Справа № 813/3664/15
Суддя: Братичак Уляна Володимирівна
Дата ухвалення: 2015-11-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 листопада 2015 року справа № 813/3664/15

Львівський окружний адміністративний суд в складі:

головуючої судді Братичак У.В.,

секретар судового засідання Бугара М.Р.,

за участю:

представників позивача ОСОБА_1, ОСОБА_2,

представника відповідача ОСОБА_3,

представників третьої особи - ОСОБА_4, ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_6 до Підрозділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області, треті особи ПАТ «Державний ощадний банк України» в особі філії Львівське обласне управління АТ «Ощадбанк», ПАТ «Фідобанк» про визнання протиправними дій,-

в с т а н о в и в:

На розгляд Львівського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_6 до Підрозділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області, треті особи ПАТ «Державний ощадний банк України» в особі філії Львівське обласне управління АТ «Ощадбанк», ПАТ «Фідобанк» у якій, із врахуванням заяви про уточнення позовних вимог від 13.10.2015р., позивач просить:

- визнати протиправними дії відповідача по оформленню заявок про реалізацію наступного майна: нежитлової будівлі № 1-7 загальною площею 94,6 м.кв., яка знаходиться в м. Львові по вул. Клепарівська. 16; нежитлової будівлі № 21-30, 43-50, 61-65 загальною площею 268 м.кв., що знаходиться за адресою м. Львів, вул. Клепарівська. 16 та земельної ділянки площею 87 м.кв. кадастровий номер :001:0018 та скасувати і визнати незаконною заявку на реалізацію цього нерухомого майна;

- визнати протиправними дії відповідача по арешту і опису наступного майна: Нежитлової будівлі № 1-7 загальною площею 94,6 м.кв. яка знаходиться в м. Львові по вул. Клепарівська. 16; нежитлової будівлі № 21-30, 43-50, 61-65 загальною площею 268 м.кв., що знаходиться за адресою м. Львів, вул. Клепарівська. 16 та земельної ділянки площею 87 м.кв. кадастровий номер :001:0018.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що він разом із дружиною ОСОБА_2 під час шлюбу придбали та реконструювали нежитлові приміщення по вул. Клепарівській у м. Львові, на які видано свідоцтво про право власності від 24.04.2013р., відтак вказана нерухомість є їх спільною сумісною власністю. Однак відповідач всупереч вимог Сімейного та Цивільного кодексів безпідставно наклав арешт на вказані приміщення та земельну ділянку та в подальшому передав на реалізацію арештоване майно.

Представники позивача в судовому засіданні позов підтримали повністю.

Відповідач проти позову заперечив та зазначив, що здійснюючи опис та арешт майна, передачу його на реалізацію державні виконавці діяли в межах повноважень наданих законодавством. Оскільки ОСОБА_2 була боржником у виконавчому провадженні, на усе її майно було накладено арешт та реалізація з метою виконання зобовязань перед банком. Жодної інформації про те, що арештоване майно було у спільній сумісній власності подружжя державному виконавцю не надавалось, свідоцтво про право власності видано на ОСОБА_2, позивач у судовому порядку з позовом про виключення майна з акту опису не звертався.

Третя особа ПАТ «Державний ощадний банк України» проти позову заперечив, та зазначив що державний виконавець діяв в межах повноважень з метою належного виконання рішення суду про стягнення коштів з ОСОБА_2, зазначив також, що позивач надавав дозвіл дружині на укладення кредитного договору та передачу майна в іпотеку.

Заслухавши думку представника позивача, відповідача, третіх осіб, дослідивши подані документи і матеріали, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Судом встановлено, що на виконанні у відділі примусового виконання рішень УДВС ГУЮ у Львівській області перебувало зведене виконавче провадження ЗВП № 41315181 з виконання виконавчого листа, виданого Шевченківським райсудом м. Львова 30.04.13 р. про стягнення з ОСОБА_7, ОСОБА_2, ОСОБА_8 солідарно на користь ПАТ «Державний ощадний банк» 547 695, 88 грн.; виконавчого листа, виданого Шевченківським райсудом м. Львова 30.04.13р. про стягнення з вказаних осіб на користь того ж стягувача 3012 грн. судового збору; виконавчого листа, виданого Шевченківським райсудом м. Львова 24.05.12 р. про стягнення з ОСОБА_6, ОСОБА_2 солідарно в користь ПАТ «СЕБ Банк» боргу за кредитним договором у розмірі 379 340,18 грн. та виконавчий лист про солідарне стягнення з тих же осіб на користь того ж стягувача 1700 судового збору та 120 грн. витрат на ІТЗ.

