Справа № 2а-2439/10/0870
Суддя: Лазаренко Максим Сергійович
Дата ухвалення: 2010-06-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 червня 2010 року 09 год. 37 хв.Справа № 2а-2439/10/0870 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого - судді Лазаренко М.С.

при секретарі Данилової С.А.

за участю представників

представника позивача: ОСОБА_1 (дов. №410 від 24.02.2010)

представника відповідача: ОСОБА_2 (дов. №2/10-014 від 11.01.2010)

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду адміністративну справу

за позовом: Субєкта підприємницької діяльності-фізичної особи ОСОБА_3

до: Державної податкової інспекції в Орджонікідзевському районі м. Запоріжжя

про: визнання рішення про застосування штрафних (фінансових) санкцій №000302303 (709) від 08.02.2010 року в частині накладення штрафу у розмірі 7353 грн. 40 коп. нечинним

ВСТАНОВИВ:

Субєкт підприємницької діяльності-фізична особа ОСОБА_3 звернулася з адміністративним позовом до Державної податкової інспекції у Орджонікідзевському районі м. Запоріжжя про визнання рішення про застосування штрафних (фінансових) санкцій №000302303 (709) від 06.02.2010р. в частині накладення штрафу у розмірі 7353 грн. 40 коп. не чинним, посилаючись на те, що під час проведення перевірки у податкового органу були відсутні підстави для проведення позапланової виїзної перевірки, крім того, заперечує щодо факту невідповідності суми готівкових коштів на місці проведення розрахунків сумі готівкових коштів, вказаних в поточному звіті РРО та накладення штрафу у розмірі 5253 грн. та щодо не ведення обліку товарів за місцем їх реалізації та зберігання.

Представник відповідача у судовому засіданні проти позовних вимог заперечували, просили у задоволенні позову відмовити, посилаючись на те, що при проведенні перевірки фахівцями ДПІ у Орджонікідзевському районі м. Запоріжжя дотримані всі вимог Закону України «Про державну податкову службу в Україні», зазначаючи, що під час проведення перевірки за здійсненням розрахункових операцій у сфері готівкового та безготівкового обігу субєктами підприємницької діяльності, встановлено не проведення розрахункових операцій через РРО; невідповідність суми готівкових грошових коштів на місці проведення розрахунків, сумі коштів, яка зазначена у денному звіті; порушено режим попереднього програмування; ведення обліку товарів за місцем їх реалізації та зберігання з порушенням вимог чинного законодавства, про що складено акт перевірки від 30.01.2010 року.

Дослідивши матеріали справи, зясувавши обставини справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є такими, що підлягають задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 30.01.2010 року Державною податковою інспекцією у Орджонікідзевському районі м. Запоріжжя проведено перевірку господарської одиниці кіоск №416, що розташований за адресою вул. Гоголя, 66, і належить субєкту підприємницької діяльності ОСОБА_3

Перевірку здійснено на підставі направлення від 29.01.2010р №0040 та від 29.01.2010р. №0039 у присутності ПП ОСОБА_3

За результатами перевірки складено ОСОБА_4 №0043/08/29/23/НОМЕР_1 від 30.01.2010 року.

Перевіркою встановлено: не проведення розрахункових операцій через РРО на суму 16 грн.; невідповідність суми готівкових грошових коштів на місці проведення розрахунків, сумі коштів, яка зазначена у денному звіті, невідповідність складає 1050 грн. 60 коп.; порушено режим попереднього програмування; ведення обліку товарів за місцем їх реалізації та зберігання з порушенням вимог чинного законодавства, а саме товарів вказаних у відомості на загальну суму 1025 грн. 20 коп., на місці проведення розрахунків відсутня книга обліку доходів та витрат ф. №10.

За результатами виявлених порушень ДПІ в Орджонікідзевському районі м. Запоріжжя прийнято Рішення про застосування штрафних (фінансових)санкцій №000302303 (709) від 08.02.2010 року, згідно якого застосовано суму штрафних (фінансових) санкцій у сумі 7468 грн. 40 коп.

