Справа № 2а-10083/10/1370
Суддя: Пліш Михайло Антонович
Дата ухвалення: 2015-11-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 листопада 2015 року Справа № 876/8495/14

Львівський апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Пліша М.А.,

суддів Шинкар Т.І., Ільчишин Н.В.,

за участю секретаря судового засідання Федак С.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційні скарги спеціалізованої державної податкової інспекції по роботі з великими платниками податків у м. Львові та головного управління Державної казначейської служби України у Львівській області на постанову Львівського окружного адміністративного суду від 14 серпня 2014 року по справі за позовом публічного акціонерного товариства «ДТЕК Західенерго» до головного управління Державної казначейської служби України у Львівській області, треті особи спеціалізована державна податкова інспекція по роботі з великими платниками податків у м. Львові, Міністерство фінансів України про визнання протиправними дій, зобов'язання утриматися від вчинення дій,-

В С Т А Н О В И В :

публічне акціонерне товариство «ДТЕК Західенерго» звернулось в суд першої інстанції з адміністративним позовом до головного управління Державної казначейської служби України у Львівській області, третіх осіб спеціалізованої Державної податкової інспекції по роботі з великими платниками податків у м. Львові, Міністерства фінансів України в якому просило з урахуванням заяв про збільшення розміру позовних вимог від 01.04.2013р. та 28.07.2014р. визнати протиправними дії Головного управління Державної казначейської служби України у Львівській області з нарахування ПАТ «ДТЕК Західенерго » пені у розмірі 52 423 237,70 грн. за Договором про надання субкредиту від 26.11.1996 р. №2014/1, укладеним між Міністерством фінансів України та ВАТ «Західенерго», визнати недійсним та скасувати подання Головного управління Державної казначейської служби України у Львівській області №9 від 20.08.2010 р. та №1 від 24.01.2013р. до Спеціалізованої державної податкової інспекції по роботі з великими платниками податків у м. Львові Державної податкової служби про здійснення заходів щодо стягнення пені за простроченою заборгованістю по іноземному кредиту за Договором про надання субкредиту від 26.11.1996 р. №2014/1, укладеного між Міністерством фінансів України та ВАТ «Західенерго», зобовязати Головне управління Державної казначейської служби України у Львівській області утриматися від вчинення певних дій, а саме: нараховувати ПАТ «ДТЕК Західенерго» пеню за Договором про надання субкредиту від 26.11.1996р. №2014/1, укладеного між Міністерством фінансів України та ВАТ «Західенерго» та надсилати подання до органів державної податкової служби про її стягнення.

Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 14 серпня 2014 року позовні вимоги задоволено. Визнано протиправними дії Головного управління Державної казначейської служби України у Львівській області щодо нарахування публічному акціонерному товариству «ДТЕК Західенерго» пені у розмірі 52 423 237,70 грн. за Договором про надання субкредиту від 26.11.1996 року №2014/1, укладеним між Міністерством фінансів України та ВАТ «Західенерго», визнано недійсним та скасовано подання Головного управління Державної казначейської служби України у Львівській області №9 від 20.08.2010 р. №1 від 24.01.2013 р., скеровані до Спеціалізованої державної податкової інспекції по роботі з великими платниками податків у м. Львові Державної податкової служби про здійснення заходів щодо стягнення пені за простроченою заборгованістю по іноземному кредиту за договором від 26 листопада 1996 року № 2014-1 про надання субкредиту, укладеного між Міністерством фінансів України та ВАТ «Західенерго», зобовязано Головне управління Державної казначейської служби України у Львівській області утриматися від нарахування публічному акціонерному товариству «ДТЕК Західенерго» пені за Договором про надання субкредиту від 26.11.1996 року №2014/1, укладеним між Міністерством фінансів України та ВАТ «Західенерго» та надсилати подання до органів державної податкової служби про її стягнення.

Не погодившись з таким рішенням суду першої інстанції спеціалізована державна податкова інспекція по роботі з великими платниками податків у м. Львові та головне управління Державної казначейської служби України у Львівській області оскаржили його в апеляційному порядку, вважають що постанова винесена з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Спеціалізована державна податкова інспекція по роботі з великими платниками податків у м. Львові в апеляційній скарзі зазначає, що згідно ст. 21 ОСОБА_1 України «Про державний бюджет України на 2010 рік» у 2010 році визначено органи державної податкової служби України органами стягнення заборгованості суб'єктів господарювання перед державою за кредитами, залученими державою або під державні гарантії, бюджетними позичками та фінансовою допомогою, наданою на поворотній основі, а також заборгованості з відсотків за користування позиками, наданими за рахунок коштів, залучених державою, та з плати за надання гарантій та позик, отриманих за рахунок коштів, залучених державою та/або під державні гарантії.

При цьому така заборгованість вважається податковим боргом і стягується відповідно до ОСОБА_1 України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами».

Відповідно ст. 17 Бюджетного кодексу України передбачено, що у разі невиконання юридичними особами своїх зобов'язань щодо погашення та обслуговування наданих на умовах повернення кредитів, залучених державою або під державні гарантії, інших гарантованих державою зобов'язань, та стягнення заборгованості перед Державним бюджетом України з наданих підприємствам і організаціям позичок із державного бюджету, позичок, наданих за рахунок коштів, залучених державою або під державні гарантії, плати за користування цими позичками органи стягнення застосовують механізм стягнення цієї заборгованості у порядку, передбаченому законом для стягнення не внесених у строк податків і неподаткових платежів, включаючи погашення такої заборгованості за рахунок майна боржників.

На виконання постанови Кабінету Міністрів України від 14.12.95 № 1002 «Про порядок відшкодування збитків державного бюджету, що виникли внаслідок настання гарантійних випадків за іноземними кредитами, одержаними юридичними особами України під гарантії Уряду України» Наказом Міністерства фінансів України 30.04.1996 р. №88 затверджено «Порядок зарахування до державного бюджету стягнутих у безспірному порядку з юридичних осіб України позичальників для погашення заборгованості за іноземними кредитами, одержаними під гарантії Уряду України». Пунктом 2 даного Порядку передбачено, що у разі невідшкодування позичальниками витрат державного бюджету у місячний термін Державні податкові інспекції за поданням (за формою додатка № 2) відповідних територіальних органів Державного казначейства, оформлених відповідно до інформації Головного управління Державного казначейства стягують з боржника у безспірному порядку повну суму нездійснених у строк платежів з урахуванням пені.

Таким чином, територіальні органи Державного казначейства у випадку отримання інформації від Головного управління Державного казначейства про наявність заборгованості зобов'язанні надіслати відповідні подання до органів державної податкової служби.

Право на нарахування пені було передбачено п.2 Постанови КМУ від 14.12.1995 р. №1002 «Про порядок відшкодування збитків державного бюджету, що виникли внаслідок настання гарантійних випадків за іноземними кредитами, одержаними юридичними особами України під гарантії Уряду України», а саме: Головній державній податковій інспекції та державним податковим інспекціям у разі невідшкодування у місячний термін позичальником іноземного кредиту, одержаного під гарантії Уряду України, витрат державного бюджету, що виникли у зв'язку з покриттям гарантом заборгованості за цим кредитом, забезпечити за поданням відповідних фінансових органів за місцем знаходження позичальника стягнення з нього у безспірному порядку повної суми нездійснених у строк платежів з урахуванням пені.

Оскільки строки сплати основного зобовязання ВАТ «Західенерго» передбачено договором субкредитування, додатком до якого наведено графік погашення, то відповідно пеня почала нараховуватись саме за непогашення суми основного зобовязання

Нарахування пені передбачено інструкцією про порядок нарахування та погашення пені, затвердженої наказом Державної податкової адміністрації України №77 від 1 березня 2001 року, тобто на підставах, встановлених законодавством, оскільки право застосовувати механізм для стягнення не внесених у строк податків і неподаткових платежів до стягнення заборгованості по кредитам юридичних осіб, залучених державою або під державні гарантії, передбачено ст.. 17 Бюджетного кодексу України.

