Справа № 2а-427/2010
Суддя: Сіденко С. І.
Дата ухвалення: 2010-12-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 2а-427/2010
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 грудня 2010 року Цюрупинський районний суд

Херсонської області

в складі судді Сіденко С.І.

при секретарі Демехи Е.М.

за участю позивача ОСОБА_1.

представника відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Цюрупинську адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до управління Пенсійного фонду України в Цюрупинському районі про поновлення пропущеного строку для звернення до суду та зобов'язання УПФ України в Цюрупинському районі щодо здійснення перерахунку отримуваної пенсії як дитині війни,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до суду з адміністративним позовом до управління Пенсійного фонду України в Цюрупинському районі про поновлення пропущеного строку для звернення до суду та зобов'язання УПФ України в Цюрупинському районі здійснити перерахунок щомісячного підвищення до отримуваної пенсії у розмірі 30% як дитині війни в період з 09.07.2007 р. по 31.12.2007 р., з 22.05.2008 р. по 31.12.2008 р., з 01.01.2009 р. по 31.12.2009 р., та з 01.01.2010 р. по 25.10.2010 р.

В судовому засіданні позивачка підтримала свої позовні вимоги га пояснила, що вона чає статус дитини війні і відповідно до ст.. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни має право на отримання підвищення до пенсії у розмірі 30 відсотків мінімальної пенсії з 2007 р. Але ця норма Закону відповідачем не виконується, вона не отримує таке підвищення у розмірі, встановленому ст. 6 Закону незважаючи на рішення Конституційного Суду України від 09.07. 2007р. та 22.05.2008 р., чим порушено її права. Про ці обставини вона дізналася у травні 2010 року, тому просить поновити строк для звернення до суду та зобовязати УПФ України в Цюрупинському районі здійснити перерахунок щомісячного підвищення до отримуваної пенсії у розмірі 30% як дитині в період з 09.07.2007 р. по 31.12.2007 р., з 22.05.2008 р. по 31.12.2008 р., з 01.01.2009 р. по 31.12.2009 р., та з 01.01.2010 р. по 26.10.2010 р.

Представник відповідача ОСОБА_2 позов не визнав, надав письмові заперечення на позов, а окрім того, пояснив, що Законом України «Про соціальний захист дітей війни» не передбачено, яким саме органом, за рахунок яких коштів та в якому процедурному порядку здійснюється призначення і виплата підвищення пенсій. Відповідно до положень статті 7 цього Закону фінансове забезпечення соціальних гарантій, передбачених даним Законом, здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України, який затверджує Верховна Рада України, а не із бюджету Пенсійного фонду України, який затверджує Кабінет Міністрів України. В 2007 році не було виділено коштів на підвищення пенсій дітям війни, тому ці виплати не здійснювалися. З 01.01.2008 р. позивачці виплачувалось підвищення до пенсії, як дитині війни, у розмірі 10% від прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, відповідно до статті 6 Закону України «Про соціальний статус дітей війни» в редакції Закону від 28.12.2007 р. яким було внесені зміни до Закону України «Про соціальний статус дітей війни». Рішенням Конституційного Суду України від 22.05.2008 р. зазначені зміни були визнані не конституційними. З травня 2008 року розмір підвищення пенсії був встановлений постановою Кабінету Міністрів України від 28.05.2008 р. «Деякі питання соціального захисту окремих категорій громадян». Згідно п.8 цієї постанови дітям війни до пенсії або щомісячного довічного грошового утримання чи державної соціальної допомоги, що виплачується замість пенсії підвищення проводиться у таких розмірах: з 22 травня -48,10 грн., з 1 липня -48,20 грн., з ь1 жовтня -49,80 грн до цього періоду позивачці виплачується підвищення до пенсії у встановленому цією постановою розмірі. Крім того, представник відповідача просить у задоволені позову відмовити у звязку з пропуском позивачкою строку позовної давності звернення до суду без поважних причин.

Заслухавши пояснення позивачки, представника відповідача, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що позивачка є пенсіонеркою та має статус дитини війни відповідно до пенсійного посвідчення ААБ№ 121761, виданого 01.0.1999 р., перебуває на обліку в управлінні Пенсійного Фонду України в Цюрупинському районі та отримує пенсію. До 2008 року підвищення до пенсії, як дитині війни, позивачці не нараховувалось і не виплачувалось. З 01.01.2008 р. таке підвищення її виплачується. При цьому розмір виплати складав: у січні березні 2008 року -47 грн., у квітні-червні 2008 року-48,10 грн., у липні-вересні 2008 року 48,20 грн., а з жовтня 2008 року по даний час 49,80 грн., щомісячно, що визнано відповідачем.

Ці обставини підтверджуються копією пенсійного посвідчення, письмовим запереченням відповідача про розмір нарахованого пенсіонерці підвищення до пенсії.

Статтею 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» №2195-ІV від 18.11.04р. встановлено, ще дітям війни пенсії або щомісячне довічне грошове утримання чи державна соціальна допомога, що виплачується замість пенсії, підвищуються на 30% мінімальної пенсії за віком.

