Справа № 2а-3136/11/0970
Суддя: Могила А.Б.
Дата ухвалення: 2011-10-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"25" жовтня 2011 р. Справа № 2a-3136/11/0970

м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський окружний адміністративний суд у складі

судді Могили А.Б.

з участю секретаря Кобринської Л.М.

представника позивача ОСОБА_1,

представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду адміністративну справу за позовом Житлово-експлуатаційної організації № 3 до управління Пенсійного фонду України в м. Івано-Франківську про визнання нечинними та скасування рішення № 1679 від 08.09.2011 року, вимоги № Ю-187/2 від 05.09.2011 року,-

ВСТАНОВИВ:

Житлово-експлуатаційна організація № 3 звернулася в суд із позовом до управління Пенсійного фонду України в м. Івано-Франківську про визнання нечинними і скасування рішення № 1679 від 08.09.2011 року про застосування фінансових санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску та вимоги про сплату боргу за № Ю-187/2 від 05.09.2011 року.

Позов мотивовано тим, що оскаржуване рішення прийняте в порушення вимог Інструкції про порядок обчислення і сплати страхувальниками та застрахованими особами внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування до Пенсійного фонду України, а саме не досліджено фактів отримання Житлово-експлуатаційною організацією № 3 коштів на оплату праці та фактів їх виплати, що мають суттєве значення. В порушення законодавства управлінням Пенсійного фонду України в м. Івано-Франківську без погодження змінено цільове призначення коштів на сплату Житлово-експлуатаційної організації № 3 єдиного внеску. У звязку з цим рішення та вимога підлягають скасуванню.

Представник позивача в судовому засіданні просив позов задовольнити повністю з мотивів викладених в позовній заяві.

Представник відповідача, в судовому засіданні проти позову заперечила з мотивів викладених у письмовому запереченні відповідача. Суду пояснила, що оскаржуване рішення та вимога прийняті на підставі норм чинного законодавства та в межах повноважень наданих пенсійному органу. Просила в задоволенні позову відмовити.

Заслухавши пояснення представника позивача, заперечення представника відповідача дослідивши в сукупності письмові докази, якими обґрунтовуються позовні вимоги та заперечення на позов, суд зазначає наступне.

Згідно ст.67 Конституції України кожен зобов'язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Закон України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування» визначає правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку.

Згідно з Прикінцевих та Перехідних положень Закону з дня набрання чинності цим Законом платники страхових внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування, загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття, загальнообов'язкове державне соціальне страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими похованням, загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності, вважаються платниками єдиного внеску.

В пункті 1 частини 1 статті 4 Закон України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування» зазначено, що платниками єдиного внеску є роботодавці - підприємства, установи та організації, інші юридичні особи, утворені відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, які використовують працю фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, чи за цивільно-правовими договорами (крім цивільно-правового договору, укладеного з фізичною особою - підприємцем, якщо виконувані роботи (надавані послуги) відповідають видам діяльності, зазначеним у витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), у тому числі філії, представництва, відділення та інші відокремлені підрозділи зазначених підприємств, установ і організацій, інших юридичних осіб, які мають окремий баланс і самостійно ведуть розрахунки із застрахованими особами.

Таким чином, суд приходить до висновку, що позивач є страхувальником, платником страхових внесків на загальнообовязкове державне соціальне страхування, на якого покладені обовязки нараховувати, обчислювати і сплачувати в установлені строки та в повному обсязі страхові внески.

Як вбачається з матеріалів справи позивачем, в порушення Закон України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування» допущена заборгованість по сплаті єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування, яка станом на 31.08.2011 року складає 45155 грн. Дана обставина підтверджується відомостями, які містяться в картках особового рахунку відповідача.

В судовому засіданні встановлено, що позивачем у встановленому порядку подавалися відповідачу звіти про суми нарахованої заробітної плати (грошового забезпечення, доходу) застрахованих осіб та суми нарахованих внесків на загальнообовязкове державне соціальне страхування до органів Пенсійного фонду України за липень та серпень 2011 року . Даний факт в судовому засіданні представник відповідача не заперечив.

