Справа № 705/4819/15-а
Суддя: Шостак О.О.
Дата ухвалення: 2015-12-01 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 705/4819/15-а Головуючий у 1-й інстанції: Гончарук В.М. Суддя-доповідач: Шостак О.О.
У Х В А Л А
01 грудня 2015 року м. Київ
Колегія суддів Київського апеляційного адміністративного суду у складі:
головуючого судді Шостака О.О.,
суддів Желтобрюх І.Л., Мамчура Я.С.,
при секретарі Лебедєвій Ю.Б.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві, без фіксування технічними засобами, в порядку ст. 41 КАС України, апеляційну скаргу заступника начальника Уманського районного відділу управління Державної міграційної служби України Приходько Євгена Вікторовича на постанову Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 01 жовтня 2015 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до заступника начальника Уманського районного відділу управління Державної міграційної служби України Приходько Євгена Вікторовича про визнання дій неправомірними та скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності,-
В С Т А Н О В И Л А:
ОСОБА_1 звернувся до Уманського міськрайонного суду Черкаської області з позовом до заступника начальника Уманського районного відділу управління Державної міграційної служби України Приходько Євгена Вікторовича про визнання дій при винесенні постанови серії ПР МЧК №022536 від 27 серпня 2015 року про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч.1 ст.203 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі КупАП) неправомірними; скасування постанови серії ПР МЧК №022536 від 27 серпня 2015 року про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч.1 ст.203 КУпАП та накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу в сумі 510 грн.
Постановою Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 01 жовтня 2015 року позовні вимоги задоволено в повному обсязі.
Не погоджуючись з прийнятою постановою, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову суду першої інстанції, як таку, що ухвалена без повного з`ясування судом фактичних обставин справи, надання належної оцінки наявним у справі матеріалам, з порушенням норм матеріального права та прийняти нову постанову, якою відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.
Сторони, будучи належним чином повідомлені про дату, час та місце апеляційного розгляду справи, в судове засідання не з`явилися. Про причини своєї неявки суд не повідомили.
Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо письмових доказів для правильного вирішення апеляційної скарги, а особиста участь сторін в судовому засіданні - не обов`язкова, колегія суддів відповідно до ч. 4 ст. 196 КАС України визнала можливим проводити апеляційний розгляд справи за відсутності представників сторін.
Згідно ст. 41 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.
Заслухавши доповідь судді, перевіривши матеріали справи та дослідивши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, 27.08.2015 року відповідачем було складено протокол про адміністративне правопорушення серії ПР МЧК №022536 за порушення ОСОБА_1 правил перебування в Україні і транзитного проїзду через територію України, відповідальність за яке передбачено ч.1 ст.203 КУпАП. Так, відповідачем було встановлено, що позивач, який являється громадянином Республіки Білорусь не виїхав з України після закінчення дозволеного терміну перебування в Україні, що є порушенням п.3 ст.9 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства».
В зв`язку з цим, постановою про накладення адміністративного стягнення серії ПР МЧК №022536 від 27.08.2015 р. на позивача було накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в сумі 510 грн.
Вважаючи вказані дії та рішення відповідача протиправними, позивач звернувся до суду з даним позовом.
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що позивач не є іноземцем чи особою без громадянства, в зв`язку з чим до даних правовідносин не підлягає застосуванню Закон України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», а тому позивач не може бути притягнений до відповідальності на підставі ст. 203 КУпАП, оскільки не є суб`єктом зазначеного в цій статті правопорушення.
Колегія суддів погоджується з вказаними висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.
Правовий статус іноземців та осіб без громадянства, які перебувають в Україні, визначається Законом України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства" від 22.09.2011 року № 3773-VI (далі - Закон).
Згідно ч. 1, 3 статті 9 Закону іноземці та особи без громадянства в`їжджають в Україну за наявності визначеного цим Законом чи міжнародним договором України паспортного документа та одержаної у встановленому порядку візи, якщо інше не передбачено законодавством чи міжнародними договорами України.
