Справа № 815/3320/15
Суддя: Стеценко О. О.
Дата ухвалення: 2015-12-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 815/3320/15
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 грудня 2015 року Одеський окружний адміністративний суд у складі колегії: головуючого судді Стеценко О.О., суддів Марина П.П., Тарасишиної О.М., розглянувши в приміщенні Одеського окружного адміністративного суду в порядку письмового провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Державної реєстраційної служби України, Міністерства юстиції України, державного реєстратора Державної реєстраційної служби України ОСОБА_2, третя особа без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_3 з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» про визнання дій протиправними, визнання протиправними та скасування рішень, -

В С Т А Н О В И В:

До Одеського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 (далі Позивач, або ОСОБА_1В.) з адміністративним позовом (т.1 а.с.6-10), з урахуванням додаткових письмових пояснень (т.1 а.с. 11-42), до Державної реєстраційної служби України (далі Відповідач-1, або ДРС України), державного реєстратора Державної реєстраційної служби України ОСОБА_2 (далі Відповідач-2, або державний реєстратор ОСОБА_2А.), третя особа без самостійних вимог на предмет спору на стороні Відповідача ОСОБА_3 з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» (далі Третя особа, або ТОВ «Кей-Колект») про визнання дій державного реєстратора ОСОБА_2 щодо прийняття рішень №18284618 від 24.12.2014 року та №18458340 від 29.12.2014 року протиправними, визнання протиправними та скасування рішень державного реєстратора ОСОБА_2 №18284618 від 24.12.2014 року та №18458340 від 29.12.2014 року щодо державної реєстрації прав стосовно нерухомого майна у вигляді домоволодіння та земельної ділянки, що розташовані за адресою: м. Одеса, вул. Обільна, 99.

Свої вимоги Позивач обґрунтував наступними доводами.

14.06.2006 року між ним та АКІБ «УкрСиббанк», правонаступником якого є ПАТ «УкрСиббанк», був укладений договір про надання споживчого кредиту №0, предметом якого є надання Позивачу грошових коштів у кредит в іноземної валюті (долари США) в розмірі 195000,00 доларів США строком з 14.11.2006 року по 14.11.2027 року. 13.09.2007 року між Позивачем та АКІБ «УкрСиббанк» було укладено договір про надання споживчого кредиту №0, предметом якого є надання Позивачу грошових коштів у кредит в іноземної валюті (долари США) в розмірі 195000,00 доларів США строком з 14.11.2006 року по 14.11.2027 року. У якості забезпечення кредитних договорів, між зазначеним банком та Позивачем були укладені іпотечний договір домоволодіння від 14.11.2006 року та договір іпотеки нерухомого майна від 13.09.2007 року, предметом вказаних договорів є домоволодіння та земельна ділянка, які розташовані за адресою: м. Одеса, вул. Обільна, 99. Крім того, у якості забезпечення вказаних кредитних договорів, було також укладено договір поруки між ПАТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_4 від 14.11.2006 року. 06.12.2010 року Київським районним судом м. Одеси по справі №2-6447/2010 за позовом ПАТ «УкрСиббанк» до ОСОБА_1 та ОСОБА_4 було постановлено рішення про стягнення заборгованості в розмірі 212711,41 доларів США, що еквівалентно 1 680 781,77 грн., та в розмірі 100 161,24 доларів США, що еквівалентно 791 444,06 грн. 29.08.2011 року Першим Київським відділом державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції за заявою ПАТ «УкрСиббанк» були відкриті виконавчі провадження ВП №28388758 та ВП №28389006 про стягнення коштів з Позивача. 29.12.2012 року зазначені виконавчі провадження були завершені, а виконавчі листи повернуті стягувачу на підставі ч.7 ст.47 Закону України «Про виконавче провадження». Позивач зазначає, що жодного виконавчого провадження відносно Позивача на підставі виконавчих листів, виданих на виконання рішення суду Київського районного суду м. Одеси по справі №2-6447/2010 від 06.12.2010 року, не існує.

26.05.2015 року невідомі Позивачу особи увійшли до його домоволодіння, що розташоване за адресою: м. Одеса, вул. Обільна, 99 з вимогою залишити зазначене домоволодіння та в обґрунтування вимог невідомими особами Позивачу був наданий витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень №31719715 від 26.12.2014 року, відповідно до якого власником домоволодіння, що розташоване за адресою: м. Одеса, вул. Обільна, 99, є ТОВ «Кей-Колект». Того ж дня, згідно даних інформаційної довідки №38061067 від 26.05.2015 року, виданої на запит адвоката Позивача, йому стало відомо, що його домоволодіння та земельна ділянка, які він передав в іпотеку у якості забезпечення його кредитного зобов'язання вибуло з його власності, а право власності на домоволодіння та земельну ділянку перейшло поза його волею до ТОВ «Кей-Колект».

Позивач зазначив, що Реєстраційною службою Одеського міського управління юстиції Одеської області в особі державного реєстратора ОСОБА_5 спільно з Державною реєстраційною службою України в особі державного реєстратора ОСОБА_2 було здійснено нову реєстрацію/перереєстрацію права власності на нерухоме майно у вигляді земельної ділянки (кадастровий номер :22:015:0004) та домоволодіння, які розташовані за адресою: м.Одеса, вулиця Обільна, 99, та які належали ОСОБА_1 на TOB «Кей-Колект». Підставою виникнення права власності у TOB «Кей-Колект» слугував іпотечний договір домоволодіння, серія та номер: 4565 від 14.11.2006 року та договір іпотеки нерухомого майна, серія та номер: 4404 від 13.09.2007 року. Рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень по відношенню до домоволодіння має індексний номер 18284618 від 24.12.2014 року, по відношенню до земельної ділянки має індексний номер 18458340 від 29.12.2014 року.

