Справа № 826/1687/13-а
Суддя: Нечитайло О.М.
Дата ухвалення: 2015-11-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 листопада 2015 року м. Київ К/800/66808/13

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:
ГоловуючогоНечитайла О.М.
СуддівЛанченко Л.В.
Пилипчук Н.Г.,
розглянувши у попередньому судовому засіданні
касаційну скаргу Державної податкової інспекції у Святошинському районі Головного управління Міндоходів у м.Києві

на постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 18 грудня 2013 року

у справі №826/1687/13-а

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Клін Тех»

до Державної податкової інспекції у Святошинському районі м. Києва Державної податкової служби

про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,

ВСТАНОВИВ :

Товариство з обмеженою відповідальністю «Клін Тех» (далі - позивач) звернулося до суду з позовом до Державної податкової інспекції у Святошинському районі м. Києва Державної податкової служби (далі - відповідач) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень.

Окружний адміністративний суд м.Києва постановою від 13 травня 2013 року у задоволенні позовних вимог відмовив.

Київський апеляційний адміністративний суд постановою від 18 грудня 2013 року скасував рішення суду першої інстанції та прийняв нове, яким позовні вимоги задовольнив, визнав протиправним та скасував податкове повідомлення-рішення від 11 травня 2012 року № .

Вважаючи, що рішення суду апеляційної інстанції прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права, відповідач звернувся до Вищого адміністративного суду України з касаційною скаргою, в якій просить його скасувати та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Позивач на адресу суду касаційної інстанції надіслав письмові заперечення на касаційну скаргу відповідача, за змістом яких просив касаційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду попередньої інстанції - без змін.

Відповідно до частини 1 статті 220 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі і не може досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні та вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Суди першої та апеляційної інстанцій встановили такі фактичні обставини справи.

Представники податкового органу провели документальну позапланову виїзну перевірку господарської діяльності позивача з питань дотримання вимог законодавства з податку на додану вартість по взаємовідносинах з ПП «Альфа-Л» за період з 01 січня 2011 року по 31 березня 2011 року, з ТОВ «Супреммум» за період з 01 квітня 2011 року по 30 червня 2011 року, з 01 червня 2011 року по 31 серпня 2011 року, за результатами якої склали акт від 24 квітня 2012 року №125/22-50/31246688.

Вказаною перевіркою встановлено порушення позивачем вимог підпункту 14.1.181 пункту 14.1 статті 14, пункту 198.2 статті 198, пункту 198.3 статті 198, пункту 200.1 статті 200 Податкового кодексу України, а саме - по взаємовідносинах з ПП «Альфа-Л» завищено суму податкового кредиту з податку на додану вартість на загальну суму 390 169, 00 грн., у тому числі за січень 2011 року на 86 411,00 грн., за лютий 2011 року на 139 388,00 грн., за березень 2011 року на 164 370,00 грн., по взаємовідносинах з ТОВ «Супреммум» завищено суму податкового кредиту з податку на додану вартість на загальну суму 534 823,00 грн., у тому числі за квітень 2011 року на 132 214,00 грн., за травень 2011 року на 133 111,00 грн., за червень 2011 року на 121 875,00 грн., за серпень 2011 року на 147 623,00 грн.

На підставі вказаного акту перевірки відповідач прийняв податкове повідомлення-рішення від 11 травня 2012 року № , яким визначив позивачу суму грошового зобов'язання за платежем «податок на додану вартість» на загальну суму 961 899,00 грн., з яких 924 992,00 грн. за основним платежем, 36 907,00 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, розглянувши та обговоривши доводи, наведені у касаційній скарзі, перевіривши матеріали справи, колегія суддів Вищого адміністративного суду України дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Фактичною підставою для прийняття спірного податкового повідомлення-рішення слугував висновок контролюючого органу про неправомірність формування позивачем податкового кредиту перевіреного періоду, у зв'язку з включенням до його складу сум податку на додану вартість, сплачених у ціні придбаних товарів (робіт, послуг) у ПП «Альфа-Л» та ТОВ «Супреммум» за нікчемними правочинами.

Суд апеляційної інстанції, задовольняючи позовні вимоги, виходив з відсутності порушень у діях позивача вимог податкового законодавства при формуванні складу податкового кредиту з податку на додану вартість по господарським операціям з придбання товарів (робіт, послуг) у ПП «Альфа-Л» та ТОВ «Супреммум».

Як вбачається з матеріалів справи, 06 січня 2011 року між позивачем та ПП «Альфа-Л» було укладено договір поставки миючих засобів №2/11, відповідно до вимог якого останній передав у власність покупцю (позивач у справі), а покупець прийняв та оплатив миючі засоби, загальна кількість, часткове співвідношення (асортимент, номенклатура), одиниця виміру, ціна за одиницю виміру та загальна ціна яких визначена Сторонами у видаткових накладних постачальника, які є невід'ємною частиною до цього Договору. Оплата товарів покупцем здійснювалась за загальною ціною товару шляхом переказу відповідних грошових коштів на поточний рахунок постачальника.

Крім того, між позивачем та ТОВ «Супреммум» було укладено договір постачання миючих засобів від 06 квітня 2011 року №3/4-11.