Не погодившись з прийнятим рішенням, позивач звернувся до суду про визнання рішення про застосування штрафних (фінансових) санкцій №000302303 (709) від 08.02.2010р. в частині накладення штрафу у розмірі 7353 грн. 40 коп. не чинним.

Відповідно до ст. 11-1 Закону України «Про державну податкову службу в України» позаплановими перевірками вважаються також перевірки в межах повноважень податкових органів, визначених Законом України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг».

Згідно ст. 16 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» планові або позапланові перевірки осіб, що використовують реєстратори розрахункових операцій, розрахункові книжки або книги обліку розрахункових операцій, здійснюються у порядку, передбаченому законодавством України.

Відповідно до положень Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» контроль за застосуванням РРО здійснюється податковими органами у вигляді планових і позапланових перевірок згідно із законодавством України.

Відповідно до ст. 11-2 Закону України «Про державну податкову службу в України» посадові особи органу державної податкової служби вправі приступити до проведення планової або позапланової виїзної перевірки за наявності підстав для їх проведення, визначених цим та іншими законами України, та за умови надання платнику податків під розписку:

1) направлення на перевірку, в якому зазначаються дата його видачі, назва органу державної податкової служби, мета, вид (планова або позапланова), підстави, дата початку та дата закінчення перевірки, посади, звання та прізвища посадових осіб органу державної податкової служби, які проводитимуть перевірку. Направлення на перевірку є дійсним за умови наявності підпису керівника органу державної податкової служби, скріпленого печаткою органу державної податкової служби;

2) копії наказу керівника податкового органу про проведення позапланової виїзної перевірки, в якому зазначаються підстави проведення позапланової виїзної перевірки, дата її початку та дата закінчення.

Ненадання цих документів платнику податків або їх надання з порушенням вимог, встановлених частиною першою цієї статті, є підставою для недопущення посадових осіб органу державної податкової служби до проведення планової або позапланової виїзної перевірки.

Відповідно до Закону України «Про державну податкову службу в Україні» від 04.12.1990р. №509-ХІІ податкові органи здійснюють контроль за своєчасністю, достовірністю, повнотою нарахування та сплати податків та зборів (обов'язкових платежів), контролю за валютними операціями, контролю за додержанням порядку проведення готівкових розрахунків за товари (послуги) у встановленому законом порядку, а також контролю за наявністю свідоцтв про державну реєстрацію суб'єктів підприємницької діяльності та ліцензій на провадження видів господарської діяльності, що підлягають ліцензуванню відповідно до закону, торгових патентів.

Відповідно до п. 8, 11 ст. 11 Закону України «Про державну податкову службу в Україні» № 509-ХІІ від 04.12.1990р., державна податкова служба має право:

- вимагати від платників податків, діяльність яких перевіряється, усунення виявлених порушень податкового законодавства, контролювати виконання законних вимог посадових осіб органів державної податкової служби, а також припинення дій, які перешкоджають здійсненню повноважень посадовими особами органів державної податкової служби;

- застосовувати до платників податків фінансові (штрафні) санкції, стягувати до бюджетів та державних цільових фондів суми недоїмки, пені у випадках, порядку та розмірах, встановлених законами України.

Як вбачається з матеріалів справи, судом встановлено, що позивач отримав особисто під розпис направлення на проведення перевірки та наказ. Таким чином, суд не приймає до уваги посилання позивача на неправомірність проведення перевірки, а саме на порушення норм Закону України «Про державну податкову службу в Україні».

Відповідно до ст.1 Закону України від 06.07.1995 №265/95-ВР «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» реєстратори розрахункових операцій застосовуються фізичними особами - субєктами підприємницької діяльності або юридичними особами (їх філіями, відділеннями, іншими відокремленими підрозділами), які здійснюють операції з розрахунків у готівковій та/або в безготівковій формі (із застосуванням платіжних карток, платіжних чеків, жетонів тощо) при продажу товарів (наданні послуг) у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг.

