Справа № 814/886/13-а
Суддя: Моторний О.А.
Дата ухвалення: 2015-12-01 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 грудня 2015 року м. Київ К/800/3292/15

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:

Головуючого Моторного О.А.

Суддів Борисенко І.В.

Кошіля В.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження касаційну скаргу Державної податкової інспекції у Ленінському районі м. Миколаєва Головного управління Міндоходів у Миколаївській області

на постанову Миколаївського окружного адміністративного суду від 27.11.2013

та постанову Одеського апеляційного адміністративного суду від 17.12.2014

у справі № 814/886/13-а

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Зерноторгівельна компанія "Прометей"

до Державної податкової інспекції у Ленінському районі м. Миколаєва Головного управління Міндоходів у Миколаївській області

про скасування податкових повідомлень-рішень,-

ВСТАНОВИВ:

Постановою Миколаївського окружного адміністративного суду від 27.11.2013 позов задоволено частково: визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення від 08.10.2012 № про збільшення грошового зобов'язання з податку на прибуток в сумі 1 754 862,00 грн.; визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення від 08.10.2012 № про збільшення грошового зобов'язання з податку на додану вартість в сумі 1 566 438,00 грн. В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Постановою Одеського апеляційного адміністративного суду від 17.12.2014 скасовано постанову Миколаївського окружного адміністративного суду від 27.11.2013 та прийнято нову, якою позов задоволено частково: визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення від 08.10.2012 № в частині збільшення грошового зобов'язання з податку на прибуток в сумі 2 782 326,00 грн., з яких за основним платежем - 1 854 884,00 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями - 927 442,00 грн.; визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення від 08.10.2012 № в частині збільшення грошового зобов'язання з податку на додану вартість в сумі 5 582 107,00 грн., з яких за основним платежем - 3 721 405,00 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями - 1 860 702,00 грн. У задоволенні іншої частини позову відмовлено.

В касаційній скарзі відповідач, посилаючись на порушення судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, просить скасувати постанову Миколаївського окружного адміністративного суду від 27.11.2013 та постанову Одеського апеляційного адміністративного суду від 17.12.2014 та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову повністю.

З урахуванням неприбуття у судове засідання жодної зі сторін, які беруть участь у справі, колегія суддів дійшла висновку про можливість розгляду справи за наявними у справі матеріалами в порядку письмового провадження, у відповідності до п.2 ч.1 ст.222 Кодексу адміністративного судочинства України.

Оскільки відмова в задоволенні позовних вимог по справі не оскаржується, відтак, суд касаційної інстанції, керуючись приписами ч.2 ст. 220 КАС України, переглядає судове рішення судів попередніх інстанцій в межах касаційної скарги.

Перевіривши правильність застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права, юридичної оцінки обставин справи, колегія суддів Вищого адміністративного суду України вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на наступне.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що податковим органом було проведено позапланову виїзну перевірку позивача з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2012 по 30.06.2012, за результатами якої складений акт від 21.09.2012 №2556/22-200/36384761, в якому зафіксовано порушення позивачем вимог: пп. 135.1, 135.2, 135.4 ст. 135, п. 137.1 ст. 137, пп. 138.1.1. п. 138.1, п. 138.2, п. 138.8 ст. 138, п. 139.1 ст. 139, п. 144.1 ст. 144 Податкового кодексу України зі змінами та доповненнями, в результаті чого занижено податок на прибуток в сумі 1 970 556,00 грн.; п. 187.1 ст. 187, п. 15 підрозділу 2 розділу ХХ «Перехідні Положення», п. 198.3 ст. 198, п. 201.10 ст. 201, п. 198.4 ст. 198, п. 185.1 ст. 185, п. 188.1 ст. 188, п. 201.1 та п. 201.10 ст. 201, п. 187.1 ст. 187, п. 198.2, п. 198.3, п. 198.6 ст. 198 Податкового кодексу України зі змінами та доповненнями, в результаті чого занижено податок на додану вартість всього у сумі 3 836 655,00 грн.

