Справа № 484/3275/15-а
Суддя: Запорожан Д.В.
Дата ухвалення: 2015-12-08 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 грудня 2015 р.м.ОдесаСправа № 484/3275/15-а

Категорія: 10.2.4 Головуючий в 1 інстанції: Закревський В.І.

Одеський апеляційний адміністративний суд, у складі:

головуючого судді Запорожана Д.В.,

судді Коваля М.П.,

судді Домусчі С.Д.

розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 16 вересня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_1 до управління Пенсійного фонду України в м. Первомайську та Первомайському районі Миколаївської області про зобовязання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до УПФ України в м. Первомайську та Первомайському районі Миколаївської області про визнання дій щодо застосування показника середньої заробітної плати працівників, зайнятих у галузі економіки України за 2007 рік при визначенні заробітної плати для обчислення пенсії та неврахуванні при обчисленні страхового стажу періодів з 1 березня 2012 року по 23 березня 2012 року та з 30 січня 2013 року по 31 січня 2013 року протиправними, зобовязання призначити пенсію за віком з 15 липня 2015 року з застосуванням показника середньої заробітної плати працівників, зайнятих у галузі економіки України за 2012-2014 роки та виплачувати її в подальшому, зобовязання зарахувати в стаж роботи періоди з 1 березня 2012 року по 23 березня 2012 року та з 30 січня 2013 року по 31 січня 2013 року.

Свої позовні вимоги ОСОБА_1 обґрунтував незаконністю спірних дій та бездіяльності.

Постановою Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 16 вересня 2015 року у задоволенні вищенаведеного позову було відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати вищенаведену постанову, як таку, що прийнята з помилковим застосуванням норм матеріального та процесуального права і прийняти нову постанову, якою задовольнити позов у повному обсязі.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційної скарги, вивчивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість постанови суду в межах апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Приймаючи оскаржену постанову суд першої інстанції виходив з необґрунтованості даного позову та відсутності підстав для його задоволення.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції у звязку з наступним.

Статтею 1 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» № 2262-ХІІ встановлено, що особи офіцерського складу, прапорщики і мічмани, військовослужбовці надстрокової служби та військової служби за контрактом, особи, які мають право на пенсію за цим Законом, при наявності встановленої цим Законом вислуги на військовій службі, службі в органах внутрішніх справ і в державній пожежній охороні, службі в Державній службі спеціального зв'язку та захисту інформації України, в органах і підрозділах цивільного захисту, податкової міліції, Державної кримінально-виконавчої служби України мають право на довічну пенсію за вислугу років. Військовослужбовці, особи, які мають право на пенсію за цим Законом, які стали інвалідами за умов, передбачених цим Законом, набувають право на пенсію по інвалідності.

Згідно зі статтею 7 Закону № 2262-XII військовослужбовцям, особам, які мають право на пенсію за цим законом, та членам їх сімей, які одночасно мають право на різні державні пенсії, призначається одна пенсія за їх вибором; у разі якщо особа має право на отримання пенсії відповідно до Закону № 2262-XII та Закону № 1058-IV, призначається одна пенсія за її вибором; при цьому різниця між розміром пенсії, на який особа має право відповідно до Закону № 2262-XII, і розміром пенсії із солідарної системи відповідно до Закону № 1058-ІV, яка визначається в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, фінансується за рахунок коштів державного бюджету.

У частині першій статті 9 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» № 1058-ІV передбачено, що за рахунок коштів ПФУ в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: пенсія за віком; пенсія по інвалідності внаслідок загального захворювання (у тому числі каліцтва, не пов'язаного з роботою, інвалідності з дитинства); пенсія у зв'язку з втратою годувальника.

За правилами частини другої статті 40 Закону № 1058-IV заробітна плата (дохід) для обчислення пенсії визначається за формулою:

Зп = Зс х (Ск : К), де:

Зп - заробітна плата (дохід) застрахованої особи для обчислення пенсії, у гривнях;

Зс - середня заробітна плата (дохід) у середньому на одну застраховану особу в цілому в Україні, з якої сплачено страхові внески, за три календарні роки, що передують року звернення за призначенням пенсії.

Частиною третьою статті 45 Закону № 1058-IV встановлено, що переведення з одного виду пенсії на інший здійснюється з дня подання заяви на підставі документів про страховий стаж, заробітну плату (дохід) та інших документів, що знаходяться на час переведення з одного виду пенсії на інший в пенсійній справі, а також додаткових документів, одержаних органами ПФУ.

При переведенні з одного виду пенсії на інший за бажанням особи може враховуватися заробітна плата (дохід) за періоди страхового стажу, зазначені в частині першій статті 40 цього Закону, із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу), який враховувався під час призначення (попереднього перерахунку) попереднього виду пенсії.

Якщо особа після призначення пенсії по інвалідності продовжувала працювати та набула не менш як 24 місяці страхового стажу після призначення (попереднього перерахунку) пенсії незалежно від перерв у роботі, при переведенні вперше з пенсії по інвалідності на пенсію за віком застосовується середня заробітна плата (дохід), визначена частиною другою статті 40 цього Закону для призначення пенсії.

Аналіз наведених норм свідчить про те, що частиною третьою статті 45 Закону № 1058-ІV регламентовано порядок переведення з одного виду пенсії, призначеного саме за цим Законом, на інший. Отже, показник середньої заробітної плати при переведенні на інший вид пенсії має бути незмінним, тобто таким, яким він був на час призначення пенсії, передбаченої Законом № 1058-ІV.

