Справа № 2а-11382/12/2070
Суддя: Нечитайло О.М.
Дата ухвалення: 2015-11-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 листопада 2015 року м. Київ К/800/17322/13

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:
ГоловуючогоНечитайла О.М.
СуддівПилипчук Н.Г.
Ланченко Л.В.
розглянувши у попередньому судовому засіданні
касаційну скаргу Західної міжрайонної державної податкової інспекції м. Харкова Харківської області Державної податкової служби

на постанову Харківського апеляційного адміністративного суду від 06 березня 2013 року

у справі №2а-11382/12/2070

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Талан»

до Західної міжрайонної державної податкової інспекції м.Харкова Харківської області Державної податкової служби

про скасування податкових повідомлень-рішень,

ВСТАНОВИВ :

Товариство з обмеженою відповідальністю «Талан» (далі - позивач) звернулось до суду з позовом до Західної міжрайонної державної податкової інспекції м.Харкова Харківської області Державної податкової служби (далі - відповідач) про скасування податкових повідомлень-рішень.

Харківський окружний адміністративний суд постановою від 30 листопада 2012 року відмовив у задоволенні адміністративного позову.

Харківський апеляційний адміністративний суд постановою від 06 березня 2013 року, скасував рішення суду першої інстанції та прийняв нове, яким задовольнив позовні вимоги, визнав протиправними та скасував податкові повідомлення-рішення 10 жовтня 2012 року № та №.

Вважаючи, що рішення суду апеляційної інстанції прийняте з порушення норм матеріального та процесуального права, відповідач звернувся до Вищого адміністративного суду України з касаційною скаргою, в якій, з урахуванням клопотання про уточнення касаційної скарги, просив його скасувати, а справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Позивач на адресу суду касаційної інстанції письмових заперечень на касаційну скаргу відповідача не надіслав.

Відповідно до частини 1 статті 220 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі і не може досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні та вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Суди першої та апеляційної інстанцій встановили такі фактичні обставини справи.

Працівники контролюючого органу провели документальну позапланову виїзну перевірку позивача з питань дотримання вимог податкового законодавства по взаємовідносинам з ТОВ «Промбуд-монтажінвест» та ТОВ «Промспец Консалтинг» за період січень-жовтень 2011 року, про що склали акт від 02 жовтня 2012 року №2243/22-104/30990201, яким встановили порушення позивачем вимог статті 185, пунктів 198.1, 198.3 статті 198 Податкового кодексу України, у зв'язку з чим останній завищив податковий кредит у розмірі 419 445,20 грн., а також порушення вимог пунктів 138.1, 138,2 статті 138, підпункту 139.1.9 пункту 139.1 статті 139 Податкового кодексу України, у результаті чого завищив валові витрати у розмірі 1 885 611,00 грн.

За результатами проведеної перевірки відповідач прийняв податкові повідомлення-рішення від 10 жовтня 2012 року №, яким збільшив позивачу розмір грошового зобов'язання з податку на додану вартість у розмірі 492 381,00 грн., з яких основний платіж - 419 445,00 грн., штрафні (фінансові) санкції - 72 936,00 грн. та № , яким збільшив суму грошового зобов'язання з податку на прибуток у розмірі 445 681,00 грн., з яких основний платіж - 445 680,00 грн., штрафні (фінансові) санкції - 01,00 грн.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, розглянувши та обговоривши доводи, наведені у касаційній скарзі, перевіривши матеріали справи, колегія суддів Вищого адміністративного суду України дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на наступне.

Фактичною підставою для прийняття спірних податкових повідомлень-рішень слугував висновок податкового органу про безпідставне включення позивачем до складу податкового кредиту та валових витрат вартості товарів (робіт, послуг) придбаних у ТОВ «Промбуд -монтажінвест» та ТОВ «Промспец Консалтинг» за правочинами, виконання яких не спричиняє реального настання правових наслідків.

Скасовуючи спірні податкові повідомлення-рішення та задовольняючи позовні вимоги, суд апеляційної інстанції виходив з відсутності у діях позивача вимог податкового законодавства при формуванні податкового кредиту та валових витрат по господарським операціям з придбання товарів (робіт, послуг) у зазначених контрагентів.

Як вбачається з матеріалів справи, основним видом діяльності позивача за даними довідки Єдиного державного реєстру підприємств та організацій являється загальне будівництво (нові роботи, роботи з заміни, реконструкції та відновлення) та інші спеціальні будівельні роботи.

На підставі договорів купівлі-продажу від 04 січня 2011 року №01/01/11, від 01 лютого 2011 року №01/02/11, від 01 березня 2011 року №01/03/11, від 01 квітня 2011 року №01/04/11, від 01 червня 2011 року №01/06/11, від 01 липня 2011 року №01/07/11, від 01 серпня 2011 року №02/08/11, від 01 серпня 2011 року №01/08/11, від 01 вересня 2011 року №01/09/11, від 03 жовтня 2011 року №01/10/11, ТОВ «Промспец Консалтинг» поставило позивачу товарні - матеріальні цінності (будівельні матеріали) на суму 1 353 450,03 грн. (у тому числі податок на додану вартість у розмірі 225 575,01 грн.).