На підставі зазначеного акта перевірки, відповідачем 08.10.2012 були прийняті спірні податкові повідомлення-рішення:

- №, яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з податку на прибуток в сумі 1 970 556,00 грн. та застосовано штрафні санкції в сумі 985 278,00 грн.;

- №, яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість в сумі 3 836 655,00 грн. та застосовано штрафні санкції в сумі 1 918 328,00 грн.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції погодився з наведеними висновками податкового органу, зазначивши, що позивачем не підтверджено фактичне здійснення постачання, приймання-передачі та оприбуткування товарно-матеріальних цінностей по договірним взаємовідносинам з контрагентами.

Однак, колегія суддів, переглядаючи оскаржувані рішення судів попередніх інстанцій, погоджується з висновком суду апеляційної інстанції про задоволення позову, враховуючи наступне.

Пунктом 138.2 ст.138 Податкового кодексу України передбачено, що витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

Згідно із пп. 139.1.9 п. 139.1 ст. 139 Податкового кодексу України, не включаються до складу витрат витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

Датою виникнення права платника ПДВ на віднесення сум податку до податкового кредиту, згідно з п. 198.2 ст. 198 ПК України, вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

У відповідності із п. 198.6 ст. 198 Податкового кодексу України, не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Як було вірно встановлено судами та підтверджується матеріалами справи, позивачем під час проведення перевірки надано усі первинні документи щодо придбання товарів (робіт, послуг) у підприємств ТОВ «Дайкор», ТОВ «Арагон-торг», ТОВ «Базистандарт», ТОВ «Алікон», ТОВ «Бізнесстандарт ЛТД», ТОВ «Логістичний центр «Укравтовантаж», зокрема, договори, акти здачі-прийняття робіт, видаткові накладні, податкові накладні, товарно-транспортні накладні та докази оплати.

Видані позивачу податкові накладні та інші первинні документи відповідають вимогам діючого законодавства і є належним доказом правомірності формування валових витрат та податкового кредиту з ПДВ.

На момент здійснення спірних операцій, контрагенти позивача у відповідності до вимог чинного законодавства були зареєстровані в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців та мали свідоцтва платників податку на додану вартість.

В матеріалах справи відсутні докази встановлення податковим органом обставин на підтвердження того, що укладаючи спірні договори, учасники договірних відносин діяли з метою, яка є завідомо суперечною інтересам держави та суспільства. Податковим органом не доведено наявності протиправного умислу та мети при укладенні угод позивачем з вказаними контрагентами, що мали місце під час здійснення позивачем підприємницької діяльності.

Слід зазначити, що чинне податкове законодавство України не ставить в залежність податковий облік (стан) певного платника податку від інших осіб, від фактичної сплати контрагентом податку до бюджету, від перебування постачальника за юридичною адресою, а також від його господарських та виробничих можливостей.

Таким чином, суди попередніх інстанцій дійшли вірного висновку про наявність підстав для визнання частково протиправними та скасування податкового повідомлення-рішення від 08.10.2012 № в сумі 1 754 862,00 грн. та від 08.10.2012 № в сумі 1 566 438,00 грн.

Крім того, як вбачається з матеріалів справи, податковим органом в акті перевірки зазначено про завищення амортизаційних витрат позивача в сумі 76 483,00 грн. внаслідок віднесення до складу витрат, що враховуються при визначенні об'єкта оподаткування амортизаційних відрахувань, витрат на придбання на умовах фінансового лізингу основних засобів - сільськогосподарської техніки, яка не використовується у господарській діяльності ТОВ «Зерноторгівельна компанія «Прометей». Податковий орган зазначає про те, що серед основних видів діяльності позивача відсутні такі, в процесі яких можливо використання цієї сільськогосподарської техніки, та за період, що підлягав перевірки, позивач такими видами діяльності фактично не займався, з чим погодився суд першої інстанції.

Відповідно до п. 144.1 ст. 144 ПК України, амортизації підлягають, зокрема, витрати на придбання основних засобів, нематеріальних активів та довгострокових біологічних активів для використання в господарській діяльності.