Враховуючи, що 07.06.2014 року набув чинності Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», Позивач вважає що станом на момент прийняття оскаржуваних рішень державний реєстратор ОСОБА_2 був обмежений у праві щодо здійснення дій, направлених на відчуження нерухомого майна (домоволодіння 218,6 кв.м. та земельної ділянки кадастровий номер :22:015:0004), наданого Позивачем банку як забезпечення споживчих кредитів в іноземній валюті. Крім того, Позивач зазначив, що відчуження його майна відбулось без його згоди, що є порушенням встановленого мораторію.

В судовому засіданні Позивач заявлені вимоги підтримав в повному обсязі, просив позов задовольнити з підстав, зазначених у позовній заяві (т.1, а.с.6-10) та додаткових письмових поясненнях (т.1, а.с. 41-42).

Представник Відповідача-1, Державної реєстраційної служби України, в судове засідання для розгляду справи по суті не з'явився, про день, час та місце слухання справи був повідомлений належним чином та своєчасно, заяв про відкладення розгляду справи не надав. Судом визнано неявку представника Відповідача-1 неповажною, та, на підставі ч.4 ст.128 КАС України, ухвалено рішення про розгляд справи за відсутності Відповідача-1.

Відповідач-2, державний реєстратор ОСОБА_2, до судового засідання не зявився, надав до канцелярії суду письмові заперечення на адміністративний позов (т.1, а.с.116-118, 126-129), в яких просив в задоволенні адміністративному позові відмовити та зазначив про розгляд справи без його участі.

В обґрунтування правомірності прийнятих рішень, Відповідач-2 зазначив, що відповідно до ч.4 ст.9 Закону України №1952-IV від 01.07.2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (далі Закон №1952) державний реєстратор самостійно приймає рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень або відмову в такій реєстрації. Згідно з Порядком взаємодії органів державної реєстрації прав та їх посадових осіб, затвердженим Наказом Міністерства юстиції України №607/5 від 02.04.2013 року, державні реєстратори Департаменту державної реєстрації Міністерства юстиції України проводять державну реєстрацію права власності або інших речових прав на нерухоме майно у випадках, передбачених у пункті 1 наказу, зокрема: у разі виникнення речових прав на нерухоме майно на підставі договорів іпотеки, що містять застереження про задоволення вимог іпотекодержателя. Так, заявником ТОВ «Кей-колект», при зверненні із заявами про реєстрацію прав власності були надані всі необхідні документи для державної реєстрації права власності на нерухоме майно, а саме: домоволодіння та земельної ділянки, що розташовані за адресою: Одеська обл., м. Одеса, вул. Обільна, 99. Заявником, відповідно до п.46 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України №868 від 17.10.2013 року, надане іпотечне повідомлення (вимогу) від 09.12.2013 року та документ що підтверджує завершення 30-денного строку з моменту отримання іпотекодавцем письмової вимоги іпотекодержателя. Відпоідачем-2 також була встановлена відсутність обтяжень прав на нерухоме майно, зареєстрованих відповідно до вимог цього Закону, оскільки подача заяви про державну реєстрацію прав, пов'язаних з відчуженням нерухомого майна, після державної реєстрації обтяжень, встановлених щодо цього майна, є підставою для прийняття державним реєстратором рішення про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень згідно п.5 ч.1 ст.24 Закону №1952. Враховуючи, що підстав для відмови у державній реєстрації прав не було, у встановленому законодавством порядку, Відповідачем-2 були прийняті рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень №18284618 від 24.12.2014 року та №18458340 від 24.12.2014 року.

Відповідач-2 також зазначив, що вважає безпідставним посилання Позивача на необхідність застосування норм Закону Украйни «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» до спірних правовідносин, оскільки вказаний Закон стосується примусового стягнення нерухомого житлового майна, проте, згідно ч.2 ст.9 Закону №1952, державний реєстратор встановлює відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими правами на нерухоме майно, зокрема: наявність факту виконання умов правочину з якими закон та/або договір (угода) пов'язує можливість проведення державної реєстрації виникнення, переходу, припинення прав на нерухоме майно або обтяження таких прав, а відтак, на думку Відповідача-2, реєстраційне законодавство не регулює правові норми щодо примусового стягнення. Якщо сторонами кредитних відносин обрано саме такий спосіб звернення стягнення як перехід до іпотекодержателя права власності на предмет іпотеки в рахунок погашення кредитних зобов'язань позичальника (передбачений ст.37 Закону України «Про іпотеку»), то вважається, що саме на державного реєстратора права власності на нерухоме майно як єдину державну (позасудову) інстанцію та представника суб'єкта владних повноважень покладається обов'язок перевірки дотримання вимог чинного законодавства в ході реалізації переходу права власності. Спростовуючи твердження Позивача про те, що згоди на перехід права власності він не давав, Відповідач-2 зазначив, що дана згода підтверджується наявністю договору іпотеки, з умовами якого Позивач погодився, підписуючи його. Відповідач-2 додаткового зауважив, що згідно п.1 даного Закону визначено вичерпний перелік нерухомого майна на яке розповсюджуються норма вказаного Закону, та земельні ділянки до вищевизначеного переліку не входять. Крім того, на думку Відповідача-2, Позивачем не надано доказів, що у нього відсутнє інше нерухоме майно, а нерухоме майно, що було предметом іпотеки використовувалось Позивачем як місце постійного проживання.

Беручи до уваги все наведене, Відповідач-2 вважає, що ним не вчинялись будь-які незаконні дії щодо Позивача, а спірні рішення прийняте на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. За формою та змістом рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав та їх обтяжень повністю відповідають вимогами законодавства, відповідно відсутні підстави для скасування вищевказаних рішень.