Згідно із ст. 3 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» субєкти підприємницької діяльності, які здійснюють розрахункові операції в готівковій та/або в безготівковій формі (із застосуванням платіжних карток, платіжних чеків, жетонів тощо) при продажу товарів (надані послуги) у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг зобовязані проводити розрахункові операції на повну суму покупки (надання послуги) через зареєстровані, опломбовані у встановленому порядку та переведені у фіскальний режим роботи реєстратори розрахункових операцій з роздрукуванням відповідних розрахункових документів, що підтверджують виконання розрахункових операцій, або у випадках, передбачених цим Законом, із застосуванням зареєстрованих у встановленому порядку розрахункових книжок; видавати особі, яка отримує або повертає товар, отримує послугу або відмовляється від неї, розрахунковий документ встановленої форми на повну суму проведеної операції; проводити розрахункові операції через реєстратори розрахункових операцій з використанням режиму попереднього програмування найменування, цін товарів (послуг) та обліку їх кількості; вести у порядку, встановленому законодавством, облік товарних запасів на складах та/або за місцем їх реалізації, здійснювати продаж лише тих товарів, які відображені в такому обліку, за винятком продажу товарів особами, які відповідно до законодавства оподатковуються за правилами, що не передбачають ведення обліку обсягів реалізованих товарів (наданих послуг); забезпечувати відповідність сум готівкових коштів на місці проведення розрахунків сумі коштів, яка зазначена в денному звіті реєстратора розрахункових операцій, а у випадку використання розрахункової книжки - загальній сумі продажу за розрахунковими квитанціями, виданими з початку робочого дня.

Згідно із статтею 17 вказаного Закону, за порушення вимог цього Закону до суб'єктів підприємницької діяльності, які здійснюють розрахункові операції за товари (послуги), за рішенням відповідних органів державної податкової служби України застосовуються фінансові санкції у таких розмірах: у п'ятикратному розмірі вартості проданих товарів (наданих послуг), на які виявлено невідповідність, - у разі проведення розрахункових операцій на неповну суму вартості проданих товарів (наданих - послуг), у разі непроведення розрахункових операцій через реєстратори розрахункових операцій, у разі нероздрукування відповідного розрахункового документа, що підтверджує виконання розрахункової операції, або проведення її без використання розрахункової книжки; п'яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян - у разі проведення розрахункових операцій через реєстратори розрахункових операцій без використання режиму попереднього програмування найменування, цін товарів (послуг) та обліку їх кількості.

Згідно із ст.. 21 Закону №265/95-ВР до суб'єктів підприємницької діяльності, що не ведуть або ведуть з порушенням встановленого порядку облік товарів за місцем реалізації та зберігання, застосовується фінансова санкція у розмірі подвійної вартості необлікованих товарів за цінами реалізації, але не менше десяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

У разі невідповідності суми готівкових коштів на місці проведення розрахунків сумі коштів, яка зазначена в денному звіті, а у випадку використання розрахункової книжки - загальній сумі продажу за розрахунковими квитанціями, виданими з початку робочого дня, у відповідності до ст.22 Закону №265/95-ВР, до суб'єктів підприємницької діяльності застосовується фінансова санкція у п'ятикратному розмірі суми, на яку виявлено невідповідність.

Як вбачається із матеріалів справи, позивач визнає факт не проведення розрахункових операцій через реєстратор розрахункових операцій, а також факт порушення використання режиму попереднього програмування, проте заперечує щодо факту невідповідності суми готівкових коштів на місці проведення розрахунків сумі готівкових коштів, вказаних в поточному звіті РРО, накладення штрафу у розмірі 5253 грн. та щодо не ведення обліку товарів за місцем їх реалізації та зберігання.

Щодо оскаржуваних фактів суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 3 ст. 2 КАС України субєкт владних повноважень при прийнятті рішення повинен діяти: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Закон України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» від 6 липня 1995 року № 265/95-ВР визначає правові засади застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг.

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» місце проведення розрахунків місце, де здійснюються розрахунки із покупцем за продані товари (надані послуги) та зберігаються отримані за реалізовані товари (надані послуги) готівкові кошти, а також місце отримання покупцем попередньо оплачених товарів (послуг) із застосуванням платіжних карток, платіжних чеків, жетонів тощо.

Як зазначається позивачем та підтверджується наказом б/н від 01.12.2009р., що виданий ПП ОСОБА_3, приватним підприємцем затверджено план №1, кіоск № 416 має визначені місця, згідно якого місце знаходження касового апарату та зберігання готівкових грошових коштів є місце В-2.