На 2007 рік дію статті 6 Закону № 2195 було зупинено пунктом 12 статті 71 Закону України «Про Державний бюджет України на 2007 рік" від 19.12.2006 р. з урахуванням статті 111, якою встановлено, що у 2007 році підвищення до пенсії або щомісячного довічного грошового утримання чи державної соціальної допомоги, яка виплачується замість пенсії, відповідно до ст.. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» виплачується особам, які є інвалідами (крім тих, на яких поширюється дія Закону України «про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», у розмірі 50відсотків від розміру надбавки, встановленої для учасників війни.

Рішенням Конституційного суду України від 9 липня 2007 року визнано такими, що не відповідають Конституції України (є не конституційними), положення пункту 12 статті 71 Закону України «Про державний бюджет України на 2007 рік», яким зупинено на 2007 рік дію статті 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни», з урахуванням статті 111 цього Закону.

Відповідно до ч.2 ст. 152 Конституції України Закони, інші правові акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність.

Таким чином, з 09.07 2007р. вищезазначені норми Закону України «Про Державний бюджет України на 2007 рік» втратили чинність, а отже, з цього часу положення ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» діяли в повному обсязі, але в супереч рішення Конституційного Суду України підвищення до пенсії позивачці з 2007 р. на день розгляду справи відповідачем не нараховувалось і не виплачувалось.

Пунктом 41 розділу ІІ «Внесення змін до деяких законодавчих актів України» Закону України «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 28.12.2007 р. були внесені зміни до Закону України «Про соціальний статус дітей війни» і стаття 6 була викладена в новій редакції, якою встановлено, що дітям війни (крім тих, на яких поширюється дія Закону України. «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту») до пенсії або щомісячного довічного грошового утримання чи державної соціальної допомоги, що виплачується замість пенсії, виплачується підвищення у розмірі надбавки, встановленої для учасників війни.

Рішенням Конституційного Суду України від 22.05.2008 р. зазначені зміни були визнані такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними).

Таким чином, з 22.05.2008 р. вищезазначені норми Закону України "Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України" втратили чинність, а, отже, з цього діє положення ст.6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» в редакції від 18.11.04 року.

За конституційними нормами, враховуючи рішення Конституційного Суду України від 22.05.2008 р. № 10-рп/2008, і виходячи з пріоритетності Законів над підзаконними актами, при визначенні розміру підвищення до пенсії, підлягає застосуванню стаття 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» в редакції від 18.11.04 р., але в супереч цьому підвищення до пенсії позивачці відповідачем нараховувалось і виплачувалось не в розмірі 30% мінімальної пенсії за віком, встановленому законом, а в розмірі, встановленому постановою Кабінету Міністрів України від 28.05.2008 р. «Деякі питання соціального захисту окремих категорій громадян», а саме, з 22 травня 2008 р.-48,10 грн., з 1 липня 2008р. -48,20 грн., з 1 жовтня 2008 р. -49,80 грн., чим істотно звужується обсяг встановлених Законом №2195 прав.

Посилання представника відповідача на те, що у Державному бюджеті не було передбачені кошти на виплату підвищення до пенсії дітям війни у розмірах, встановлених Законом України «Про соціальний захист дітей війни», є безпідставними.

Разом з тим, відповідно до ч. 2 ст. 99 КАС України для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод і інтересів.

Відповідно до ч. 1 ст. 100 КАС України адміністративний позов, поданий після закінчення строків, установлених законом, залишається без розгляду. Якщо суд за заявою особи, яка його подала, не знайде підстав для поновлення строку, про що постановляється ухвала.

Позивачка звернулася до суду з адміністративним позовом 27.10.2010 р., при цьому вона просить перерахувати підвищення до пенсії та забезпечити її виплату війни в період з 09.07.2007 р. по 31.12.2007 р., з 22.05.2008 р. по 31.12.2008 р., з 01.01.2009 р. по 31.12.2009 р., та з 01.01.2010 р. по 25.10.2010 р. тобто за період, який перевищує шестимісячний строк, встановленого законом для звернення до суду. Представник відповідача наполягає на відмову у задоволенні позову у звязку з пропуском позивачкою строку звернення до суду.

Посилання позивачки на те, що вона дізналася про відповідні рішення Конституційного Суду України лише у травні 2010 року, і що ця обставина, на її думку, є поважною причиною пропуску строку звернення до суду, не дають підстав для визнання судом причини пропуску строку поважною.

Таким чином, оскільки права позивачки порушуються і на теперішній час, позов підлягає задоволенню в межах шестимісячного строку позовної давності, тобто з 27.04.2010р.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.2, 11, 71, 86, 99, 100, 159-163 КАС України , ч.1 ст. 28 ЗУ «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», ст. 6 ЗУ «Про соціальний захист дітей війни» в редакції від 18.11.2004р., суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнти частково.

Зобов'язати управління Пенсійного фонду України в Цюрупинському районі здійснити перерахунок належної ОСОБА_1 пенсії з її підвищенням в 30% мінімальної пенсії за віком з розміру, встановленого ч.1 ст.28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхуванню» та здійснити необхідні виплати за період з 27 квітня 2010 року по 09.12.2010 року за рахунок Державного бюджету України.

В іншій частині позовних вимог відмовити у зв'язку з пропуском строку звернення до суду без поважних причин.

На постанову протягом десяти днів з дня отримання її копії може бути подано апеляційну скаргу до Одеського апеляційного адміністративного суду через Цюрупинський районний суд з одночасним надісланням копії апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції.

Суддя С.І. Сіденко