Ухвалою суду, занесеною до журналу судового засідання, від 13.10.2015 року, за результатом розгляду клопотання представника Міністерства юстиції України про заміну неналежного Відповідача Державної реєстраційної служби України на належного Відповідача Міністерство юстиції України, у звязку із висловленою в судовому засіданні незгодою Позивача на здійснення такої заміни, суд, керуючись приписами ч.3 ст.52 КАС України, залучив до участі у справі у якості співвідповідача Міністерство юстиції України (далі Відповідач-3).

В судовому засіданні представник Відповідача-3 заперечував проти задоволення позову в повному обсязі, просив в задоволенні позову відмовити з підстав, вказаних у письмових запереченнях на адміністративний позов (т.1 а.с. 159-163). В обґрунтування правової позиції проти задоволення адміністративного позову Відповідачем-3 зазначено підстави, аналогічні до підстав, викладених Відповідачем-2 в письмових запереченнях на адміністративний позов.

Представник Третьої особи ТОВ «Кей-Колект» в судовому засіданні просив суд в задоволенні адміністративного позову відмовити з підстав, викладених в письмових поясненнях по суті заявлених позовних вимог (т.1, а.с.72-74).

Так, представник Третьої особи зазначив, що 14.11.2006 року між Позивачем укладено з ПАТ «Укрсиббанк» (далі Банк) кредитний договір № 0, а 13.09.2007 року кредитний договір №0 (надалі Кредитні договори). З метою забезпечення виконання зобов'язань за Кредитними договорами між Банком та Позичальником було укладено договір іпотеки від 13.09.2007 року та іпотечний договір від 14.11.2006 року. Предметом цих договорів є домоволодіння та земельна ділянка розташовані за адресою: м. Одеса, вул. Обільна, 99 (надалі Іпотечні договори). 12.12.2011 року між Банком та TOB «Кей-Колект» був укладений договір факторингу №1, 13.02.2012 року між Банком та TOB «Кей-Колект» був укладений Договір факторингу №2. За вищезазначеними договорами до TOB «Кей-Колект» перейшли всі права вимоги за Кредитними договорами (в тому числі і права вимоги за Іпотечними договорами). У звязку із порушенням Позивачем умов Кредитних договорів, ТОВ «Кей-Колект» звернулось до органів державної реєстрації з метою звернення стягнення шляхом набуття права власності на обєкти нерухомого майна, а саме: домоволодіння та земельна ділянка розташовані за адресою: м. Одеса, вул. Обільна, 99. При зверненні до державного реєстратора ТОВ «Кей-Колект» були надані в повному обсязі всі документи, передбачені Порядком державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України №868 від 17.10.2013 року, та у встановлений чинним законодавством порядок набуто право власності на спірні обєкти нерухомо майна, а саме: домоволодіння та земельна ділянка, що належали Позивачу та були передані у якості застави відповідно до умов Кредитних договорів. Третя особа вважає, що дія норм Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» не може поширюватися на спірні правовідносини, оскільки реєстрація права власності на спірні обєкти нерухомого майна за TOB «Кей-Колект», що була здійснена ними через органи Державної реєстраційної служби України, не є примусовим та таким, що здійснене без згоди власника (а саме Позивача ОСОБА_1В.).

Третя особа зауважила, що відповідно до приписів чинного законодавства рішення про реєстрацію права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, що є предметом іпотеки, може бути оскаржене іпотекодавцем в суді, якщо він доведе, що основне зобов'язання і умови іпотечного договору не були порушені. Проте, Позивачем умови основного зобов'язання були порушені, що підтверджується рішенням Київського районного суду м. Одеси від 06.12.2010 року по справі № 2-6447/2010 про стягнення заборгованості з ОСОБА_1

Частиною 6 ст.128 КАС України передбачено, що якщо не має перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але прибули не всі особи, які беруть участь у справі, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду справ, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

У зв'язку із неявкою представника Відповідача-1, Державної реєстраційної служби України, в судове засідання, з урахуванням заяви Відповідача-2, державного реєстратора ОСОБА_2, про розгляд справи без його участі, враховуючи відсутність потреби заслухати свідка чи експерта, суд на підставі приписів ч.6 ст.128 КАС України ухвалив про розгляд справи в порядку письмового провадження 04.12.2015 року на підставі наявних у матеріалах справи доказів.

Вивчивши матеріали адміністративної справи, письмові заперечення Відповідача-2, державного реєстратора ОСОБА_2, та представника Відповідача-3, Міністерства юстиції України, письмові пояснення по суті позовних вимог представника Третьої особи ТОВ «Кей-Колект», дослідивши обставини, якими обґрунтовуються вимоги, та перевіривши їх доказами, судом встановлені наступні факти та обставини.

14.06.2006 року між Позивачем (далі також Позичальник) та АКІБ «УкрСиббанк» укладено договір про надання споживчого кредиту №00 (т.1 а.с.11-19), відповідно якого банк зобовязаний надати Позичальнику, а Позичальник зобовязується прийняти, належним чином використовувати і повернути Банку кредит (грошові кошти) в іноземній валюті в сумі 195000,00 доларів США та сплатити проценти, комісії в порядку і на умовах, визначених вказаним договором. Відповідно до п.1.4 умов вказаного договору кредит надається Позичальнику для його особистих потреб (безпосередньо не повязаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обовязків найманого працівника), а саме: придбання нерухомості, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (т.1 а.с.11). Відповідно до п.2.1 умов вказаного договору у забезпечення виконання зобовязань Позичальника за даним договором банком приймається застава нерухомості, а саме: будинок, що знаходиться за адресою: м. Одеса, вул. Обільна, буд. 99, а також порука ОСОБА_4 (т.1 а.с.12).