Таким чином, суд зазначає, що допущення позивачем несвоєчасної сплати страхових внесків на загальнообовязкове державне соціальне страхування є підставою для нарахування пені та штрафних санкцій у відповідності до норм Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування», а сплата нарахованих сум пені та штрафних санкцій є обовязком позивача.

Стаття 9 даного Закону передбачає, що обчислення єдиного внеску здійснюється на підставі бухгалтерських та інших документів, відповідно до яких провадиться нарахування (обчислення) або які підтверджують нарахування (обчислення) виплат (доходу), на які відповідно до цього Закону нараховується єдиний внесок (частина 2 статті). Платники єдиного внеску зобов'язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за відповідний базовий звітний період, не пізніше 20 числа місяця, що настає за базовим звітним періодом. При цьому платники, зазначені у пункті 1 частини першої статті 4 цього Закону, під час кожної виплати заробітної плати (доходу, грошового забезпечення), на суми якої (якого) нараховується єдиний внесок, одночасно з видачею зазначених сум зобов'язані сплачувати нарахований на ці виплати єдиний внесок у розмірі, встановленому для таких платників (авансові платежі). Винятком є випадки, якщо внесок, нарахований на ці виплати, вже сплачений у строки, встановлені абзацом першим цієї частини, або за результатами звірення платника з територіальним органом Пенсійного фонду за платником визнана переплата єдиного внеску, сума якої перевищує суму внеску, що підлягає сплаті, або дорівнює їй. Кошти перераховуються одночасно з отриманням (перерахуванням) коштів на оплату праці (виплату доходу, грошового забезпечення), у тому числі в безготівковій чи натуральній формі. При цьому фактичним отриманням (перерахуванням) коштів на оплату праці (виплату доходу, грошового забезпечення) вважається отримання відповідних сум готівкою, зарахування на рахунок одержувача, перерахування за дорученням одержувача на будь-які цілі, отримання товарів (послуг) або будь-яких інших матеріальних цінностей у рахунок зазначених виплат, фактичне здійснення з таких виплат відрахувань згідно із законодавством або виконавчими документами чи будь-яких інших відрахувань. Базовим звітним періодом є календарний місяць (частина 8 статті). У разі несвоєчасної або не в повному обсязі сплати єдиного внеску до платника застосовуються фінансові санкції, передбачені цим Законом (частина 11 статті).

Судом встановлено, що позивачем у встановленому порядку подано відповідачу звіт про суми нарахованої заробітної плати (доходу, грошового забезпечення, допомоги, компенсації) застрахованих осіб та сум нарахованого єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування, що підлягали сплаті відповідно за липень,серпень 2011 року в сумі 40463,97 грн.

У визначені вищенаведеним Законом строки єдиний внесок позивачем не сплачено, внаслідок чого утворилася недоїмка з його сплати.

Рішення № 1679 винесене відповідачем 08.09.2011 року про застосування до позивача, за несвоєчасну сплату єдиного внеску, фінансових санкцій в розмірі 10 відсотків своєчасно несплачених сум та нарахування пені в розмірі 0,1 відсотка зазначених сум коштів, за кожний день прострочення платежу, є правомірним.

В розділі 9 Інструкції про порядок обчислення і сплати страхувальниками та застрахованими особами внесків на загальнообовязкове державне пенсійне страхування до Пенсійного фонду України, затвердженої постановою правління Пенсійного фонду України за №21-1 від 19.12.2003 року врегульовано порядок застосування фінансових санкцій та нарахування пені за несвоєчасну сплату страхових внесків.

Пунктом 9.3.2 зазначеної Інструкції встановлено, що за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) страхувальниками страхових внесків, у тому числі донарахованих страхувальниками або територіальними органами Пенсійного фонду, накладається штраф у розмірі 10 відсотків своєчасно не сплачених сум. При цьому складається рішення за формою згідно з додатком 14. Розрахунок цієї фінансової санкції здійснюється на підставі даних картки особового рахунку платника. При застосуванні штрафів, зазначених у цьому підпункті, приймається одне рішення після сплати (погашення) у повному обсязі недоїмки окремо за кожний базовий звітний період незалежно від кількості випадків сплати за вказаний період.

