Справа № 813/7727/14
Суддя: Зайцев М.П.
Дата ухвалення: 2015-11-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 листопада 2015 року м. Київ К/800/28841/15

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:

головуючого - судді Зайцева М.П.,

суддів: Веденяпіна О.А., Маринчак Н.Є.,

за участю секретаря судового засідання - Бруя О.Д.,

представника позивача - Микласевич О.М.

розглянувши у судовому засіданні в приміщенні суду касаційну скаргу Державної податкової інспекції у Галицькому районі м. Львова Головного управління Державної фіскальної служби у Львівській області на постанову Львівського окружного адміністративного суду від 25 грудня 2014 року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 02 червня 2015 року у справі № 813/7727/14 (876/869/15) за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Екотеп" до Державної податкової інспекції у Галицькому районі м. Львова Головного управління Міндоходів у Львівській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, -

в с т а н о в и в:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Екотеп" (далі - ТОВ "Екотеп") звернулось в суд з позовом до Державної податкової інспекції у Галицькому районі м. Львова Головного управління Міндоходів у Львівській області (далі - ДПІ), в якому просило скасувати податкові повідомлення-рішення № та № від 29 серпня 2014 року.

Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 25 грудня 2014 року, залишеною без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 02 червня 2015 року адміністративний позов задоволено у повному обсязі.

В касаційній скарзі відповідач, посилаючись на порушення судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, просить їх рішення скасувати та ухвалити нове, яким у задоволені позову відмовити.

Заслухавши суддю - доповідача, присутніх у судовому засіданні, перевіривши доводи касаційної скарги щодо дотримання правильності застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі, колегія суддів, враховуючи межі касаційної скарги дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що на підставі направлення від 15 липня 2014 року № 513 ДПІ проведено позапланову виїзну документальну перевірку ТОВ "Екотеп" з питань фінансово-господарських відносин з ПП "Ворк Супорт" , ПП "Хелянтус Трейд", ТОВ "Ерідл" в період з 01 квітня 2011 року по 30 березня 2014 року, а також документальне підтвердження використання у власній господарській діяльності товарів) чи подальшу реалізацію цих товарів від вищевказаних контрагентів.

28 липня 2014 року за результатами перевірки податковим органом складено Акт №939/13-04-22-40/19332414, яким встановлено порушення ТОВ "Екотеп" п. 44.1 ст. 44, п. 198.2, п. 198.3, п. 198.6 ст. 198, п. 200.1 ст. 200, п. 201.1 ст. 201 ПК України від 02.12.2010 року № 2755-VI, встановлено завищення податкового кредиту в сумі 1 485 451,93 грн., що призвело до заниження суми податку на додану вартість, що підлягає нарахуванню та сплаті в сумі 1 485 451,93 грн.; п. 44.3 ст. 44, абз. 3 п. 121.1 ст. 121 ПК України від 02.12.2010 року № 2755-VI- ненадання платником податків оригіналів документів.

На підставі акту перевірки, ДПІ винесено податкові повідомлення-рішення № , № від 29 серпня 2014 року, згідно з якими позивачем збільшено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість у розмірі 2 228 177,90 грн., в тому числі за основним платежем - 1 485 451,93 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями - 742 725,97 грн., а також штраф у розмірі 1 020,00 грн. за ненадання документів фінансово-господарської діяльності до перевірки.

Не погоджуючись з оскаржуваними податковими повідомленнями - рішеннями позивач звернувся зі скаргою до Головного управління Міндоходів у Львівській області, за результатами розгляду якої, рішення податкової залишені без змін, а скарга позивача без задоволення.

Задовольняючи позовні вимоги, суди першої та апеляційної інстанцій виходили з наступних мотивів, з якими погоджується суд касаційної інстанції.

Відповідно до підпункту 14.1.181 пункту 14.1 статті 14 ПК України податковий кредит - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов'язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

Згідно з підпунктом 14.1.27 пункту 14.1 статті 14 ПК України, витрати - це сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних для провадження господарської діяльності платника податку, в результаті яких відбувається зменшення економічних вигод у вигляді вибуття активів або збільшення зобов'язань, внаслідок чого відбувається зменшення власного капіталу (крім змін капіталу за рахунок його вилучення або розподілу власником.

Відповідно до пункту 138.2 статті 138 ПК України витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

Відповідно до підпункту 139.1.9 пункту 139.1 статті 139 ПК України не належать до складу валових витрат будь-які витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення податкового обліку.