На виконання умов кредитного договору, 14.11.2006 року між Позивачем, ОСОБА_6 (далі також Іпотекодавці) та АКІБ «УкрСиббанк» укладено іпотечний договір (домоволодіння) (т.1 а.с.28-29) про передачу в іпотеку нерухомого майна домоволодіння, що знаходиться за адресою: м. Одеса, вул. Обільна, буд. 99, розташований на земельній ділянці площею 606 кв.м., а також земельної ділянки, площею 606 кв.м., на якій розташоване домоволодіння, що знаходиться у фактичному користуванні Іпотекодавців та знаходиться за адресою: місто Одеса, вул. Обільна 99 (далі земельна ділянка). Крім того, зазначене домоволодіння є власністю Іпотекодавців на праві приватної спільної часткової власності в рівних частках кожному: ОСОБА_7 та ОСОБА_1

Умовами договору також передбачено, що у відповідності до ст.6 Закону України «Про іпотеку» іпотека за цим договором поширюється на земельну ділянку. У зв'язку з тим, то право власності на земельну ділянку не зареєстроване та державний акт не видався, сторони за цим договором домовилися, що до 14.02.2007 року Іпотекодавці зареєструють право власності на земельну ділянку, що буде підтверджуватись відповідним державним актом. Після одержання державного акту про право власності за земельну ділянку, яка в цьому договорі є предметом іпотеки як майнові права на земельну ділянку, Іпотекодержатель реєструє обтяження прав власності на земельну ділянку у встановленому законом порядку, а зареєстроване право власності на земельну ділянку продовжує бути предметом іпотеки відповідно до цього іпотечного договору без додаткової угоди до нього.

У зв'язку з продажем ОСОБА_7 Позивачу 1/2 частки нерухомого майна (домоволодіння), що знаходиться за адресою: м. Одеса, вул. Обільна, буд. 99, 14.12.2006 року між Позивачем та АКІБ «УкрСиббанк» укладено додатковий договір №1 до іпотечного договору №4565 від 14.11.2006 року (т.1 а.с.199-201).

04.07.2007 року Позивачем отримано державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯЕ №660487, виданого на підставі рішення Одеської міської ради від 04.07.2007 року, №1515-V та зареєстрованого у Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі №53 від 14.08.2007 року (т.2 а.с.12).

13.09.2007 року між Позивачем та Банком укладено договір про надання споживчого кредиту №0 (т.1 а.с.20-27), відповідно до якого Банк зобовязаний надати Позичальнику, а Позичальник зобовязується прийняти, належним чином використовувати і повернути Банку кредит (грошові кошти) в іноземній валюті в сумі 100000,00 доларів США та сплатити проценти, комісії в порядку і на умовах, визначених вказаним Договором. Відповідно до п.1.4 умов вказаного договору кредит надається Позичальнику для його особистих потреб (безпосередньо не повязаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обовязків найманого працівника), а саме: кредит на поточні потреби (т.1 а.с.21). Відповідно до п.2.1 умов вказаного договору у забезпечення виконання зобовязань Позичальника за даним договором Банком приймається застава нерухомості (земельної ділянки), а саме: земельної ділянки, кадастровий номер :22:015:0004, з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування жилого будинку та господарчих споруд, що знаходиться за адресою: м. Одеса, вул. Обільна, буд. 99 та є власністю ОСОБА_8; застава нерухомості (будівлі/споруди/приміщення), а саме: жилого будинку, що знаходиться за адресою: м. Одеса, вул. Обільна, 99 та є власністю ОСОБА_8; порука, а саме: порука ОСОБА_4 (т.1 а.с.21).

13.09.2007 року між Позивачем, як іпотекодавцем та Банком, як Іпотекодержателем, укладено іпотечний договір домоволодіння (т.1 а.с.30-31) про передачу в іпотеку нерухомого майна, а саме: домоволодіння що знаходиться за адресою: м. Одеса, вул. Обільна, буд. 99, розташований на земельній ділянці площею 606 кв.м. та земельної ділянки, кадастровий номер :22:015:0004.

На виконання умов кредитного договору, 13.09.2008 року року між Позивачем та АКІБ Банком укладено іпотечний договір нерухомого майна (т.1, а.с.30-31) про передачу в іпотеку домоволодіння, що знаходиться за адресою: м. Одеса, вул. Обільна, буд. 99, розташованого на земельній ділянці площею 596 кв.м., а також земельної ділянки, кадастровий номер :22:015:0004, з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування жилого будинку та господарчих споруд, що знаходиться за адресою: м. Одеса, вул. Обільна, буд. 99, площею 596 кв.м.

Факт отримання коштів за вищевказаними кредитними договорами Позивачем не заперечується.

Як вбачається з письмових пояснень ТОВ «Кей-Колект» та підтверджується даними Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборони відчуження обєктів нерухомого майна щодо обєктів нерухомого майна №38061067 від 26.05.2015 року (т.1 а.с.32-35), 12.12.2011 року та 13.02.2012 року ПАТ «УкрСиббанк», який є правонаступником АКІБ «УкрСиббанк», відступив ТОВ «Кей-Колект», свої права вимоги до ОСОБА_1 за зобов'язаннями по кредитним та іпотечним договорам.

09.12.2013 року ТОВ «Кей-Колект» на імя Позивача складені повідомлення вих. №135-12214 (т.2 а.с.10) та №165-12214 (т.1 а.с.208) про намір звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме: домоволодіння, загальною площєю 218,6 кв.м., що знаходиться за адресою: м. Одеса, вул. Обільна, буд. 99, розташоване на земельній ділянці площею 596 кв.м., а також на земельну ділянку, кадастровий номер :22:015:0004, з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування жилого будинку та господарчих споруд, що знаходиться за адресою: м. Одеса, вул. Обільна, буд. 99, площею 596 кв.м. Зазначені повідомлення отримані Позивачем 10.01.2014 року (т.2 а.с.9, т.1 а.с.207).

22.12.1014 року представник ТОВ «Кей-Колект» ОСОБА_9 звернувся до Реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції із заявою про реєстрацію права власності на домоволодіння, що знаходиться за адресою: м. Одеса, вул. Обільна, буд. 99, на підставі іпотечного договору.

