Справа № 2а-3634/12/1370
Суддя: Цвіркун Ю.І.
Дата ухвалення: 2015-11-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 листопада 2015 року м. Київ К/800/38412/14

Вищий адміністративний суд України у складі суддів:

головуючого - Цвіркуна Ю.І. (суддя-доповідач),
Ланченко Л.В.,
Пилипчук Н.Г.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні адміністративну справу

за касаційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «TFC GROUP»

на постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 19.06.2014 року

у справі № 2а-3634/12/1370

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «TFC GROUP»

до Дрогобицької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Львівській області

про скасування податкових повідомлень-рішень,

встановив:

Товариство з обмеженою відповідальністю «TFC GROUP» звернулось до суду з адміністративним позовом до Дрогобицької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Львівській області про скасування податкових повідомлень-рішень.

Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 09.08.2012 року позов задоволено. Визнано протиправними та скасовано податкові повідомлення-рішення Дрогобицької об'єднаної державної податкової інспекції Львівської області Державної податкової служби від 29.04.2011 року №, від 04.05.2011 року №, від 05.05.2011 року №, від 06.05.2011 року №, від 10.05.2011 року №.

Постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 19.06.2014 року постанову Львівського окружного адміністративного суду від 09.08.2012 року скасовано та прийняти нову постанову, якою у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із рішенням суду апеляційної інстанції, позивач звернувся до Вищого адміністративного суду України з касаційною скаргою, в якій просить рішення суду апеляційної інстанції скасувати та залишити в силі рішення суду першої інстанції, посилаючись на порушення судом апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального і процесуального права, правової оцінки обставин справи, колегія суддів встановила таке.

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що за результатами документальної планової виїзної перевірки з питань дотримання позивачем вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період із 01.01.2010 року по 31.12.2010 року відповідачем складено акт від 23.05.2011 року №406/23- 1/22407311.

Під час проведення відповідної перевірки позивачем були отримані запити відповідача про надання документів: від 21.04.2011 року №5524/10/23-1; від 22.04.2011 року №5584/10/23-1; від 27.04.2011 року №5701/10/23-1; від 28.04.2011 року №5797/10/23- 1; від 29.04.2011 року №5900/10/23-1; від 04.05.2011 року №6081/10/23-1; від 05.05.2011 року №6171/10/23-1 та від 06.05.2011 року №6284/23-1.

20.04.2011 року, 21.04.2011 року, 22.04.2011 року, 27.04.2011 року, 28.04.2011 року, 29.04.2011 року, 04.05.2011 року, 05.05.2011 року та 06.05. 2011 складено акти прийому-передавання документів з метою огляду, які були підписані представниками сторін, та згідно із якими позивачем були передані для огляду при проведенні планової документальної перевірки: банківські виписки; розхідні накладні; розхідні та прихідні податкові накладні; касову книгу та касові документи; банківські виписки; розрахункові відомості по нарахуванню заробітної плати; реєстри отриманих та виданих податкових накладних; договори про фінансовий лізинг; кредитний договір та договір банківського вкладу; оборотні відомості; картки рахунків; авансові звіти; витрати обігу.

У зв'язку із наданням позивачем податковому органу до перевірки документів згідно письмових запитів не в повному обсязі, відповідачем були складені акти «Про ненадання документів, що належать до предмета перевірки»: від 28.04.2011 року №75/23-1/22407311, від 29.04.2011 року №77/23-1/22407311, від 04.05.2011 року №82/23-1, від 05.05.2011 року №88/23-1, від 06.05.2011 року №93/23-1/22407311, згідно із змістом яких позивачем, окрім документів, наданих згідно актів, не представлено всі інші документи, що належать до предмета перевірки (регістри податкового та бухгалтерського обліку, договори на здійснення господарської діяльності, договори оренди основних фондів, активи виконаних робіт (послуг), банківські виписки в суцільному порядку).

На підставі вказаних вище актів «Про ненадання документів, що належать до предмета перевірки» відповідачем прийнято податкові повідомлення-рішення: від 29.04.2011 року № , яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання за штрафними (фінансовими) санкціями в розмірі 510, 00 грн.; від 04.05.2011 року № , від 05.05.2011 року № , від 06.05.2011 року № та від 10.05.2011 року №, якими позивачу збільшено суму грошового зобов'язання за штрафними (фінансовими) санкціями в розмірі 1 020, 00 грн. за кожним із них.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що обране відповідачем найменування вищевказаних актів, а саме: про ненадання документів, не відповідає встановленим у судовому засіданні обставинам, оскільки у таких актах не відображено фактично поданих згідно актів прийому-передавання документів, наданих відповідачу для огляду. Крім того, запити було складено з порушенням вимог Податкового кодексу України, а тому платник податків у даному випадку звільняється від обов'язку надавати відповідь на такий запит.

Суд апеляційної інстанції прийшов до висновку, що доводи, викладені відповідачем у апеляційній скарзі, спростовують висновки суду першої інстанції про задоволення позовних вимог.

Колегія суддів суду касаційної інстанції, з урахуванням норм податкового законодавства, чинних на час виникнення відповідних правовідносин, погоджується з висновками суду апеляційної інстанції, зважаючи на таке.

