Справа № 826/15061/14
Суддя: Вербицька О.В.
Дата ухвалення: 2015-12-01 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 грудня 2015 року м. Київ К/800/8768/15

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:

головуючого судді: Вербицької О.В.

суддів: Маринчак Н.Є.

Цвіркуна Ю.І.

за участю секретаря: Іванова Д.О.

представників:

позивача: Найчевої Г.В.

відповідача: Корчук Л.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні

касаційну скаргу Державної податкової інспекції в Оболонському районі Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві

на постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 23.10.2014 року

та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 10.02.2015 року

у справі № 826/15061/14

за позовом Приватного акціонерного товариства «Енергополь-Україна»

до Державної податкової інспекції в Оболонському районі Головного управління Міндоходів у м. Києві

про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень

ВСТАНОВИВ:

Приватне акціонерне товариство «Енергополь-Україна» (далі по тексту - позивач, ПАТ«Енергополь-Україна») звернулось до суду з позовом до Державної податкової інспекції в Оболонському районі Головного управління Міндоходів у м. Києві (далі по тексту - відповідач, ДПІ) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень.

Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 23.10.2014 року адміністративний позов задоволено.

Ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 10.02.2015 року апеляційну скаргу ДПІ залишено без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Відповідач, не погоджуючись з вищевказаними рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій, оскаржив їх у касаційному порядку, просить скасувати з мотивів порушення норм матеріального та процесуального права та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

В запереченні на касаційну скаргу ПАТ«Енергополь-Україна» посилаючись на те, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили порушень норм матеріального та процесуального права, просить касаційну скаргу ДПІ залишити без задоволення, а рішення судів попередніх інстанцій без змін.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, представників сторін, дослідивши доводи касаційної скарги, матеріали справи, перевіривши правильність застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі, суд касаційної інстанції дійшов висновку щодо наступного.

Відповідно до частин 1, 2 статті 220 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі і не може досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні, та вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу. Суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги, але при цьому може встановлювати порушення норм матеріального чи процесуального права, на які не було посилання в касаційній скарзі.

Так, судами попередніх інстанцій встановлено, що ДПІ проведено позапланову виїзну перевірку ПАТ«Енергополь-Україна» з питань дотримання вимог податкового законодавства щодо взаємовідносин з ТОВ «Будакс» за березень 2014 року, за результатами якої складено акт від 09.09.2014 року № 1007/22-01/20022334.

В акті перевірки зазначено порушення позивачем пункту 198.6 статті 198, пунктів 200.1, 200.2 статті 200 Податкового кодексу України (далі - ПК України) щодо заниження позитивного значення різниці між сумою податкових зобов'язань та податкового кредиту на 80 531,00 грн. та завищення від'ємного значення різниці між сумою податкових зобов'язань та податкового кредиту на суму 3 633 636,00 грн., внаслідок чого завищено залишок від'ємного значення з податку на додану вартість на суму 80 531,00 грн. за березень 2014 року.

На підставі висновків, що викладені в акті перевірки, відповідачем прийнято податкові повідомлення-рішення: від 23.09.2014 року № , яким ПАТ«Енергополь-Україна» зменшено суму бюджетного відшкодування з податку на додану вартість в сумі 80 531,00 грн., за штрафними санкціями у розмірі 40 266,00 грн., № , яким позивачу зменшено розмір від'ємного значення суми податку на додану вартість в сумі 3 633 636,00 грн.

Суди першої та апеляційної інстанцій визнали необґрунтованими висновки податкового органу, з чим погоджується суд касаційної інстанції, виходячи з наступного.

Відповідно до пункту 198.6 статті 198 ПК України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Згідно з пунктом 200.1 статті 200 ПК України сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов'язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду.

Таким чином платник податків має право включити суму від'ємного значення з податку на додану вартість, яка підлягає бюджетному відшкодуванню, до складу відповідного бюджетного відшкодування та/або до складу сум, що відносяться до податкового кредиту наступного податкового періоду. При цьому залишок суми від'ємного значення попередніх податкових періодів, що залишається непогашеним після бюджетного відшкодування, отриманого у звітному податковому періоді, та підлягає включенню до складу податкового кредиту наступного податкового періоду.