Для реєстрації права власності представником ТОВ «Кей-Колект» подано наступні документи: заява про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (щодо права власності); документи суб'єкта права та проплата від 22.12.2014 року; технічний паспорт, оригінал та копія від 18.09.2014 року, виготовлений TOB «Бюро технічної інвентаризації»; іпотечний договір (оригінал та копія), №4565 від 14.11.2006 року, завірений приватним нотаріусом ОМНО ОСОБА_10; додатковий договір (оригінал та копія) №1 від 14.11.2006 року, завірений приватним нотаріусом ОМНО ОСОБА_10; довідка-розрахунок (оригінал та копія) №135-14991 від 28.10.2014 року, видавник: TOB «Кей-колект»; рекомендоване повідомлення про вручення (оригінал та копія) від 10.01.2014 року, видавник: Одеса-88; повідомлення про намір звернути стягнення (оригінал та копія), №135-12214 від 09.12.2013 року, видавник: тов «Кей-колект», договір (оригінал та копія) №0 від 14.11.2006 року, укладений між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_1; додаткова угода (оригінал та копія) №1 від 15.12.2008 року, укладений між АКІВ «УкрСиббанк» та ОСОБА_1В (т.1, а.с. 180-230).

За результатом розгляду поданих документів, державний реєстратор ОСОБА_2, із посиланням на ч.2 ст.9 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», п.20 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України №868 від 17.10.2013 року, прийняв рішення № 18284618 від 24.12.2014 року про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, відповідно до якого вирішено провести державну реєстрацію права власності форма власності: приватна, на домоволодіння, що розташований Одеська обл., м. Одеса, вулиця Обільна, будинок 99, за суб'єктом: ТОВ «Кей-Колект» (т.1, а.с.244).

26.12.1014 року представник ТОВ «Кей-Колект» ОСОБА_9 звернувся до Реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції із заявою про реєстрацію права власності на земельну ділянку, кадастровий номер :22:015:0004, що знаходиться за адресою: м. Одеса, вул. Обільна, буд. 99, на підставі іпотечного договору.

Для реєстрації права власності представником ТОВ «Кей-Колект» подано наступні документи: заява про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (щодо права власності); документи суб'єкта права та проплата (копія паспорту, ІНН, довіреність), серія та номер: б/н, виданий 26.12.2014 року; рекомендоване повідомлення про вручення (оригінал та копія) від 10.01.2014 року, видавник: Одеса-88; повідомлення про намір звернути стягнення (оригінал ат копія) №135-12214 від 09.12.2013 року, видавник: TOB «Кей-колект»; довідка-розрахунок (оригінал та копія) №135-14991 від 28.10.2014 року, видавник: TOB «Кей-колект»; договір іпотеки (оригінал та копія) №4404 від 13.09.2007 року, укладений між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_1В; іпотечний договір (оригінал та копія) №4565 від 14.11.2006 року, завірений приватним нотаріусом ОМНО ОСОБА_10; додаткова угода (оригінал та копія) №1 від 15.12.2008 року, укладена між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_1; договір споживчого кредиту (оригінал та копія) №0, від 14.11.2006 року, укладений між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_1; додаткой договір (оригінал та копія) №5016 від 14.12.2006 року, завірений приватним нотаріусом ОМНО ОСОБА_10 (т.2 а.с.2-37).

За результатом розгляду поданих документів, державний реєстратор ОСОБА_2, із посиланням на ч.2 ст.9 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», п.20 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України №868 від 17.10.2013 року, прийняв рішення № 18458340 від 29.12.2014 року про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, відповідно до якого вирішено провести державну реєстрацію права приватної власності форма на земельну ділянку, кадастровий номер :22:015:0004, що знаходиться за адресою: м. Одеса, вул. Обільна, буд. 99, за суб'єктом: ТОВ «Кей-Колект» (т.2, а.с.51).

Не погоджуючись з діями державного реєстратора ОСОБА_2 щодо прийняття оскаржуваних рішень, вважаючи зазначені рішення протиправними та такими, що підлягають скасуванню Позивач звернувся з вказаним позовом до суду.

Проаналізувавши матеріали справи, оцінивши докази по справі у їх сукупності, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Спірні правовідносини виникли між сторонами з приводу прийняття державним реєстратором ОСОБА_2 рішень про державну реєстрацію прав та їх обтяжень №18284618 від 24.12.2014 року та №18458340 від 29.12.2014 року щодо державної реєстрації права приватної власності обєктів нерухомого майна, а саме: домоволодіння та земельної ділянки, що розташовані за адресою: м. Одеса, вул. Обільна, 99, за юридичною особою ТОВ «Кей-Колект» на підставі договору іпотеки, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про іпотеку» №898-IV від 05.06.2003 року (далі Закон України №898-IV) , іпотека - вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом;

Відповідно до ст. 36 Закону України №898-IV, сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки.

Договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками, може передбачати: передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання у порядку, встановленому статтею 37 цього Закону; право іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому статтею 38 цього Закону.

Після завершення позасудового врегулювання будь-які наступні вимоги іпотекодержателя щодо виконання боржником основного зобов'язання є недійсними.

Відповідно до ст. 37 Закону України №898-IV, іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання.

Рішення про реєстрацію права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, що є предметом іпотеки, може бути оскаржено іпотекодавцем у суді.

Правові, економічні, організаційні засади проведення державної реєстрації речових та інших прав, які підлягають реєстрації за цим Законом, та їх обтяжень визначені Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» №1952-IV від 01.07.2004 року в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин (далі Закон України №1952-IV).