В ході примусового виконання державним виконавцем описано та арештоване нерухоме майно боржника ОСОБА_2, дружини позивача, а саме нежитлові приміщення загальною площею 326,6 м.кв., що знаходяться за адресою м. Львів, вул. Клепарівська, 16 та земельна ділянка площею 0,0087 га для обслуговування магазину, про що складено акт опису й арешту майна від 25.06.2013р.

Згідно правовстановлюючих документів власником вказаного нерухомого майна є ОСОБА_2, дружина позивача.

Позивач, ОСОБА_6, вважаючи що державним виконавцем безпідставно описане спільне майно подружжя на яке поширюється режим спільної сумісної власності, а також оформлено заявку та передано на реалізацію вказане майно, оскаржив такі дії державного виконавця до суду.

ОСОБА_6 не ставив питання про виключення частини спірного майна з акту опису. Не звертався він до суду і з заявою про визнання спірного нерухомого майна майном подружжя із визначенням його частки.

В силу дії ст.331 ЦК України, оскільки право власності на спірне майно було зареєстровано за ОСОБА_2, суд не приймає до уваги твердження позивачів про неправомірність дій державного виконавця щодо реалізації на прилюдних торгах спірного майна з підстав недотримання вимог СК України. Крім того такими, що не відповідають дійсним обставинам справи, суд вважає і пояснення позивачки та її представника з приводу того, що вона не повідомляла свого чоловіка про арешт спірного майна, реалізацію його на прилюдних торгах та численні судові справи, що розглядались у період 2013-2014 рр. у судових інстанціях. Як один із боржників по виконавчому провадженню позивач мав право ознайомитись з матеріалами виконавчого провадження та у визначений законом спосіб захищати свої права та інтереси.

Закон України „ Про виконавче провадження визначає умови і порядок виконання рішень судів та інших органів, що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку. Статтею 5 вказаного Закону перелічені обовязки державного виконавця при виконанні рішення суду.

Відповідно до ч.1 ст.11 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець зобовязаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Відповідно до ст.19 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець відкриває виконавче провадження на підставі виконавчого документа, зазначеного в статті 17 цього Закону за заявою стягувача або його представника про примусове виконання рішення.

Відповідно до ст.25 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець зобовязаний прийняти до виконання виконавчий документ і відкрити виконавче провадження, якщо не закінчився строк предявлення такого документа до виконання, він відповідає вимогам, передбаченим цим Законом, і предявлений до виконання до відповідного органу державної виконавчої служби.

Державний виконавець протягом трьох робочих днів з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження.

У постанові державний виконавець вказує про необхідність боржнику самостійно виконати рішення у строк до семи днів з моменту винесення постанови (у разі виконання рішення про примусове виселення боржника - у строк до пятнадцяти днів) та зазначає, що у разі ненадання боржником документального підтвердження виконання рішення буде розпочате примусове виконання цього рішення із стягненням з боржника виконавчого збору і витрат, повязаних з організацією та проведенням виконавчих дій, передбачених цим Законом.

За заявою стягувача державний виконавець одночасно з винесенням постанови про відкриття виконавчого провадження може накласти арешт на майно та кошти боржника, про що виноситься відповідна постанова.

У разі невиконання боржником рішення майнового характеру у строк, встановлений частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного його виконання, постановою державного виконавця з боржника стягується виконавчий збір у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає стягненню чи поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом.

Крім того, слід зазначити, що згідно, ч.1,2, 3 ст. 60 Закону особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. У разі прийняття судом рішення про зняття арешту з майна арешт з майна знімається за постановою державного виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. Копія постанови про зняття арешту з майна надсилається боржнику та органу (установі), якому була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно боржника.

Відповідно до ст.72 Сімейного Кодексу України вказано, що за зобовязаннями одного з подружжя стягнення може бути накладено лише на його особисте майно і на частку у праві спільної сумісної власності подружжя, яка виділена йому в натурі. Позивачем не надано суду доказів того, що було проведено розподіл майна і якась частка в натурі виділялась йому в натурі або боржнику.

Відповідно до стаття 58 ЗУ" Про виконавче провадження" визначення вартості майна боржника проводиться державним виконавцем за ринковими цінами, що діють на день визначення вартості майна. Для оцінки за регульованими цінами, оцінки нерухомого майна, транспортних засобів, повітряних, морських та річкових суден державний виконавець залучає суб'єкта оціночної діяльності - суб'єкта господарювання, який провадить свою діяльність відповідно до Закону України "Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні". У разі якщо визначити вартість майна (окремих предметів) складно або якщо боржник чи стягувач заперечує проти передачі арештованого майна боржника для реалізації за ціною, визначеною державним виконавцем, державний виконавець залучає суб'єкта оціночної діяльності - суб'єкта господарювання для проведення оцінки майна. Витрати, пов'язані з призначенням суб'єкта оціночної діяльності - суб'єкта господарювання, несе сторона, яка оспорює вартість майна, визначену державним виконавцем.

