальника, порушення правил обгону і зустрічного розїзду, безпечної дистанції або інтервалу, розташування транспортних засобів на проїзній частині, порушення правил руху автомагістралями, користування зовнішніми освітлювальними приладами або попереджувальними сигналами при початку руху чи зміні його напрямку, використання цих приладів та їх переобладнання з порушенням вимог відповідних стандартів, користування водієм під час руху транспортного засобу засобами звязку, не обладнаними технічними пристроями, що дозволяють вести перемови без допомоги рук (за винятком водіїв оперативних транспортних засобів під час виконання ними невідкладного службового завдання), а так само порушення правил навчальної їзди, - тягнуть за собою накладення штрафу від двадцяти пяти до тридцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

За приписами ч.ч.1, 2 ст.254 КУпАП про вчинення адміністративного правопорушення складається протокол уповноваженими на те посадовою особою або представником громадської організації чи органу громадської самодіяльності.

Протокол про адміністративне правопорушення, у разі його оформлення, складається у двох екземплярах, один з яких під розписку вручається особі, яка притягається до адміністративної відповідальності.

За визначення ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Згідно зі ст.268 КУпАП особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, має право: знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання; при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи, виступати рідною мовою і користуватися послугами перекладача, якщо не володіє мовою, якою ведеться провадження; оскаржити постанову по справі. Справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Під час відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

Відповідно п.п.4.1, 4.2 Інструкції з оформлення працівниками Державтоінспекції МВС матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, затвердженої наказом МВС №77 від 26.02.2009р., зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 24.04.2009 року за № 374/16390 (далі по тексту Інструкція) у разі виявлення правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху працівник Державтоінспекції МВС відповідно до статті 255 КУпАП складає протокол про адміністративне правопорушення, копія якого під підпис вручається особі, яка притягається до адміністративної відповідальності, роз'яснює порушникові його права і обов'язки відповідно до статті 63 Конституції України та статті 268 КУпАП.

До протоколу про адміністративне правопорушення долучаються:

письмові пояснення свідків правопорушення, у разі їх наявності. У разі оформлення протоколу про адміністративне правопорушення, передбаченого частиною четвертою статті 122, частиною третьою статті 123, частинами першою - четвертою статті 130 КУпАП, наявність свідків є обов'язковою);

акт перевірки технічного стану транспортного засобу;

акт огляду та тимчасового затримання транспортного засобу. У разі тимчасового вилучення посвідчення водія (стаття 265-1 КУпАП) або ліцензійної картки на транспортний засіб (стаття 265-3 КУпАП) робиться відповідний запис у протоколі про адміністративне правопорушення.

Протокол підписується особою, яка його склала, і особою, яка вчинила адміністративне правопорушення; за наявності свідків і потерпілих протокол про адміністративне правопорушення може бути підписаний також цими особами. У разі відмови порушника від підписання протоколу про адміністративне правопорушення в протоколі робиться запис про це, який засвідчується підписом свідків. Особа, яка вчинила адміністративне правопорушення, має право подати пояснення і зауваження щодо змісту протоколу, а також викласти мотиви своєї відмови від його підписання, які долучаються до протоколу.

Як вбачається з протоколу про адміністративне правопорушення, при його складанні позивач заперечував факт вчинення ним порушення Правил дорожнього руху, про що він вказав у протоколі письмово. Обґрунтовані пояснення з цього приводу інспектором у позивача відібрані не були.

У відповідності до ч.1 ст.11 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Частиною 1 статті 69 КАС України встановлено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Згідно ч.ч.1, 4 ст.70 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмету доказування.

Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування, крім випадків, коли щодо таких обставин не виникає спору.

В якості доказу вчинення позивачем адміністративного прапорушення відповідачем надано до матеріалів справи лише диск відеофіксації.

Однак, з вищезазначеного диску не вбачається дати та часу здійснення відеозапису, у зв'язку з чим неможливо зробити висновок, що вищезазначене порушення правил дорожнього руху допущено саме позивачем у зазначений в протоколі про адміністративне правопорушення час.

Крім того, колегія суддів вважає за необхідне відмітити, що відповідно до пп.12.3.4 п.12.3 Інструкції з питань діяльності підрозділів дорожньо-патрульної служби Державтоінспекції МВС, затвердженої наказом МВС України від 27.03.2009 року № 111 (далі по тексту Інструкція № 111) під час несення служби на транспортних засобах застосовуються такі тактичні способи, як використання спеціальних технічних засобів, які мають функції фото-, кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, з метою фіксації порушень ПДР.