Відповідно до ст. 15 Закону України №1952-IV, державна реєстрація прав та їх обтяжень проводиться в такому порядку: 1) прийняття і перевірка документів, що подаються для державної реєстрації прав та їх обтяжень, реєстрація заяви; 2) встановлення факту відсутності підстав для відмови в державній реєстрації прав та їх обтяжень, зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та/або їх обтяжень; 3) прийняття рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, відмову в ній або зупинення державної реєстрації; 4) внесення записів до Державного реєстру прав; 5) видача свідоцтва про право власності на нерухоме майно у випадках, встановлених статтею 18 цього Закону; 6) надання витягів з Державного реєстру прав про зареєстровані права та/або їх обтяження. Перелік документів для здійснення державної реєстрації прав визначається Кабінетом Міністрів України у Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень.

Відповідно до ст. 15 Закону України №1952-IV, постановою Кабінету Міністрів України №868 від 17.10.2013 року затверджений Порядок державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі Порядок №868).

Відповідно до п.46 Порядку №868, для проведення державної реєстрації права власності на підставі договору іпотеки, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, заявник, крім документа, що підтверджує виникнення, перехід та припинення речових прав на нерухоме майно, подає: 1) завірену в установленому порядку копію письмової вимоги про усунення порушень, надіслану іпотекодержателем іпотекодавцеві та боржникові, якщо він є відмінним від іпотекодавця, в якій зазначається стислий зміст порушеного зобов'язання, вимога про виконання порушеного зобов'язання у не менш як 30-денний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання такої вимоги; 2)документ, що підтверджує завершення 30-денного строку з моменту отримання іпотекодавцем та боржником, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмової вимоги іпотекодержателя у разі, коли більш тривалий строк не зазначений у письмовій вимозі, надісланій іпотекодержателем іпотекодавцеві та боржникові, якщо він є відмінним від іпотекодавця; 3) заставну (якщо іпотечним договором передбачено її видачу).

Наявність зареєстрованої заборони відчуження нерухомого майна, накладеної нотаріусом під час посвідчення договору іпотеки, на підставі якого відбувається перехід права власності на предмет іпотеки від іпотекодавця до іпотекодержателя, а також зареєстрованих після державної реєстрації іпотеки прав чи вимог інших осіб на передане в іпотеку нерухоме майно не є підставою для відмови у проведенні державної реєстрації права власності за іпотекодержателем.

Згідно п.п. 35-37 №868, під час проведення державної реєстрації речових прав заінтересованою особою є власник, інший правонабувач або сторона правочину, відповідно до якого виникли речові права. У випадку, передбаченому Законом України №1952-IV, державна реєстрація речових прав проводиться на підставі заяви кадастрового реєстратора, який є уповноваженою особою правонабувача земельної ділянки. Для уповноваження кадастрового реєстратора на подання органові державної реєстрації прав заяви правонабувач земельної ділянки подає кадастровому реєстраторові, який здійснив державну реєстрацію відповідної земельної ділянки, заяву в паперовій формі та інші документи, визначені цим Порядком. Для проведення державної реєстрації речових прав необхідними документами є документи, що підтверджують виникнення, перехід або припинення таких прав на нерухоме майно, та інші документи, визначені цим Порядком. Для проведення державної реєстрації речового права на нерухоме майно, що є похідним від права власності, одночасно з проведенням державної реєстрації права власності на таке майно заявником подаються документи, необхідні для проведення державної реєстрації права власності на таке майно та державної реєстрації речового права, що є похідним від нього.

Документами, що підтверджують виникнення, перехід та припинення речових прав на нерухоме майно, є: укладений в установленому законом порядку договір, предметом якого є нерухоме майно, права щодо якого підлягають державній реєстрації, або речове право на нерухоме майно чи його дублікат; свідоцтво про право власності на частку в спільному майні подружжя в разі смерті одного з подружжя, видане нотаріусом або консульською установою України, чи його дублікат; свідоцтво про право на спадщину, видане нотаріусом або консульською установою України, чи його дублікат; видані нотаріусом свідоцтво про придбання майна з прилюдних торгів (аукціонів) та свідоцтво про придбання майна з прилюдних торгів (аукціонів), якщо прилюдні торги (аукціони) не відбулися, чи їх дублікати; свідоцтво про право власності на нерухоме майно, видане державним реєстратором відповідно до закону; свідоцтво про право власності, видане органом приватизації наймачам житлових приміщень у державному та комунальному житловому фонді, чи його дублікат; свідоцтво про право власності на нерухоме майно чи його дублікат, видані до 01.01.2013 року органом місцевого самоврядування або місцевою держадміністрацією; рішення про закріплення нерухомого майна на праві оперативного управління чи господарського відання, прийняте власником нерухомого майна чи особою, уповноваженою управляти таким майном; державний акт на право приватної власності на землю, державний акт на право власності на землю, державний акт на право власності на земельну ділянку або державний акт на право постійного користування землею; рішення суду, що набрало законної сили, щодо права власності та інших речових прав на нерухоме майно; ухвала суду про затвердження (визнання) мирової угоди; заповіт, яким установлено сервітут на нерухоме майно; закон, яким установлено сервітут на нерухоме майно; рішення уповноваженого законом органу державної влади про повернення обєкта нерухомого майна релігійній організації; рішення власника майна, уповноваженого ним органу про передачу обєкта нерухомого майна з державної у комунальну власність чи з комунальної у державну власність або з приватної у державну чи комунальну власність; інші документи, що підтверджують виникнення, перехід та припинення права власності та інших речових прав на нерухоме майно відповідно до закону.

