Справа № 809/4344/15
Суддя: Лучко О.О.
Дата ухвалення: 2015-12-07 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"07" грудня 2015 р. Справа № 809/4344/15

м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський окружний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді Лучко О.О.

Суддів: Кишинського М.І.,

ОСОБА_1,

за участю секретаря Волочій Л.І.

за участю сторін:

позивача: не зявився

представника позивача: ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду адміністративну справу

за позовом: ОСОБА_3

до відповідача: Територіального управління Державної судової адміністрації України в Івано-Франківській області, Державної судової адміністрації України,

про стягнення компансації втрат частини грошових доходів,-

ВСТАНОВИЛА:

25.11.2015 року ОСОБА_3 звернувся до суду з адміністративним позовом до Територіального управління Державної судової адміністрації України в Івано-Франківській області, Державної судової адміністрації України про стягнення з відповідачів вихідної допомоги та компенсації втрат частини грошових доходів в сумі 78 849 грн., а саме: 43 586 грн. - 20% (відсотків) від розміру виплаченої вихідної допомоги, відповідно до ч.2 ст.6 ЗУ «Про статус гірських населених пунктів України» та 35 263 грн. індексації за 2014 рік та січень вересень 2015 року.

Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 07.12.2015 року провадження в частині позовної вимоги про стягнення вихідної допомоги в розмірі 43 586грн. в даній справі закрито на підставі п.4 ч.1 ст.157 КАС України.

Даний позов мотивований тим, що постановою Верховної Ради України від 19.09.2013 року №604-VII відповідно до п.9 ч.126 Конституції України позивача звільнено з посади судді Верховинського районного суду у звязку з поданням заяви про відставку. Згідно наказу по Верховинському районному суду від 25.11.2013 року №17-ос/13 цього ж числа позивача відраховано зі складу Верховинського районного суду Івано-Франківської області у звязку з поданням заяви про відставку. Зазначив, що 30.12.2013 року ТУ ДСА в Івано-Франківській області йому виплачено вихідну допомогу, однак без підвищення на 20 відсотків, що передбачено ч.2 ст.6 Закону України «Про статус гірських населених пунктів в Україні». Позивач звернувся до суду і постановою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 11.06.2014 року (справа №809/1652/14) позов задоволено частково - визнано протиправними дії ТУ ДСА в Івано-Франківській області щодо відмови у підвищенні позивачу вихідної допомоги судді у відставці на 20 відсотків у відповідності до ч.2 ст.6 Закону України «Про статус гірських населених пунктів в Україні» та зобовязано ТУ ДСА в Івано-Франківській області нарахувати та виплатити 20 відсотків від розміру виплаченої вихідної допомоги. Дана постанова залишена в силі ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 07.05.2015 року та набрала законної сили. Однак, вказав, що ТУ ДСА в Івано-Франківській області не виконує зазначене рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 11.06.2014 року і з метою ухилення від його виконання зверталося із заявами про його розяснення. Невиконання рішення суду управління обґрунтовує відсутністю коштів і тим, що головним розпорядником коштів є Державна судова адміністрація України, а отже і вона повинна бути відповідачем по справі. Відтак, просив суд стягнути 20 відсоткову надбавку передбачену чинним законодавством в розмірі 43586грн. та індексацію компенсації втрати частини доходів у звязку з її невиплатою в розмірі 35 263грн., а всього 78 849 грн. Просив суд справу розглядати в порядку скороченого провадження відповідно до п.4 ч.1 ст.183-2 КАС України.

Позивач в судове засідання не зявився, хоча був належним чином повідомлений про дату, час та місце судового розгляду. 04.12.2015 року на електронну адресу суду надіслав заяву про розгляд справи за його відсутності, вказавши, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі.

Представник ДСА України в судовому засіданні проти позову заперечив з мотивів, викладених у письмовому запереченні. Суду пояснив, що вважає позовні вимоги безпідставними та такими, що не підлягають до задоволенню. Зазначив, що за своєю правовою природою вихідна допомога судді є разовою виплатою та у відповідності до положень Закону України «Про компенсацію громадян втрати частини дохід у звязку з порушенням строків їх виплат» не підлягає компенсації. Звернув увагу суду, на те, що позивач у своїх позовних вимогах ставить вимогу про здійснення виплати останньому вихідної допомоги та компенсації втрати частини грошових доходів, і до ДСА України, і до ТУ ДСА України в Івано-Франківській області. Задоволення таких вимог призведе до подвійної виплати позивачу заробітної плати та порушенню бюджетного законодавства. Пояснив, що будь-які бюджетні зобовязання та платежі з бюджету здійснюються лише за наявності відповідного бюджетного призначення. Отже, фінансування ДСА України здійснюється згідно з кошторисом і щомісячними розписами видатків, передбаченими державним бюджетом України на відповідний рік. Вказав, що даний позов подано з порушенням строків, передбачених ст.99 КАС України, оскільки позивач звернувся до суду 20.11.2015 року , хоча про порушення своїх прав йому було відомо ще у лютому 2014 року, як сам позивач зазначив у позові, тобто більш ніж через 1 рік 9 місяців. На підставі наведеного в задоволенні позову просить відмовити.