Крім того, в акті зазначено, що сума готівкових коштів на місці проведення розрахунків становить 516 грн. 24 коп. (з урахуванням 16 грн.), даний запис виправлено та зазначено суму готівкових коштів у розмірі 1173 грн. 60 коп. Проте, відповідно до Опису наявності готівки на місці проведення розрахунків загальна сума готівки на місці проведення розрахунків складає 516 грн. 24 коп. Крім того, представником позивача у судовому засіданні зазначено, що грошові кошти у розмірі 333 грн. 24 коп. є особистою власністю продавця ОСОБА_5, що виплачені їй у якості авансу на підставі заяви та трудового договору між працівником та фізичною особо від 01.12.2009р.

Таке обґрунтування позивача суд не бере до уваги, оскільки вони спростовуються наступним.

Відповідно до ч.4 п.1.8 наказу ДПА України від 10.08.2005 року №327 «Про затвердження Порядку оформлення результатів невиїзних документальних, виїзних планових та позапланових перевірок з питань дотримання податкового, валютного та іншого законодавства» в акті невиїзної документальної, виїзної планової чи позапланової перевірок, розрахунках та інших матеріалах не допускаються різного роду виправлення цифрових показників, дат та інших даних.

Проте у судовому засіданні, представниками сторін надано одинакові примірники акту перевірки, згідно яких вбачаються однакові виправлення та зазначені аналогічні цифрові показники, а позивачем не надано жодних зауважень до складеного акту.

Крім того, відповідно до п.23 Порядку провадження торгівельної діяльності та правил торгівельного обслуговування населення, затвердженого Постановою Кабінету міністрів України від 15.06.2006р. №833, забороняється зберігання на місці проведення розрахунку (в касі, грошовому ящику, сейфі тощо) готівки, що належить субєкту господарювання, а також особистих речей касира чи інших працівників.

Підтвердження того, що грошові кошти належать позивачу та знаходяться в місці проведення розрахунків свідчить опис наявних готівкових коштів, що знаходяться на місці проведення розрахунків, який складено та підписано особисто позивачем.

Також, як вбачається із доданого до акту перевірки опис наявності готівкових коштів на місці проведення розрахунків, який складено особисто ОСОБА_3 містить арифметичну помилку, а зокрема загальна сума готівки складає1173 грн. 60 коп.

Про внесення виправлень до обох примірників актів перевірки перевіряючими ГДПРІ ОСОБА_6 та ГДПРІ ОСОБА_4 складено на імя начальника відділу контролю за субєктами господарювання, що здійснюють розрахунки в готівковій формі управління податкового контролю юридичних осіб ДПІ у Орджонікідзевському районі м. Запоріжжя доповідну записку.

Щодо порушення позивачем п.12 ст.3 Закону №265 суд зазначає наступне.

Відповідно до ч.12 ст. 3 Закону №265 суб'єкти підприємницької діяльності, які здійснюють розрахункові операції в готівковій та/або в безготівковій формі (із застосуванням платіжних карток, платіжних чеків, жетонів тощо) при продажу товарів (наданні послуг) у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг зобов'язаний вести у порядку, встановленому законодавством, облік товарних запасів на складах та/або за місцем їх реалізації, здійснювати продаж лише тих товарів, які відображені в такому обліку, за винятком продажу товарів особами, які відповідно до законодавства оподатковуються за правилами, що не передбачають ведення обліку обсягів реалізованих товарів (наданих послуг).

Статтею 6 Закону № 265 передбачено, що облік товарних запасів фізичною особою - суб'єктом підприємницької діяльності ведеться у порядку, визначеному чинним законодавством, а юридичною особою (її філією, відділенням, іншим відокремленим підрозділом) - у порядку, визначеному відповідним національним положенням (стандартом) бухгалтерського обліку. Облік ведеться з урахуванням особливостей, встановлених для суб'єктів малого підприємництва. Обов'язок із ведення обліку товарних запасів не застосовується до осіб, які відповідно до законодавства оподатковуються за правилами, що не передбачають ведення обліку придбаних або проданих товарів.

