Справа № 404/8125/15-а
Суддя: Завгородній Є. В.
Дата ухвалення: 2015-12-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 404/8125/15-а
Номер провадження 2-а/404/626/15
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 грудня 2015 року Кіровський районний суд м. Кіровограда в складі:

головуючого судді Завгороднього Є.В. при секретарі Ткачук Л.О. розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кіровограді адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до старшого інспектора ДПС взвода №5 роти ДПС із обслуговування стаціонарних постів при УДАІ ГУ МВС України в Київській області ОСОБА_2 про скасування постанови про адміністративне правопорушення та визнання протиправними дії інспектора про накладення стягнення за ч.3 ст. 122 КУпАП -

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2015 року позивач звернувся до суду із позовом, яким просить скасувати постанову у справі про адміністративне правопорушення серії ПС2 №570516 від 03.11. 2015 року та визнати протиправними дії відповідача про притягнення його до адміністративної відповідальності та накладення стягнення у вигляді штрафу в розмірі 510 грн. Вимоги мотивує тим, що правил дорожнього руху не порушував, відповідач не прийняв до уваги його пояснення, неповно та необ»єктивно з»ясував обставини справи, не навів переконливих доказів щодо його вини у вчиненні правопорушення.

В судове засідання позивач надав заяву про розгляд справи у його відсутності, вимоги підтримав, просив задовольнити.

Відповідач - старший інспектор ДПС взвода №5 роти ДПС із обслуговування стаціонарних постів при УДАІ ГУ МВС України в Київській області ОСОБА_2 в судове засідання не з"явився, повідомлявся належним чином, причин неявки суду не вказав. Проте надіслав заперечення за допомогою послуги факс, які надійшли до суду 03.12.2015 року о 12 год. 15 хв., тобто після проведенного судового засідання, яке було призначено на 09 год. 40 хв. та після оголошення постанови по даній адміністративній справі.

Дослідивши матеріали справи суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 288 КУпАП, постанову посадової особи про накладення адміністративного стягнення може бути оскаржено в районний, районний у місті, міський чи міськрайонний суд, у порядку, визначеному КАС України, з особливостями, встановленими цим Кодексом. Позивач (особа, до якої було застосовано адміністративне стягнення посадовою особою ДАЇ, ОВС, в компетенції яких було вирішення питання щодо накладення адмінстягнення) має можливість звернутися з адміністративним позовом до цієї особи про визнання неправомірним притягнення до адмінвідповідальності, який повинен розглядатися за нормами КАС України.

В судовому засіданні встановлено, що 03 листопада 2015 року посадовою особою, а саме: старшим інспектором ДПС взвода №5 роти ДПС із обслуговування стаціонарних постів при УДАІ ГУ МВС України в Київській області ОСОБА_2 було виявлено порушення водієм ОСОБА_1 п. 12.6 (г) ПДР та складено протокол про адміністративне правопорушення. На підставі зазначеного протоколу прийнято постанову, якою на позивача накладено штраф у розмірі 510 грн. за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст.122 КУпАП. В постанові зазначено, що позивач 03.11.2015 року, о 13 год. 50 хв. керуючи транспортним засобом Фольцваген Кадді, номерний знак НОМЕР_1 на 75 км. Автомагістралі Бориспіль-Дніпропетровськ перевищив швидкість, яка вимірялась за допомогою приладу «Трукам» 00075, чим порушив п.12.6 (г) ПДР, за що передбачена адміністративна відповідальність за ч.3 ст. 122 КУпАП.

Предметом спору є правомірність прийнятого відповідачем рішення про притягнення позивача до адміністративної відповідальності, а тому докази щодо наявності чи відсутності складу правопорушення повинні визначатися за нормами КУпАП.

Порядок дорожнього руху на території України, відповідно до Закону України «Про дорожній рух »встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені постановою КМ України від 10.10.2001 року №130 6 (далі ПДР). Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Згідно ч. 3 ст. 122 КУпАП, перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на п'ятдесят кілометрів на годину, ненадання переваги в русі транспортним засобам аварійно-рятувальних служб, швидкої медичної допомоги, пожежної охорони, поліції, що рухаються з увімкненими спеціальними світловими або звуковими сигнальними пристроями, ненадання переваги маршрутним транспортним засобам, у тому числі порушення правил руху і зупинки на смузі для маршрутних транспортних засобів, а так само порушення правил зупинки, стоянки, що створюють перешкоди дорожньому руху або загрозу безпеці руху, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі 30 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Відповідно до п. 12.6 (г) ПДР, поза населенними пунктами на всіх дорогах та на дорогах, що проходять через населені пункти, позначені знаком 5.47 (початок населенного пункту) дозволяється рух із швидкістю: г) на автомобільній дорозі, що позначена дорожнім знаком 5.1 (автомагістраль) не більше 130 км/год.

