Справа № 815/4013/14
Суддя: Димерлій О.О.
Дата ухвалення: 2015-12-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 грудня 2015 р.м.ОдесаСправа № 815/4013/14

Категорія: 8.3.3 Головуючий в 1 інстанції: Білостоцький О. В.
Одеський апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

доповідача, судді: Димерлія О.О.

суддів: Єщенка О.В., Романішина В.Л.

за участю секретаря: Жукової Г.В.

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу державної податкової інспекції у Приморському районі м.Одеси Головного управління Міндоходів в Одеській області на постанову Одеського окружного адміністративного суду від 10 листопада 2014 року по справі за адміністративним позовом приватного підприємства виробничо-комерційної фірми МІКРОМЕГАС до державної податкової інспекції у Приморському районі м.Одеси Головного управління Міндоходів в Одеській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, -

ВСТАНОВИВ:

В липні 2014 року приватне підприємство виробничо-комерційної фірми МІКРОМЕГАС (далі позивач, ПП) звернулось до суду з вказаним адміністративним позовом та просило визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення № від 23.06.2014 року.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що оскаржене податкове повідомлення-рішення винесено на підставі необґрунтованих висновків відповідача щодо порушення п. 200.2 ст. 200, п.201.10 ст. 201 Податкового кодексу України, викладених в акті №2778/15-53-22-08/30199632 від 20.05.2014 року Про результати проведення камеральної перевірки даних, задекларованих у податковій звітності з податку на додану вартість приватним підприємством виробничо-комерційною фірмою МІКРОМЕГАС за березень 2014 року. На зазначений акт позивачем подано заперечення, яке податковий орган необґрунтовано залишив без розгляду.

Також позивач зазначає, що оскільки податкова накладна №15 від 20.03.2014 року постачальника - ПП Куліндоровський індустріальний концерн, на підставі якої позивачем було включено до складу податкового кредиту за березень 2014 року суму податку на додану вартість, була складена відповідно до вимог чинного податкового законодавства, із зазначенням всіх обовязкових реквізитів та зареєстрована в Єдиному реєстрі податкових накладних. Помилку, допущену позивачем у розмірі податкового кредиту за березень 2014 року, було самостійно виправлено підприємством. При цьому самостійно збільшене податкове зобовязання та суму штрафу, визначену законодавством, сплачено позивачем до бюджету.

За наслідками розгляду зазначеної справи Одеським окружним адміністративним судом 10 листопада 2014 року прийнято постанову про задоволення позову.

Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення державної податкової інспекції у Приморському районі м.Одеси Головного управління Міндоходів в Одеській області № від 23.06.2014 року.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що у податкового органу на час винесення спірного податкового повідомлення-рішення були відсутні підстави для визначення позивачу податкового зобовязання з податку на додану вартість як на повну суму податкового кредиту у розмірі 45564 грн., так і на суму помилки у цьому показнику (483 грн), та відповідно нарахування передбачених ст.ст. 54 та 123 Податкового кодексу України штрафних санкцій на зазначені суми.

Не погоджуючись із зазначеною постановою, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції, як таке, що прийняте із порушенням норм матеріального та процесуального права, з неповним з'ясуванням обставин справи, та прийняти нову постанову про відмову у задоволенні позовних вимог.

В обґрунтування апеляційної скарги позивач посилається на те, що позивачем включено податкову накладну № 15 від 20.03.2015 року на загальну суму 291384,06 грн. (у т.ч. ПДВ 48564,01 грн.), яка не зареєстрована в Єдиному реєстрі податкових накладних.

Суд апеляційної інстанції заслухав суддю-доповідача, розглянув та обговорив доводи апеляційної скарги, перевірив матеріали справи та вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Перевіряючи повноту з'ясування судом першої інстанції обставин справи та правильність застосування правових норм, апеляційний суд звертає увагу на таке.

Судом першої інстанції встановлено, що ПП ВКФ МІКРОМЕГАС зареєстровано 26.10.1998 року виконавчим комітетом Одеської міської ради, , свідоцтво платника ПДВ №22802640 від 29.10.1998 року (а.с. 54-56). Підприємство знаходиться на обліку платників податків у ДПІ у Приморському районі м. Одеси.