Фактичне виконання зазначених договір підтверджується наявними у матеріалах справи видатковими накладними, податковими накладними, платіжними дорученнями, товарними та товарно-транспортними накладними, копіями штатного розпису, відомостями на виплату заробітної плати працівникам, платіжними дорученнями щодо сплати податків та соціальних внесків з заробітної плати, копіями договорів транспортного експедирування, укладених контрагентами позивача для перевезення вантажу, що ними постачався.

Крім того, в подальшому придбаний позивачем товар використовувався у власній господарській діяльності, що підтверджується договорами про надання послуг прибирання з ЗАТ «Крафт Фудз Україна», ТОВ «Союз-Інформ», ТОВ «Будстар Груп», ТОВ «МЕТРО Кеш енд Кері Україна», ЗАТСК «Кредо-Класік», ЗАТ «Европорт» та актами здачі-приймання робіт, згідно з цими договорами.

На момент укладання договорів поставки та здійснення господарських операцій, позивач та його контрагенти були належним чином зареєстровані як юридичні особи та платники податків (у тому числі податку на додану вартість), установчі документи яких не були визнані в судовому порядку недійсними та, щодо яких, був відсутній вирок суду щодо можливих зловживань з боку їх посадових осіб.

У відповідності до приписів підпункту 14.1.181 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України, податковий кредит - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов'язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

Відповідно до пункту 198.3 статті 198 Податкового кодексу України, податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з:

- придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку;

- придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Згідно з пунктом 198.6 статті 198 Податкового кодексу України, не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Отже, достатніми підставами для виникнення у платника податку права на податковий кредит є наявність податкових накладних, виданих йому підприємством-контрагентом, оформлених з дотриманням вимог чинного законодавства, встановлення судом реальності та товарності господарської операції.

Відповідно до пункту 198.2 статті 198 Податкового кодексу України, датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Судами попередніх інстанцій обґрунтовано встановлено, що позивачем податковий кредит сформований у відповідності з зазначеними положеннями Податкового кодексу України, підтверджено відповідними податковими накладними, що виписані контрагентами зареєстрованими платниками податку на додану вартість.

Відтак, відповідачем не наведено жодних доводів та не надано будь-яких доказів, які б могли свідчити про недобросовісність позивача як платника податків або про наявність обставин, що виключають обґрунтованість включення позивачем до складу податкового кредиту спірної суми податку по господарським операціям з ПП «Альфа-Л» та ТОВ «Супреммум».

Крім того, висновок податкового органу про те, що неможливість проведення зустрічних звірок контрагентів позивача, свідчить про відсутність у останнього права на включення сум податку на додану вартість до складу податкового кредиту є помилковим з огляду на те, що чинне на час виникнення спірних правовідносин податкове законодавство не ставило у залежність право позивача на формування податкового кредиту від податкового обліку (стану) інших осіб і фактичної сплати контрагентами податку до бюджету. Питання визначення складу податкового кредиту поширюється тільки на окремо взятого платника податків і не ставить цей факт у залежність від розрахунку з бюджетом третіх осіб.

Також не заслуговують на уваги і посилання податкового органу на порушення кримінальної справи за фактом фіктивного підприємництва, шляхом створення (придбання) невстановленими особами, зокрема ПП «Альфа-Л» та ТОВ «Супреммум», з метою прикриття незаконної діяльності, оскільки сам по собі факт порушення кримінальної справи щодо посадових осіб контрагентів позивача не може слугувати належним доказом фіктивності розглядуваних господарських операцій та не тягне за собою ніяких правових наслідків для позивача.

Доказів, які б свідчили про наявність вироку суду відносно контрагентів позивача, який би набрав законної сили, під час розгляду справи, податковим органом не надано.

Відповідно до частини 2 статті 71 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

З огляду на припис наведеної норми процесуального права при розгляді судом спору щодо правомірності рішення органу державної податкової служби, яким платнику податків донараховані податкові зобов'язання, презумується добросовісність платника податків, якщо зазначеним органом не доведено інше.

За наведених обставин, колегія суддів Вищого адміністративного суду України погоджується з висновками попередніх судових інстанцій про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог, а відтак, скасування спірного податкового повідомлення-рішення.

Мотивація та докази, наведені у касаційній скарзі, не дають адміністративному суду касаційної інстанції підстав для постановлення висновків, які б спростовували правову позицію суду попередньої інстанції.

Отже, колегія суддів вважає, що в межах касаційної скарги порушень судом апеляційної інстанції норм матеріального права при вирішенні цієї справи не допущено. Правова оцінка обставин у справі дана правильно, а тому касаційну скаргу слід відхилити, а оскаржуване судове рішення - залишити без змін.

На підставі викладеного, керуючись статтями 210-231 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

УХВАЛИВ:

1. Касаційну скаргу Державної податкової інспекції у Святошинському районі Головного управління Міндоходів у м.Києві залишити без задоволення.

2. Постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 18 грудня 2013 року №826/1687/13-а залишити без змін.

3. Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі, та може бути переглянута з підстав, встановлених статтею 237 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя:Нечитайло О.М.
Судді:Ланченко Л.В.
Пилипчук Н.Г.