Справа № 825/3639/15-а
Суддя: Падій В.В.
Дата ухвалення: 2015-12-08 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 грудня 2015 року м.Чернігів Справа № 825/3639/15-а

Чернігівський окружний адміністративний суд у складі:

головуючої судді Падій В.В.,

за участю секретаря Кондратенко О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Департаменту соціального захисту населення Чернігівської обласної державної адміністрації, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Управління соціального захисту населення Семенівської районної державної адміністрації Чернігівської області про визнання відмови протиправною та зобов'язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В:

19.11.2015 ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1М.) звернувся до суду з адміністративним позовом до Департаменту соціального захисту населення Чернігівської обласної державної адміністрації, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Управління соціального захисту населення Семенівської районної державної адміністрації Чернігівської області, в якому просить суд: визнати протиправною відмову Департаменту соціального захисту населення Чернігівської обласної державної адміністрації у встановленні позивачу статусу особи, постраждалої внаслідок Чорнобильської катастрофи (1 категорія) з видачею відповідного посвідчення; зобов'язати Департамент соціального захисту населення Чернігівської обласної державної адміністрації встановити позивачу статус особи, постраждалої внаслідок Чорнобильської катастрофи (1 категорія) з видачею відповідного посвідчення.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що він має статус потерпілого від Чорнобильської катастрофи (категорія 4), що підтверджуєтся посвідченням серії В-І №209554. Також, зазначив, що у нього є захворювання, яке виникло внаслідок аварії на Чорнобильській АЕС та призвело до інвалідності, що підтверджується експертним висновком Центральної міжвідомчої експертної комісії МОЗ та МНС України від 22.12.2014 № 9637 та довідкою до акту огляду медико-соціальною експертною комісією від 25.02.2015. Таким чином, вважає, що він має право на визнання за ним статусу особи, яка є потерпілою від аварії на Чорнобильській АЕС 1 категорії з видачею відповідного посвідчення та на відповідні гарантії соціального захисту.

Сторони та третя особа у судове засідання не зявились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, надіслали до суду заяви про розгляд справи без їх участі.

При цьому, відповідачем до суду були надані письмові заперечення, в яких останній проти задоволення позовних вимог заперечував у повному обсязі та просив у їх задоволенні відмовити, оскільки позивач звернувся до Департаменту щодо видачі посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи (категорія 1) вже після внесення змін до законодавства, що унеможливлювало його проживання на території зони посиленого радіоактивного контролю, так як з 01.01.2015 такої зони не існує, а отже і втрачено право позивача на користування відповідними пільгами.

Судове засідання проводилось у порядку, передбаченому статтею 41 КАС України.

Розглянувши подані документи і матеріали, зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позов підлягає задоволенню повністю з наступних підстав.

Судом встановлено, що у грудні 1992 року ОСОБА_1 як особі, яка станом на 01.01.1993 проживала у зоні посиленого радіологічного контролю не менше чотирьох років (з 1986 по 1992), видано посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи (категорія 4) серія В-І №209554 (а.с.12).

Згідно з експертним висновком Центральної міжвідомчої експертної комісії МОЗ та МНС України по встановленню причинного зв'язку хвороб, що призвели до інвалідності та смерті з дією іонізуючого випромінювання та інших шкідливих чинників внаслідок аварії на Чорнобильській АЕС від 22.12.2014 № 9637 встановлено, що ОСОБА_1М має захворювання, пов'язане з впливом аварії на Чорнобильській АЕС (а.с.7).

На підставі довідки до акта огляду медико-соціальної експертної комісії серії АВА № 005998 від 25.02.2015 ОСОБА_1 присвоєно І групу інвалідності (до 01.03.2016) внаслідок захворювання, пов'язаного з впливом аварії на Чорнобильській АЕС (а.с.10).

Як вбачається з позовної заяви, позивач, з метою надання йому статусу особи, яка постраждала внаслідок аварії на Чорнобильській АЕС, звернувся з відповідною заявою та пакетом документів до Управління соціального захисту населення Семенівської районної державної адміністрації Чернігівської області.

У свою чергу, Управління соціального захисту населення Семенівської районної державної адміністрації Чернігівської області перенаправило заяву позивача та додані до неї документи на розгляд до Департаменту соціального захисту населення Чернігівської обласної державної адміністрації.

