Справа № 751/833715-а
Суддя: Аліменко В.О.
Дата ухвалення: 2015-12-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 751/833715-а Головуючий у 1-й інстанції: Косач І.А. Суддя-доповідач: Аліменко В.О.
У Х В А Л А

Іменем України

03 грудня 2015 року м. Київ

Колегія суддів Київського апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді Аліменка В.О.,

суддів Безименної Н.В., Кучми А.Ю.,

за участю секретаря Ткачук М.І,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Новозаводського районного суду м. Чернігова від 20 жовтня 2015 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до УМВС України в Чернігівській області, Носівського РВ УМВС у Чернігівській області, дільничного інспектора Дехтяренка Андрія Миколайовича про визнання дій дільничного інспектора міліції Носівського РВ УМВС України в Чернігівській області про визнання дій незаконними, стягнення матеріальної та моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И Л А:

У серпні 2015 року ОСОБА_2 звернулася до Новозаводського районного суду м. Чернігова з адміністративним позовом до УМВС України в Чернігівській області, Носівського РВ УМВС у Чернігівській області, дільничного інспектора Дехтяренка Андрія Миколайовича про визнання дій дільничного інспектора міліції Носівського РВ УМВС України в Чернігівській області, якому просила:

Визнати дії дільничного інспектора міліції Носівського РВ УМВС України в Чернігівській області лейтенанта міліції Дехтяренка А.М. щодо складання протоколу (серія ЧН №0507619) про адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.184 КУпАП України, який був надісланий до Носівського міськрайонного суду - незаконними.

Стягти з відповідача УМВС України в Чернігівській області на її користь у порядку відшкодування завданої матеріальної шкоди - 900 грн.

Стягти з відповідача УМВС України в Чернігівській області на її користь у порядку відшкодування завданої моральної шкоди -50000грн.

У разі постановлення рішення на її користь просила стягти з відповідача понесені нею витрати за сплату судового збору та за послуги адвоката відповідно до наданих документів.

Постановою Новозаводського районного суду м. Чернігова від 20 жовтня 2015 року - у задоволенні адміністративного позову відмовлено повністю.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить Постанову суду першої інстанції скасувати та постановити по справі нове рішення, яким адміністративний позов задовольнити в повному обсязі.

Свої вимоги апелянт аргументує тим, що судом першої інстанції порушено норми матеріального та процесуального права та надано невірну правову оцінку діям відповідача щодо правомірності дій дільничного інспектора при складанні протоколу.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін, перевіривши доводи апеляційної скарги наявними у справі доказами, колегія суддів приходить до наступного.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, 30.04.2015 року дільничним інспектором міліції Носівського РВ УМВС України в Чернігівській області Дехтяренком Андрієм Миколайовичем був складений протокол про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 184 КУпАП України, в якому ставилося питання про те, що ОСОБА_2 ухилилася від виховання неповнолітньої дитини - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, щодо якої вона є опікуном з 2005 року. Це виразилося в тому, що позивачка в період з 09 по 20 лютого 2015 року перебувала на відпочинку в пансіонаті «Пролісок» м. Трускавець та залишила на цей час дитину під нагляд кумів та свого брата.

На підставі вказаного протоколу, 18 травня 2015 року Носівським районним судом Чернігівської області винесено постанову, якою ОСОБА_2 визнано винною у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 184 КУпАП, призначивши стягнення у вигляді попередження (а.с.10-11).

Постановою Апеляційного суду Чернігівської області від 11 червня 2015 року постанову Носівського районного суду Чернігівської області від 18 травня 2015 року скасовано, а провадження по справі закрито (а.с.8-9).

З даного приводу колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 17 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на правовідносини, що виникають у зв'язку з здійсненням суб'єктом владних повноважень владних управлінських функцій, а також у зв'язку з публічним формуванням суб'єкта владних повноважень шляхом виборів або референдуму.

Згідно п. 1 ч. 2 ст. 17 Кодексу адміністративного судочинства України юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема, спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

Згідно ст. 254 КУпАП, при вчиненні адміністративного правопорушення складається протокол уповноваженою на те особою або представником громадської організації чи органу громадської самодіяльності. Відповідно до ст. 278 КУпАП, орган (посадова особа) при підготовці до розгляду справи про адміністративне правопорушення вирішує питання, в тому числі, правильності складення протоколу та інших матеріалів справи про адміністративне правопорушення.

Як вбачається з матеріалів справи, дільничним інспектором міліції як уповноваженою на те особою, відносно позивачки складено протокол про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 184 КУпАП. При складанні протоколу інспектор діяв в межах своїх повноважень, протокол складено з дотриманням вимог передбачених КУпАП.

