Справа № 554/9022/15-а
Суддя: Русанова В.Б.
Дата ухвалення: 2015-12-01 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 грудня 2015 р.Справа № 554/9022/15-а
Колегія суддів Харківського апеляційного адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Русанової В.Б.

Суддів: Курило Л.В. , Присяжнюк О.В.

за участю секретаря судового засідання Дудка О.А. Русанової В.Б.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Октябрського районного суду м. Полтава від 09.10.2015р. по справі № 554/9022/15-а

за позовом ОСОБА_1

до Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Октябрської районної у м.Полтаві ради , Департаменту праці та соціального захисту населення Полтавської обласної державної адміністрації , Центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат у Полтавській області

про визнання неправомірними дій та зобовязання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИЛА:

13.07.2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою в якій просить суд:

- визнати неправомірним дії та відмову Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Октябрської районної у м. Полтаві ради у здійсненні перерахунку позивачу щорічної допомоги на оздоровлення за 2015 рік в розмірах, що передбачені ст.48 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»;

- зобов'язати Управління праці та соціального захисту населення виконкому Октябрської у м. Полтаві ради здійснити перерахунок, до нарахувати та виплатити позивачу суму щорічної допомоги на оздоровлення за 2015 рік, передбачену ч. 4 ст. 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждалим внаслідок Чорнобильської катастрофи» , в розмірі пяти мінімальних заробітних плат, з розміру заробітної плати встановленої на момент виплати з урахуванням проведених виплат».

Постановою Октябрського районного суду м.Полтави від 09.10.2015 року в задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 відмовлено.

ОСОБА_1 (далі Позивач), не погодившись з постановою суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову Октябрського районного суду м.Полтави від 09.10.2015 року та прийняти нову постанову суду.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги посилається на порушення судом першої інстанції норми матеріального та процесуального права, не врахування Конституції України, невірну правову оцінку діям відповідача, що привело до невірного вирішення справи.

Відповідачі подали письмові заперечення на апеляційну скаргу, де наполягали на законності судового рішення та просили залишити його без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Сторони в судове засідання апеляційної інстанції не з'явилися, про дату, час та місце апеляційного розгляду справи повідомлені належним чином, причини неявки не повідомили.

Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо письмових доказів для правильного вирішення апеляційної скарги, а особиста участь сторін в судовому засіданні - не обов'язкова, колегія суддів у відповідності до ч. 4 ст. 196 КАС України визнала можливим проводити апеляційний розгляд справи за відсутності представників сторін.

Згідно ст. 41 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Відповідно ч. 1 ст. 195 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду першої інстанції та доводи апеляційної скарги, заперечень проти неї, дослідивши докази по справі, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено в суді апеляційної інстанції, що ОСОБА_1 перебуває на обліку в Управлінні праці та соціального захисту населення Октябрського районної у м. Полтаві ради, як учасник ліквідації наслідків аварії на ЧАЄС 2 категорії (згідно з посвідченням серії А№ 351474 (а.с.4).

В березні позивачу була нарахована, а в квітні 2015р. виплачена щорічна допомога на оздоровлення за 2015р. в розмірі 100 грн.

ОСОБА_1 звернувся до Департаменту праці та соціального захисту населення Полтавської обласної державної адміністрації та Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Октябрської районної у м. Полтаві ради із відповідними заявами щодо нарахування позивачу щорічної допомоги на оздоровлення, відповідно до ст. 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» в розмірі п'яти мінімальних заробітних плат за 2015 рік.

15.06.2015 року та 19.06.2015 року на адресу позивача направлені відповіді, якими повідомлено що дійсно ст.48 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 28.02.1991 року № 796-XII передбачено щорічну допомогу на оздоровлення учасникам ліквідації наслідків на ЧАЄС.

Проте, розміри допомоги визначені постановою Кабінету Міністрів України «Про щорічну допомогу на оздоровлення громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи від 12.07.2005 року № 562. Відповідно до зазначеної постанови та розпорядження управління праці та соціального захисту населення в позивачу виплачено допомогу, а тому підстави для перерахунку та виплати позивачу щорічної допомоги в іншому розмірі відсутні (а.с. 6).