Водночас позивачу було призначено пенсію відповідно до Закону № 2262-ХІІ, котрий передбачає інші підстави та порядок призначення пенсії. Зокрема, при призначенні пенсії за вислугу років показник середньої заробітної плати (доходу) при її розрахунку не застосовується в силу вимог зазначеного Закону, адже основою доходу у цьому разі є грошове забезпечення.

Крім того, після звільнення з лав Збройних Сил України позивач продовжував працювати та сплачував у встановленому законом порядку страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування та до накопичувальної системи загальнообов'язкового державного пенсійного страхування.

Верховний Суд України висловлював свою позицію щодо застосування частини третьої статті 45 Закону № 1058-IV. Зокрема, у справі № 21-612а14, постанова в якій ухвалена 31 березня 2015 року, він дійшов висновку, що у випадку, коли особі було призначено пенсію за вислугу років за Законом № 2262-XII, котрий передбачає інші підстави та порядок призначення пенсії, ніж Закон № 1058-ІV, у подальшому при розрахунку пенсії за віком за Законом № 1058-ІV такій особі показник середньої заробітної плати має враховуватися за три календарні роки, що передують року призначення нового виду пенсії, оскільки пенсія за віком передбачена іншим законом, ніж пенсія за вислугу років.

Відповідно до положень частини 1 статті 21 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» саме органи Пенсійного фонду ведуть облік усіх застрахованих осіб та персоніфікований облік надходження страхових внесків, створюють і забезпечують функціонування єдиного державного автоматизованого банку відомостей про застрахованих осіб, здійснюють облік коштів Накопичувального фонду на накопичувальних пенсійних рахунках.

Абзацом 2 частини 3 статті 24 зазначеного Закону передбачено, що коли сума сплачених за відповідний місяць страхових внесків є меншою, ніж мінімальний страховий внесок, цей період зараховується до страхового стажу як повний місяць за умови здійснення в порядку, визначеному правлінням Пенсійного фонду, відповідної доплати до суми страхових внесків таким чином, щоб загальна сума сплачених коштів за відповідний місяць була не меншою, ніж мінімальний страховий внесок.

Проте відсутність відповідної доплати до суми страхових внесків не є підставою для відмови у зарахуванні до страхового стажу зазначеного періоду, оскільки абзацом 3 частини 3 статті 34 Закону визначено, що у разі якщо зазначену доплату не було здійснено, до страхового стажу зараховується період, визначений за кожний місяць сплати страхових внесків за формулою:

ТП = Св : В, де:

ТП - тривалість періоду, що зараховується до страхового стажу та визначається в місяцях;

Св - сума фактично сплачених страхових внесків за відповідний місяць;

В - мінімальний страховий внесок за відповідний місяць.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач сплачував страхові внески у спірні періоди, тобто їх не зарахування до страхового стажу, у порядку передбаченому вищенаведеною нормою, є протиправним.

Однак, вимоги позивача щодо зобовязання призначення пенсії та зобовязання виплачувати її в подальшому задоволенню не підлягають у звязку з тим, що така пенсія вже фактично призначена та у суду не має повноважень на захист прав від можливих порушень в майбутньому.

Отже, колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції про необґрунтованість даного позову та відсутність підстав для його задоволення.

Пунктом 4 ст. 202 КАС України передбачено, що підставами для скасування постанови або ухвали суду першої інстанції та ухвалення нового рішення є порушення норм матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи або питання.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції допустив вищенаведені порушення норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення даної справи по суті, внаслідок чого його постанова підлягає скасуванню з прийняттям нової постанови про часткове задоволення даного позову.

Керуючись ст. ст. 195, 197, п.3 ч. 1 ст.198, п.4 ч.1 ст. 202, п.3 ч.1 ст. 205, 207, ч.5 ст. 254 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Постанову Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 16 вересня 2015 року скасувати.

Прийняти нову постанову.

Позов ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Визнати бездіяльність управління Пенсійного фонду України в м. Первомайську та Первомайському районі Миколаївської області щодо не зарахування до страхового стажу ОСОБА_1 періодів з 1 березня 2012 року по 23 березня 2012 року та з 30 січня 2013 року по 31 січня 2013 року у відповідності з правилами ч. 3 ст. 24 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» та не проведення перерахунку його пенсії з застосуванням показника середньої заробітної плати за три календарні роки, що передують року призначення нового виду пенсії (за нормами Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування») з 15 липня 2015 року протиправною.

Зобовязати управління Пенсійного фонду України в м. Первомайську та Первомайському районі Миколаївської області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 періоди з 1 березня 2012 року по 23 березня 2012 року та з 30 січня 2013 року по 31 січня 2013 року у відповідності з правилами ч. 3 ст. 24 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Зобовязати управління Пенсійного фонду України в м. Первомайську та Первомайському районі Миколаївської області провести перерахунок пенсії ОСОБА_1 з застосуванням показника середньої заробітної плати за три календарні роки, що передують року призначення нового виду пенсії (за нормами Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування») з 15 липня 2015 року, та виплатити різницю між перерахованою та вже сплаченою сумою пенсійних платежів.

В задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили через пять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів після набрання законної сили судовим рішенням суду апеляційної інстанції.

Головуючий /ОСОБА_2/

Судді /ОСОБА_3/

/ОСОБА_4/