Фактичне виконання вказаних договірних відносин підтверджується наявними у матеріалах справи копіями видаткових накладних, податкових накладних, специфікацій та товарно-транспортних накладних.

Розрахунки по вказаним операціям проведено у безготівковій формі, про що свідчать наявні в матеріалах справи копії банківських виписок.

Крім того, між позивачем та ТОВ «Промбуд-Монтажінвест» укладені договори підряду від 14 грудня 2010 року №04/12/10, від 15 грудня 2010 №06/12/10, від 16 грудня 2010 року №08/12/10, від 21 грудня 2010 року №09/12/10, від 30 грудня 2010 року №11/12/10, від 30 грудня 2010 року №12/12/10 року, від 01 березня 2011 року №03/03/11, від 04 березня 2011 року №04/03/11, від 04 березня 2011 року №05/03/11, від 04 квітня 2011 року №03/04/11, від 18 травня 2011 року №08/05/11 та №09/05/11, від 18 травня 2011 року №10/05/11, від 01 червня 2011 року №02/06/11, №03/06/11, №05/06/11, №06/06/11, від 07 червня 2011 року №09/06/11, від 01 липня 2011 року №03/07/11, від 15 липня 2011 року №10/07/11, №11/07/11, від 03 серпня 2011 року №09/08/11, від 04 серпня №09/08/11, від 22 серпня 2011 року №10/08/11, за змістом яких, підрядник зобов'язувався виконати роботи, а замовник зобов'язується прийняти та своєчасно сплатити виконані роботі. Кількість, найменування та вартість відображаються в локальних кошторисах та актах виконаних робіт.

Суми податку на додану вартість, сплачені у ціні придбаних товарів (робіт, послуг), на підставі отриманих від ТОВ «Промбуд-Монтажінвест» податкових накладних на суму 1 163 220,95 грн., включені позивачем до складу податкового кредиту у розмірі 193 870,16 грн.

Фактичне виконання вказаних договірних відносин підтверджується наявними у матеріалах справи копіями податкових накладних, актів приймання-передачі виконаних робіт, договірних цін до договорів, локальних кошторисів, відомостей ресурсів, розрахунків загальновиробничих витрат у складі договірної ціни, актів приймання-передачі будівельних матеріалів, актів цільового використання матеріалів, довідок про вартість виконаних робіт/витрат, банківських виписок по особовому рахунку позивача.

Як встановлено судами попередніх інстанцій, необхідність придбання товарно-матеріальних цінностей та будівельних послуг зумовлена наявністю у позивача зобов'язань на підставі договорів підряду укладених з ПАТ «Мегабанк», ТОВ «АНК» та ТОВ «Енергосервіс».

Враховуючи, що під час виникнення спірних правовідносин діяли норми різних нормативно-правових актів, застосуванню підлягають як приписи Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» так і Податкового кодексу України.

За змістом пункту 5.1 статті 5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» валові витрати виробництва та обігу (далі - валові витрати) - сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних як компенсація вартості товарів (робіт, послуг), які придбаваються (виготовляються) таким платником податку для їх подальшого використання у власній господарській діяльності.

Підпунктом 5.2.1 статті 5 вказаного Закону встановлено, що до складу валових витрат включаються: суми будь-яких витрат, сплачених (нарахованих) протягом звітного періоду у зв'язку з підготовкою, організацією, веденням виробництва, продажем продукції (робіт, послуг) і охороною праці, у тому числі витрати з придбання електричної енергії (включаючи реактивну), з урахуванням обмежень, установлених пунктами 5.3 - 5.7 цієї статті.

Згідно з нормою абзацу четвертого підпункту 5.3.9 пункту 5.3 статті 5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» не належать до складу валових витрат будь-які витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення податкового обліку.

Аналогічні положення містять норми підпункту 14.1.27 пункту 14.1 статті 14 та підпункту 139.1.9 пункту 139.1 статті 139 Податкового кодексу України.

Отже, виходячи з вказаних положень податкового законодавства, до складу валових витрат включаються будь-які витрати, які пов'язані з господарською діяльністю платника податку та підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими документами.

З матеріалів справи вбачається, що позивач сформував валові витрати на підставі належним чином оформлених первинних бухгалтерських документів, отриманих від вказаних контрагентів та у зв'язку з оплатою підприємствам вартості придбаних товарів (робіт, послуг), що відповідає вищенаведеним вимогам законодавства.

Також колегія суддів погоджується з висновками суду апеляційної інстанції щодо правомірності формування позивачем податкового кредиту спірного періоду за результатом виконання господарських взаємовідносин з ТОВ «Промбуд-монтажінвест» та ТОВ «Промспец Консалтинг».