Відповідно до пп. 75.1.2 п. 75.1 ст. 75 Податкового кодексу України документальною перевіркою вважається перевірка, предметом якої є своєчасність, достовірність, повнота нарахування та сплати усіх передбачених цим Кодексом податків та зборів, а також дотримання валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами) та яка проводиться на підставі податкових декларацій (розрахунків), фінансової, статистичної та іншої звітності, регістрів податкового та бухгалтерського обліку, ведення яких передбачено законом, первинних документів, які використовуються в бухгалтерському та податковому обліку і пов'язані з нарахуванням і сплатою податків та зборів, виконанням вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на органи державної податкової служби, а також отриманих в установленому законодавством порядку органом державної податкової служби документів та податкової інформації, у тому числі за результатами перевірок інших платників податків.

Згідно із п. 73.3 ст. 73 Податкового кодексу України органи державної податкової служби мають право звернутися до платників податків та інших суб'єктів інформаційних відносин із письмовим запитом про подання інформації (вичерпний перелік та підстави надання якої встановлено законом), необхідної для виконання покладених на органи державної податкової служби функцій, завдань, та її документального підтвердження. Такий запит підписується керівником (заступником керівника) органу державної податкової служби і повинен містити перелік інформації, яка запитується, та документів, що її підтверджують, а також підстави для надіслання запиту. Запит вважається врученим, якщо його надіслано поштою листом з повідомленням про вручення за податковою адресою або надано під розписку платнику податків або іншому суб'єкту інформаційних відносин або його посадовій особі.

Пунктом 85.2 ст. 85 Податкового кодексу України передбачено, що платник податків зобов'язаний надати посадовим (службовим) особам органів державної податкової служби у повному обсязі всі документи, що належать до предмета перевірки або пов'язані з ним. Такий обов'язок виникає у платника податків після початку перевірки.

У разі відмови платника податків або його законних представників надати копії документів посадовій (службовій) особі органу державної податкової служби така особа складає акт у довільній формі, що засвідчує факт відмови, із зазначенням посади, прізвища, імені, по батькові платника податків (його законного представника) та переліку документів, які йому запропоновано подати. Зазначений акт підписується посадовою (службовою) особою органу державної податкової служби та платником податків або його законним представником. У разі відмови платника податків або його законного представника від підписання зазначеного акта в ньому вчиняється відповідний запис (85.6 ст. 85 Податкового кодексу України).

Таким чином, з моменту допуску відповідача до проведення перевірки у позивача виник обов'язок надання до перевірки первинних, бухгалтерських документів та документів податкового обліку, що пов'язані з предметом перевірки.

У відповідності до пп. 121.1 ст. 121 Податкового кодексу України незабезпечення платником податків зберігання первинних документів облікових та інших регістрів, бухгалтерської та статистичної звітності, інших документів з питань обчислення і сплати податків та зборів протягом установлених статтею 44 цього Кодексу строків їх зберігання та/або ненадання платником податків контролюючим органам оригіналів документів чи їх копій при здійсненні податкового контролю у випадках, передбачених цим Кодексом, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі 510 гривень. Ті самі дії, вчинені платником податків, до якого протягом року було застосовано штраф за таке саме порушення, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі 1020 гривень.

Враховуючи те, що під час судового розгляду даної справи встановлено той факт, що позивачем при здійсненні відповідачем податкового контролю не були надані документи у повному обсязі, колегія суддів суду касаційної інстанції погоджується із висновком суду апеляційної інстанції про те, що оспорювані податкові повідомлення-рішення прийняті обґрунтовано і правомірно.

Тобто суд першої інстанції помилково послався на положення ст. 73 Податкового кодексу України, як на правову підставу задоволення вимог позивача.

Невідображення у складених актах «Про ненадання документів, що належать до предмета перевірки» певного документа чи документів, які фактично були представлені до перевірки, не є тією обставиною, яка спростовує факт ненадання до перевірки інших зазначених у запитах та складених за результатами відмови актах, документів.

Той факт, що після складання акта перевірки позивачем додатково направлено відповідачу належним чином завірені копії документів, жодним чином не підтверджує доводів позивача, оскільки не спростовує обставин стосовно ненадання документів під час проведення перевірки.

За таких обставин підстави для задоволення касаційної скарги відсутні.

Доводи, викладені в касаційній скарзі, не спростовують висновків суду апеляційної інстанції та встановлених обставин справи.

З урахуванням викладеного, є підстави вважати, що судом апеляційної інстанції ухвалено обґрунтоване рішення, яке постановлене з дотриманням норм матеріального і процесуального права, підстав для його скасування не вбачається.

Стаття 220 Кодексу адміністративного судочинства України визначає межі перегляду судом касаційної інстанції.

Відповідно до частини третьої статті 220-1 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись ст.ст. 220, 220-1, 223, 230 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ухвалив:

Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «TFC GROUP» відхилити.

Постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 19.06.2014 року у справі № 2а-3634/12/1370 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили у порядку та строки, передбачені статтею 254 Кодексу адміністративного судочинства України, та на неї може бути подана заява про перегляд судових рішень Верховним Судом України з підстав та в порядку, передбачених статтями 236-239-1 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий Ю.І.Цвіркун

Судді Л.В.Ланченко

Н.Г.Пилипчук