Отже, заборгованість позивача виникла з позички наданої за рахунок залучених державою коштів, тобто є зобов'язанням у бюджетних правовідносинах, таким чином відповідачем правомірно застосовані положення чинних на час правовідносин Бюджетного кодексу України, від 21 червня 2001 року, які мають перевагу над нормами ОСОБА_1 України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами», прийнятого 21 грудня 2000 року. Згідно п.2 Прикінцевих положень Бюджетного кодексу України з набранням ним чинності інші нормативно-правові акти застосовуються в частині, щоо не суперечить йому.

За змістом п. 3.7 Інструкції про порядок нарахування та погашення пені №77 пеня нараховується на суму податкового боргу (включаючи суму штрафних санкцій за їх наявності) із розрахунку 120 відсотків річних облікової ставки Національного банку України, діючої на день виникнення такого податкового боргу або на день його (його частини) погашення, при цьому для розрахунку використовується більша із зазначених ставок. Розрахунок пені здійснюється на дату погашення суми податкового боргу(частини податкового боргу) за кожний календарний день прострочення платежу, включаючи день такого погашення.

Враховуючи вище наведене просить скасувати постанову Львівського окружного адміністративного суду від І4.08.2014 року, та прийняти нову, якою відмовити в задоволенні позовних вимог.

Головне управління Державної казначейської служби України у Львівській області в апеляційній скарзі зазначає, що 01.11.1996 р. між Україною та Міжнародним банком реконструкції та розвитку укладено Договір про надання позики (Проект розвитку ринку електроенергії № 4098-ША (далі - Кредитна угода). 18.12.1996 р.Верховною радою України прийнято Закон України «Про ратифікацію Кредитної угоди (Проект розвитку ринку електроенергетики) між Україною і Міжнародним банком реконструкції та розвитку».

Згідно термінологічного словника, ратифікація - це остаточне схвалення затвердження договору вищим органом держави, який означає її згоду на обов'язковість для неї договору.

ОСОБА_1 України «Про міжнародні договори України», який дія на момент укладення даного договору, зазначено, що ратифікації підлягають міжнародні договори України: а) політичні (про дружбу, взаємну допомогу і співпрацю, про нейтралітет), загальноекономічні (про економічну та науково-технічну співпрацю), з загальних фінансових питань, з питань позики та кредиту, територіальні, мирні» (абз.1 ч.2 ст.7 ОСОБА_1).

Міжнародні договори України підлягають неухильному дотриманню Україною, відповідно до норм міжнародного права. Згідно з принципом сумлінного дотримання міжнародних договорів Україна виступає за те, щоб і інші учасники двосторонніх та багатосторонніх міжнародних договорів, в яких бере участь Україна, неухильно виконували свої зобов'язання, що випливають з цих договорів(ст. 12 ОСОБА_1 У країни «Про міжнародні договори України»),

Міністерства та інші центральні органи державної виконавчої влади України, Уряд Республіки Крим, інші державні органи, до компетенції яких входять питання, що регулюються міжнародними договорами України, забезпечують виконання зобов'язань, взятих за міжнародними договорами Українською Стороною, стежать за здійсненням прав, які випливають з таких договорів для Української Сторони, і за виконанням іншими учасниками міжнародних договорів їх зобов'язань (ч.1 ст. 14 ОСОБА_1 України «Про міжнародні договори України»),

В самому договорі про надання кредиту від 01.11.1996 р. містяться положення, згідно яких Україна як позичальник гарантує належне і своєчасне виконання умов договору:

«Параграф 1.01. Встановлені Банком «Загальні умови щодо позик та надання гарантій для позик, що надаються в одній валюті» від 30 травня 1995 року («Загальні умови»), є складовою частиною даного Договору».

«Параграф 3.01. (а) Позичальник заявляє про свої зобов'язання щодо досягнення цілей Проекту, сформульованих у Додатковій статті 2 до даного Договору, і для їх виконання без будь-яких обмежень будь-яких інших своїх зобов'язань прийнятих відповідно до Договору про надання позики Позичальник робитиме усе необхідне, щоб генеруючі компанії та НДЦ діяли у відповідності до положень Договорів про здійснення Проекту, у яких викладено всі зобов'язання генеруючих компаній та НДЦ; здійснювати Програму заходів, яка сформульована у Додатковій статті 5 даного Договору, або робити усе необхідне для її виконання, і здійснювати усі заходи, включаючи надання коштів, обладнання, послуг та інших ресурсів, необхідних для того, щоб генеруючі компанії та НДЦ змогли виконати свої зобов'язання, та не здійснювати й не дозволяти здійснювати будь-яких заходів, які б могли перешкодити їх виконанню. (b) Позичальник переказує частину надходжень Позики кожній з генеруючих компаній та НДЦ у відповідності до договорів про надання субкредитів, які має бути укладено між Позичальником та кожною з генеруючих компаній і НДЦ на умовах, які включатимуть умови, визначені в Додатковій статті 7 до даного Договору. (с) Позичальник здійснює свої права згідно з Договорами про надання субкредитів таким чином, щоб забезпечити захист інтересів Позичальника і Банку та досягнення цілей Позики, а також, за винятком випадків, коли з Банком узгоджено інше, Позичальник не повинен передавати прав, анулювати або відмовлятись від прав щодо Договорів про надання субкредитів або будь-яких з їхніх положень».

Гарантії щодо виконання умов договору містяться також і у згаданих Загальних умовах щодо позик та надання гарантій для позик, що надаються в одній валюті Міжнародного банку реконструкції та розвитку від 30 травня 1995 року.

Відтак, згідно умов договору та «Загальних умов», Україна, як позичальник гарантувала Міжнародному банку реконструкції та розвитку належне і своєчасне повернення коштів та здійснювала таке повернення згідно графіка, щопіврічно, незалежно від того, яку частину кредиту погасили енергогенеруючі компанії за субкредитними угодами. На даний час відсутня заборгованість перед Міжнародним банком реконструкції та розвитку за Кредитною угодою «Проект розвитку ринку електроенергії № 4098». Даний факт підтверджується відповідними платіжними документами, які знаходяться в Міністерствы фінансів України, як Представника Позичальника та в Державній казначейській службі України, як установі, яка обслуговує Державний бюджет України. В Головному управлінні зазначені документи відсутні, оскільки останнім не оформлялися, про що було повідомлено суд. Однак, суд першої інстанції не витребував зазначені документи у третьої особи (Міністерства фінансів України) та не залучив до участі у справі Державну казначейську службу України, хоча відповідач наголошував на цьому. Відтак, у судовому рішенні суд зазначив про відсутність документів, які б підтверджували здійснення Міністерством фінансів України, як гарантом, платежів для покриття заборгованості за Субкредитним договором, хоча у Міністерстві фінансів України не було заборгованості за Субкредитним договором, така була у Позивача. Міністерство фінансів України сплачувало заборгованість за Кредитною угодою від імені Держави, як Позичальника.

Позивач зазначає, що Договором про надання субкредиту від 26.11.1996 р. між Міністерством фінансів України та «Західенерго» (Субкредитна угода) не передбачено обов'язку щодо сплати пені у випадку прострочення сплати субкредиту зі сторони «Західенерго». Однак пунктом 6.1 Договору про надання субкредиту зазначено «АО» несе відповідальність перед Міністерством фінансів за своєчасність повернення в повному обсязі основної суми субкредиту, відсотків по ньому та за дотримання цілей використання цих коштів».

Враховуючи вищенаведене, на відносини між Міністерством фінансів України та ПАТ «ДТЕК Західенерго» щодо повернення коштів за субкредитною угодою поширюється законодавство, яке регулює відносини щодо несвоєчасного повернення коштів за іноземними кредитами наданими під державні гарантії.

