Справа № 2а/0370/2774/12
Суддя: Степашко О.І.
Дата ухвалення: 2015-11-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 листопада 2015 року м. Київ К/800/26939/13

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:

головуючого Степашка О.І.

суддів: Островича С.Е.

Федорова М.О.

розглянувши у попередньому судовому засіданні касаційну скаргу Луцької об'єднаної державної податкової інспекції Волинської області Державної податкової служби

на постанову Волинського окружного адміністративного суду від 10.09.2012

та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 18.04.2013

у справі №2а/0370/2774/12

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Вест Ойл Груп»

до Луцької об'єднаної державної податкової інспекції Волинської області Державної податкової служби, Головного управління Державної казначейської служби України у Волинській області

про скасування податкового повідомлення-рішення та стягнення бюджетного відшкодування з податку на додану вартість

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Вест Ойл Груп» (далі по тексту - позивач, ТОВ «Вест Ойл Груп») звернулось до суду з позовом до Луцької об'єднаної державної податкової інспекції Волинської області Державної податкової служби (далі по тексту - відповідач 1, Луцька ОДПІ Волинської області ДПС), Головного управління Державної казначейської служби України у Волинській області (далі по тексту - відповідач 2, ГУ ДКС України у Волинській області) про скасування податкового повідомлення-рішення від 22.06.2012 № та стягнення бюджетного відшкодування з податку на додану вартість у розмірі 647339,00 грн.

Постановою Волинського окружного адміністративного суду від 10.09.2012, яка залишена без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 18.04.2013, позов задоволено.

В касаційній скарзі відповідач 1 просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій і прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову, посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права.

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що відповідачем 1 проведено документальну позапланову виїзну перевірку ТОВ «Вест Ойл Груп» з питань достовірності нарахування суми бюджетного відшкодування податку на додану вартість на рахунок платника в банку за лютий 2012 року, за результатами якої складено акт від 07.06.2012 №1651/5-3/34524327.

На підставі зазначеного акту перевірки контролюючим органом прийнято податкове повідомлення-рішення від 22.06.2012 №, яким позивачу зменшено суму бюджетного відшкодування податку на додану вартість у розмірі 647339,00 грн. та визначено суму штрафних (фінансових) санкцій у розмірі 323669,00 грн.

Перевіркою встановлено порушення позивачем підпункту «а» пункту 200.4 статті 200 Податкового кодексу України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин; далі по тексту - ПК України) у зв'язку з неправомірним віднесенням до складу податкового кредиту, який у подальшому приймає участь у формуванні бюджетного відшкодування, сум податку на додану вартість, сплачених у складі авансових платежів за інвестиційними договорами на проектування, будівництво та введення в експлуатацію автозаправних комплексів, а також у ціні придбаних робіт та товарно-матеріальних цінностей, які станом на лютий 2012 року фактично не використано позивачем у господарській діяльності.

Задовольняючи адміністративний позов повністю, суди попередніх інстанцій виходили з наступних мотивів, з якими погоджується суд касаційної інстанції.

Згідно з пунктом 198.2 статті 198 ПК України датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Тобто, наведене законодавче положення пов'язує виникнення права платника на податковий кредит з датою здійснення «першої події», якою може виступати і факт перерахування авансу контрагентам за майбутнє виконання робіт, а не безпосередньо з виконанням таких робіт (отриманням результатів інвестиційної діяльності), як наголошує податковий орган.

При цьому відповідно до пункту 198.3 статті 198 ПК України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Підпунктом 14.1.36 пункту 14.1 статті 14 ПК України визначено, що господарською діяльністю є діяльність особи, що пов'язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

Таким чином, однією з визначальних умов для віднесення сум податку на додану вартість, сплачених у ціні придбаних робіт та товарно-матеріальних цінностей або в складі авансових платежів за інвестиційними договорами, до податкового кредиту, який у подальшому приймає участь у формуванні сум бюджетного відшкодування, є наявність мети подальшого використання таких робіт, товарів та результатів інвестиційної діяльності платником податку в господарській діяльності.

Як з'ясовано судами, основними видами діяльності позивача є організація будівництва об'єктів нерухомості для продажу чи здавання в оренду, здавання в оренду власного нерухомого майна, посередництво в торгівлі товарами широкого асортименту, діяльність у сфері інжинірингу. Відповідно до Статуту товариство володіє об'єктами нерухомості, а саме - автозаправними комплексами, що розміщені майже в усіх областях України.

Відтак інвестування позивачем коштів у будівництво автозаправних комплексів згідно з інвестиційними договорами з подальшим набуттям права власності на збудовані об'єкти, замовлення послуг з виконання будівельних робіт на автозаправних станціях, а також придбання товарно-матеріальних цінностей, які призначені для їх облаштування та ремонту, в повній мірі відповідає господарській діяльності ТОВ «Вест Ойл Груп».

З огляду на викладене, а також враховуючи те, що реальний характер здійснених операцій підтверджується наявними в матеріалах справи первинними документами та не ставиться під сумнів контролюючим органом, висновок судових інстанцій про відсутність у останнього правових підстав для зменшення позивачу суми бюджетного відшкодування податку на додану вартість та визначення йому штрафних (фінансових) санкцій оспорюваним актом індивідуальної дії слід визнати обґрунтованим.

Враховуючи викладене, Вищий адміністративний суд України дійшов висновку про те, що судом першої та апеляційної інстанцій належним чином з'ясовані обставини справи та надано їм відповідну правову оцінку. Порушень норм матеріального та процесуального права, які могли призвести до зміни чи скасування рішень судів першої та апеляційної інстанцій не встановлено.

На підставі викладеного, керуючись статтями 220-1, 223, 224, 230 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Луцької об'єднаної державної податкової інспекції Волинської області Державної податкової служби відхилити.

Постанову Волинського окружного адміністративного суду від 10.09.2012 та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 18.04.2013 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення копії особам, які беруть участь у справі, та може бути переглянута Верховним Судом України у випадках, встановлених Кодексом адміністративного судочинства України.

Головуючий(підпис)О.І. Степашко
Судді(підпис)С.Е. Острович
(підпис)М.О. Федоров