Державний виконавець повідомляє про результати визначення вартості чи оцінки майна сторонам. У разі якщо сторони не згодні з результатами визначення вартості чи оцінки, вони мають право подати державному виконавцю заперечення в десятиденний строк з дня надходження повідомлення. Сторона вважається ознайомленою з результатами визначення вартості чи оцінки арештованого майна, якщо їй надіслано повідомлення про результати визначення вартості чи оцінки майна рекомендованим листом за адресою, зазначеною у виконавчому документі, або за місцем фактичного проживання чи перебування такої сторони, достовірно встановленим державним виконавцем.

У разі заперечення однією із сторін проти результатів оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності - суб'єктом господарювання, державний виконавець призначає рецензування звіту про оцінку майна. Витрати, пов'язані з рецензуванням звіту, несе сторона, яка заперечує проти результатів оцінки. У разі незгоди з оцінкою, визначеною за результатами рецензування, сторони мають право оскаржити її в судовому порядку в десятиденний строк з дня отримання відповідного повідомлення.

Звіт про оцінку майна у виконавчому провадженні вважається чинним протягом шести місяців з дня його підписання суб'єктом оціночної діяльності - суб'єктом господарювання. Після закінчення цього строку оцінка майна проводиться повторно.

Згідно статті 62 ЗУ «Про виконавче провадження» реалізація арештованого майна, крім майна, вилученого з обігу згідно із законом, та майна, зазначеного в частині восьмій статті 57 цього Закону, здійснюється шляхом його продажу на прилюдних торгах, аукціонах або на комісійних умовах. Рухоме майно, вартість якого не перевищує сто п'ятдесят неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, товари побутового вжитку, а також інше рухоме майно (у разі якщо стягувач не заперечує проти цього) реалізуються на комісійних умовах. Нерухоме майно, транспортні засоби, повітряні, морські та річкові судна реалізуються виключно на прилюдних торгах (аукціонах).

Як вбачається з матеріалів справи боржник скористався правом подати заяву про проведення рецензування звіту про оцінку майна, що і було зроблено.

Відповідно до вимог п.5.11 Інструкції про проведення виконавчих дій, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 15.12.99 р. №74/5 , державним виконавцем 10.02.2014 р. скеровано заявку та пакет документів на реалізацію арештованого нерухомого майна в управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Львівській області.

Враховуючи наведене, вимоги позивача про визнання протиправними дій відповідача по оформленню заявок про реалізацію наступного майна нежитлової будівлі № 1-7 загальною площею 94,6 м.кв., яка знаходиться в м. Львові по вул. Клепарівська. 16; нежитлової будівлі № 21-30, 43-50, 61-65 загальною площею 268 м.кв., що знаходиться за адресою м. Львів, вул. Клепарівська. 16 та земельної ділянки площею 87 м.кв. кадастровий номер :001:0018 та скасувати і визнати незаконною заявку на реалізацію цього нерухомого майна та по арешту і опису наступного майна: нежитлової будівлі № 1-7 загальною площею 94,6 м.кв. яка знаходиться в м. Львові по вул. Клепарівська. 16; нежитлової будівлі № 21-30, 43-50, 61-65 загальною площею 268 м.кв., що знаходиться за адресою м. Львів, вул. Клепарівська. 16 та земельної ділянки площею 87 м.кв. кадастровий номер :001:0018 є безпідставними та необґрунтованими.

Таким чином, суд дійшов висновку, що державним виконавцем були вжиті всі заходи по здійсненню процедури реалізації майна, а тому у задоволенні адміністративного позову слід відмовити повністю.

Судові витрати згідно ст. 94 КАС України стягненню зі сторін не підлягають.

Керуючись ст.ст. 7-14, 17, 18, 69-71, 94, 159, 160-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

-

ПОСТАНОВИВ :

1. У задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Львівського апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня її проголошення. В разі складення постанови у повному обсязі відповідно до ст. 160 КАС України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Постанова набирає законної сили в строк та в порядку, передбаченому ст. 254 КАС України.

Повний текст постанови складений та підписаний 07.12.2015 року.

Суддя Братичак У.В.