Відповідно статті 20 ОСОБА_1 України «Про Державний бюджет України на 1996 рік», витрати Державного бюджету України з обслуговування іноземних кредитів, наданих юридичним особам України на умовах валютної самоокупності під гарантії Кабінету Міністрів України, підлягають відшкодуванню цими особами в місячний термін.

Головній державній податковій інспекції України, державним податковим інспекціям по Автономній Республіці Крим, областях, районах, містах і районах у містах у разі невідшкодування у місячний термін позичальником іноземного кредиту, одержаного під гарантії Уряду України, витрат Державного бюджету України, що виникли у зв'язку з покриттям гарантом заборгованості за цей кредит, забезпечити за поданням фінансових органів за місцезнаходженням позичальника стягнення з нього у безспірному порядку повної суми нездійснених у строк платежів з урахуванням пені.

Головне управління почало нараховувати пеню з 2000 року, після надходження доручення Державного казначейства України від 06.10.2000р. № 09- 06/245-7076.

Статтею 20 ОСОБА_1 України «Про державний бюджет України на 2000 рік» передбачено, що в 2000 році для відшкодування витрат Державного бюджету України, які виникли внаслідок невиконання юридичними особами своїх зобов'язань щодо погашення та обслуговування наданих на умовах повернення кредитів, залучених державою або під державні гарантії, інших гарантованих державою зобов'язань, та стягнення заборгованості перед Державним бюджетом України з наданих підприємствам і організаціям позичок з державного бюджету, позичок, наданих за рахунок коштів, залучених державою або під державні гарантії, плати за користування цими позичками, органи державної податкової служби України застосовують механізм безспірного стягнення цієї заборгованості у порядку, передбаченому законодавством для стягнення не внесених у строк податків і неподаткових платежів, включаючи погашення такої заборгованості за рахунок майна боржників.

На той час даний механізм був прописаний у Декреті Кабінету Міністрів України від 21 січня 1993 року N 8-93 «Про стягнення не внесених у строк податків і неподаткових платежів» (далі-Декрет КМУ). Пунктом 1 статті 4 Декрету КМУ передбачено, що, після закінчення встановлених строків сплати відповідних платежів невнесена сума вважається недоїмкою і стягується з нарахуванням пені. Пеня із сум недоїмки нараховується з розрахунку 120 відсотків річних облікової ставки Національного банку України від суми недоплати, розрахованої за кожний день прострочення платежу.

Постановою Кабінету Міністрів України від 14.12.1995 р. № 1002 «Про порядок відшкодування збитків державного бюджету, що виникли внаслідок настання гарантійних випадків за іноземними кредитами, одержаними юридичними особами України під гарантії Уряду України» (далі - Постанова № 1002) установлено, що у разі здійснення гарантом платежів для покриття заборгованості юридичних осіб України за іноземними кредитами, одержаними під гарантії Уряду України, відповідальність позичальників перед державним бюджетом виникає в межах витрат державного бюджету на виконання їх зобов'язань, визначених умовами кредитної угоди між банком - агентом Уряду України і позичальником, з моменту здійснення гарантом зазначених платежів.

Головній державній податковій інспекції та державним податковим інспекціям у разі невідшкодування у місячний термін позичальником іноземного кредиту, одержаного під гарантії Уряду України, витрат державного бюджету, що виникли у звязку з покриттям гарантом заборгованості за цим кредитом, забезпечити за поданням відповідних Фінансових органів за місцем знаходження позичальника стягнення з нього у безспірному порядку повної суми нездійснених у строк платежів з урахуванням пені.

На виконання даної постанови затверджено наказом Міністерства фінансів України від 30.04.1996 р. № 88 та зареєстровано в Міністерстві юстиції України 25.05.1996 р. № 247/1272 Порядок зарахування до державного бюджету сум стягнутих у безспірному порядку з юридичних осіб України позичальників для погашення заборгованості за іноземними кредитами, одержаними під гарантії Уряду України (далі - Порядок № 88), пунктом 2 якого передбачено, що у разі невідшкодування позичальником витрат державного бюджету у місячний термін Державні податкові інспекції відповідно до подання за формою (додаток №2 територіальних органів Державного казначейства, оформлених відповідно до інформації Головного управління Державного казначейства, стягують з боржника у безспірному порядку повну суму нездійснених у строк платежів з урахуванням пені Відтак, спростовуються твердження суду про те, що оскільки відповідач не є органом стягнення, то Бюджетним кодексом України йому не надано повноважень щодо застосування законодавства для стягнення не внесених у строк податків неподаткових платежів.

З 01.01.2001 року набрав чинності Закон України «Про порядок погашення зобовязань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами» статтею 19 якого визнано таким, що втратив чинність Декрет КМУ. У частині другій преамбули ОСОБА_1 зазначено, що цей закон не регулює питання погашення та обслуговування кредитів, наданих за рахунок бюджетних коштів або позик, залучених державою чи під державні гарантії, інших зобов'язань, що випливають з угод укладених державними органами та/або від імені держави, які регулюються нормами цивільного законодавства та іншими законами з питань державного боргу та його обслуговування.

ОСОБА_1 України «Про державний бюджет України на 2000 рік», стаття 23 ОСОБА_1 України «Про державний бюджет України на 2001 рік» регулюють питання відшкодування витрат Державного бюджету України (а такі були понесені у звязку з своєчасним поверненням коштів Мінфіном згідно Кредитного договору), а стягнення заборгованості перед Державним бюджетом України за кредитами залученими державою або під державні гарантії. Саме для вирішення цього питання, а не питання погашення обслуговування кредитів, органи державної податної служби України можуть застосовувати механізм стягнення зазначеної заборгованості у порядку передбаченому ОСОБА_1 для стягнення не внесених у строк податків і неподаткових платежів, відповідно до подань територіальних органів Державного казначейства. Згідно п.п.6.4.1 п. 16.4 ст. вказаного 16 ОСОБА_1 пеня нараховується на суму податкового боргу (включаючи суму штрафних санкцій при їх наявності) із розрахунку 120 відсотків облікової ставки Національного банку України, діючої на день погашення такого податкового боргу або на день його погашення, при цьому для розрахунку використовується більша з них. Розрахунок здійснюється за кожний календарний день прострочення платежу.

Із набранням чинності 25.07.2001р. Бюджетного кодексу України, питання стягнення заборгованості за залученими державою або під державні гарантії кредитами регулюється статтею 17 цього Кодексу, згідно якої, у разі невиконання юридичними особами своїх зобов'язань щодо погашення та обслуговування наданих на умовах повернення кредитів, залучених державою або під державні гарантії, інших гарантованих державою зобов'язань, та стягнення заборгованості перед Державним бюджетом України з наданих підприємствам і організаціям позичок із державного бюджету, позичок, наданих за рахунок коштів, залучених державою або під державні гарантії, плати за користування цими позичками органи стягнення застосовують механізм стягнення цієї заборгованості у порядку, передбаченому законом для стягнення не внесених у строк податків і неподаткових платежів, включаючи погашення такої заборгованості за рахунок майна боржників. Знову ж таки, застосовується не сам Закон, а лише прописаний в ньому механізм стягнення такої заборгованості.

Наказом Державної податкової адміністрації України від 11.06.2003 року № 290, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 27.06.2003 за № 522/7843, затверджено Інструкцію про порядок нарахування та погашення пені за платежами, що контролюються органами державної податкової служби (далі - Інструкція № 290) та визнано такою, що втратила чинність, Інструкція про порядок нарахування та погашення пені, затверджену наказом Державної податкової адміністрації України від 01.03.2001р. № 77 у частині нарахування та погашення пені за платежами, що контролюються органами державної податкової служби.