Як було вірно встановлено судом апеляційної інстанції, надані позивачем договір про надання послуг №РП-6 від 20.10.2011 та акт надання послуг підтверджують надання позивачем послуг у вигляді сільськогосподарських робіт з використанням сільськогосподарської техніки, тобто, в даному випадку вбачається факт використання позивачем придбаної сільськогосподарської техніки (тракторів та сівалки) в своїй господарській діяльності саме з метою отримання прибутку.

Крім того, у довідці ЄДРПО позивача у переліку видів діяльності міститься такий вид діяльності, як «інша допоміжна діяльність у сфері транспорту».

Отже, колегія суддів погоджується з висновком апеляційного суду, що податкове-повідомлення рішення від 08.10.2012 № в частині збільшення податкового зобов'язання з податку прибуток в сумі 16 061,00 грн. та нарахування штрафної санкції в сумі 8031,00 грн. є протиправним та підлягає скасуванню.

Збільшуючи позивачу валові витрати на суму 82 251 649,00 грн. та дохід на суму 84506073,00 грн. за півріччя 2012 року (відповідно збільшене зобов'язання по податку на прибуток склало 473 429,00 грн., штрафна санкція - 236 715,00 грн.), податковий орган, на який покладений обов'язок доказування правомірності рішення, дії чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень, у відповідності до ст. 71 КАС України, не довів належними та достовірними доказами підстави такого визначення доходу й витрат, з посиланням на первинні документи, укладені угоди тощо.

Судом встановлено, що позивачем була подана податкова декларація з податку на прибуток підприємства за півріччя 2012 року, яка була прийнятою податковою інспекцією 09.08.2012 за номером , про що свідчить квитанція №2 про прийняття.

Відповідно до п. 50.1 ст. 50 Податкового кодексу України, у разі якщо у майбутніх податкових періодах (з урахуванням строків давності, визначених статтею 102 цього Кодексу) платник податків самостійно (у тому числі за результатами електронної перевірки) виявляє помилки, що містяться у раніше поданій ним податковій декларації (крім обмежень, визначених цією статтею), він зобов'язаний надіслати уточнюючий розрахунок до такої податкової декларації за формою чинного на час подання уточнюючого розрахунку.

Таким чином, діючим законодавством передбачено лише право платника податків на внесення змін до поданої ним податкової звітності шляхом надіслання уточнюючого розрахунку до такої податкової декларації.

Разом з тим, в матеріалах справи відсутні докази на підтвердження існування будь-якого уточнюючого розрахунку до податкової декларації з податку на прибуток за півріччя 2012 року.

Отже, суд апеляційної інстанції дійшов вірного висновку про наявність підстав для визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 08.10.2012 № в частині збільшення податкового зобов'язання платника податку з податку прибуток в сумі 473 429,00 грн. та нарахування штрафної санкції в сумі 236 715,00 грн.

Крім того, враховуючи недоведеність належними та допустимими доказами податковим органом правомірності рішення в частині встановлення завищення позивачем витрат, що враховуються при визначенні об'єкта оподаткування на суму 930 883,00 грн., колегія суддів погоджується з висновком апеляційного суду, що підлягає скасуванню податкове повідомлення-рішення від 08.10.2012 № в частині збільшення податкового зобов'язання платника податку з податку прибуток в сумі 195 485,00 грн. та відповідної штрафної санкції в сумі 97 743,00 грн.

Також, в акті перевірки податковим органом зазначено про заниження позивачем податкового зобов'язання з податку на додану вартість в сумі 1 344 862,00 грн., у зв'язку із невнесенням позивачем суми ПДВ до складу податкових зобов'язань від реалізації покупцям зернових культур товарних позицій 1001-1008 згідно УКТ ЗЕД, які були придбані безпосередньо у сільськогосподарських підприємств-виробників після 06.08.2011.

З матеріалів справи вбачається, що позивачем були придбані зернові культури у постачальників ДП «Сантрейд» (кукурудза), та у Підприємства з іноземними інвестиціями «Серна» (ячмінь), всього 291,22 тон за червень 2012 року, у вартості яких ПДВ складає 1 344 862 грн. В акті перевірки відповідач посилається на те, що зазначені підприємства є сільгоспвиробниками.