На даний час жодним нормативно-правовим актом України не передбачений порядок ведення обліку товарних запасів фізичною особою підприємцем та його обовязок мати первинні документи та накладні на товар.

Відповідно до ст. 21 Закону №265/95, якою керувався відповідач при прийнятті рішення, фінансова санкція застосовується до субєктів підприємницької діяльності, що не ведуть або ведуть з порушенням встановленого порядку облік товарів за місцем реалізації та зберігання. При цьому фінансова санкція застосовується у розмірі подвійної вартості не облікованих товарів за цінами реалізації.

Таким чином, обовязковою умовою притягнення до юридичної відповідальності є порушення встановленого законодавством порядку обліку товарів, в результаті якого виявлено не обліковані (не оприбутковані) товари.

На виконання ст.9 Закону №265/95 Постановою Кабінету Міністрів України №1269 від 26.09.2001 «Про затвердження Порядку ведення книги обліку доходів і витрат» (надалі Постанова №1269) затверджено Порядок ведення книги обліку доходів і витрат.

Згідно з п.5 Постанови №1269 та форми Книги обліку доходів і витрат, яку ведуть фізичні особи субєкти підприємницької діяльності протягом календарного року субєктом підприємницької діяльності до книги заносяться такі відомості: порядковий номер запису; дата здійснення операції, повязаної з проведеними витратами і/або отриманим доходом; сума витрат за фактом їх здійснення, в тому числі заробітна плата найманого працівника; сума вартості товарів, отриманих для продажу (надання послуг); сума виручки від продажу товарів (надання послуг).

Тобто, вказаний нормативний акт передбачає обовязок фізичних осіб-підприємців, здійснювати облік шляхом зазначення лише відповідних сум витрат, а не первинних бухгалтерських документів, якими підтверджуються кількість та ціна отриманого товару.

Крім того пунктом 3 Постанови №1269 передбачено, що форма книги затверджується Державною податковою адміністрацією України.

Однак, на даний час відсутній нормативний документ ДПА України, яким на виконання Закону №265/95 та Постанови №1269 було б затверджено форму Книги обліку доходів і витрат.

Відповідно до пункту 2 статті 3 Закону України від 16.07.99 р. № 996-XIV «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» (далі - Закон № 996) бухгалтерський облік є обов'язковим видом обліку, який ведеться підприємством. Фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку.

Відповідно до пунктів 1, 3 і 5 статті 9 Закону № 996 підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Статтею 2 Закону № 996 визначено, що цей Закон поширюється на всіх юридичних осіб, створених відповідно до законодавства України, незалежно від їх організаційно-правових форм і форм власності, а також на представництва іноземних суб'єктів господарської діяльності, які зобов'язані вести бухгалтерський облік та подавати фінансову звітність згідно з законодавством.

Порядок введення обліку основних засобів визначено наказом Міністерства фінансів України від 27.04.2000 р. № 92 «Про затвердження Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 7 «Основні засоби» і його норми застосовуються лише підприємствами, організаціями та іншими юридичними особами (далі - підприємства) усіх форм власності (крім бюджетних установ).

Твердження податкового органу, що облік товарних запасів на складах та/або за місцем їх реалізації повинен здійснюватися у Книзі обліку доходів та витрат, відповідно до «Інструкції про оподаткування доходів фізичних осіб від зайняття підприємницькою діяльністю», затвердженої наказом ДПА України від 21.04.93 № 12 (додаток 10) є безпідставними з наступних причин.

Зазначена Інструкція затверджена на виконання Декрету Кабінету Міністрів України від 26 грудня 1992 р. № 13-92 «Про прибутковий податок з громадян». У 2003 році у зв'язку з прийняттям Закону України від 22 травня 2003 року № 889-IV «Про податок з доходів фізичних осіб» до Інструкції внесено відповідні зміни. Зазначеною інструкцією визначається порядок оподаткування доходів, одержаних у звітний податковий період фізичною особою - суб'єктом підприємницької діяльності від продажу нею товарів (надання послуг, виконання робіт) у межах її підприємницької діяльності, а не порядок ведення обліку товарів. Крім того, даною Інструкцією суб'єктам підприємницької діяльності надано право взагалі не використовувати первинні бухгалтерські документи, якими підтверджуються кількість та ціна отриманого товару. Так п.13 встановлено, що загальним оподатковуваним доходом вважається сукупний чистий дохід, тобто різниця між валовим доходом (виручкою у грошовій та натуральній формі) і документально підтвердженими витратами, безпосередньо пов'язаними з одержанням доходу. Якщо ці витрати не можуть бути підтверджені документально, то вони враховуються податковими органами при проведенні остаточних розрахунків за нормами у відсотках до валового доходу, наведеними в додатку № 6 до цієї Інструкції.