Таким чином, обовязок винести рішення про нарахування фінансових санкцій та пені за несплату (несвоєчасну сплату) позивачем страхових внесків на загальнообовязкове державне соціальне страхування у відповідача виникає з моменту сплати таких внесків.

У звязку з цим, управлінням Пенсійного фонду України в м. Івано-Франківську спірне рішення винесено правомірно.

Крім того, позивач оскаржує вимогу про сплату боргу № Ю-187/2 від 05.09.2011 року.

Як вбачається з матеріалів справи позивачем, в порушення частини 6 статті 20 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування» допущена заборгованість по сплаті страхових внесків на загальнообовязкове державне пенсійне страхування, фінансових санкціях та пені в сумі 45155 грн. Дана обставина підтверджується відомостями, які містяться в картках особового рахунку позивача (26-38).

Відповідно до ст. 25 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування» територіальний орган Пенсійного фонду у порядку, за формою і в строки, встановлені Пенсійним фондом за погодженням з центральним органом виконавчої влади у сфері праці та соціальної політики, надсилає платникам єдиного внеску, які мають недоїмку, вимогу про її сплату. Вимога про сплату недоїмки є виконавчим документом. Платник єдиного внеску зобов'язаний протягом десяти робочих днів з дня надходження вимоги про сплату недоїмки сплатити суми недоїмки та штрафів разом з нарахованою пенею. У разі незгоди з розрахунком суми недоїмки платник єдиного внеску узгоджує її з органом Пенсійного фонду в порядку, встановленому Пенсійним фондом за погодженням з центральним органом виконавчої влади у сфері праці та соціальної політики. У разі якщо згоди з органом Пенсійного фонду не досягнуто, платник єдиного внеску зобов'язаний сплатити суми недоїмки та штрафів разом з нарахованою пенею протягом десяти робочих днів з дня надходження рішення відповідного органу Пенсійного фонду або оскаржити вимогу до органу Пенсійного фонду вищого рівня чи в судовому порядку.

Відповідно до розділу 8 пункту 2 Інструкції «Про порядок обчислення і сплати страхувальниками та застрахованими особами внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування до Пенсійного фонду України», затвердженої постановою правління Пенсійного фонду України 19.12.2003 року, органи Пенсійного фонду надсилають страхувальникам вимогу про сплату недоїмки в таких випадках:

б) якщо страхувальник має на кінець звітного базового періоду недоїмку зі сплати страхових внесків;

в) якщо страхувальник має на кінець звітного періоду борги зі сплати фінансових санкцій (штрафів) та пені.

У випадку "б" вимога надсилається щомісяця протягом п'яти робочих днів, наступних за звітним базовим періодом. Вимога формується на підставі даних особових рахунків платників на всю суму боргу.

Враховуючи вказані обставини, 05.09.2011 року відповідачем було винесено оскаржувану вимогу про сплату боргу за № Ю-187/2, щодо сплати 45155 грн.

За змістом ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Судом встановлено, що управління Пенсійного фонду України в м. Івано-Франківську, при винесені оскаржуваних рішення та вимоги про сплату боргу, діяло на підставі закону та в межах наданих йому повноважень.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що в задоволенні позову, слід відмовити.

На підставі ст. 124 Конституції України, керуючись ст. ст. 158-163, 167 < Текст > Кодексу адміністративного судочинства України, суд ,-

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні позову Житлово-експлуатаційної організації № 3 до управління Пенсійного фонду України в м.Івано-Франківську про визнання нечинними та скасування рішення № 1679 від 08.09.2011 року, вимоги № Ю-187/2 від 05.09.2011 року, відмовити.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку.Апеляційна скарга на постанову подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Апеляційна скарга на постанову подається до Львівського апеляційного адміністративного суду через Івано-Франківський окружний адміністративний суд. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого кодексом адміністративного судочинства, якщо таку скаргу не було подано.

Суддя (підпис) Могила А.Б.

Постанова складена в повному обсязі 31.10.2011 року.