Справа № 303/3784/15-а, 2а-303/170/15
Суддя: Кухтей Руслан Віталійович
Дата ухвалення: 2015-12-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 грудня 2015 року Справа № 876/9883/15

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого-судді: Кухтея Р.В.

суддів: Яворського І.О., Носа С.П.

з участю секретаря судового засідання: Джули В.М.

представника позивача: ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в м. Мукачевому та Мукачівському районі Закарпатської області на постанову Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 22 вересня 2015 року за позовом ОСОБА_2 до Управління Пенсійного фонду України в м. Мукачевому та Мукачівському районі Закарпатської області про визнання протиправних дій та зобовязати вчинити певні дії,

в с т а н о в и в :

У червні 2015 року ОСОБА_2 звернулася в суд із зазначеним позовом, в якому просила визнати протиправними дії управління Пенсійного фонду України в м. Мукачевому та Мукачівському районі Закарпатської області (далі УПФУ) про відмову в призначенні пенсії на пільгових умовах та зобовязати відповідача призначити та виплачувати їй таку пенсію з 21.03.2015 р.

Постановою Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 22.09.2015 р. адміністративний позов було задоволено повністю.

Не погоджуючись із постановою суду першої інтонації, її оскаржило УПФУ. Апеляційна скарга мотивована тим, що жодна установа, яка має право надавати документи про підтвердження постійного проживання позивача на території радіоактивного забруднення не надала такого підтвердження і на день звернення до управління та суду у позивача відсутні такі документи, відповідно в діях управління не має протиправних дій відносно гр.ОСОБА_3 щодо відмови у призначенні пенсії із зниженням пенсійного віку згідно ст.55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» та ст.44 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування». Тому просить скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нову, якою відмовити в задоволенні позову.

Заслухавши суддю-доповідача, представника позивача ОСОБА_1, яка просила апеляційну скаргу залишити без задоволення, а постанову суду першої інстанції без змін, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги в їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржувану постанову без змін з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що ОСОБА_2 звернулася до УПФУ із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах, відповідно до ст.55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Листом УПФУ № 2873/05 від 03.04.2015 р. ОСОБА_2 було відмовлено у призначені даної пенсії у звязку з відсутністю довідки про період (періоди) проживання (роботи) на територіях радіоактивного забруднення, виданої органами місцевого самоврядування (підприємствами, установами та організаціями), в якій точно зазначались би періоди її проживання в цій зоні.

Суд першої інстанції позов задовольнив з тих підстав, що позивач має усі необхідні умови для призначення пенсії на пільгових умовах зі зменшенням пенсійного віку.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, вважає їх вірними та такими, що відповідають нормам матеріального та процесуального права, а також фактичним обставинам справи з огляду на наступне.

Статтею 46 Конституції України передбачено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

У відповідності до п.3 ч.1 ст.11 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» до потерпілих від Чорнобильської катастрофи належать, зокрема, особи, які постійно проживають або постійно працюють чи постійно навчаються у зонах безумовного (обовязкового) та гарантованого добровільного відселення, за умови, що вони станом на 01.01.1993 р. прожили або відпрацювали чи постійно навчалися у зоні безумовного (обовязкового) відселення не менше двох років, а у зоні гарантованого добровільного відселення не менше трьох років.

Відповідно до п.4 ч.1 ст.14 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», для встановлення пільг і компенсацій визначаються такі категорії осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, зокрема : особи, які постійно проживають або постійно працюють чи постійно навчаються на території зони безумовного (обовязкового) та гарантованого добровільного відселення за умови, що вони за станом на 01.01.1993 р. вони прожили або відпрацювали чи постійно навчалися у цій зоні не менше трьох років, - категорія 3.

Статтею 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» визначено умови надання пенсій за віком особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення.

Згідно ч.2 ст.55 цього Закону, особам, які працювали або проживали на території радіоактивного забруднення, пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого для одержання державних пенсій.

Потерпілі від Чорнобильської катастрофи особи, які постійно проживали або постійно проживають чи постійно працювали або постійно працюють у зоні посиленого радіоекологічного контролю за умови, що вони за станом на 01.01.1993 р. прожили або відпрацювали у цій зоні не менше 4 років - 2 роки та додатково 1 рік за три роки проживання, роботи, але не більше 5 років.