Підпунктом 12.7.1 пункту 12.7 Інструкції № 111 до основних методів несення служби віднесено спостереження за дорожнім рухом. Під спостереженням за дорожнім рухом слід розуміти візуальний або за допомогою працюючих в автоматичному режимі спеціальних технічних засобів, які мають функції фото-, кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, контроль за дотриманням учасниками дорожнього руху встановлених правил, норм та стандартів у сфері безпеки дорожнього руху, доцільністю та ефективністю організації дорожнього руху на посту, маршруті.

За приписами п.19.1 Інструкції № 111 технічні засоби для визначення швидкості руху, фіксації порушень ПДР, складові частини системи відеофіксації транспортних засобів з розпізнаванням номерних знаків, прилади для виявлення підробок у документах застосовуються згідно з інструкціями про порядок їх використання.

Згідно з п.19.2 Інструкції № 111 забороняється застосування технічних засобів та приладів, які не сертифіковані, не сертифіковані в Україні, у разі якщо вони підлягають сертифікації відповідно до чинного законодавства, та які не пройшли метрологічної повірки або мають свідоцтво про таку повірку, термін дії якого минув, а також передавати такі прилади для користування безпосередньо на маршруті патрулювання без здійснення контролю командиром підрозділу результатів роботи приладу за зміну.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів, не заперечуючи наявності у працівників підрозділів дорожньо-патрульної служби Державтоінспекції МВС повноважень використовувати технічні засоби фіксації правопорушень, зазначає, що Інструкцією № 111 передбачено використання лише сертифікованих технічних засобів та приладів та таких, що пройшли повірку, і лише згідно з інструкціями про порядок їх використання.

Колегія суддів відхиляє посилання відповідача на те, що відеокамера не відноситься до переліку продукції, яка підлягає обовязковій сертифікації в Україні, та зазначає, що в даному випадку відеокамера повинна бути не лише продукцією, а й спеціальним технічним засобом фіксації правопорушень, який використовується працівниками дорожньо-патрульної служби Державтоінспекції МВС саме під час виконання покладених на них обов'язків та до якого звідповідно висуваються певні додаткові вимоги щодо його технічного стану та можливості використання працівниками ДПС під час несення служби.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що наданий відповідачем відеозапис у розумінні ст.ст.69, 70 КАС України не є належним доказом вчинення позивачем правопорушення, передбаченого ч.2 ст.122 КУпАП.

Інших доказів вчинення правопорушення (обґрунтовані пояснення ОСОБА_1, пояснення свідків тощо) відповідачем не надано ані до суду першої, ані до суду апеляційної інстанції.

Крім того, колегія суддів відмічає, що в матеріалах справи відсутні докази вчасного повідомлення ОСОБА_1 про призначення розгляду відносно нього справи про адміністративне правопорушення на 26.05.2015 року та 11.06.2015 року, на що вказує відповідач.

З огляду на викладене, відповідачем не доведено дотримання вимог ст. 268 КУпАП при розгляді справи про адміністративне правопорушення відносно позивача.

Згідно ст.71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги чи заперечення. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Колегія суддів вважає, що відповідач не довів правомірність свого рішеннявинесення постанови серії ПС2 № 323284 від 11 червня 2015 року про накладення на позивача адміністративного стягнення за ч.2 ст.122 КУпАП в розмірі 425 грн.

З огляду на вищенаведене, судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 щодо визнання незаконною та скасувати постанову серії ПС2 № 323284 від 11 червня 2015 року про накладення на позивача адміністративного стягнення за ч.2 ст.122 КУпАП в розмірі 425 грн.

Відповідно до ст. 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справа та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, колегія суддів, погоджуючись з висновками суду першої інстанції, вважає, що суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення фактичних обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин норми матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги, з наведених вище підстав, висновків суду не спростовують.

Керуючись ст.ст. 41, 160, 167, 195, 196, п.1 ч.1 ст. 198, ст.200, п.1 ч.1 ст.205, ст.ст.206, 209, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А

Апеляційну скаргу Управлення Державної автомобільної інспекції УМВС України в Полтавській області залишити без задоволення.

Постанову Котелевського районного суду Полтавської області від 09.09.2015р. по справі № 535/696/15-а залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання ухвали у повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя (підпис)ОСОБА_4
Судді(підпис) (підпис) ОСОБА_5 ОСОБА_6
Повний текст ухвали виготовлений та підписаний 08.12.2015 р.