Листом від 16.03.2015 №10-10/2684 відповідач повідомив ОСОБА_1 про те, що Законом України від 28.12.2014 № 76-VIII «Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність деяких законодавчих актів України» внесено зміни до Закону України «Про правовий режим території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи», якими абзац пятий частини другої статті 2 виключено. Крім того, вищевказаним законом внесені зміни і до Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», яким виключені статті 2 та 23. Зазначені статті надавали визначення зони посиленого радіоактивного контролю та передбачали надання відповідних пільг та компенсацій для осіб, віднесених до категорії 4. Вищевказані зміни набрали чинності з 01.01.2015. Також, зазначили, що у звязку з протиріччями, які склалися в законодавстві на даний час, Департаментом соціального захисту населення Чернігівської обласної державної адміністрації направлено запити до Мінсоцполітики України щодо можливості видачі такій категорії громадян посвідчення постраждалої особи категорії 1. Отже, справа ОСОБА_1 буде розглянута після отримання відповіді з Мінсоцполітики України (а.с.8).

Вважаючи відмову відповідача у встановленні ОСОБА_1 статусу особи, постраждалої внаслідок Чорнобильської катастрофи (категорія 1) з видачею відповідного посвідчення протиправною, позивач звернувся до суду з позовом за захистом своїх прав та інтересів.

Даючи правову оцінку обставинам вказаної справи, суд зважає на наступне.

Основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їх життя і здоров'я та створення єдиного порядку визначення категорій зон радіоактивно забруднених територій, умов проживання і трудової діяльності на них, соціального захисту потерпілого населення, визначаються Законом України від 28.02.1991 № 796-XII «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» (далі - Закон № 796-XII).

Згідно з пунктом 2 частини 1 статті 9 Закону № 796-XII особами, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, є, зокрема, потерпілі від Чорнобильської катастрофи - громадяни, включаючи дітей, які зазнали впливу радіоактивного опромінення внаслідок Чорнобильської катастрофи.

У свою чергу, положеннями пункту 4 частини 1 статті 11 Закону № 796-XII передбачено, що особи, які постійно проживають або постійно працюють чи постійно навчаються на території зони посиленого радіоекологічного контролю, за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали чи постійно навчалися у цій зоні не менше чотирьох років, належать до потерпілих від Чорнобильської катастрофи.

У відповідності до абзацу 5 частини 2 статті 2 Закону № 796-XII, яка діяла до 01.01.2015, було передбачено, що зона посиленого радіоекологічного контролю - це територія з щільністю забруднення ґрунту понад доаварійний рівень ізотопами цезію від 1,0 до 5,0 Кі/кв. км, або стронцію від 0,02 до 0,15 Кі/кв. км, або плутонію від 0,005 до 0,01 Кі/кв. км за умови, що розрахункова ефективна еквівалентна доза опромінення людини з урахуванням коефіцієнтів міграції радіонуклідів у рослини та інших факторів перевищує 0,5 мЗв (0,05 бер) за рік понад дозу, яку вона одержувала у доаварійний період.

Однак, з 1 січня 2015 року набрав чинності Закон України від 28.12.2014 № 76-VIII «Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України», на підставі якого із Закону №796-XII виключено абзац п'ятий частини другої статті 2, якою визначалася зона посиленого радіоекологічного контролю як категорія зон радіоактивно забруднених територій.

Згідно з частиною 1 статті 12 Закону 796-XII причинний зв'язок між захворюванням, пов'язаним з Чорнобильською катастрофою, частковою або повною втратою працездатності громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, і Чорнобильською катастрофою визнається встановленим (незалежно від наявності дозиметричних показників чи їх відсутності), якщо його підтверджено під час стаціонарного обстеження постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи уповноваженою медичною комісією не нижче обласного рівня або спеціалізованими медичними установами Міністерства оборони України, Міністерства внутрішніх справ України, Служби безпеки України, які мають ліцензію центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони здоров'я.

В силу статті 13 Закону № 796-XII держава бере на себе відповідальність за завдану шкоду громадянам та зобов'язується відшкодувати її за пошкодження здоров'я або втрату працездатності громадянами та їх дітьми, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Статтею 14 Закону № 796-XII передбачено, що інваліди з числа потерпілих від Чорнобильської катастрофи (статті 10, 11 і частина третя статті 12), щодо яких встановлено причинний зв'язок інвалідності з Чорнобильською катастрофою, хворі внаслідок Чорнобильської катастрофи на променеву хворобу, для встановлення пільг і компенсацій визначаються такі категорії осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, належать до категорії 1.

У відповідності до пункту 10 Порядку видачі посвідчень особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20.01.1997 №51, видача посвідчень провадиться, зокрема, іншим потерпілим і учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, а також дружині (чоловіку) або опікуну дітей померлого громадянина, смерть якого пов'язана з Чорнобильською катастрофою - Радою міністрів Автономної Республіки Крим, обласними, Київською та Севастопольською міськими державними адміністраціями за поданням місцевих органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування за місцем проживання.