До складу валових витрат платника податку належать витрати, які підтверджені первинними документами; пов'язані з підготовкою, організацією, веденням виробництва, продажем продукції (робіт, послуг) і охороною праці.

За приписами пункту 198.1 статті 198 ПК України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з: придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг; придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв'язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.

Відповідно до пункту 198.2 статті 198 ПК України, датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається: дата тієї події, що відбулася раніше; дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Згідно з пунктом 198.3 статті 198 ПК України передбачено, що Податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг (у разі здійснення контрольованих операцій - не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу) та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку. Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

У відповідності до пункту 198.6. статті 198 ПК України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними або оформлені з порушенням вимог чи не підтверджені митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу).

Згідно з пунктом 200.1 статті 200 ПК України сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов'язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду.

Відповідно до пункту 200.2 цієї ж статті Кодексу при позитивному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума підлягає сплаті (перерахунку) до бюджету у строки, встановлені цим розділом.

Пунктом 201.1 статті 200 ПК України, встановлені вимоги до податкової накладної, передбачено, що у податковій накладній зазначаються в окремих рядках такі обов'язкові реквізити: а) порядковий номер податкової накладної; б) дата виписування податкової накладної; в) повна або скорочена назва, зазначена у статутних документах юридичної особи або прізвище, ім'я та по батькові фізичної особи, зареєстрованої як платник податку на додану вартість, - продавця товарів/послуг; г) податковий номер платника податку (продавця та покупця); ґ) місцезнаходження юридичної особи - продавця або податкова адреса фізичної особи - продавця, зареєстрованої як платник податку; д) повна або скорочена назва, зазначена у статутних документах юридичної особи або прізвище, ім'я та по батькові фізичної особи, зареєстрованої як платник податку на додану вартість, - покупця (отримувача) товарів/послуг; е) опис (номенклатура) товарів/послуг та їх кількість, обсяг; є) ціна постачання без урахування податку; ж) ставка податку та відповідна сума податку в цифровому значенні; з) загальна сума коштів, що підлягають сплаті з урахуванням податку; и) вид цивільно-правового договору; і) код товару згідно з УКТ ЗЕД (для підакцизних товарів та товарів, ввезених на митну територію України).

Відповідно до пункту 201.6 статті 201 ПК України податкова накладна є податковим документом і одночасно відображається у податкових зобов'язаннях і реєстрі виданих податкових накладних продавця та реєстрі отриманих податкових накладних покупця. Органи державної податкової служби за даними реєстрів виданих та отриманих податкових накладних, наданих в електронному вигляді, повідомляють платника податку про наявність у такому реєстрі розбіжностей з даними контрагентів. При цьому платник податку протягом 10 днів після отримання такого повідомлення має право уточнити податкові зобов'язання без застосування штрафних санкцій, передбачених розділом II цього Кодексу.

Згідно з пунктом 201.10. статті 201 ПК України податкова накладна видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту. Порушення порядку заповнення податкової накладної не дає права покупцю на включення сум податку на додану вартість до податкового кредиту.

Статтею 1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" від 16 липня 1999 року № 996-ХІV визначено, що первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення. Підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій, відповідно до статті 9 зазначеного Закону, є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

З аналізу наведених вище норм вбачається, що підставою для виникнення у платника права на податковий кредит є факт реального здійснення операцій з придбання товарів (робіт, послуг) з метою їх використання в оподатковуваних операціях, а також оформлення відповідних операцій належним чином складеними первинними документами, які містять достовірні відомості про їх обсяг та зміст.

Суди встановили, що за договором поставки № 2308/13 від 23 серпня 2013 року ТОВ "Екотеп" придбало у ПП "Ворк Супорт" товари друкарського призначення (офсетні пластини, проявник, папір, фольгу, змивачі, фарби, плівки для ламінації, та супутні матеріали) на загальну суму 2 280 438,79 грн., в т.ч. ПДВ 380073,14 грн. Товари були доставлені Постачальником на складське приміщення ТОВ "Екотеп".

В підтвердження реальності господарської операції, позивачем надано первинні документи: видаткові накладні; податкові накладні з квитанціями про реєстрацію до них; копія договору відступлення права вимоги б/н від 27 лютого 2014 року, акта приймання-передавання документів до нього, листа ПП "Ворк Супорт" б/н від 24 лютого 2014 року, листа ТОВ "Екотеп" б/н від 25 лютого 2014 року та повідомлення б/н від 28 лютого 2014 року про відступлення права вимоги; копія договору відступлення права вимоги б/н від 03 липня 2012 року з копією повідомлення про відступлення права вимоги б/н від 05 липня 2012 року.