Строк перебування іноземців та осіб без громадянства в Україні встановлюється візою, законодавством України чи міжнародним договором України.
Відповідно до Угоди про взаємне визнання віз держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав від 09.10.1992 року для громадян країн-учасниць СНД встановлено безвізовий порядок в`їзду.
Згідно вимог абз. 2 п. 2 Порядку продовження строку перебування та продовження або скорочення строку тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства на території України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15.02.2012 року № 150 (далі - Порядок), іноземці та особи без громадянства, які на законній підставі прибули в Україну, можуть тимчасово перебувати на її території не більш як 90 днів протягом 180 днів з дати першого в`їзду з держав з безвізовим порядком в`їзду, якщо інший строк не визначено міжнародними договорами України.
Строк перебування іноземців та осіб без громадянства на території України продовжується у разі, коли вони прибули з держав з безвізовим порядком в`їзду за наявності обґрунтованих підстав (лікування, вагітність чи пологи, догляд за хворим членом родини, оформлення спадщини, подання заяви про отримання дозволу на імміграцію чи набуття громадянства України тощо) та за умови подання підтверджувальних документів - на період існування таких підстав, але не більш як 180 днів з дати останнього в`їзду в Україну (п. 6 Порядку).
Частиною першою ст. 203 КУпАП встановлено відповідальність за порушення іноземцями та особами без громадянства правил перебування в Україні, тобто проживання без документів на право проживання в Україні, за недійсними документами або документами, термін дії яких закінчився, або працевлаштування без відповідного дозволу на це, якщо необхідність такого дозволу передбачено законодавством України, або недодержання встановленого порядку пересування і зміни місця проживання, або ухилення від виїзду з України після закінчення відповідного терміну перебування, неприбуття без поважних причин до визначеного місця навчання або працевлаштування після в`їзду в Україну у визначений строк, а так само порушення правил транзитного проїзду через територію України.
При цьому, колегія суддів зазначає, що ст. 8 Закону України «Про громадянство України» регулює порядок набуття громадянства України за територіальним походженням.
Так, відповідно до ч.1 вказаної статті особа, яка сама чи хоча б один з її батьків, дід чи баба, рідні (повнорідні та неповнорідні) брат чи сестра, син чи дочка, онук чи онука народилися або постійно проживали до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України відповідно до Закону України "Про правонаступництво України", або яка сама чи хоча б один з її батьків, дід чи баба, рідні (повнорідні та неповнорідні) брат чи сестра народилися або постійно проживали на інших територіях, що входили на момент їх народження або під час їх постійного проживання до складу Української Народної Республіки, Західноукраїнської Народної Республіки, Української Держави, Української Соціалістичної Радянської Республіки, Закарпатської України, Української Радянської Соціалістичної Республіки (УРСР), і є особою без громадянства або іноземцем, який подав зобов`язання припинити іноземне громадянство, та подала заяву про набуття громадянства України, а також її неповнолітні діти реєструються громадянами України. Іноземці, які є громадянами (підданими) кількох держав, подають зобов`язання припинити громадянство всіх цих держав. Іноземці, яким надано статус біженця в Україні чи притулок в Україні, замість зобов`язання припинити іноземне громадянство подають декларацію про відмову особи, якій надано статус біженця в Україні чи притулок в Україні, від іноземного громадянства.
Частиною п`ятою зазначеної статті Закону іноземці, зазначені в частинах першій - третій цієї статті, які подали зобов`язання припинити іноземне громадянство, повинні подати документ про це, виданий уповноваженим органом відповідної держави, до уповноваженого органу України протягом двох років з моменту реєстрації їх громадянами України. Якщо іноземці, маючи всі передбачені законодавством цієї держави підстави для отримання такого документа, з незалежних від них причин не можуть отримати його, вони подають декларацію про відмову від іноземного громадянства.
Датою набуття громадянства України у випадках, передбачених цією статтею, є дата реєстрації набуття особою громадянства України (ч.7 ст.8 Закону України «Про громадянство України»).