Посвідчення видаються, зокрема, інвалідам із числа учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС і потерпілим від Чорнобильської катастрофи, віднесеним до категорії 1, щодо яких встановлено причинний зв'язок інвалідності з Чорнобильською катастрофою на підставі довідки медико-соціальної експертної комісії про встановлення інвалідності відповідної групи, пов'язаної з наслідками Чорнобильської катастрофи.

Так, судом встановлено, що позивач до 1 січня 1993 року, не менше чотирьох років (з 1986 по 1992), проживав у зоні радіоактивно забруднених територій - зоні посиленого радіологічного контролю, має захворювання, пов'язане з впливом аварії на Чорнобильській АЕС, яке згідно з висновком МСЕК виникло внаслідок дії іонізуючого випромінювання та інших шкідливих чинників внаслідок аварії на Чорнобильській АЕС.

При цьому, виключення з тексту Закону № 796-XII положень про категоризацію зон радіоактивно забруднених територій і зону посиленого радіоекологічного контролю, є результатом недосконалого і безсистемного законодавчого процесу, який призвів до порушення гарантованого Конституцією України фундаментального права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їх життя і здоров'я, їх соціального захисту, а також невиконання державно взятих на себе зобов'язань відповідно до статті 19 вказаного Закону.

Отже, з системного аналізу положень пункту 2 частини 1 статті 9, пункту 4 частини 1 статті 11 та статті 14 Закону № 796-XII вбачається, що будь-яка особа з числа потерпілих від Чорнобильської катастрофи, щодо якої встановлено причинний зв'язок інвалідності з Чорнобильською катастрофою, належить до постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи 1 категорії.

При цьому, позивач просить суд визнати протиправною відмову Департаменту соціального захисту населення Чернігівської обласної державної адміністрації у встановленні позивачу статусу особи, постраждалої внаслідок Чорнобильської катастрофи (1 категорія) з видачею відповідного посвідчення та зобов'язати Департамент соціального захисту населення Чернігівської обласної державної адміністрації встановити позивачу статус особи, постраждалої внаслідок Чорнобильської катастрофи (1 категорія) з видачею відповідного посвідчення.

Разом з тим, вказані позовні вимоги не відповідають повноваженням Департаменту соціального захисту населення Чернігівської обласної державної адміністрації, а отже і матеріально-правовим способам захисту порушеного права, виходячи з наступного.

Так, у відповідності до пункту 5 Порядку організації роботи щодо видачі посвідчень особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, затвердженого розпорядженням голови Чернігівської обласної державної адміністрації 25.12.2013 № 538 (далі Порядок №538), Департамент соціального захисту населення обласної державної адміністрації здійснює перевірку документів, поданих для видачі посвідчень особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та заповнює бланки посвідчень.

У свою чергу, Департамент соціального захисту населення обласної державної адміністрації має право, зокрема, вносити заступнику голови обласної державної адміністрації (відповідно до розподілу обовязків) пропозиції щодо рішення про видачу посвідчень особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи (пункт 6 Порядку № 538).

З аналізу вищевикладеного вбачається, що у Департаменту соціального захисту населення Чернігівської обласної державної адміністрації відсутні повноваження щодо встановлення позивачу статусу особи, постраждалої внаслідок Чорнобильської катастрофи (1 категорія) з видачею відповідного посвідчення, разом з тим, у останнього є повноваження щодо заповнення бланку посвідчення (категорія 1) та внесення заступнику голови Чернігівської обласної державної адміністрації пропозиції щодо рішення про видачу посвідчення позивачу як особі, постраждалій внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Відповідно до частини 2 статті 11 Кодексу адміністративного судочинства України, суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, і не може виходити за межі позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог тільки в разі, якщо це необхідно для повного захисту прав, свобод та інтересів сторін чи третіх осіб, про захист яких вони просять.

Згідно частини 1 статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Завдання судочинства досягаються шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Ці вимоги закріплюють у національному законодавстві положення статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950, ратифікованої Законом України від 17.07.1997, відповідно до якої кожному гарантується право на справедливий судовий розгляд. Кожен при вирішенні питання щодо його цивільних прав та обов'язків має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах.

А тому, з метою повного захисту прав, свобод та інтересів позивача, суд вважає за необхідне вийти за межі позовних вимог і визнати протиправною бездіяльність Департаменту соціального захисту населення Чернігівської обласної державної адміністрації щодо не заповнення бланку посвідчення (категорія 1) та невнесення заступнику голови Чернігівської обласної державної адміністрації пропозиції щодо рішення про видачу посвідчення ОСОБА_1 як особі, постраждалій внаслідок Чорнобильської катастрофи та зобовязати Департамент соціального захисту населення Чернігівської обласної державної адміністрації заповнити бланк посвідчення (категорія 1) і внести заступнику голови Чернігівської обласної державної адміністрації пропозиції щодо рішення про видачу посвідчення ОСОБА_1 як особі, постраждалій внаслідок Чорнобильської катастрофи.