22.04.2014 року позивачем до державної податкової інспекції у Приморському районі м. Одеси було подано податкову декларацію з податку на додану вартість ПП ВКФ МІКРОМЕГАС за березень 2014 року із зазначенням загальної суми податкового кредиту підприємства (рядок 17 декларації) за звітний період у розмірі 369409 грн., позитивним значенням різниці між сумою податкового зобовязання та податкового кредиту (рядок 18) у розмірі 8941 грн. Разом з декларацією був поданий реєстр виданих та отриманих податкових накладних, за яким до складу податкового кредиту позивача з ПДВ за звітний період по постачальнику ПП Куліндоровський індустріальний концерн () увійшла сума податку на додану вартість у розмірі 48564,01 грн. за податковою накладною №15 від 20.03.2014 року на суму поставки з ПДВ 288484,00 грн. (а.с. 38-51).

Разом з тим, як вбачається з наданої позивачем до суду податкової накладної №15 від 20.03.2014 року приватного підприємства Куліндоровський індустріальний концерн (індивідуальний податковий номер продавця 46), постачальником на адресу позивача було поставлено товару (бетону товарного М300 П4) на загальну суму 288484,00 грн., при цьому розмір ПДВ склав 48080,67 грн. (а.с. 22).

Зазначена податкова накладна зареєстрована в Єдиному реєстрі податкових накладних 31.03.2014 року (а.с. 10; 145).

20.05.2014 року головним державним ревізором-інспектором відділу проведення камеральних перевірок управління податкового аудиту ДПІ у Приморському районі м. Одеси ОСОБА_1 проведено камеральну перевірку даних, задекларованих у податковій звітності з податку на додану вартість ПП ВКФ МІКРОМЕГАС за березень 2014 року.

За результатами перевірки було складено акт №2778/15-53-22-08/30199632 від 20.05.2014 року (далі - Акт), у висновках якого відображено порушення позивачем п.200.2 ст.200; п.201.1 ст. 201 Податкового кодексу України, що призвело до заниження позивачем податкових зобовязань з податку на додану вартість за березень 2014 року у сумі 48564 грн. (а.с. 7-9). Акт перевірки вручено позивачу 31.05.2014 року.

30.05.2014 року підприємством подано до відповідача уточнюючий розрахунок податкових зобовязань з податку на додану вартість у звязку з виправленням самостійно виявлених помилок за березень 2014 року, в якому виправлено невірно вказану суму податкового кредиту по контрагенту - постачальнику ПП Куліндоровський індустріальний концерн () та приведено у відповідність до показників податкової накладної №15 від 20.03.2014 року (а.с. 12-21). У звязку з виправленням помилки позивачем самостійно нараховано суму штрафу.

03.06.2014 року позивач надав відповідачу заперечення до акту перевірки (лист №158/05 від 03.06.2014 року) та повідомив про те, що при складенні декларації з ПДВ за березень 2014 року ним була допущена технічна помилка щодо суми податкового кредиту за податковою накладною №15 від 20.03.2014 року, яка самостійно відкоригована шляхом подання уточнюючого розрахунку, у якому зменшено суму податкового кредиту на 483 грн. (а.с. 23).

20.06.2014 року органом доходів і зборів надано відповідь на лист №158/05 від 03.06.2014 року, та зазначено про те, що підприємством пропущений визначений п.86.7 ст.86 Податкового кодексу України пятиденний строк для подання заперечень до контролюючого органу (а.с. 24).

На підставі висновків Акту податковим органом прийнято податкове повідомлення-рішення № від 23.06.2014 року, яким визначено ПП ВКФ МІКРОМЕГАС грошове зобовязання з податку на додану вартість у сумі: 48564 грн. - основний платіж та 24282 грн. - штрафні санкції (а.с. 6).

Відповідно до пп. 14.1.181 п. 14.1 ст. 14, п. 198.1, п. 198.3, п. 198.6 ст. 198, п. 201.1 ст. 201 Податкового кодексу України податковий кредит - сума, на яку платник податку має право зменшити податкове зобов'язання звітного періоду, яка складається із сум податків, нарахованих (сплачених) у зв'язку з придбанням, виготовленням товарів та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку. Не підлягають включенню до складу податкового кредиту суми сплаченого (нарахованого) податку у зв'язку з придбанням товарів (послуг), не підтверджені податковими накладними чи митними деклараціями.