Представник ТУ ДСА України в Івано-Франківській області в судовому засіданні проти позову заперечив з мотивів, викладених у письмовому запереченні. Суду пояснив, що територіальному управлінню на 2015 рік не передбачено видатки для виплати коштів суддям. Вказав, що жодне рішення судів у справі №809/1652/14, а саме постанова Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 11.06.2014 року та ухвала Львівського апеляційного адміністративного суду від 07.05.2015 року не встановили порядок їх виконання, а лише зобовязали виплатити 20% від розміру вихідної допомоги. Крім того, ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 31.07.2015 року в задоволенні заяви ТУ ДСА України в Івано-Франківській області про розяснення зазначеної постанови відмовлено. Не погоджуючись з даною ухвалою територіальне управління 12.08.2015 року подало апеляційну скаргу. Відтак, твердження позивача стосовно ухилення від виконання судового рішення вважає голослівними. Пояснив, що вихідна допомога є разовою формою матеріальної винагороди при виході судді у відставку та не має постійного характеру і не покриває соціальних ризиків, повязаних, зокрема, із хворобою, інвалідністю, старістю. Крім того, просив колегію суддів на підставі п.4 ч.1 ст.157 Кодексу адміністративного судочинства України провадження у справі закрити, при розгляді справи №809/1652/14 ухвалено рішення, яке набрало законної сили між тими самими сторонами (окрім ДСА України), а також наявний той самий предмет і ті самі підстави спору, що й у даній справі. Також 13.07.2015 року відкрито виконавче провадження №48032865, яке станом на 04.12.2015 року не закрите. На підставі наведеного провадження у справі просив закрити.

Розглянувши позовну заяву, заслухавши пояснення представника відповідачів, дослідивши та оцінивши подані докази, колегія суддів встановила наступне.

Судом встановлено, що постановою Верховної Ради України від 19.09.2013 року №604-VII відповідно до п.9 ч.126 Конституції України ОСОБА_3 звільнено з посади судді Верховинського районного суду у звязку з поданням заяви про відставку.

Згідно наказу по Верховинському районному суду від 25.11.2013 року №17-ос/13 цього ж числа позивача відраховано зі складу Верховинського районного суду Івано-Франківської області у звязку з поданням заяви про відставку.

30.12.2013 року ТУ ДСА в Івано-Франківській області ОСОБА_3 виплатило вихідну допомогу, однак без підвищення на 20 відсотків, що передбачено ч.2 ст.6 Закону України «Про статус гірських населених пунктів в Україні».

Не погодившись із таким нарахуванням вихідної допомоги ОСОБА_3 в травні 2014 року звернувся до Івано-Франківського окружного адміністративного суду з позовом до ТУ ДСА України в Івано-Франківській області про визнання дій протиправними, та стягнення недорахованої вихідної допомоги в розмірі 43 586 грн.

Постановою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 11.06.2014 року, залишеною без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 07.05.2015 року позов ОСОБА_3 задоволено частково: визнано протиправними дії ТУ ДСА України в Івано-Франківській області щодо відмови в підвищенні ОСОБА_3 вихідної допомоги судді у відставці на 20 % (відсотків) у відповідності до ч.2 ст.6 Закону України «Про статус гірських населених пунктів» та зобовязано ТУ ДСА України в Івано-Франківській області нарахувати та виплатити ОСОБА_3 20% (відсотків) від розміру виплаченої вихідної допомоги, відповідно до ч.2 ст.6 Закону України «Про статус гірських населених пунктів». Дане рішення набрало законної сили.

В цій частині позову про стягнення вихідної допомоги в розмірі 43 586 грн. ухвалою суду від 07.12.2015 року провадження у справі закрито.

Щодо стягнення 35 263 грн. компенсації втрати частини доходів за 2014 рік та січень вересень 2015 року, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч.1 ст.136 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) судді, який вийшов у відставку, виплачується вихідна допомога у розмірі 10 місячних заробітних плат за останньою посадою.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати» підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи).

Статтею 2 Закону України встановлено, що компенсація громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати (далі - компенсація) провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом.

Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: пенсії; соціальні виплати; стипендії; заробітна плата (грошове забезпечення) та інші.

