Справа № 806/5171/15
Суддя: Чернова Ганна Валеріївна
Дата ухвалення: 2015-12-01 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 грудня 2015 року м.Житомир справа № 806/5171/15

категорія 3.7.2

Житомирський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Чернової Г.В.,

секретар судового засідання Халімончук С.С.,

за участю: позивача,

представника відповідача

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Управління Укртрансінспекції у Житомирській області про скасування постанови №027824 від 03.11.2015 р.,

встановив:

Позивач звернувся до суду із вказаним позовом та просить скасувати постанову Управління Укртрансінспекції у Житомирській області про застосування адміністративно-господарського штрафу № 027824 від 03.11.2015 про накладення штрафу за абзацем 3 частини 1 статті 60 Закону України "Про автомобільний транспорт" в розмірі 1700 грн.

В обгрунтування позовних вимог посилається на те, що 07.10.2015 було складено акт 044244 про проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом, в якому зазначено, що водієм автомобіля Рено АМ 8260ВН, власником якого є позивач, при здійсненні перевезень вантажу було порушено законодавства про автомобільний транспорт: відсутні товарно-транспортна накладна заготовленої форми та поліс (договір) обов'язкового особового страхування від нещасних випадків на транспорті. На підставі акта винесено постанову про накладення адміністративно-господарського штрафу № 027824 від 03.11.2015 за абзацем 3 частини 1 статті 60 Закону України "Про автомобільний транспорт" в розмірі 1700 грн. Однак вказана постанова є протиправною, оскільки документи були наявні у водія, але посадові особи не взяли їх до уваги. Крім того, акт заповнений неналежним чином, а тому він не є належним доказом скоєння правопорушення.

Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав з підстав, наведених у позовній заяві.

Представник відповідача позовні вимоги не визнав і просив суд відмовити у їх задоволенні з підстав, зазначених у письмовому запереченні. Пояснив, що постанова винесена у відповідності із приписами ст.6,19 Конституції України, в межах повноважень та у спосіб, що передбачений законодавством України.

Вислухавши пояснення позивача, представника відповідача, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази по справі, суд приходить до наступного висновку.

За результатами перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом, Управлінням Укртрансінспекції у Житомирській області було складено акт № 044244 від 07.10.2015, в якому зафіксовано факт надання позивачем послуг з внутрішніх перевезень вантажу від ТОВ "Словечне" до одержувача ПП "Імпак" (Соя) без оформлення документів, передбачених ст.48 Закону України «Про автомобільний транспорт», а саме, у водія транспортного засобу марки "Рено Магнум 440", н/з НОМЕР_1 ОСОБА_2 були відсутні:

- ТТН встановленої форми, чим порушено п.11.1 наказу Міністерства транспорту України № 363 від 14.10.1997;

- поліс (договору) обов'язкового особового страхування від нещасних випадків на транспорті у водія, чим порушено вимоги ПКМУ від 14.08.1996 № 959 (а.с.6).

На підставі зазначеного акту перевірки відповідачем винесено постанову № 027824 від 03.11.2015 про застосування адміністративно-господарського штрафу до ФОП ОСОБА_1 за допущення порушення абз.3 ч.1 ст.60 Закону України «Про автомобільний транспорт» в розмірі 1700,00 грн (а.с.5).

Не погодившись із вказаною постановою, позивач звернувся до суду.

Відносини між автомобільними перевізниками, замовниками транспортних послуг, органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування, пасажирами, власниками транспортних засобів, а також їх відносини з юридичними та фізичними особами - суб'єктами підприємницької діяльності, які забезпечують діяльність автомобільного транспорту та безпеку перевезень, врегульовано Законом України «Про автомобільний транспорт» від 05.04.2001 року № 2344-ІІІ (далі Закон України № 2344-ІІІ).

Статтею 5 Закону України № 2344-ІІІ визначено, що основним завданням державного регулювання та контролю у сфері автомобільного транспорту є створення умов безпечного, якісного й ефективного перевезення пасажирів та вантажів, надання додаткових транспортних послуг.

Частиною 11 ст. 6 зазначеного Закону України передбачено, що державний контроль автомобільних перевізників здійснюється шляхом проведення планових, позапланових і рейдових перевірок.

Процедуру здійснення державного контролю за додержанням суб'єктами господарювання, які провадять діяльність у сфері автомобільного транспорту (далі - суб'єкти господарювання), вимог законодавства про автомобільний транспорт, норм та стандартів щодо організації перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом, норм міжнародних договорів про міжнародне автомобільне сполучення, наявністю відповідних ліцензій і ліцензійних карток, виконанням ними ліцензійних умов, а також процедуру здійснення державного нагляду за забезпеченням такими суб'єктами господарювання безпеки автомобільних перевезень передбачено Порядком здійснення державного контролю на автомобільному транспорті, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08.11.2006 року № 1567 (далі Порядок № 1567).

Згідно п.п. 2, 3, 4 Порядку № 1567, державному контролю підлягають усі транспортні засоби вітчизняних та іноземних суб'єктів господарювання, що здійснюють автомобільні перевезення пасажирів та вантажів на території України. Органами державного контролю на автомобільному транспорті (далі - органи державного контролю) є Укртрансінспекція, її територіальні органи - управління в Автономній Республіці Крим, обласні, Київське та Севастопольське міські, районні управління.