З 01.01.2011р. вступив в дію новий Бюджетний кодекс України. Згідно частини 9 статті 9 якого прострочена заборгованість суб'єкта господарювання перед державою (Автономною Республікою Крим чи територіальною громадою міста) за кредитом (позикою), залученим державою (Автономною Республікою Крим чи територіальною громадою міста) або під державну (місцеву) гарантію, а також за кредитом з бюджету (включаючи плату за користування такими кредитами (позиками) та пеню) стягується з такого суб'єкта господарювання органами державної податкової служби, що є органами стягнення такої заборгованості у порядку передбаченому ОСОБА_1 України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами» або іншим законом, включаючи погашення такої заборгованості за рахунок майна цього суб'єкта господарювання. Позовна давність на вимоги щодо погашення такої заборгованості суб'єкта господарювання перед державою (Автономною Республікою Крим чи територіальною громадою міста) не поширюється.

В подальшому, 22.12.2010 в дану норму внесено зміни і Закон замінено на Податковий кодекс України. В такій редакції ця норма діє і по даний час.

З метою виконання статей 129, 130, 131 Податкового кодексу України розроблено Інструкцію про порядок нарахування та погашення пені за платежами, що контролюються органами державної податкової служби (Інструкція № 953), затверджену наказом Державної податкової адміністрації України від 17.12.2010 № 953, зареєстровану в Міністерстві юстиції України від 27.12.2010р. за № 1350/18645. Після набрання нею 10.01.2011 чинності, втратив чинність наказ Державної податкової адміністрації України від 11.06.2003 № 290.

Згідно з пунктом 129.4 статті 129 Податкового кодексу України пеня, визначена п.п. 129.1.1 пункту 129.1 цієї статті, нараховується на суму податкового боргу (включаючи суму штрафних санкцій за їх наявності та без урахування суми пені з розрахунку 120 відсотків річних облікової ставки Національного банку України, діючої на день виникнення такого податкового боргу або на день його (його частини) погашення, залежно від того, яка з величин таких ставок є більшою, за кожний календарний день прострочення у його сплаті.

Окрім цього, 11 березня 2011 року вступила в дію Постанова Кабінету Міністрів України від 02.03.2011р. № 174 «Питання обліку заборгованості, в тому числі простроченої, перед державою за кредитами, залученими державою або під державні гарантії, бюджетними позичками/фінансовою допомогою, наданими Міністерств фінансів у 1993-1998 роках, нарахування пені та списання безнадійної заборгованості», якою, з метою забезпечення виконання статті 17 Бюджетного кодексу України, затверджено Порядок обліку заборгованості, в тому числі простроченої, перед державою за кредитами, залученими державою або під державні гарантії, бюджетними позичками/фінансовою допомогою, наданими Міністерств фінансів у1993-1998 роках, нарахування пені та списання безнадій заборгованості (далі - Порядок № 174) та визнано такою, що втратила чинність Постанова Кабінету Міністрів України від 14 грудня 1995 р. № 1002.

Згідно пункту 15 Порядку № 174, прострочена заборгованість за кредитами, бюджетними позичками/фінансовою допомогою, яка не погашена боржником протягом 30 календарних днів після настання строку платежу, а також нарахована на суму простроченої заборгованості за кредитом, бюджетною позичкою/фінансовою допомогою пеня стягуються в установленому законодавством порядку органами державної податкової служби за місцем реєстрації боржника відповідно до подання територіальних органів Державної казначейської служби, яке подається у строки визначені пунктом 10 цього Порядку за встановленою згідно з додатком 1 формою.

Підсумовуючи наведене, під час нарахування пені та направлення до податкового органу подання № 9 від 20.08.2010, органи Казначейства керувалися Бюджетним кодексом України від 21.06.2001р., ОСОБА_1, Порядком №88 Інструкцією № 290.

Під час нарахування пені та направлення до податкового органу подання №1 від 24.01.2013р., органи Казначейства керувалися Бюджетним кодексом України, Податковим кодексом України, Порядком № 174 та Інструкцією № 953.

При цьому апелянт зазначає, що суд першої інстанції у постанові посилається на пункт 3-18І Субкредитної угоди, відповідно до якого за прострочку виплати на погашення основної суми субкредиту та відсотків по ньому АО (тобто позивач) виплачує Міністерству фінансів України штраф у обсягах та порядку, встановленого для цього чинним законодавством. Проте, жодним чином не коментуючи цей пункт робить висновок про відсутність у Субкредитній угоді норм про нарахування пені та не визначено методу її нарахування. Головне управління вважає, що в даному контексті та враховуючи недолуге законодавство на момент укладення договорів, під штрафом розуміється саме сплату пені, а її розмір передбачений діючим законодавством.

Враховуючи викладене просить скасувати постанову Львівського окружного адміністративного суду від 14.08.2014 року та прийняти нову, якою відмовити у задоволенні позовних вимог.

У відповідності до вимог ч.1 ст. 41 КАС України у разі неявки у судове засідання осіб, які беруть учать у справі, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Заслухавши суддю доповідача, вивчивши матеріали справи та доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги задоволенню не підлягають з наступних міркувань.

Судом першої інстанції встановлено, що 01.11.1996 р. між Україною та Міжнародним банком реконструкції та розвитку (надалі - МБРР) укладено Договір про надання позики (Проект розвитку ринку електроенергії) №4098-1 IIА (надалі - Кредитна угода) у відповідності до якого МБРР виступає Банком, який надає кредит Україні, як Позичальнику. Статтею 3 «Рахунок кредиту. Відсотки та інші нарахування. Погашення. Місце здійснення платежів» Кредитної угоди передбачені наступні платежі Позичальника Банку:

- Комісія за зобовязання, що сплачується Банку по невикористаній частині кредиту (Розділ 3.02. Кредитної угоди);

- Відсотки (Розділ 3.03.Кредитної угоди);

- Основна сума Кредиту (Розділ 3.04. Кредитної угоди)

Інших платежів, зокрема, у разі порушення строків розрахунків Позичальником з Банком, Кредитною угодою не передбачено, у тому числі не передбачено відповідальності у вигляді сплати пені як безпосередньо Позичальником, так і іншими особами.

У відповідності до статті 1 Кредитної угоди «Параграф 1.01. Встановлені Банком «Загальні умови щодо позик та надання гарантій для позик, що надаються в одній валюті» від 30 травня 1995 року («Загальні умови»), є складовою частиною даного Договору».

У відповідності статті 1 Загальних умов (том 4, а.с.208-217), ці загальні умови містять терміни і умови, які поширюються на Кредитну угоду та Гарантійну угоду у межах із дотриманням будь-яких змін, які визначені такими угодами.

Загальними умовами передбачено наступні наслідки несвоєчасного виконання зобовязань Позичальника перед Банком щодо погашення платежів за Кредитною угодою: призупинка Банком права Позичальника на вилучення кредитних коштів (Розділ 6.02 Стаття 6 Загальних умов); анулювання Банком права Позичальника на вилучення кредитних коштів (Розділ 6.03 Стаття 6 Загальних умов); дострокове погашення (Розділ 7.01. Стаття 6 Загальних умов). Кредитна угода не містить положень щодо відповідальності у вигляді пені за несвоєчасне погашення основної суми боргу, процентів або комісії.

У Преамбулі Кредитної угоди визначено: (D) Реалізація розділів А (3) та В (3) Проекту здійснюється Західенерго (акціонерною компанією, яку було створено та яка функціонує відповідно до законів Позичальника) за допомогою Позичальника і, у рамках такої допомоги, Позичальник надаватиме Західенерго частину коштів Позики, як це передбачено даним Договором.