Вважаючи, що розмір щорічної допомоги на оздоровлення позивачу виплачено в меншому розмірі, ніж встановлено законом, позивач звернувся до суду за захистом своїх прав.

Відмовляючи в задоволені позову суд першої інстанції виходив з того, що відповідач діяв правомірно, в межах своїх повноважень та у спосіб встановлений законом.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду з наступних підстав.

Згідно ст. 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну сину. Закони та інші нормативно-правові акти прийматься на основі Конституції України і повинні відповідати їй.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язати діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч. 1 ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Згідно ч. 4 ст. 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 28.02.1991 року № 796-ХІІ у базовій редакції, чинність якої було відновлено в зв'язку з тим, що положення розділу ІІ «Внесення змін до деяких законодавчих актів України» Закону України «Про державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 27.12.2007 року № 107-VI були визнані неконституційними рішенням Конституційного Суду України від 22 травня 2008 року у справі № 10-рп/2008, яка діє на час виникнення спірних відносин, щорічна допомога на оздоровлення виплачується, зокрема, в таких розмірах: громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи та віднесеним до 2 категорії - п'ять мінімальних заробітних плат.

Згідно ч. 7 цієї статті розмір мінімальної заробітної плати визначається на момент виплати.

Таким чином вихідним критерієм нарахування спірної виплати за цим законом є мінімальна заробітна плата, розмір якої визначається на момент виплати законом України про Державний бюджет України на відповідний рік.

Статтею 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2015 рік» установлено у 2015 році мінімальну заробітну плату у місячному розмірі: з 1 січня - 1218 гривень; з 1 грудня -1378 гривень.

Водночас пунктом 1 постанови Кабінету Міністрів України від 12 липня 2005 року № 562 «Про щорічну допомогу на оздоровлення громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» установлено, зокрема, такі розміри виплат:

громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи та віднесеним до 2 категорії - 100 гривень.

Аналізуючи доводи апелянта про те, що Кабінету Міністрів України не надано прав зменшувати конкретні, визначені в Законі «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» розміри пенсій, колегія суддів зазначає наступне.

Конституційний суд України у своєму рішенні від 26 грудня 2011 року № 20-рп-2011 у справі № 1-42/2011 за конституційними поданнями 49 народних депутатів України, 53 народних депутатів України і 56 народних депутатів України щодо відповідності Конституції України (конституційності) пункту 4 розділу VII «Прикінцеві положення» Закону України «Про Державний бюджет України на 2011 рік», згідно якого у 2011 році норми і положення статей 39, 48, 50, 51, 52, 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», статті 6 Закону України«Про соціальний захист дітей війни», статей 14, 22, 37 та частини третьої статті 43 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України виходячи з наявного фінансового ресурсу бюджету Пенсійного фонду України на 2011 рік, визнаючи їх такими, що відповідаютьКонституції України (конституційними ), зазначив, зокрема, про наступне.

У Конституції України передбачено гарантії прав громадян на соціальний захист, зокрема такі, як законодавче закріплення основ соціального захисту, форм і видів пенсійного забезпечення (пункт 6 частини першої статті 92), визначення джерел державного соціального забезпечення (частина друга статті 46)р контроль за використанням коштів Державного бюджету України (стаття 98).

Розміри соціальних виплат залежать від соціально-економічних можливостей держави проте мають забезпечувати конституційне право кожного на достатній життєвий рівень для себе своєї сім'ї, гарантоване статтею 48 Конституції України.

Згідно зі статтею 22 Загальної декларації прав людини розміри соціальних виплат допомоги встановлюються з урахуванням фінансових можливостей держави. Європейський суд з прав людини у рішенні від 9 жовтня 1979 року у справі «Ейрі проти Ірландії» констатував, здійснення соціально-економічних прав людини значною мірою залежить від становищ; державах, особливо фінансового. Такі положення поширюються й на питання допустим зменшення соціальних виплат, про що зазначено в рішенні цього суду у справі «Кйар Асмундсон проти Ісландії» від 12 жовтня 2004 року.