Разом з тим, як було вірно встановлено судом апеляційної інстанції, в матеріалах справи відсутні докази наявності у цих постачальників статусу сільгоспвиробників, у зв'язку з чим позивачем правомірно не віднесено до складу податкових зобов'язань з ПДВ 1 344 862,00 грн.

Крім того, податковий орган дійшов висновку про завищення позивачем податкового кредиту з ПДВ у сумі 990 584,00 грн. з підстав віднесення сум ПДВ у складі вартості придбаних зернових культур товарних позицій 1001-1008 згідно УКТ ЗЕД та технічні культури товарних позицій 1205 і 1206 згідно УКТ ЗЕД, оскільки таке придбання здійснювалося для операцій, звільнених від оподаткування.

При цьому, суд першої інстанції, як і податковий орган в акті перевірки, посилається на порушення позивачем п. 15 підрозділу 2 розділу ХХ «Перехідні положення» Податкового кодексу України №2755-6 від 02.12.10 зі змінами та доповненнями, внесеними Законом України від 07.07.11 р. №3609, який набрав чинності в цій редакції з 06.08.2011.

Однак, як вбачається з матеріалів справи, придбання зазначених зернових культур здійснювалося позивачем у травні, червні та липні 2011 року, тобто, до 06.08.2011 - до набрання чинності п. 15 підрозділу 2 розділу ХХ «Перехідні положення» Податкового кодексу України в тій редакції, на яку посилається відповідач в акті перевірки.

Пунктом 198.6 ст. 198 Податкового кодексу України визначено, що у разі якщо платник податку не включив у відповідному звітному періоді до податкового кредиту суму податку на додану вартість на підставі отриманих податкових накладних, таке право зберігається за ним протягом 365 календарних днів з дати складання податкової накладної.

Матеріали справи свідчать, що включення позивачем суми ПДВ, сплаченої у вартості придбаних зернових культур у травні, червні та липні 2011 року до складу податкового кредиту з ПДВ відбувалося у січні, лютому, травні та червні 2012 року відповідно, тобто, протягом 365 календарних днів з дати складання податкових накладних, у відповідності до п. 198.6. ст. 198 ПК України.

Таким чином, апеляційним судом правомірно скасовано податкове повідомлення-рішення від 08.10.2012 № в частині збільшення позивачу грошового зобов'язання з ПДВ в сумі 2 335 446,00 грн. (1 344 862 грн. + 990584 грн.), а також, штрафної санкції у сумі 1167722,00 грн.

Підставою для зменшення податковим органом податкового кредиту на суму 341 667,00 грн. була обставина віднесення позивачем до складу податкового кредиту у березні 2012 року суми ПДВ по податковій накладній від 21.03.2012 №35/2 у розмірі 2 050 000,00 грн., в тому числі ПДВ 341 666,67 грн., яка зареєстрована продавцем - ПП «Прометей» в Єдиному реєстрі податкових накладних за номером 35 згідно квитанції від 27.03.2012. Зазначена податкова накладна оформлена на виконання договору купівлі-продажу соняшнику в кількості 500 тон від 20.03.2012 №203/1. Даний висновок мотивовано тим, що відповідно до ст. 201 ПК України відсутність реєстрації податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних та порушення порядку заповнення податкової накладної не дає права покупцю на включення сум податку на додану вартість до податкового кредиту.

Відповідно до п. 3 Форми податкової накладної та Порядку заповнення податкової накладної, затвердженої наказом Міністерства Фінансів України від 01.11.2011 №1379 порядковий номер податкової накладної присвоюється відповідно до її номера в реєстрі виданих та отриманих податкових накладних та не містить літер чи інших символів. Платники податку на додану вартість складають окремі податкові накладні за видами діяльності, що передбачають спеціальний режим оподаткування, та зазначають у порядковому номері накладної після знака дробу перед номером філії чи структурного підрозділу код відповідної діяльності, зокрема, 2 - сільськогосподарські підприємства, які застосовують спеціальний режим оподаткування діяльності у сфері сільського та лісового господарства, а також рибальства відповідно до статті 209 розділу V Кодексу.