Приписи ч. 1 ст. 256 Кодексу України про адміністративні правопорушення визначають, що у протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються: дата і місце його складення, посада, прізвище, ім'я, по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності (у разі її виявлення); місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи. Якщо правопорушенням заподіяно матеріальну шкоду, про це також зазначається в протоколі.

Відповідно до ст. 278 КпАП України орган (посадова особа) при підготовці до розгляду справи про адміністративне правопорушення вирішує такі питання: 1) чи належить до його компетенції розгляд даної справи; 2) чи правильно складено протокол та інші матеріали справи про адміністративне правопорушення; 3) чи сповіщено осіб, які беруть участь у розгляді справи, про час і місце її розгляду; 4) чи витребувано необхідні додаткові матеріали; 5) чи підлягають задоволенню клопотання особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілого, їх законних представників і адвоката.

Завданням адміністративного судочинства відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України є захист прав та інтересів фізичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства.

Системний аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що протокол про адміністративне правопорушення є лише документом, в якому зафіксовані певні обставини, відтак сам по собі протокол не породжує правовідносин, що можуть бути предметом спору, він не створює юридичних наслідків у формі прав, обов'язків, їх зміни чи припинення, безпосередньо не впливає на права та обов'язки суб'єкта господарювання та не є обов'язковим для виконання, отже не є нормативно-правовим актом чи правовим актом індивідуальної дії.

Аналогічна позиція підтримується Вищим адміністративним судом України в ухвалі від 24.03.2015 року у справі №К/9991/78634/12.

Колегія суддів також погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що не підлягають задоволенню вимоги позивача щодо відшкодування матеріальної і моральної шкоди.

Відповідно до статті 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Згідно зі статтею 23 Цивільного кодексу України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

В Цивільному кодексі України визначено, що розмір моральної шкоди не залежить від розміру матеріальної; чітко встановлено перелік - в чому полягає моральна шкода, зокрема:

у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала, у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я;

у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала, у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів;

у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала, у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна;

у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Крім того, відповідно до ч.1 ст.1167 ЦК України моральна шкода, спричинена фізичній чи юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини.

Відповідно до п. 5 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної шкоди» від 31.03.1995 року №4, при вирішенні питання про відшкодування моральної шкоди з'ясуванню підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою та протиправними діяннями, вини останнього в її заподіянні. Суд зокрема, повинен з'ясувати, чи підтверджується факт заподіяння позивачеві моральної шкоди чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення справи.

Пункт 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» №4 від 31.03.1995р., встановлює, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого спростування інформації редакцією засобу масової інформації.

При визначенні розміру моральної шкоди суд відповідно до роз'яснень, викладених у вищевказаній постанові Пленуму Верховного Суду України, має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Зміст понять «розумність» та «справедливість» при визначенні розміру моральної шкоди розкривається і в рішеннях Європейського Суду, який при цьому виходить з принципу справедливої сатисфакції, передбаченого ст.41 Конвенції. Зокрема, в рішеннях «Тома проти Люксембургу» (2001), «Калок проти Франції» (2000) та «Недбала проти Польщі», Європейський суд дійшов висновку, що сам факт визнання порушеного права являється адекватним засобом для згладжування душевних страждань і справедливої сатисфакції.

Статтею 1173 Цивільного кодексу України визначено, що шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

Щодо відшкодування матеріальної шкоди, то колегія суддів зазначає, що у такому випадку потрібно довести: наявність шкоди (її розмір); протиправність (незаконність) поведінки заподіювача шкоди; причинний зв'язок між протиправною поведінкою і заподіяною шкодою. Відсутність хоча б однієї з цих складових виключає відповідальність за заподіяну шкоду.

Колегія суддів зазначає, що оскільки дії дільничного інспектора Дехтяренка Андрія Миколайовича не визнаються неправомірними, тому і немає підстав для відшкодування матеріальної та моральної шкоди. Також позивач не обґрунтувала розмір матеріальної та матеріальної шкоди, не надала доказів, які б підвереджували, що моральна шкода спричинена діями дільничного інспектора, що свідчить про безпідставність позовних вимог.

Підсумовуючи вище викладене, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що доводи, викладені в апеляційній скарзі не знайшли свого підтвердження, оскаржувана Постанова винесена судом першої інстанції відповідно до норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до ст. 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 160, 195, 200, 205, 206, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 на Постанову Новозаводського районного суду м. Чернігова від 20 жовтня 2015 року - залишити без задоволення.

Постанову Новозаводського районного суду м. Чернігова від 20 жовтня 2015 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів з дня складення Ухвала в повному обсязі.

Головуючий суддя В.О. Аліменко

Судді Н.В. Безименна

А.Ю. Кучма

(Повний текст Ухвали виготовлений 08 грудня 2015 року)

.

Головуючий суддя Аліменко В.О.

Судді: Безименна Н.В.

Кучма А.Ю.