Умови реалізації Проекту визначені Статтею 3 Кредитної угоди і полягають а наступному:

Параграф 3.01. (b) Позичальник переказує частину надходжень Позики кожній з генеруючих компаній та НДЦ у відповідності до договорів про надання субкредитів, які має бути укладено між Позичальником та кожною з генеруючих компаній і НДЦ на умовах, які включатимуть умови, визначені в Додатковій статті 7 до даного Договору. (с) Позичальник здійснює свої права згідно з Договорами про надання субкредитів таким чином, щоб забезпечити захист інтересів Позичальника і Банку та досягнення цілей Позики, а також, за винятком випадків, коли з Банком узгоджено інше, Позичальник не повинен передавати прав, анулювати або відмовлятись від прав щодо Договорів про надання субкредитів або будь-яких з їхніх положень.

Умови надання субкредиту визначені в Додатковій статті 7 до Кредитної угоди, а саме:

1. Позичальник зобовязується позичати надходження Позики, що виділяються час від часу для: (а) категорій 1 (а) і 2 (а) таблиці, наведеної в пункті 1 Додаткової статті 1 до даного Договору з Донбасенерго, в рамках Договору з Донбасенерго про надання субкредиту (субкредит, наданий Донбасенерго); (b) категорій 1 (b) і 2 (b) таблиці, наведеної в пункті 1 Додаткової статті 1 до даного Договору з Дніпроенерго, в рамках Договору з Дніпроенерго про надання субкредиту (субкредит, наданий Дніпроенерго); (с) категорій 1 (с) і 2 (с) таблиці, наведеної в пункті 1 Додаткової статті 1 до даного Договору з Західенерго, в рамках Договору з Західенерго про надання субкредиту (субкредит, наданий Західенерго); (d) категорій 1 (d) і 2 (d) таблиці, наведеної в пункті 1 Додаткової статті 1 до даного Договору з Центренерго, в рамках Договору з Центренерго про надання субкредиту (субкредит, наданий Центренерго); та (е) категорій 3 і 4 вказаної таблиці, що стосуються НДЦ, в рамках Договору з НДЦ про надання субкредиту (субкредит, наданий НДЦ). Виплати відсотків за субкредит НДЦ, нарахованих на дату вказану в категорії (5) згаданої таблиці або перед цією датою, будуть капіталізовані й виплачуватимуться з надходжень Позики згідно з директивами, які задовольнятимуть Банк.

2. Основна сума кожного із субкредитів, наданих Донбасенерго, Дніпроенерго, Західенерго, та Центренерго: (а) визначена у доларах США; (b) сплачена протягом періоду в 10 років, включаючи трирічний період звільнення від сплати процентів; (с) плата за зобов'язання, яка періодично нараховується на невибрану частину основної суми позики, ставка цієї плати дорівнює величині ставки, яку час від часу платить Позичальник згідно параграфа 2.04 даного Договору; та (d) процентів, які періодично нараховуються на основну суму вибраної та не сплаченої позики, процентна ставка дорівнює процентній ставці, яку час від часу платить Позичальник за використання коштів Позики згідно параграфа 2.05 даного Договору, плюс маржа у розмірі 1,0%.

На виконання вищевказаних положень Кредитної угоди, 26.11.1996 р. між Міністерством фінансів України та АК «Західенерго» укладено Договір про надання субкредиту стосовно використання коштів, наданих Україні Міжнародним банком реконструкції та розвитку (Договір про надання позики №4098-1 UА від 01 листопада 1996 р.) для фінансування Проекту розвитку ринку електроенергії №2014-1 (надалі Субкредитний договір).

Розділом 3 Субкредитного договору передбачено розмір, вимоги та умови субкредитування, а саме: 3.1 Міністерство фінансів у відповідності зі статтею 3 (параграф 3.01 (b)) Договору про надання позики надає АО субкредит із коштів Позики. МБРР в доларах США. що не перевищує суми, передбаченої Додатковою статтею 1 Договору про надання позики, для оплати вартості товарів та послуг для реалізації розділів А(3) та В(3) Проекту і який становить 50 800 000 (пятдесят мільйонів вісімсот тисяч) доларів США; 3.2 Цей субкредит надається на строк 10 (десять) років, включаючи пільговий період протягом 3 (три) роки, і виключно на фінансування Проекту; 3.6 Сплата відсотків та інші виплати здійснюються кожні півроку 1 травня та 1 листопада за умовами, зазначеними у п.2.04, 2.05 статті 2 Договору про надання позики; 3.11. Кошти, на момент їх нарахування МБРР на Спеціальний рахунок, розглядаються сторонами як субкредит, отриманий АО від Міністерства фінансів; 3.14 АО сплачує Міністерству фінансів кожні півроку на дату, зазначену в п.3.6 даного Договору, комісію за зобов'язання по основній невикористаній сумі субкредиту, що дорівнює ставці, яка сплачується час від часу Позичальником у відповідності до статті 2 (параграф 2.04) Договору про надання позики і становить з (три четвертих) від 1 (одного) відсотка, якщо Банк не повідомить про її зниження; 3.15 АО здійснює погашення своїх боргових зобовязань перед Міністерством фінансів по основній сумі субкредиту шляхом перерахування Міністерству фінансів у формі піврічних внесків, починаючи з моменту закінчення пільгового періоду, відповідних сум згідно з Графіком погашення позики (Додаткова стаття 1 даного Договору); 3.16 Відсотки по основній сумі субкредиту, використаної та непогашеної; сплачуватимуться АО час від часу згідно з п. 3.6. даного Договору з використанням ставки, яку Позичальник сплачує час від часу МБРР у відповідності до статті 2 (параграф 2.05) Договору про надання позики плюс маржа в розмірі 1 (одного) відсотку, яка перераховується АО на спеціальний рахунок Міністерства фінансів; 3.17 Сума, яку АО зобовязана повернути Міністерству фінансів згідно з умовами цього Договору, виплачується в доларах США;3.18 За прострочку виплати на погашення основної суми субкредиту та відсотків по ньому АО виплачує Міністерству фінансів штраф у обсягах та порядку, встановленому для цього чинним законодавством України, та в указаних в Договорі про позику між Україною та МБРР.

Якщо будь-який платіж, який має бути здійсненим АО на користь Міністерства фінансів за умовами цієї Угоди, припадає на будь-який день, що не є робочим, такий платіж буде здійснений АО без затримки на наступний робочий день і штраф в цьому випадку не стягуватиметься.

Розділом 5 (5.2.2.) Субкредитного договору передбачено право Міністерства фінансів України в разі порушення АО строків погашення основної суми субкредиту та відсотків по ній, самостійно в безакцептному порядку списувати з рахунку АО суму заборгованості.

Відповідальність і порядок вирішення спорів закріплені у Розділі 6 Субкредитного договору, пунктом 6.1. якого передбачено, що АО несе відповідальність перед Міністерством фінансів за своєчасність повернення в повному обсязі суми субкредиту, відсотків по ньому та за дотримання цілей використання цих коштів. В разі неспроможності АО належним чином виконати свої боргові зобовязання перед Міністерством фінансів в повному обсязі АО несе відповідальність власним майном згідно з чинним законодавством України.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що згідно наведених вище положень договорів не передбачено нарахування пені та не визначено методу її нарахування.

Крім того, судом першої інстанції встановлено, що 20.08.2010 р. ГУ ДКСУ у Львівській області винесено подання №9 згідно якого, відповідач виніс його на виконання листа Державного казначейства України від 19.08.2010р. №10-26/1249-15495 і згідно зі статтею 17 Бюджет кодексу України та направив СДПІ по роботі з ВПП у м. Львів для ведення претензії позовної роботи та безспірного стягнення з ДАЕК «Західенерго» пені за простроченою заборгованістю (код 21081000) по субкредитній угоді, укладеною між Міністерством фінансів України в рамках спільних зі Світовим банком проектів. Сума пені за період з 01.01.2000 р. по 01.08.2010 р. становить 46 595 421 грн. 48 коп.