У відповідності до ст. 245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об'єктивне з'ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідностізаконом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Відповідно до ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами. Висновок про наявність чи відсутність в діях особи адміністративного правопорушення має бути зроблений на підставі всебічного, повного і об"єктивного дослідження всіх обставин справи в їх сукупності (ст. 252 КУпАП).

Згідно п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України №14 від 23.12.2005 року «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті»- судам слід звернути увагу на неприпустимість спрощеного підходу до судового розгляду справ про адміністративні правопорушення на транспорті та ігнорування прав осіб, яких притягають до відповідальності, потерпілих, їх законних представників і захисників.

Таким чином, судом достовірно встановлено, що при складанні постанови про адміністративне правопорушення стосовно позивача суб'єктом владних повноважень інспектором ДПС в порушення вимог ст. 280 КУпАП не з'ясовані всі обставини, що підлягають з'ясуванню при розгляді справи про адміністративне правопорушення, не встановлено винність позивача у вчиненні порушення, будь-які письмові докази на підтвердження порушення позивачем ПДР, суду не надано, письмові пояснення позивача при складанні протоколу про адміністративну відповідальність на окремому аркуші не відбиралися, свідки відсутні та в протоколі про адміністративне правопррушення не зазначені,. При цьому, до матеріалів, які витребовувались судом із адмінпрактики, пояснення свідків не додано, клопотання про їх виклик до суду не заявлено.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. Частиною 2 цієї статті визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

З огляду на встановлені в судовому засіданні обставини та визначені відповідно до них правовідносини, приймаючи до уваги той факт, що будь-які відомості, які б спростовували зазначені позивачем у суду відсутні, суд приходить до висновку, що задоволення позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, а тому вимоги позивача є обґрунтованими і підлягають частковому задоволенню , в частині саме скасування оскаржуваної постанови.

При цьому, важливо відзначити, що зі змісту Рекомендації № R (80) 2 Комітету Міністрів державам-членам стосовно реалізації адміністративними органами влади дискреційних повноважень від 11.03.1980 року під дискреційним повноваженням слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Суди не вправі втручатися в діяльність державних органів та органів місцевого самоврядування при здійсненні ними функцій та повноважень, визначених законодавством, не вправі переймати на себе функції суб'єктів владних повноважень, оскільки чинним законодавством України суди не наділені правом створювати норми права, а наділені лише компетенцією перевіряти уже створені норми права на їх відповідність вищестоящим в ієрархії нормативно-правовим актам.

Суб'єкти владних повноважень застосовують надані їм в межах закону повноваження на власний розсуд, без необхідності узгодження у будь-якій формі своїх дій з іншими суб'єктами (дискреційні повноваження). Втручання в дискреційні повноваження суб'єкта влади виходить за межі завдань адміністративного судочинства.

Таким чином, суди не вправі підміняти собою державні органи, компетенція яких чітко регламентована чинним законодавством. Так, повноваженнями щодо притягнення особи до адміністративної відповідальності за порушення приписів ч. 3 ст. 122 КпАП України, наділені виключно посадові особи - працівники відповідних підрозділів Міністерства внутрішніх справ України, що забезпечують безпеку дорожнього руху, які мають спеціальні звання, а тому закриття саме судом провадження у адміністративній справі, порушеній відповідачем відносно позивача, є виходом за межі повноважень суду, наданих чинним законодавством при постановленні судових рішень.

Аналогічна позиція підтримується Вищим адміністративним судом України у постанові від 12.03.2015 року у справі №К/9991/28251/11.

Тому, керуючись ч. 3 ст.122, п.1 ст.247, ст.288,289,293 КУпАП, ст. ст.10-11,71,160-163,171-2 КАС України, суд,-

ПОСТАНОВИВ :

Позов ОСОБА_1 - задовольнити.

Визнати протиправною та скасувати постанову у справі про адміністративне правопорушення серії ПС 2 №570516 від 03 листопада 2015 року відносно ОСОБА_1.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Дніпропетровського адміністративного апеляційного суду через суд першої інстанції. Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня отримання її копії.

Суддя Кіровського районного суду м.Кіровограда ОСОБА_3