Розрахунки здійснювались в безготівковому порядку, про що свідчать копії банківських виписок.

Також, відповідно до договору поставки № 2509/12 від 25 вересня 2012 року ТОВ "Екотеп" придбало у ПП "Хелянтус Трейд" товари друкарського призначення (пластини, пластини офсетні, проявник, фольгу, змивачі, фарби, лаки, плівки для ламінації, та супутні матеріали) на загальну суму 4 749 104,43 грн., в т.ч. ПДВ 791 517,40грн. Товари були доставлені Постачальником на складське приміщення ТОВ "Екотеп".

Надана така первинна документація: відповідні видаткові та податкові накладні; акт звірки взаємних розрахунків за період з 01 лютого 2011 року по 31 березня 2014 року; копія сторінки журналу видачі довіреностей.

Розрахунки здійснювались в безготівковому порядку на суму 3 771 888,02 грн., векселями на суму 5 137 949,54 грн., та згідно договорів відступлення права вимоги на загальну суму 4 760 733,14 грн. (договір про відступлення права вимоги від 03 липня 2012 року та договір про відступлення права вимоги від 02 грудня 2013 року, акт приймання-передавання документів до цього договору від 02 грудня 2013 року) На підтвердження чого позивачем долучені копії банківських виписок по оплаті товару, отриманих від ПП "Хелянтус Трейд", копія угоди про вексельний платіж № 1 від 28 вересня 2012 року та акт прийому-передачі векселів до нього.

Крім того, між ТОВ "Екотеп" та ТОВ "Ерідл" було укладено договір поставки № 2202/1, згідно якого Покупець придбав у Постачальника товари друкарського призначення (пластини офсетні, проявник, фольгу, змивачі, фарби, лаки, та супутні матеріали) на загальну суму 1 883 168,82 грн., в т.ч. ПДВ 313 861,47 грн. Товари були доставлені Постачальником на складське приміщення ТОВ "Екотеп", яке знаходиться за адресою: м. Львів, вул. П'ясецького, 12 (дане місце поставки узгоджено Сторонами у п. 3.2. договору поставки).

Позивачем на виконання умов цього договору долучено: видаткові накладні; копії відповідних податкових накладних з квитанціями про реєстрацію до них; акт звірки взаємних розрахунків за період з 01 лютого 2011 року по 31 березня 2014 року; копії банківських виписок; копія договору відступлення права вимоги від 19 лютого 2014 року та копія акта приймання-передавання документів від 19 лютого 2014 року та копія повідомлення про відступлення права вимоги від 20 лютого 2014 року.

Розрахунки здійснювались в безготівковому порядку.

Колегія суддів погоджується з висновками судів щодо відхилення посилань податкового органу на відсутність у позивача товарно-транспортних накладних, оскільки позивач не здійснював таке транспортування та не відносив ці витрати до валових витрат.

З огляду на викладене, суди першої та апеляційної інстанцій дійшли правильного висновку щодо обґрунтованості позовних вимог та необхідності скасування оскаржуваного податкового повідомлення-рішення.

Згідно частини першої статті 224 Кодексу адміністративного судочинства України, суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили порушень норм матеріального і процесуального права під час ухвалення судових рішень чи вчинення процесуальних дій.

Колегія суддів дійшла висновку, що рішення судів першої та апеляційної інстанцій ухвалені з дотриманням норм матеріального та процесуального права, правова оцінка обставинам у справі дана правильно, підстав для їх скасування з мотивів, викладених в касаційній скарзі, немає.

Керуючись статтями 221, 223, 224, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, -

у х в а л и в:

Касаційну скаргу Державної податкової інспекції у Галицькому районі м. Львова Головного управління Державної фіскальної служби у Львівській області залишити без задоволення, а постанову Львівського окружного адміністративного суду від 25 грудня 2014 року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 02 червня 2015 року у справі № 813/7727/14 (876/869/15) - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути переглянута Верховним Судом України з підстав, у порядку та в строки, встановлені статтями 236-238, 239-1 Кодексу адміністративного судочинства України.

Судді: М.П. Зайцев

О.А. Веденяпін

Н.Є. Маринчак