При цьому, згідно ст. 1 Закону України № 2344-ІІІ автомобільний перевізник - це фізична або юридична особа, яка здійснює на комерційній основі чи за власний кошт перевезення пасажирів чи (та) вантажів транспортними засобами; а водій - особа, яка керує транспортним засобом і має відповідне посвідчення встановленого зразка.

Статтею 48 Закону України «Про автомобільний транспорт» передбачено, що автомобільні перевізники, водії повинні мати і пред'являти особам, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху, документи, на підставі яких виконують вантажні перевезення.

Документами для здійснення внутрішніх перевезень вантажів є: для автомобільного перевізника - документ, що засвідчує використання транспортного засобу на законних підставах, інші документи, передбачені законодавством; для водія - посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційні документи на транспортний засіб, товарно-транспортна накладна або інший визначений законодавством документ на вантаж, інші документи, передбачені законодавством.

Як вбачається із вказаної норми, вона не містить вичерпного переліку документів, які необхідні для здійснення вантажних перевезень.

Таким обов'язковим документом, що випливає із ст.7 Закону України "Про страхування" та п.4 Положення про обов'язкове особисте страхування від нещасних випадків на транспорті", затвердженого постановою КМУ від 14.08.1996 № 959, є договір обов'язкового особового страхування водія від нещасних випадків на транспорті, укладений суб'єктом підприємницької діяльності, який є власником транспортного засобу, із страховиком.

Відповідно до абз. 3 ч. 1 ст. 60 Закону України «Про автомобільний транспорт» за порушення законодавства про автомобільний транспорт до автомобільних перевізників застосовуються адміністративно-господарські штрафи: за надання послуг з перевезень пасажирів та вантажів без оформлення документів, перелік яких визначений статтями 39 та 48 цього Закону, - штраф у розмірі ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Отже, у перевізника виникає відповідальність у випадку відсутності у водія вищевказаних документів, оформлених належним чином, в тому числі таких документів як: товарно-траспортна накладна та договір обов'язкового особового страхування від нещасних випадків на транспорті.

Відповідно до пп.11. 1 Наказу Міністерства транспорту України від 14 жовтня 1997 року N 363 "Про затвердження Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні", основним документом на перевезення вантажів є товарно-транспортна накладна, форму якої наведено в додатку 7 до цих Правил.

Як видно із накладної від 07.10.2015, яка була надана водієм позивача безпосередньо під час перевірки транспортного засобу, вона не відповідає формі, встановленій в додатку 7 до Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні (а.с.23)

Що стосується наявної товарно-транспортної накладної в матеріалах справи, то суд відноситься до неї критично, оскільки вона могла бути оформлена вже після проведення перевірки та крім того, вона не містить відмітки про отримання вантажу вантажоодержувачем (а.с.7).

Також суд не бере до уваги договір обов'язкового особистого страхування від нещасних випадків на транспорті № 000576 ЖТ, укладений 01.10.2015 (а.с.8), враховуючи його відсутність при складанні акту перевірки 07 жовтня 2015 року.

Необхідно відзначити, що водій ОСОБА_2 під час проведення перевірки автомобіля, ніяких пояснень з приводу виявленої посадовими особами відповідача відсутності документів, передбачених ст.48 Закону України «Про автомобільний транспорт» не надав та не зазначив про наявність договору страхування з відповідними реквізитами.

Враховуючи те, що позивач станом на час проведення контролюючим органом перевірки транспортного засобу 07.10.2015 не виконав обов'язку перевізника щодо забезпечення водія товарно-транспортною накладною встановленої форми та договором обов'язкового особистого страхування від нещасних випадків на транспорті, а протилежного ФОП ОСОБА_1 не доведено, суд приходить до висновку про наявність у відповідача правових підстав для притягнення позивача до відповідальності за порушення законодавства про автомобільний транспорт та застосування адміністративно-господарського штрафу, передбаченого абзацом 3 ч. 1 ст. 60 Закону України «Про автомобільний транспорт».

При цьому, суд критично ставиться до твердження позивача про порушення його прав в зв'язку із невчасним повідомленням Управлінням Укртрансінспекції у Житомирській області про розгляд справи щодо порушення законодавства про автомобільний транспорт, оскільки лист з такою інформацією було направлено у встановленому законодавством порядку (а.с.19), та крім того, невчасне отримання такого повідомлення не позбавляє перевізника можливості на оскарження постанови про накладення штрафу до вищого за підпорядкуванням органу державного контролю, що передбачено п.32-35 Порядку здійснення державного контролю на автомобільному транспорті № 1567, або до суду, чим і скористався позивач.

Згідно з частиною 3 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Статтею 71 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.Відповідно до ч. 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

З урахуванням встановлених судом обставин, суд вважає, що оскаржувана постанова № 027824 від 03.11.2015 є правомірною, позивачем будь-яких доказів її протиправності надано не було, у зв'язку з чим адміністративний позов задоволенню не підлягає.

Керуючись статтями 158-163,254 Кодексу адміністративного судочинства України,

постановив:

В задоволенні адміністративного позову Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 відмовити.

Постанова набирає законної сили у строк та у порядку, що визначені статтею 254 Кодексу адміністративного судочинства України, і може бути оскаржена до Житомирського апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції у порядку, визначеному статтею 186 Кодексу адміністративного судочинства України, шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя Г.В. Чернова

Повний текст постанови виготовлено: 08 грудня 2015 р.