Отже, аналіз зазначеної норми дозволяє зробити висновок, що у першій частині (до знаку дробу) проставляється порядковий номер податкової накладної відповідно до її номера в Реєстрі виданих та отриманих податкових накладних, а в другій частині (між знаками дробу) проставляється код виду діяльності, що передбачає спеціальний режим оподаткування.

Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, ПП «Прометей» було виписано позивачу податкову накладну від 21.03.2012 №35/2 на загальну суму 2 050 000 грн., в т.ч. ПДВ 341 666, 67 грн. з проставлянням в ній через дріб коду виду своєї діяльності, а в свій реєстр виданих податкових накладних внесено зазначену податкову накладну лише під номером 35, без зазначення в ній коду своєї діяльності « 2» Отже, зареєстрована ПП «Прометей» в Єдиному реєстрі податкових накладних була податкова накладна від 21.03.2012 №35/2 на загальну суму 2 050 000 грн., в т.ч. ПДВ 341 666,67 грн. лише з зазначенням номеру 35, без зазначення в ній через дріб коду діяльності « 2».

Відповідно до ч. 3, 4 п. 1 Порядку ведення реєстру виданих та отриманих податкових накладних, затвердженого наказом ДПА України від 24.12.2010 року №1002, (який діяв на час виникнення спірних правовідносин), виправлення помилкових записів у Реєстрі здійснюється методом «сторно» за правилами, передбаченими для бухгалтерського обліку, у момент виявлення таких помилок. Коригування помилкових записів у Реєстрі не призводить до потреби формування нових (уточнюючих) реєстрів.

Разом з тим, при формуванні податкової звітності за квітень 2012 року ПП «Прометей» скористалося своїм правом на виправлення помилки та скоригувало методом «сторно» помилкові записи в Реєстрі виданих податкових накладних, а саме, поставивши відмітку «-» навпроти податкової накладної від 21.03.2012 №35 на загальну суму 2 050 000 грн., в т.ч. ПДВ 341666,67 грн., залишивши в Реєстрі податкову накладну від 21.03.2012 №35/2 на загальну суму 2 050 000 грн., в т.ч. ПДВ 341 666,67 грн.

Податковим органом не заперечуються обставини отримання позивачем податкової накладної від 21.03.2012 №35/2 на загальну суму 2 050 000 грн., в т.ч. ПДВ 341 666,67 грн., обставини внесення в Реєстр виданих податкових накладних продавцем податкової накладної від 21.03.2012 №35/2 на загальну суму 2 050 000 грн., в т.ч. ПДВ 341 666,67 грн. та обставини реєстрації продавцем в Єдиному реєстрі цієї податкової накладної від 21.03.2012 на загальну суму 2 050 000 грн., в т.ч. ПДВ 341 666,67 грн. під номером 35 без коду діяльності.

За наведених вище обставин, суд апеляційної інстанції дійшов вірного висновку про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 08.10.2012 № в частині збільшення грошового зобов'язання з податку на прибуток в сумі 2782326,00 грн. та № в частині збільшення грошового зобов'язання з податку на додану вартість в сумі 5 582 107,00 грн.

Доводи, наведені скаржником в касаційній скарзі, викладеного не спростовують, а тому колегією суддів відхиляються.

Враховуючи викладене, Вищий адміністративний суд України дійшов висновку, що судом апеляційної інстанції належним чином з'ясовані обставини справи та дано їм відповідну правову оцінку. Порушень норм матеріального чи процесуального права, які могли призвести до зміни чи скасування рішення суду апеляційної інстанції не встановлено.

Керуючись ст. ст. 222-224, 230, 231, ч. 5 ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Державної податкової інспекції у Ленінському районі м. Миколаєва Головного управління Міндоходів у Миколаївській області залишити без задоволення.

Постанову Одеського апеляційного адміністративного суду від 17.12.2014 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі, та може бути переглянута з підстав, у порядку та в строки, встановлені статтями 236 238 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя: (підпис)О.А. Моторний
Судді(підпис)І.В. Борисенко
(підпис)В.В. Кошіль