Склад валових витрат виробництва (обігу), що виключається з валового доходу платників податку - фізичних осіб, регулюється нормами Закону України від 28.12.94 р. № 334/94-ВР «Про оподаткування прибутку підприємств» (зі змінами та доповненнями, далі - Закон № 334) та додатком 7 до Інструкції «Про оподаткування доходів фізичних осіб від зайняття підприємницькою діяльністю», затвердженої наказом Головної державної податкової інспекції України від 21 квітня 1993 р. № 12, із змінами і доповненнями, та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 9 червня 1993 за № 64) (далі - Інструкція), в якому зазначено, що будь-які суми витрат фізичної особи - суб'єкта підприємницької діяльності до моменту одержання доходу від результату такої діяльності є його власним ризиком відповідно до статті 1 Закону України «Про підприємництво».

До складу витрат, безпосередньо пов'язаних з одержанням доходів, належать документально підтверджені витрати, які включаються до складу валових витрат виробництва (обігу) або підлягають амортизації згідно з Законом України «Про оподаткування прибутку підприємств» № 334/94-ВР.

Таким чином, даним нормативним актом витрати визнаються витратами певного періоду одночасно з визначенням доходу, для отримання якого вони здійснені. При цьому закріплено обовязок фізичних осіб-підприємців, здійснювати облік шляхом зазначення лише відповідних сум витрат (документально підтверджених або у відсотках до отриманого доходу). Обовязок СПД щодо внесення в книгу записів на підставі первинних документів визначений лише в Порядку ведення Книги обліку доходів і витрат громадян субєктів підприємницької діяльності (з особливостями її ведення для сфери торгівлі) ф.№10, який ухвалений у вигляді листа ДПА від 05.11.97 №17-0117/10-8886.

Враховуючи статус цього документу, його не можливо вважати нормативно-правовим актом, оскільки він не зареєстрований Мін`юстом у відповідності до вимог Указу Президента України «Про державну реєстрацію нормативно-правових актів міністерств та інших органів виконавчої влади» від 03.10.1992 року №493/92 та Положення про державну реєстрацію нормативно-правових актів міністерств, інших органів виконавчої влади, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 28.12.1992 року №731, а відтак він може носити лише рекомендаційний характер.

Таким чином, ведення бухгалтерського обліку фізичними особами - підприємцями чинним законодавством не передбачено.

Проаналізувавши пояснення сторін, дослідивши докази по матеріалам справи, суд вважає, що позивач, порушення положення пункту 12 статті 3 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, і громадського харчування та послуг» не допустив, а тому застосування ДПІ у Хортицькому районі штрафних і (фінансових) санкцій згідно з статтею 20 цього Закону є безпідставними. При цьому, в матеріалах справи наявний перелік не облікованого товару та ціни його реалізації, проте не визначено чи є цей перелік вичерпним, чи визначено його вибірково.

Частиною першою статті 9 КАС України передбачено, що суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до вимог частини третьої статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії).

Цей критерій вимагає від суб'єкта владних повноважень враховувати як обставини, на обов'язковість урахування яких прямо вказує закон, так і інші обставини, що мають значення у конкретній ситуації.

Частиною другою статті 71 КАС України встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Заперечення відповідача щодо позову спростовується вищенаведеним обґрунтуванням та оцінюються судом критично, оскільки відповідач не довів правомірність свого рішення в частині невизнання адміністративного позову. З огляду на матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими, відповідають дійсним обставинам та підлягають задоволенню в повному обсязі.

В свою чергу, рішення про застосування штрафних (фінансових) санкцій складається на розраховану суму, яка в свою чергу складається з чотирьох сум.