Судом встановлено, що реєстрація права власності проводилась: домоволодіння на підставі таких документів: заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (щодо права власності); документи суб'єкта права та проплата від 22.12.2014 року; технічний паспорт, оригінал та копія від 18.09.2014 року, виготовлений TOB «Бюро технічної інвентаризації»; іпотечний договір (оригінал та копія), №4565 від 14.11.2006 року, завірений приватним нотаріусом ОМНО ОСОБА_10; додатковий договір (оригінал та копія) №1 від 14.11.2006 року, завірений приватним нотаріусом ОМНО ОСОБА_10; довідка-розрахунок (оригінал та копія) №135-14991 від 28.10.2014 року, видавник: TOB «Кей-колект»; рекомендоване повідомлення про вручення (оригінал та копія) від 10.01.2014 року, видавник: Одеса-88; повідомлення про намір звернути стягнення (оригінал та копія), №135-12214 від 09.12.2013 року, видавник: ТОВ «Кей-колект», договір (оригінал та копія) №0 від 14.11.2006 року, укладений між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_1; додаткова угода (оригінал та копія) №1 від 15.12.2008 року, укладений між АКІВ «УкрСиббанк» та ОСОБА_1В (т.1, а.с. 180-230); земельної ділянки на підставі таких документів: заява про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (щодо права власності); документи суб'єкта права та проплата (копія паспорту, ІНН, довіреність), серія та номер: б/н, виданий 26.12.2014 року; рекомендоване повідомлення про вручення (оригінал та копія) від 10.01.2014 року, видавник: Одеса-88; повідомлення про намір звернути стягнення (оригінал ат копія) №135-12214 від 09.12.2013 року, видавник: TOB «Кей-колект»; довідка-розрахунок (оригінал та копія) №135-14991 від 28.10.2014 року, видавник: TOB «Кей-колект»; договір іпотеки (оригінал та копія) №4404 від 13.09.2007 року, укладений між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_1В; іпотечний договір (оригінал та копія) №4565 від 14.11.2006 року, завірений приватним нотаріусом ОМНО ОСОБА_10; додаткова угода (оригінал та копія) №1 від 15.12.2008 року, укладена між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_1; договір споживчого кредиту (оригінал та копія) №0, від 14.11.2006 року, укладений між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_1; додаткой договір (оригінал та копія) №5016 від 14.12.2006 року, завірений приватним нотаріусом ОМНО ОСОБА_10 (т.2 а.с.2-37).

Перереєстрація права власності на обєкти нерухомості відбулась на підставі договорів іпотекі нерухомого майна, укладеного між Позивачем та Банком задля забезпечення кредитів в іноземній валюті, з урахуванням заміни сторони за договорами. Документального підтвердження згоди Позивача на відчуження в позасудовому порядку належного йому майна відповідачами та третьою стороною суду не надано.

При цьому ТОВ «Кей-Колект», як новою стороною за вказаними договорами, було проігноровано той факт, що 07.06.2014 року набрав чинності Закону України №1304-VII від 03.06.2014 року «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» (далі Закон України № 1304), відповідно до якого встановлені певні обмеження щодо порядку примусового стягнення (відчуження без згоди власника) нерухомого житлового майна, яке вважається предметом застави згідно із ст.4 Закону України «Про заставу» та/або предметом іпотеки згідно із ст.5 Закону України «Про іпотеку».

Судом встановлено, що за результатами розгляду заяв у відповідності до вимог статті 15 Закону України №1952-IV державним реєстратором ОСОБА_2 було здійснено перевірку документів, що подані представником ТОВ «Кей-Колект» для державної реєстрації прав на підставі договору іпотеки, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя та останнім встановлено, що документи подані в повному обсязі і підстави для відмови в державній реєстрації прав та їх обтяжень відсутні.

Підставою для звернення Позивача до суду слугувала та обставина, що 07.06.14 року набрав чинності Закону України №1304-VII, відповідно до якого встановлені певні обмеження щодо порядку примусового стягнення (відчуження без згоди власника) нерухомого житлового майна, яке вважається предметом застави згідно із статтею 4 Закону України "Про заставу" та/або предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України "Про іпотеку".

Судом встановлено, що під час здійснення державної реєстрації прав та прийняття оскаржуваних рішень державним реєстратором ОСОБА_2 не було взято до уваги норми Закону України №1304-VII, оскільки, на думку Відповідача-2, дія норм вказаного закону не розповсюджуються на Позивача та нерухоме майно, що йому належало.

Суд зазначає, що такий висновок Відповідача-2 не ґрунтується на нормах чинного законодавства з огляду на наступне.

Так, відповідно до п.1 Закону України №1304, протягом дії цього Закону не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із ст.4 Закону України «Про заставу» та/або предметом іпотеки згідно із ст.5 Закону України «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобовязань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що: таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є обєктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; загальна площа такого нерухомого житлового майна (обєкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. метрів для квартири та 250 кв. метрів для житлового будинку.

Відповідно до п.3 Закону України №1304, цей Закон набирає чинності з дня його опублікування та втрачає чинність з дня набрання чинності законом, який врегульовує питання особливостей погашення основної суми заборгованості, вираженої в іноземній валюті, порядок погашення (урахування) курсової різниці, що виникає у бухгалтерському та/або податковому обліку кредиторів та позичальників, а також порядок списання пені та штрафів, які нараховуються (були нараховані) на таку основну суму заборгованості.

Відповідно до п.4 Закону України № 1304, протягом дії цього Закону інші закони України з питань майнового забезпечення кредитів діють з урахуванням його норм.

З системного аналізу вказаного Закону, суд приходить до висновку, що вказаним Законом встановлена тимчасова заборона на примусове стягнення (відчуження без згоди власника) нерухомого житлового майна, яке вважається предметом застави, оскільки мораторієм є відстрочення виконання зобов'язань, що встановлюються на певний термін або до закінчення яких-небудь надзвичайних подій, яке поширюється на всі зобов'язання або лише на деякі їх види, або на окремі категорії боржників. З положень вказаного Закону виплаває, що дія мораторію втратить свою чинність при прийнятті закону, який врегульовує питання особливостей погашення основної суми заборгованості, вираженої в іноземній валюті, порядок погашення (урахування) курсової різниці, що виникає у бухгалтерському та/або податковому обліку кредиторів та позичальників, а також порядок списання пені та штрафів, які нараховуються (були нараховані) на таку основну суму заборгованості.