Відповідно до ч.3 ст.65 Закону, посвідчення «Учасник ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС» та «Потерпілий від Чорнобильської катастрофи» є документами, що підтверджують статус громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та надають право користування пільгами, встановленими цим Законом.

Згідно постанови Кабінету Міністрів України № 106 від 23.07.1991 р. «Про організацію виконання постанов Верховної Ради Української РСР про порядок введення в дію законів Української РСР «Про правовий режим території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи» та «Про статус і соціальний захист громадян які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» м. Коростень Коростенського району Житомирської області відноситься до зони гарантованого добровільного відселення.

Матеріалами справи підтверджується, що ОСОБА_2 проживала у ІНФОРМАЦІЯ_1, що відноситься до зони добровільного гарантованого відселення в періоди з травня 1985 року по 30.06.1991 р. та відповідно до посвідчення серії Б № 047882 відноситься до третьої категорії осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Вказане посвідчення відповідає вимогам абзацу 3 статті 5 постанови Кабінету Міністрів України № 51 від 20.01.1997 р. «Про затвердження Порядку видачі посвідчень особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

У відповідності до ст.2 вказаної постанови, посвідчення є документом, що підтверджує статус громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи та надає право користуватися пільгами й компенсаціями, встановленими Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», іншими актами законодавства.

Наявність у позивача статусу особи, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи 3 категорії ніким не оспорювалось, а тому посвідчення є чинним і воно вказує на те, що позивач, згідно п.4 ст.14 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» та постанови Кабінету Міністрів України № 51 від 20.01.1997 р., дійсно є особою, яка постійно проживала або постійно працювала чи постійно навчалась на території зони безумовного (обовязкового) та гарантованого добровільного відселення.

Крім того, колегія суддів встановила, що довідкою № 082 від 28.04.2015 р. та актом № 082 від 28.04.2015 р. підтверджено той факт, що позивач в період з травня 1985 року по 30.06.1991 р. постійно проживала і була зареєстрована за адресою : ІНФОРМАЦІЯ_2, разом із чоловіком ОСОБА_4 та малолітніми дітьми ОСОБА_5 та ОСОБА_2

Також, відповідно до довідки № 3 від 08.09.2014 р., ОСОБА_2 працювала в Поліському споживчому товаристві з 01.08.1981 р. по 01.08.1981 р., з 20.09.1984 р. по 20.09.1984 р., з 27.06.1985 р. по 27.06.1985 р. та з 20.08.1991 р. по 20.08.1991 р. та відповідно до довідки № 100 від 19.02.2015 р., виданої виконкомом Поліської сільської ради Коростенського району, вибула разом із сімєю з с. Рудня Коростенського району Житомирської області в м. Коростень в травні 1985 року.

Колегія суддів зазначає, що єдиним документом, що підтверджує статус громадянина, який постраждав внаслідок Чорнобильської катастрофи, та надає право на користування пільгами, встановленими Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», у тому числі призначення пенсії зі зменшенням пенсійного віку, встановленого для одержання державних пенсій, є посвідчення «Учасник ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС» або «Потерпілий від Чорнобильської катастрофи». Довідки про період роботи (служби) у зоні відчуження, про евакуацію, відселення, самостійне переселення, про період проживання та роботи на забруднених територіях тощо є підставами для визначення в установленому порядку статусу учасника ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС та потерпілих від Чорнобильської катастрофи.

Вимагаючи надання довідок про період роботи у зоні відчуження, відповідач фактично створює умови для перевірки обставин, які вже встановлені при вирішенні питання щодо надання позивачу статусу потерпілий від Чорнобильської катастрофи.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції та вважає, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводами апеляційної скарги висновки, викладені в судовому рішенні не спростовуються і підстав для його скасування не вбачається.

Відповідно до ст. 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких підстав апеляційна скарга задоволенню не підлягає, підстав для скасування постанови суду першої інстанції колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст.41, 160, 167, 195, 197, 198, 200, 205, 206, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

у х в а л и в :

Апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в м. Мукачевому та Мукачівському районі Закарпатської області залишити без задоволення, а постанову Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 22 вересня 2015 року по справі № 303/3784/15-а - без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий : Р.В.Кухтей

Судді : І.О.Яворський

ОСОБА_6

Повний текст ухвали виготовлений та підписаний 08.12.2015 р.