У рішенні Конституційного Суду України від 25 січня 2012 року № З-рп/2012 дано тлумачення, що нормативно-правові акти Кабінету Міністрів України під час вирішення справ про соціальний захист підлягають застосуванню тоді, коли вони видані у межах його компетенції, на основі і на виконання Бюджетного кодексу України, закону про Державний бюджет України на відповідний рік та інших законів України.

Законом України «Про внесення змін до Закону України «Про Державний бюджет України на 2014 рік» від 31.07.2014р. Прикінцеві положення доповнено п.6-7, яким установлено, що норми і положення статей 20, 21, 22, 23, 30, 31, 37, 39, 48, 50, 51, 52 та 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів бюджетів усіх рівнів, бюджету Пенсійного фонду України та бюджетів інших фондів загального соціального страхування на 2014 рік. Зазначений закон набрав чинності 03.08.2014р.

Таким чином, з 03.08.2014р. положення статті 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» застосовуються в порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України.

За рішенням Кабінету Міністрів України порядки використання коштів державного бюджету затверджуються Кабінетом Міністрів України або головним розпорядником коштів державного бюджету за погодженням з центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної бюджетної політики.

Отже, Кабінет Міністрів України має достатні правові підстави для врегулювання питання здійснення соціальних виплат в межах фінансових ресурсів, передбачених Законом України «Про Державний бюджет України на 2014 рік».

Пунктом 9 Прикінцевих положень Закону України «Про Державний бюджет України на 2015 рік» установлено, що норми і положення ряду законів України, зокрема ст. 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевих бюджетів та бюджетів фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування.

Таким чином нормою цього закону, яка діяла на час виникнення спору, встановлено спеціальні правила застосування у 2015 році ст. 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», відповідно до якої при здійсненні передбачених нею виплат застосовуються їх розміри, встановлені Кабінетом Міністрів України, тобто по-іншому врегульовано спірні відносини шляхом встановлення механізму реалізації вказаної норми закону.

Отже, одним з визначальних елементів у регулюванні суспільних відносин у соціальній сфері є додержання принципу пропорційності між соціальним захистом громадян та фінансовими можливостями держави, а також гарантування права кожного на достатній життєвий рівень.

Конституційний Суд України виходить із того, що додержання конституційних принці соціальної і правової держави, верховенства права (стаття 1, частина перша статті 8 Основі Закону України) обумовлює здійснення законодавчого регулювання суспільних відносин засадах справедливості та розмірності з урахуванням обов'язку держави забезпечувати гідні умови життя кожному громадянину України.

Колегія суддів, беручи до уваги норму статті 58 Конституції України щодо дії закону в часі та наявність пріоритету норми закону, прийнятої пізніше у разі колізії норм закону, що мають однакову юридичну силу, робить висновок, що з 1 січня 2015 року по 31 грудня 2015 року застосуванню у спірних відносинах підлягають норми підзаконного нормативно-правового акта - постанови Кабінету Міністрів України від 12 липня 2005 року № 562 «Про щорічну допомогу на оздоровлення громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Відповідно до ст. 200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Зважаючи на вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дослідив наявні докази, дав їм належну оцінку та прийняв законне та обґрунтоване рішення у відповідності з вимогами матеріального та процесуального права, в зв'язку з чим апеляційна скарга залишається без задоволення, а постанова суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст. 160, 167, 195, 196, п.1 ч.1 ст.198, 200, 205, 206, 209, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову Октябрського районного суду м. Полтава від 09.10.2015р. по справі № 554/9022/15-а залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання ухвали у повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя ОСОБА_2
Судді ОСОБА_3 ОСОБА_4
Повний текст ухвали виготовлений 07.12.2015 р.