Встановивши невідповідність частини рішення суб'єкта владних повноважень вимогам чинного законодавства, при умові, що цю частину може бути ідентифіковано (виокремлено, названо) та, що без неї оскаржуване рішення в іншій частині (частинах) не втрачає свою цілісність, значення. Зокрема, частково протиправним можна визнати якусь частину (пункт, речення) рішення або рішення в частині нарахування певної суми як основного платежу так і штрафних (фінансових) санкцій.

Суд перевіряє обґрунтованість рішення податкового органу, зокрема, й у частині розрахунків, а тому рішення підлягає визнанню протиправним повністю, оскільки суд не може самостійно нараховувати частину штрафних (фінансових) санкцій.

Тобто, суд не може підміняти державний орган, рішення якого оскаржується, приймаючи замість рішення, яке визнається протиправним, інше рішення, яке б відповідало закону, та давати вказівки, які б свідчили про вирішення питань, які належать до компетенції такого суб'єкта владних повноважень.

Разом з тим, приймаючи до уваги те, що рішення, в якому недійсну частину не можна відокремити, ідентифікувати, є недійсним в цілому.

Визнання рішення податкового органу недійсним повністю у такій ситуації, дає йому можливість визначити в установленому Законом порядку правильне рішення, зокрема через прийняття нового рішення, при умові, якщо не закінчилися строки давності, встановлені законом.

З огляду на вищевикладене податкове повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у Орджонікідзевському районі м. Запоріжжя №000302303 (709) від 08.02.2010р. про застосування штрафних фінансових санкцій в сумі 7468 грн.40 коп. підлягає скасуванню.

Згідно з частиною першою статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Згідно з частиною другою статті 162 КАС України у разі задоволення адміністративного позову суд може прийняти постанову, зокрема, про визнання протиправним рішення суб'єкта владних повноважень і про скасування рішення, зобов'язання відповідача вчинити певні дії, іншу постанову, яка б гарантувала дотримання і захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб'єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що посилання позивача щодо невідповідності вимогам закону факту невідповідності суми готівкових коштів на місці проведення розрахунків сумі готівкових коштів, вказаних в поточному звіті РРО є такими, що не ґрунтуються на вимогах чинного законодавства, проте пояснення щодо не ведення обліку товарів за місцем їх реалізації та зберігання є обґрунтованими та доведеними.

Враховуючи вищевикладені обставини, суд вважає, що позов підлягає до задоволенню повністю.

Враховуючи, що ПП ОСОБА_3 при зверненні до суду шляхом подання позовної заяви понесені витрати по сплаті судового збору, а також: те, що його позов до суб'єкта владних повноважень задоволено повністю, то згідно зі статтею 94 КАС України сплачене ним мито у розмірі 3 грн. 40 коп. підлягає відшкодуванню з Державного бюджету України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 11, 17, 94, 160, 163 КАС України, -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати рішення про застосування штрафних (фінансових) санкцій №000302303 (709) від 08.02.2010 року, винесене Державною податковою інспекцією в Орджонікідзевському районі м. Запоріжжя.

Стягнути на користь Субєкта підприємницької діяльності-фізичної особи ОСОБА_3 з Державного бюджету України судовий збір у розмірі 3 грн. 40 коп.

Постанова набирає законної сили після закінчення строків подання заяви про апеляційне оскарження та апеляційної скарги, якщо вони не були подані у встановлені строки. У разі подання апеляційної скарги постанова , якщо її не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Запорізький окружний адміністративний суд шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення постанови, а у разі складання постанови в повному обсязі з дня складання в повному обсязі, заяви про апеляційне оскарження і подання після цього протягом 20 днів апеляційної скарги, з подачею її копії відповідно до кількості осіб, які беруть участь у справі.

Якщо постанову було проголошено у відсутності особи, яка бере участь у справі, то строк подання заяви про апеляційне оскарження обчислюється з дня отримання нею копії постанови.

Апеляційна скарга може бути подана без попереднього подання заяви про апеляційне оскарження, якщо скарга подається у строк, встановлений для подання заяви про апеляційне оскарження.

Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Суддя М.С. Лазаренко

Постанову виготовлено у повному обсязі 25 червня 2010 року.