ГУ ДКСУ у Львівській області повторно винесено подання №1 від 24.01.2013р., згідно якого , відповідач виніс його на виконання постанови Кабінету Міністрів України від 02.03.2011р. №174 та направив СДПІ по роботі з ВПП у м. Львові для здійснення до ПАТ «Західенерго» заходів щодо стягнення пені (код 21081000) за простроченою заборгованістю по іноземному кредиту за субкредитною угодою від 26.11.1996р. №2014-1, укладеною між Міністерством фінансів України в рамках спільних зі Світовим банком проектів, станом на 01.01.2013р. в сумі 52 423 237 грн. 70 коп.

Вищевказані подання були винесені внаслідок нарахування ГУ ДКСУ у Львівській області пені за несвоєчасне виконання ПАТ «Західенерго» зобовязань щодо погашення заборгованості за Субкредитним договором.

Розглядаючи спір суд першої інстанції правильно зазначив, що якщо у вчиненому сторонами правочині розмір та базу нарахування пені не визначено, суму пені може бути стягнуто лише в разі, якщо обовязок та умови її сплати визначено певними законами.

У відповідності до статті 178 Цивільного кодексу Української РСР (термін дії з 01.01.1964 р. по 01.01.2004 р.), який діяв на час укладання Субкредитного договору, виконання зобовязань може забезпечуватися згідно з законом або договором неустойкою (штрафом, пенею), заставою і поручительством. Крім того, зобовязання між громадянами або з їх участю можуть забезпечуватися завдатком, з зобовязання між соціалістичними організаціями - гарантією. Статтею 180 цього Кодексу визначено, що угода про неустойку (штраф, пеню) повинна бути укладена в письмовій формі. Недодержання письмової форми тягне недійсність угоди про неустойку (штраф, пеню). Аналогічні положення містяться в Цивільному кодексі України від 16.01.2003 р. (термін дії з 01.01.2004 р. по теперішній час), а саме статтею 546 згідно якої виконання зобовязання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Договором або законом можуть бути встановлені інші види забезпечення виконання зобовязання.

Згідно ст. 547 правочин щодо забезпечення виконання зобовязання вчиняється у письмовій формі, правочин щодо забезпечення виконання зобовязання, вчинений із недодержанням письмової форми, є нікчемним.

Виходячи із положень статей 178, 180 Цивільного кодексу Української РСР та статей 546, 547 Цивільного кодексу України, для визначення методу та порядку нарахування пені за невиконання або неналежне виконання зобов'язань за Субкредитним договором акти цивільного законодавства застосуванню не підлягають.

У відповідності до статті 1 Бюджетного кодексу України від 21.06.2001р. (термін дії з 25.07.2001р. по 01.01.2011р.) ним регулюються відносини, що виникають у процесі складання, розгляду, затвердження, виконання бюджетів та розгляду звітів про їх виконання, а також контролю за виконанням Державного бюджету України та місцевих бюджетів. Згідно ч.4 ст. 20 вказаного Кодексу у разі невиконання юридичними особами своїх зобовязань щодо погашення та обслуговування наданих на умовах повернення кредитів, залучених державою або під державні гарантії, інших гарантованих державою зобовязань, та стягнення заборгованості перед Державним бюджетом України з наданих підприємствам і організаціям позичок із державного бюджету, позичок, наданих за рахунок коштів, залучених державою або під державні гарантії, плати за користування цими позичками органи стягнення застосовують механізм стягнення цієї заборгованості у порядку, передбаченому законом для стягнення не внесених у строк податків і неподаткових платежів, включаючи погашення такої заборгованості за рахунок майна боржників. При цьому до органів стягнення згідно підпункту 30 частини 1 статті 20 Бюджетного кодексу України відносяться податкові, митні та інші державні органи, яким відповідно до закону надано право стягнення до бюджету податків, зборів (обовязкових платежів) та інших надходжень. Державна казначейська служба України та її територіальні органи у переліку органів стягнення відсутні.

У відповідності до статті 112 Бюджетного кодексу України Державне казначейство України здійснює виключно бухгалтерський облік всіх надходжень та витрат Державного бюджету України.

З огляду на викладене, суд першої інстанції підставно вважав, що оскільки відповідач не є органом стягнення, то Бюджетним кодексом України йому не надано повноважень щодо застосування законодавства для стягнення не внесених у строк податків і неподаткових платежів.

Крім того, суд вірно зазначив, що згідно з пункту 11 частини 1 статті 10 ОСОБА_1 України «Про державну податкову службу в Україні» (термін дії з 21.12.2000 р. по 01.01.2011р.) функції державних податкових інспекцій в районах, містах без районного поділу, районах у містах, міжрайонних та обєднаних спеціалізованих державних податкових інспекцій, у тому числі включають подання до судів позовів до підприємств, установ, організацій та громадян про визнання угод недійсними і стягнення в доход держави коштів, одержаних ними за такими угодами, а в інших випадках - коштів, одержаних без установлених законом підстав, а також про стягнення заборгованості перед бюджетом і державними цільовими фондами за рахунок їх майна. Аналогічні положення містяться у законах України про державний бюджет на відповідні 2000-2010 роки. Нормами бюджетного законодавства передбачено можливість застосування порядку стягнення заборгованості саме податковими органами. Водночас, бюджетним законодавством не регулюються питання нарахування пені за Субкредитним договором органами державного казначейства та можливість застосування відповідачем податкового законодавства для визначення порядку нарахування та розміру заборгованості за Субкредитним договором, а також відсутнє будь-яке посилання на відповідальність у вигляді пені.

Крім того згідно абзацу 2 преамбули ОСОБА_1 України «Порядок погашення зобовязань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами» (термін дії з 01.04.2001р. по 01.01.2011 р.) зазначено, що цей Закон не регулює питання погашення та обслуговування кредитів, наданих за рахунок бюджетних коштів або позик, залучених державою чи під державні гарантії, інших зобовязань, що випливають з угод, укладених державними органами та/або від імені держави, які регулюються нормами цивільного законодавства та іншими законами з питань державного боргу та його обслуговування, а зупинення цієї норми пунктом 12 Прикінцевих положень ОСОБА_1 України «Про державний бюджет України на 2010 рік» від 27.04.2010 р. визнано неконституційним Рішенням Конституційного суду України №22-рп/2010 від 30.11.2010 р., а виключення цієї норми на підставі ОСОБА_1 України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України у звязку з прийняттям Бюджетного кодексу України» №2457 від 08.07.2010 р., відбулося тільки 01 січня 2011 р., одночасно з втратою сили ОСОБА_1 України «Порядок погашення зобовязань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами».

З огляду на це суд правильно вважав, що сфера правового регулювання ОСОБА_1 України «Порядок погашення зобовязань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами» не охоплює правовідносини за Субкредитним договором щодо нарахування пені і застосуванню не підлягає. Відповідно з аналогічних підстав не може бути застосована Інструкція про порядок нарахування та погашення пені, затверджена наказом Державної податкової адміністрації від 01.03.2001р. №77, на яку посилався відповідача, бо згідно преамбули ця Інструкція затверджені відповідно до статті 16 ОСОБА_1 України «Про порядок погашення зобовязань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами», який, як уже зазначалось вище, не може застосовуватися для визначення методу нарахування пені за Субкредитним договором.