У свою чергу, при вирішенні даної справи суд керується частиною 3 статті 2 КАС України, згідно якої у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Так, зокрема, принцип прийняття рішення на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України є одночасно і орієнтиром при реалізації повноважень владного суб'єкта, який вимагає від останнього діяти на виконання закону, за умов та обставин, визначених ним, з дотриманням встановленої законом процедури. Критерій прийняття рішення, вчинення (невчинення) дії обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення або вчинення дії, відображає принцип обґрунтованості рішення або дії. Він вимагає від суб'єкта владних повноважень враховувати як обставини, на обов'язковість урахування яких прямо вказує закон, так і інші обставини, що мають значення у конкретній ситуації. Суб'єкт владних повноважень повинен уникати прийняття невмотивованих висновків, обґрунтованих припущеннями, а не конкретними обставинами. Так само недопустимо надавати значення обставинам, які на справді не стосуються справи. Несприятливе для особи рішення повинно бути вмотивованим.

Також, суд при вирішенні цього спору застосовує закріплений у судовій практиці Європейського Суду з прав людини принцип «належного урядування», який передбачає, що у разі коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб (рішення у справах: «Беєлер проти Італії» [ВП] (Beyeler v. Italy[GC]), заява №33202/96, пункт 120, ECHR 2000-І; «Онерїлдіз проти Туреччини» [ВП] (Oneryildiz v. Turkey [GC]), заява №48939/99, пункт 128, ECHR 2004-ХІІ; «Megadat.com S.r.l. проти Молдови» (Megadat.com S.r.l. v. Moldova), заява №21151/04, пункт 72, від 08.04.2008 і «Москаль проти Польщі» (Moskal v. Poland), заява №10373/05, пункт 51, від 15.09.2009).

Принцип «належного урядування», як правило, не повинен перешкоджати державним органам виправляти випадкові помилки, навіть ті, причиною яких є їхня власна недбалість (зазначене вище рішення у справі «Москаль проти Польщі» (Moskal v. Poland), пункт 73).

З іншого боку, потреба виправити минулу «помилку» не повинна непропорційним чином втручатися в нове право, набуте особою, яка покладалася на легітимність добросовісних дій державного органу (рішення у справі «Пінкова та Пінк проти Чеської Республіки» (Pincovd and Pine v. the Czech Republic), заява №36548/97, пункт 58, ECHR 2002-VIII).

Іншими словами, державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов'язків (рішення у справі «Лелас проти Хорватії» (Lelas v. Croatia), пункт 74).

Ризик будь-якої помилки державного органу повинен покладатися на саму державу, а помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються (рішення у справі «Пінкова та Пінк проти Чеської Республіки» (Pincovd and Pine v. the Czech Republic), пункт 58, а також рішення у справі «Ґаші проти Хорватії» (Gashiv. Croatia), заява №32457/05, пункт 40, від 13.12.2007 та у справі «Трґо проти Хорватії» (Trgo v. Croatia), заява №35298/04, пункт 67, від 11.06.2009).

Відповідно до частини 1 статті 8 Кодексу адміністративного судочинства України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов'язком держави.

Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах. Загальною декларацією прав людини 1948 року передбачено, що кожна людина має право на ефективне поновлення в правах компетентними національними судами у випадках порушення її основних прав, наданих їй конституцією або законом (стаття 8). Право на ефективний засіб захисту закріплено також у Міжнародному пакті про громадянські та політичні права (стаття 2) і в Конвенції про захист прав людини та основних свобод (стаття 13).

За таких обставин та з урахуванням Загальної декларації прав людини 1948 року та практики Європейського Суду з прав людини, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 у повному обсязі.

При вирішенні даної справи судом були враховані положення частини 1 статті 11 та частини 2 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України.

Керуючись статтями 11, 122, 158 - 163, 167, Кодексу адміністративного судочинства України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Департаменту соціального захисту населення Чернігівської обласної державної адміністрації щодо не заповнення бланку посвідчення (категорія 1) та невнесення заступнику голови Чернігівської обласної державної адміністрації пропозиції щодо рішення про видачу посвідчення ОСОБА_1 як особі, постраждалій внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Зобовязати Департамент соціального захисту населення Чернігівської обласної державної адміністрації заповнити бланк посвідчення (категорія 1) та внести заступнику голови Чернігівської обласної державної адміністрації пропозиції щодо рішення про видачу посвідчення ОСОБА_1 як особі, постраждалій внаслідок Чорнобильської катастрофи.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Постанова суду може бути оскаржена до Київського апеляційного адміністративного суду в порядок та строки, передбачені статтями 185, 186, 254 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя В.В. Падій