У відповідності до приписів підпункту 14.1.181 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України податковий кредит - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов'язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

Відповідно до пункту 198.3 статті 193 Податкового кодексу України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Згідно пункту 198.6 статті 198 статті 198 Податкового кодексу України, не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Отже, достатніми підставами для виникнення у платника податку права на податковий кредит є наявність податкових накладних, виданих йому підприємством-контрагентом, оформлених з дотриманням вимог чинного законодавства, встановлення судом реальності та товарності господарської операції.

Відповідно до пункту 198.2 статті 198 Податкового кодексу України датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Судом попередньої інстанції обґрунтовано встановлено, що включення позивачем до податкового кредиту за період січень-жовтень 2011 року суми податку на додану вартість, сплаченої у ціні отриманих товарів (робіт, послуг) на підставі податкових накладних, оформлених у відповідності до вимог законодавства, свідчить про правомірність формування податкового кредиту спірного періоду.

Натомість, відповідачем не наведено жодних доводів та не надано будь-яких доказів, які б могли свідчити про недобросовісність позивача як платника податків або про наявність обставин, що виключають обґрунтованість включення позивачем до складу податкового кредиту спірної суми податку по господарським операціям із зазначеними контрагентами.

Крім того, укладені договори не визнані у встановленому законом порядку недійсними, інших відомостей, які б свідчили, зокрема, про необґрунтоване завищення позивачем суми витрат та податкового кредиту, відповідачем до суду не надано, а судами попередніх інстанцій таких обставин не встановлено.

Посилання відповідача на відсутність товарно-транспортних накладних або наявність недоліків у заповненні наявних накладних у позивача, як підставу для висновку про відсутність фактичного здійснення господарських операцій з вказаними контрагентами, обґрунтовано не взяті до уваги судом апеляційної інстанції, оскільки останні не впливають на порядок формування податкового кредиту по фактично сплаченим та отриманим товарам та послугам, які підтверджені належними первинними документами, зокрема податковими накладними.

Як вбачається з матеріалів справи, транспортування придбаного товару здійснювалось суб'єктом підприємницької діяльності - фізичною особою ОСОБА_4 на підставі укладеного з позивачем договору про надання транспортних послуг від 03 січня 2011 року №3.

Крім того, деякі дефекти в оформленні документів (зокрема відсутність окремих реквізитів), за наявності інших первинних документів, які підтверджують факт реального придбання платником податку товару, не можуть розглядатися як самостійні підстави для висновку про відсутність реального здійснення господарських операцій.

Також, є помилковими висновки і доводи скаржника про те, що відсутність у контрагентів позивача необхідних умов для ведення господарської діяльності та порушення такими контрагентами вимог податкового законодавства при формуванні своїх податкових зобов'язань, свідчить про відсутність у позивача права на включення сум податку на додану вартість до складу податкового кредиту та формування валових витрат є помилковим, з огляду на те, що чинне податкове законодавство не ставить у залежність право позивача на формування податкового кредиту та валових витрат від податкового обліку (стану) інших осіб і фактичної сплати контрагентами податку до бюджету. Питання визначення складу податкового кредиту та валових витрат поширюється тільки на окремо взятого платника податків і не ставить цей факт у залежність від розрахунку з бюджетом третіх осіб.

Згідно частини 2 статті 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

З огляду на припис наведеної норми процесуального права при розгляді судом спору щодо правомірності рішення органу державної податкової служби, яким платнику податків донараховані податкові зобов'язання, презумується добросовісність платника податків, якщо зазначеним органом не доведено інше.

За встановлених обставин, колегія суддів Вищого адміністративного суду України погоджується з висновками суду апеляційної інстанцій про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог та скасування спірних податкових повідомлень-рішень.

Мотивація та докази, наведені у касаційній скарзі, не дають адміністративному суду касаційної інстанції підстав для постановлення висновків, які б спростовували правову позицію суду попередньої інстанції.

Отже, колегія суддів вважає, що в межах касаційної скарги порушень судом апеляційної інстанції норм матеріального права при вирішенні цієї справи не допущено. Правова оцінка обставин у справі дана правильно, а тому касаційну скаргу слід відхилити, а оскаржуване судове рішення - залишити без змін.

На підставі викладеного, керуючись статтями 210-231 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

УХВАЛИВ:

1. Касаційну скаргу Західної міжрайонної державної податкової інспекції м.Харкова Харківської області Державної податкової служби залишити без задоволення.

2. Постанову Харківського апеляційного адміністративного суду від 06 березня 2013 року у справі №2а-11382/12/2070 залишити без змін.

3. Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі, та може бути переглянута з підстав, встановлених статтею 237 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя:Нечитайло О.М.
Судді:Ланченко Л.В.
Пилипчук Н.Г.