Інструкція про порядок нарахування та погашення пені за платежами, що контролюються органами державної податкової служби №290 від 11.06.2003 р. (надалі - Інструкція) також прийнята на виконання ОСОБА_1 України «Порядок погашення зобовязань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами» та регулює порядок ведення органами державної податкової служби обліку нарахування та погашення пені, що справляється з платника податків у звязку з несвоєчасним погашенням узгодженого податкового зобовязання. Вказаною Інструкцією передбачено певний метод нарахування пені. У відповідності до пункту 3.2 нарахування пені розпочинається: а) при самостійному нарахуванні суми податкового зобовязання платником податків - від першого робочого дня, наступного за останнім днем граничного строку сплати податкового зобовязання; б) при нарахуванні суми податкового зобовязання податковим органом - від першого робочого дня, наступного за останнім днем граничного строку сплати такого податкового зобовязання, визначеного у податковому повідомленні (за винятком випадків, коли платник податків у встановлені ОСОБА_1 терміни розпочинає процедуру апеляційного узгодження); в) при нарахуванні суми податкового зобовязання податковим органом (якщо платник податків у встановлені ОСОБА_1 терміни розпочинає процедуру апеляційного узгодження суми податкового зобовязання) - від першого робочого дня, наступного за останнім днем граничного строку сплати податкового зобовязання, визначеного за результатами апеляційного узгодження. Пункт 3.11.1 Інструкції містить вичерпний перелік документів, що підтверджують суму податкових зобовязань платника податків та граничний строк їх сплати. Такими документами є: податкова декларація (у тому числі уточнююча) з позитивною сумою податкових зобовязань; податкове повідомлення; договір про розстрочення (відстрочення) податкових зобовязань; рішення суду.

Ураховуючи викладене, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що для визначення строку сплати зобовязання за Субкредитним договором такий механізм не застосовується, що підтверджує неможливість використання методу нарахування пені, визначеного ОСОБА_1 України «Порядок погашення зобовязань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами» та інструкціями, прийнятими на його виконання.

Щодо Методичних рекомендацій щодо порядку погашення у 2010 році заборгованості субєктів господарювання перед державою за кредитами, залученими державою або під державні гарантії, бюджетними позичками та фінансовою допомогою, наданою на поворотній основі, затверджених Наказом Державної податкової адміністрації України №701 від 14.09.2010 р., на які посилався апелянт як на такі, що ним застосовувались при нарахуванні пені позивачу, то статтею 1 Указу Президента України «Про державну реєстрацію нормативно-правових актів міністерств та інших органів виконавчої влади» №493/92 від 03.10.1992 р. встановлено, що з 01.01.1993р. нормативно-правові акти, які видаються міністерствами та які впливають на права, свободи та законні інтереси громадян або мають міжвідомчий характер, підлягають державній реєстрації. Оскільки Методичні рекомендації не зареєстровані в Міністерстві юстиції України, то за своєю правовою природою вони не є нормативно-правовим актом.

Крім того, судом при розгляді спору правильно враховано, що ч. 9 ст. 17 Бюджетного кодексу України від 08.07.2010р. № 2456-77 (термін дії з 01.01.2011р. по теперішній час) встановлено, що прострочена заборгованість субєкта господарювання перед державою (Автономною Республікою Крим чи територіальною громадою міста) за кредитом (позикою), залученим державою (Автономною Республікою Крим чи територіальною громадою міста) або під державну (місцеву) гарантію, а також за кредитом з бюджету (включаючи плату за користування такими кредитами (позиками) та пеню) стягується з такого субєкта господарювання органами доходів і зборів, що є органами стягнення такої заборгованості у порядку, передбаченому Податковим кодексом України або іншим законом, включаючи погашення такої заборгованості за рахунок майна цього субєкта господарювання.

Пунктом 1 підрозділу 10 розділу XX перехідних положень Податкового кодексу України встановлено, що погашення простроченої заборгованості субєкта господарювання перед державою (Автономною Республікою Крим чи територіальною громадою міста) за кредитом (позикою), залученим державою (Автономною Республікою Крим чи територіальною громадою міста) або під державну (місцеву) гарантію, а також за кредитом з бюджету (включаючи плату за користування такими кредитами (позиками) та пеню) здійснюється у порядку, визначеному главою 9 розділу II цього Кодексу. Главою 9 Розділу II «Адміністрування податків, зборів (обовязкових платежів) Податкового кодексу України, врегульовано порядок погашення податкового боргу платників податків, зокрема: джерела сплати грошових зобовязань або погашення податкового боргу платника податків (стаття 87); зміст податкової застави (стаття 88); виникнення права податкової застави (стаття 89); податковий пріоритет (стаття 90); податковий керуючий (стаття 91); узгодження операцій із заставленим майном (стаття 92); припинення податкової застави (стаття 93); адміністративний арешт майна (стаття 94); продаж майна, що перебуває у податковій заставі (стаття 95); погашення податкового боргу державних підприємств, які не підлягають приватизації, та комунальних підприємств (стаття 96); погашення грошових зобовязань або податкового богу в разі ліквідації платний податків, не повязаної з банкрутством (стаття 97); порядок погашення грошових зобов'язань або податкового боргу у разі реорганізації платника податків (стаття 98); порядок виконання грошових зобовязань фізичних осіб у разі їх смерті або визнання безвісно відсутніми чи недієздатними, а також неповнолітніх осіб (стаття 99); розстрочення та відстроченню грошових зобовязань або податкового боргу платника податків (стаття 100); списання безнадійного податкового боргу (стаття 101); строки давності та їх застосування (стаття 102).

При цьому, суд правильно зазначив, що вказані норми Податкового кодексу України не містить жодного посилання на метод нарахування пені. Можливості застосування інших розділів Податкового кодексу України для стягнення заборгованості за Субкредитним договором не передбачено, у тому числі не передбачено можливості застосування статей 129-131 глави 12 «Пеня» розділу II «Порядок адміністрування податків, зборів (обовязкових платежів) Податкового кодексу України, якою передбачено порядок та випадки застосування відповідальності у вигляді пені та метод її нарахування. Отже, бюджетним законодавством та Податковим кодексом України встановлена можливість застосування норм податкового законодавства виключно щодо стягнення податковим органом пені, вже нарахованої у передбаченому договором або іншими законодавчими актами порядку. Вищевказані норми не визначають повноважень відповідача щодо нарахування пені на підставі податкового законодавства, а тому не можуть застосовуватися до спірних правовідносин.

Крім того, судом враховано, що Постановою Кабінету Міністрів України №1002 від 14.12.1995р. «Про порядок відшкодування збитків державного бюджету, що виникли внаслідок настання гарантійних випадків за іноземними кредитами, одержаними юридичними особами України під гарантії Уряду України» (із змінами і доповненнями, внесеними постановою Кабінету Міністрів України від 25.08.1998 року N 1336) (термін дії з 23.01.1996р. по 11.03.2011р.) встановлено наступне: установити, що у разі здійснення гарантом платежів для покриття заборгованості юридичних осіб України за іноземними кредитами, одержаними під гарантії Уряду України, відповідальність позичальників перед державним бюджетом виникає в межах витрат державного бюджету на виконання їх зобовязань, визначених умовами кредитної угоди між банком - агентом Уряду України і позичальником, з моменту здійснення гарантом зазначених платежів, Банк - агент Уряду України за пять днів до здійснення планового платежу з обслуговування іноземного кредиту інформує Міністерство фінансів щодо сум коштів, потрібних для погашення заборгованості у разі порушення позичальником розкладу платежів, визначених кредитною угодою; Органам державної податкової служби у разі невідшкодування у місячний термін позичальником іноземного кредиту, одержаного під гарантії Уряду України, витрат державного бюджету, що виникли у звязку з покриттям гарантом заборгованості за цим кредитом, забезпечити за поданням відповідних фінансових органів за місцем знаходження позичальника стягнення з нього у безспірному порядку повної суми нездійснених у строк платежів з урахуванням пені.

З огляду на зазначене суд правильно вважав, що згідно вказаних норм для стягнення заборгованості з урахуванням пені необхідна наявність таких двох факторів, як здійснення гарантом платежів для покриття заборгованості юридичних осіб України за іноземними кредитами, одержаними під гарантії Уряду України, та іноземний кредит повинен бути одержаний юридичними особами України під гарантії Уряду України. Вищевказаною постановою не передбачено методу нарахування пені (розмір, період нарахування, сума, на яку нараховується пеня).