Відповідно до частини 8 вказаної статті особа, яка набула громадянство України і подала декларацію про відмову від іноземного громадянства, зобов`язується повернути паспорт іноземної держави до уповноважених органів цієї держави.
При цьому, стаття 8 Закону України "Про громадянство України" не встановлює підстави чи факти, за наявності яких особа не може набути громадянство України за територіальним походженням.
Також, як вірно зазначено судом першої інстанції, положення ст. 8 Закону України «Про громадянство України» не пов`язують набуття громадянства України з отриманням цією особою, зазначених у статті 5 Закону документів, що підтверджують громадянство України.
Надаючи правову оцінку вказаним обставинам справи, колегія суддів зазначає наступне.
Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, позивач народився у м. Умань Черкаської області 17.11.1965 р., що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 .
На момент проголошення незалежності України, позивач постійно не проживав на території України, у зв`язку з направленням його для проходження військової служби за межами СРСР.
У 1991 році військова частина, у якій проходив службу позивач, була передислокована із-за меж СРСР на територію Білорусі, у зв`язку з чим позивач автоматично набув громадянства Республіки Білорусь, не звертаючись за отриманням цього громадянства у відповідні органи Республіки Білорусь.
У 2008 році позивач, проживаючи на території Республіки Білорусь, з метою повернення собі громадянства України, звернувся до уповноважених органів України та, отримавши роз`яснення на свої звернення, подав необхідні для набуття громадянства України документи у посольство України в Республіці Білорусь.
У 2010 році, після перевірки цих документів, посадовими особами посольства Надзвичайним і Повноважним Послом України в Республіці Білорусь - було прийнято рішення про набуття ОСОБА_2 громадянства України на підставі Закону України «Про громадянство України», що підтверджується довідкою про реєстрацію ОСОБА_3 громадянином України, яка була зареєстрована у відповідних облікових документах посольства 2010 р. за №6132/5.
15.11.2010р. позивач здійснив заміну паспорту громадянина Республіки Білорусь, у зв`язку з досягненням 45-ти річного віку, що підтверджується довідкою Білорусі №64 від 17.06.2015 року.
02 жовтня 2012 року позивач отримав відповідь на своє звернення від Уманського РВ УДМС України у Черкаській області, у якій йому було роз`яснено, що паспортний документ він може отримувати у тому органі, який прийняв рішення про реєстрацію його громадянином України.
На виконання зобов`язання про припинення громадянства іншої держави, позивач у вересні 2012 року направив заяву про вихід з громадянства Республіки Білорусь на ім`я президента Республіки Білорусь. Вказана заява відповідно до поштового повідомлення про вручення рекомендованого листа отримана 03.10.2012 р., проте відповіді на неї надано не було.
В зв`язку з вказаними обставинами, позивач, у відповідності до вимог ч.5 ст.8 Закону України «Про громадянство України», подав уповноваженому органу України декларацію про відмову від іноземного громадянства, за формою, затвердженою наказом МВС України № 715 від 16.08.2012 р.
З огляду на викладене, позивач набув громадянства України у порядку, передбаченому ст. 8 Закону України «Про громадянство України» та є громадянином України з дати реєстрації набуття ним громадянства України, тобто з 03.11.2010 р.
Виходячи з наведеного, колегія суддів приходить до висновку, що постанова відповідача серії ПР МЧК №022536 від 27 серпня 2015 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.203 КУпАП та накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу в сумі 510 грн. є неправомірною.
Таким чином, судова колегія не знаходить підстав для скасування судового рішення з мотивів, наведених в апеляційній скарзі.
Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 198, п. 1 ч. 1 ст. 200 КАС України суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
За таких обставин, апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а постанову суду першої інстанції - без змін.
Керуючись ст. ст. 41, 160, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 211, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів,-
Апеляційну скаргу заступника начальника Уманського районного відділу управління Державної міграційної служби України Приходько Євгена Вікторовича залишити без задоволення, а постанову Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 01 жовтня 2015 року без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України в порядок і строки, визначені ст. 212 КАС України.

Головуючий суддя:

Судді:

Головуючий суддя Шостак О.О.

Судді: Мамчур Я.С

Желтобрюх І.Л.