Як вбачається з матеріалів справи, між ПАТ«Енергополь-Україна» (орендавець) та ТОВ «Будакс» (орендар) укладено договір оренди від 01.01.2014 року № 01/2014, за умовами якого орендодавець зобов'язується передати орендареві у строкове платне користування, а орендар зобов'язується прийняти офісні приміщення, сплачувати орендодавцеві орендну плату.

Також, між позивачем (орендавець) та ТОВ «Будакс» (орендар) укладено договір від 01.02.2014 року щодо оренди автомобіля, відповідно до умов якого орендодавець зобов'язується передати за плату орендареві у строкове користування, а орендар зобов'язується прийняти у строкове користування автомобіль, що визначений в цьому договорі та зобов'язується сплачувати орендодавцеві орендну плату.

01.03.2013 року між ПАТ«Енергополь-Україна» (постачальник) та вказаним контрагентом (покупець) укладено договір поставки № 02/03-13, за умовами якого постачальник зобов'язується поставити та передати у власність покупця продукцію промислового призначення, а покупець зобов'язується прийняти товар від постачальника та оплатити його згідно умов даного договору.

Реальність здійснення господарських операцій між позивачем та вищевказаним контрагентом підтверджується наявними в матеріалах справи належним чином оформленими податковими накладними, видатковими накладними, актами приймання-передачі автомобіля, актами здачі-прийняття робіт (надання послуг), тощо.

Крім того, між ПАТ «Енергополь-Україна» (замовник) та ТОВ «Будакс» (генпідрядник) укладено договори підряду від 15.01.2013 року № 1501/13, від 16.06.2013 року № 1606/13, від 01.06.2013 року № 01/06-13, від 25.03.2013 року № 2509-13 та додаткові угоди до них, за умовами яких генпідрядник приймає на себе зобов'язання по виконанню комплексу будівельно-монтажних робіт, замовник зобов'язується прийняти й оплатити виконані роботи.

Виконання зазначених договорів підтверджено належним чином складеними первинними документами: довідками про вартість виконаних будівельних робіт та витрат (форма КБ-3а), актами приймання виконаних будівельних робіт (форма КБ-2в), податковими накладними, платіжними дорученнями.

Вищевказані документи оформлені відповідно до вимог чинного законодавства, Закону України від 16.07.1999 року № 996-XIV «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», є документами первинного обліку.

Використання позивачем придбаного товару та послуг у власній господарській діяльності підтверджується матеріалами справи.

Отже, з огляду на вищевказані обставини справи, колегія суду погоджується з висновками судів першої та апеляційної інстанцій щодо реальності господарських операцій, укладених між позивачем та його контрагентами.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що вищевказаний контрагент на час спірних відносин був зареєстрований як платник податку на додану вартість (відповідно до вимог чинного законодавства).

Також, суди обґрунтовано не прийняли до уваги висновки ДПІ щодо нікчемності правочинів, з урахуванням всіх обставин справи та вимог чинного на час спірних правовідносин законодавства.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що саме за вищевказаних обставин справи, суди першої та апеляційної інстанцій вірно застосували норми матеріального права, отже, прийняті податковим органом спірні рішення є неправомірними.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що судами першої та апеляційної інстанцій порушення норм матеріального та процесуального права при вирішенні цієї справи не допущено, правова оцінка обставин у справі дана вірно.

В свою чергу, доводи касаційної скарги не відповідають фактичним обставинам справи та спростовуються вищезазначеними нормами права, отже, відсутні підстави для її задоволення.

За таких обставин, касаційна скарга відповідача підлягає залишенню без задоволення, а постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 23.10.2014 року та ухвала Київського апеляційного адміністративного суду від 10.02.2015 року - залишенню без змін.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 210, 214-215, 220, 223, 224, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

УХВАЛИВ :

Касаційну скаргу Державної податкової інспекції в Оболонському районі Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві залишити без задоволення.

Постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 23.10.2014 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 10.02.2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути переглянута Верховним Судом України з підстав і в порядку, установленому статтями 237, 238, 239-1 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя О.В. Вербицька
Судді Н.Є. Маринчак
Ю.І. Цвіркун