Судом встановлено, що відсутні документи, які б підтверджували здійснення Міністерством фінансів України, як гарантом, платежів для покриття заборгованості за Субкредитним договором, а також документи, що підтверджують надання кредиту за Субкредитним договором під гарантії Уряду України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 02.09.1996р. №1027 «Про гарантії Кабінету Міністрів України за іноземними кредитами» передбачено, що рішення про надання Кабінетом Міністрів України гарантій за іноземними кредитами оформлюється постановами Кабінету Міністрів України за поданням Валютно-кредитної ради Кабінету Міністрів України», однак така постанова не приймалася.

Постановою Кабінету Міністрів України від 17.08.1995р. № 655 «Про додаткове забезпечення гарантій або інших зобовязань Уряду України, які надаються іноземним кредиторам щодо погашення кредитів в іноземній валюті, що залучаються українськими юридичними особами» (у редакції від 18.12.1995 р. № 1020, що діяла на момент укладанні Субкредитного договору) встановлено, що Валютно-кредитна рада Кабінету Міністрів України розглядає питання про доцільність надання гарантій або інших зобовязань Уряду України іноземним кредиторам для забезпечення погашення заборгованості українських юридичних осіб за кредитами в іноземній валюті, які залучаються на умовах валютної самоокупності, за умови укладання зазначеними юридичними особами та Державним експортно-імпортним банком України або іншим уповноваженим Урядом України фінансовим агентом кредитних та інших угод і договорів застави. Валютно-кредитна рада подає на розгляд Кабінетові Міністрів України матеріали стосовно надання іноземним кредиторам гарантій або інших зобовязань Уряду України за наявності нотаріально посвідчених договорів застави.

Судом першої інстанції зясовано, що документальне підтвердження наявності нотаріально посвідченого договору застави, що є обовязковою умовою надання кредиту під гарантії Уряду України, відсутнє.

У відповідності до Кредитної угоди МБРР виступає Банком, який надає кредит Україні, саме як Позичальнику. В тексті Кредитної угоди та у тексті Субкредитного договору відсутнє посилання на гарантійну угоду та на те, що Уряд України виступає гарантом та є стороною гарантійної угоди. Сторони ствердили, що гарантійна угода відсутня.

Оскільки відсутні будь-які докази на підтвердження того, що субкредит Західенерго був наданий під гарантії Уряду України, то суд правильно вважав, що не підлягає застосуванню до спірних правовідносин Постанова Кабінету Міністрів України №1002 від 14.12.1995р. «Про порядок відшкодування збитків державного бюджету, що виникли внаслідок настання гарантійних випадків за іноземними кредитами, одержаними юридичними особами України під гарантії Уряду України».

Крім того, судом вірно зазначено, що на виконання Постанови Кабінету Міністрів України №1002 від 14.12.1995р. наказом Міністерства фінансів України №88 від 30.04.1996р. затверджений Порядок зарахування до державного бюджету сум, стягнутих у безспірному порядку з юридичних осіб України - позичальників для погашення заборгованості за іноземними кредитами, одержаними під гарантії Уряду України (надалі - Порядок). Порядок регулює відносини, що виникають з погашення заборгованості за іноземними кредитами, одержаними під гарантії Кабінету Міністрів України. Оскільки Субкредитний договір не укладався під гарантії Уряду України, то правильним є висновок суду, що такий Порядок не може застосовуватися до правовідносин за Субкредитним договором, а відтак, прийняття відповідачем подання на підставі такого Порядку є неправомірним.

Пункт 8 частини 2 Порядку обліку заборгованості, в тому числі простроченої, перед державою за кредитами, залученими державою або під державні гарантії, бюджетними позичками/фінансовою допомогою наданими міністерством фінансів у 1993 - 1998 роках, нарахування пені та списання безнадійної заборгованості, затвердженої Постановок Кабінету Міністрів України №174 від 02.03.2011р. (термін дії: з 11.03.2011р. по теперішній час) (надалі - Порядок) містить визначення пені, відповідно до якого пеня - сума коштів, яку боржник зобовязаний сплатити у разі порушення ним зобовязань за кредитною (субкредитною) угодою, угодою про надання бюджетної позички/фінансової допомоги. Частиною 13 вказаного Порядку передбачено, що пеня нараховується у гривнях на суми простроченої заборгованості за кредитами, бюджетними позичками/фінансовою допомогою (в тому числі за основним боргом, відсотками, платою за надання гарантій або кредитів, залучених державою) у порядку, передбаченому відповідними законодавчими актами чи кредитною (субкредитною) угодою, угодою про надання бюджетною позички/фінансовою допомоги. Ця норма передбачає можливість нарахування пені у випадках, передбачених договором або відповідними законодавчими актами.

Як уже зазначалося вище, умовами Субкредитного договору не визначено порядок нарахування пені. Не передбачено методу та підстав нарахування пені за кредитом, залученим державою, ані цивільним ані господарським ані бюджетним ані податковим законодавством.

Судом у даній спірній ситуації встановлено, що пеня за Субкредитним договором нараховувалася відповідачем. Міністерство фінансів України нарахування пені не здійснювало, а згідно п. 12 Порядку встановлено, що пеня на прострочену заборгованість за кредитами нараховується Мінфіном. Згідно ж пункту 9 Порядку, Державна казначейська служба на підставі зазначеної в пунктах 4 і 8 цього Порядку інформації, що подана Мінфіном, відображає зміни заборгованості за кредитами в обліку виконання державного бюджету та протягом тижня після надходження інформації, зазначеної в пункті 8 цього Порядку, інформує територіальні органи Державної казначейської служби за місцем реєстрації боржника про розмір простроченої заборгованості за кредитами та нарахованої пені, а також про розмір простроченої заборгованості за бюджетними позичками/фінансовою допомогою.

Положенням про Державну казначейську службу, затвердженим Указом Президента України №460/2011 від 13.04.2011р. відповідача не наділено повноваженнями по нараховуванню пені за Субкредитним договором.

Згідно з статті 15 ОСОБА_1 України «Про центральні органи виконавчої влади» №3166 від 17.03.2011р. міністерство у межах своїх повноважень, на основі і на виконання Конституції та законів України, актів і доручень Президента України, актів Кабінету міністрів України видає накази, які підписує міністр.

Підставою для здійснення територіальним органом казначейської служби нарахування пені, були відповідні листи Міністерства фінансів України, при цьому Наказ про делегування відповідачу повноважень щодо нарахування пені Міністерством фінансів України не видавався.

З урахуванням викладеного, суд першої інстанції правильно вважав, що у відповідача відсутні повноваження щодо нарахування пені та винесення у звязку з таким нарахуванням подань для подальшого їх направлення органам державної податкової служби.

З огляду на викладене вище, суд дійшов обгрунтованого висновку про те, що Субкредитним договором та чинним законодавством не передбачено відповідальності у вигляді пені та порядку її нарахування у разі порушення умов Субкредитного договору, а тому дії відповідача по нарахуванню пені за Субкредитним договором та винесенні подань, надісланих СДПІ по роботі з ВПП у м. Львові ДПС, є неправомірними.

Враховуючи зазначене суд апеляційної інстанції вважає, що доводи апеляційних скарг не спростовують висновків суду першої інстанції, а постанова відповідає нормам матеріального та процесуального права.

Керуючись ч.3 ст. 160, ч. 4 ст. 196, п. 1 ч. 1 ст. 198, ст. 200, ст.205, ст.206, ст. 254 КАС України, суд, -

У Х В А Л И В :

апеляційні скарги спеціалізованої державної податкової інспекції по роботі з великими платниками податків у м. Львові та головного управління Державної казначейської служби України у Львівській області залишити без задоволення, а постанову Львівського окружного адміністративного суду від 14 серпня 2014 року по справі № 2а-10083/10/1370 без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя М.А. Пліш

Судді Т.І. Шинкар

ОСОБА_2

Повний текст ухвали виготовлений 04.12.2015 року