Судом встановлено, що Позивач є громадянином України, предметами іпотеки за укладеними споживчими договорами виступали домоволодіння, загальна площа 218,6 кв.м., що знаходиться за адресою: м. Одеса, вул. Обільна, буд.99, розташоване на земельній ділянці площею 596 кв.м., а також земельна ділянка, кадастровий номер :22:015:0004, з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування жилого будинку та господарчих споруд, що знаходиться за адресою: м. Одеса, вул. Обільна, буд.99, площею 596 кв.м.

Судом встановлено, що домоволодіння, жилий будинок, який виступає предметом іпотеки є єдиним та є постійним місцем проживання Позивача (т.1 а.с.156-157), вказаний факт не заперечується відповідачами та третьою особою. При цьому суд враховує, що жилий будинок нерозривно пов'язаний із землею, на якій розташований та яка призначена для будівництва та обслуговування жилого будинку та господарчих споруд, а тому суд розглядає вказані предмети іпотеки: домоволодіння та земельну ділянку, як складники одного об'єкту нерухомого майна.

З огляду на зазначене, суд приходить до висновку, що на Позивача та належне його йому майно, що перебуває в іпотеці на підставі споживчих кредитів в іноземній валюті, поширюється дія норм Закону України № 1304.

При прийнятті рішення, суд також враховує, що безпосередньою метою прийняття Верховною Радою України Закону України №1304 була підтримка громадян України, які мають невиконані зобовязання за договорами споживчого кредиту в іноземній валюті (валютних кредитів), укладеними з фінансовими установами та банками України.

Судом встановлено, що матеріали реєстраційних справ не містять доказів надання згоди Позивача на примусове стягнення (відчуження) нерухомого майна, як то вимагає Закон України №1304-VII, а відтак реєстрація прав приватної власності Відповідачем-2 за ТОВ «Кей-Колект» була здійснення з порушенням норм чинного законодавства України.

Зазначений висновок суду спростовує твердження сторін, викладених в якості заперечення на адміністративний позов.

Суд також зазначає, що, враховуючи приписи ст. 36, ст. 37 Закону України №898-IV, дію норм ч.4 Закону України №1304-VII, при вчиненні дій з реєстрації права власності обєктів нерухомої власності на підставі договору іпотеки, державний реєстратор ОСОБА_2 мав певні обмеження щодо застосування норм Закону України №1952-IV.

При прийнятті рішення суд враховує правовий висновок Верховного Суду України, викладений у справі № 6-57цс15 від 28.05.2015 року предметом якої був спір про стягнення заборгованості за договором про надання споживчого кредиту і звернення стягнення на предмет іпотеки, відповідно до якого: установлений Законом № 1304 мораторій на стягнення майна, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті, не передбачає втрату кредитором права на звернення стягнення на предмет іпотеки (застави) у випадку невиконання боржником зобовязань за договором, а лише тимчасово забороняє примусово стягувати (відчужувати без згоди власника). Крім того, згідно з п.4 Закону №1304 протягом дії цього Закону інші закони України з питань майнового забезпечення кредитів діють з урахуванням його норм. Оскільки вказаний Закон не зупиняє дію решти нормативно-правових актів, що регулюють забезпечення зобов'язань, то й не може бути мотивом для відмови в позові, а є правовою підставою, що унеможливлює вжиття органами і посадовими особами, які здійснюють примусове виконання рішень про звернення стягнення на предмет іпотеки та провадять конкретні виконавчі дії, заходів, спрямованих на примусове виконання таких рішень стосовно окремої категорії боржників чи іпотекодавців, які підпадають під дію його положень на період чинності цього Закону. Рішення ж суду в частині звернення стягнення на предмет іпотеки на час дії Закону №1304 не підлягає виконанню.

З урахуванням викладеного, суд вважає, що позовні вимоги є обґрунтованими, оскільки оскаржувані дії та прийняті рішення вчинені Відповідачем-2, державним реєстратором ОСОБА_2, без врахування норм Закону України №1304.

Згідно до ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч.3 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ст.ст. 11, 71 Кодексу адміністративного судочинства України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст.72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. Суд вважає, що Відповідач не довів правомірності, вчинених дій, законності та обґрунтованості прийнятих ним рішень.

Оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному та об'єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, суд дійшов до висновку про те, що позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 2, 7, 8, 9, 11, 86, 128, 159-163 КАС України, суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Державної реєстраційної служби України, Міністерства юстиції України, державного реєстратора Державної реєстраційної служби України ОСОБА_2, третя особа без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_3 з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» про визнання дій протиправними, визнання протиправними та скасування рішень задовольнити в повному обсязі.

Визнати протиправними дії державного реєстратора Державної реєстраційної служби України ОСОБА_2 щодо прийняття рішення №18284618 від 24.12.2014 року та №18458340 від 29.12.2014 року.

Визнати протиправними та скасувати рішення державного реєстратора Державної реєстраційної служби України ОСОБА_2 №18284618 від 24.12.2014 року та №18458340 від 29.12.2014 року щодо державної реєстрації прав стосовно нерухомого майна у вигляді домоволодіння та земельної ділянки, що розташовані за адресою: м. Одеса, вул. Обільна, 99.

Постанову може бути оскаржено в апеляційному порядку до Одеського апеляційного адміністративного суду через Одеський окружний адміністративний суд шляхом подання в десятиденний строк з дня її проголошення апеляційної скарги. У разі застосування судом частини третьої ст. 160 КАС України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Якщо субєкта владних повноважень було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення пятиденного строку з моменту отримання субєктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Суддя Стеценко О.О.

Суддя Марин П.П.

Суддя Тарасишина О.М.