Відповідно до ст.6 даного Закону компенсацію виплачують за рахунок: власних коштів - підприємства, установи і організації, які не фінансуються і не дотуються з бюджету, а також об'єднання громадян; коштів відповідного бюджету - підприємства, установи і організації, що фінансуються чи дотуються з бюджету; коштів Пенсійного фонду України, Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності, Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України, Фонду загальнообов'язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття, інших цільових соціальних фондів, а також коштів, що спрямовуються на їх виплату з бюджету.

З метою реалізації Закону України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати" Кабінетом Міністрів України затверджено Порядок проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв'язку з порушенням термінів їх виплати (далі - Порядок).

Відповідно до п.1 даного Порядку дія цього Порядку поширюється на підприємства, установи та організації всіх форм власності і господарювання та застосовується у всіх випадках порушення встановлених термінів виплати грошових доходів, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи).

Компенсація громадянам втрати частини грошових доходів у зв'язку з порушенням термінів їх виплати (далі - компенсація) проводиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати грошових доходів, нарахованих громадянам за період, починаючи з 1 січня 2001 року (п.2 Порядку).

Згідно із п.3 Порядку компенсації підлягають такі грошові доходи разом із сумою індексації, які одержують громадяни в гривнях на території України і не мають разового характеру: пенсії (з урахуванням надбавок, доплат, підвищень до пенсії, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги на прожиття, щомісячної державної грошової допомоги та компенсаційних виплат); соціальні виплати (допомога сім'ям з дітьми, державна соціальна допомога інвалідам з дитинства та дітям-інвалідам, допомога по безробіттю, матеріальна допомога у період професійної підготовки, перепідготовки або підвищення кваліфікації безробітного, матеріальна допомога по безробіттю, допомога по тимчасовій непрацездатності (включаючи догляд за хворою дитиною), допомога по вагітності та пологах, щомісячна грошова сума в разі часткової чи повної втрати працездатності, що компенсує відповідну частину втраченого заробітку потерпілого внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання, допомога дитині, яка народилася інвалідом внаслідок травмування на виробництві або професійного захворювання її матері під час вагітності, тощо); стипендії; заробітна плата (грошове забезпечення).

Відмова власника або уповноваженого ним органу (особи) від виплати компенсації може бути оскаржена громадянином у судовому порядку (п.8 Порядку).

Відповідно до рішення Конституційного суду України від 19.11.2013 року №10 рп/2013 встановлено, що за своєю правовою природою вихідна допомога є разовою формою матеріальної винагороди при виході судді у відставку. Вона виплачується з метою забезпечення йому належних соціально-побутових умов, а також для стимулювання осіб, які перебувають на посаді судді, до довгострокового виконання ними професійних обов'язків. Вихідна допомога не належить до таких конституційних гарантій незалежності суддів, як суддівська винагорода чи довічне грошове утримання, оскільки не є основним джерелом матеріального забезпечення суддів, не має постійного характеру та не покриває соціальних ризиків, пов'язаних, зокрема, із хворобою, інвалідністю, старістю.

За наведених обставин, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення позовної вимоги про стягнення виплати 35263грн. компенсації втрати частини доходів у звязку з її невиплатою, оскільки винагорода судді носить разовий характер.

Стосовно доводів позивача про розгляд справи в порядку п.4 ч.1 ст.183-2 КАС України щодо стягнення грошових сум, які ґрунтуються на рішеннях суб'єкта владних повноважень, щодо яких завершився встановлений цим Кодексом строк оскарження, то вони є помилковими. Оскільки в такому порядку розглядаються справи про стягнення грошових сум з юридичних та фізичних осіб на підставі рішень субєктів владних повноважень (як-от рішень про застосування штрафів, інших фінансових санкцій тощо).

Крім того, доводи представника відповідача ДСА України стосовно пропущення позивачем строку звернення до суду, колегія суддів оцінює критично. Рішення суду, яким позивачу було задоволено позов частково, набрало законної сили 07.05.2015 року. Зважаючи на дату отримання даного рішення, колегія суддів вважає, що позивачем не було пропущено 6-місячного строку звернення до суду.

За змістом ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових та службових осіб, інших субєктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Відповідно до ст.9 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого суд вирішує справи на підставі Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обовязковість яких надана Верховною Радою України.

Стосовно судових витрат, то відповідно до ч.1 ст.94 КАС України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є субєктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань субєкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

На підставі ст.124 Конституції України, керуючись ст.ст. 2, 8-14, 86, 158-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

В задоволенні позову відмовити.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку. Відповідно до статті 186 КАС України, апеляційна скарга подається до Львівського апеляційного адміністративного суду через Івано-Франківський окружний адміністративний суд протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції

Відповідно до ст.254 КАС України постанова набирає законної сили після закінчення встановлених строків подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Суддя: Лучко О.О.

Суддя: Кишинський М.І.

Суддя: Остап'юк С.В.

Постанова складена в повному обсязі 09.12.2015.