При цьому, платник податку зобов'язаний надати покупцю на його вимогу підписану уповноваженою платником особою та скріплену печаткою (за наявності) податкову накладну, оформлену належним чином відповідно до вимог ст. 201 Податкового кодексу України.

Таким чином, право на віднесення сум податку на додану вартість, сплачених при придбанні товару/послуг, до податкового кредиту виникає у суб'єкта господарювання в разі фактичного придбання товару/послуг, наявність первинних документів та використання в господарській діяльності придбаного товару чи послуг.

Згідно з ст. 138, ст. 139 Податкового кодексу України витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат. До складу витрат не включається витрати, які не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

Здійснення господарської операції приватним підприємством ВКФ МІКРОМЕГАС з контрагентом, а також сплата на його користь грошей за поставлений товар разом із сумою ПДВ підтверджується наданими до суду первинними документами (а.с. 84-140).

Враховуючи наведене, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції що право позивача на податковий кредит підтверджена належними первинними документами, складеними належним чином, що не заперечується у Акті.

В Акті камеральної перевірки контролюючим органом зазначено, що ПП ВКФ МІКРОМЕГАС в порушення вимог п.201.10 ст. 201 Податкового кодексу України завищено суму податкового кредиту з ПДВ за березень 2014 року на 48564 грн., що призвело до заниження суми податку на додану вартість (що підлягає сплаті до бюджету) у зазначеному розмірі.

Відповідач у письмових запереченнях зазначає, що такий висновок був зроблений через те, що згідно Реєстру отриманих та виданих податкових накладних за березень 2014 року підприємством до складу податкового кредиту включено податкову накладну від 20.03.2014 року №15 на загальну суму поставки 291384,06 грн. (у т.ч. ПДВ 48564,01 грн.), виписану постачальником ПП Куліндорівський індустріальний концерн, яка не зареєстрована в Єдиному реєстрі податкових накладних. Вказана сума відображена у розділі ІІ додатку №5 Розшифровка податкових зобовязань та податкового кредиту в розрізі контрагентів (Д5) та включена до складу податкового кредиту березня 2014 року. Зазначена помилка при заповненні позивачем податкової звітності за березень 2014 року є порушенням вимог п. 201.10 ст. 201 Податкового кодексу України, а тому не дає права позивачу на віднесення суми податку на додану вартість до податкового кредиту.

Невідповідність податкової накладної приватного підприємства Куліндоровський індустріальний концерн №15 від 20.03.2014 року вимогам п.п. 201.1 та 201.10 ст. 201 ПК України щодо необхідних та обовязкових реквізитів зазначеного документу та його реєстрації у Єдиному реєстрі податкових накладних у березні 2014 року, апелянтом не доведено.

Тому апеляційний суд вважає безпідставним висновок органу доходів і зборів про порушення позивачем вимог ст. 201 Податкового кодексу України у вигляді завищення підприємством податкового кредиту з податку на додану вартість у березні 2014 року на суму 48564,01 грн.

Також суд апеляційної інстанції зазначає, що ст.50 Податкового кодексу України передбачено, що у разі якщо у майбутніх податкових періодах (з урахуванням строків давності, визначених статтею 102 цього Кодексу) платник податків самостійно виявляє помилки, що містяться у раніше поданій ним податковій декларації (крім обмежень, визначених цією статтею), він зобов'язаний надіслати уточнюючий розрахунок до такої податкової декларації за формою чинного на час подання уточнюючого розрахунку.

Платник податків має право не подавати такий розрахунок, якщо відповідні уточнені показники зазначаються ним у складі податкової декларації за будь-який наступний податковий період, протягом якого такі помилки були самостійно виявлені.

Платник податків, який самостійно виявляє факт заниження податкового зобов'язання минулих податкових періодів, зобов'язаний, за винятком випадків, установлених пунктом 50.2 цієї статті:

а) або надіслати уточнюючий розрахунок і сплатити суму недоплати та штраф у розмірі трьох відсотків від такої суми до подання такого уточнюючого розрахунку;

б) або відобразити суму недоплати у складі декларації з цього податку, що подається за податковий період, наступний за періодом, у якому виявлено факт заниження податкового зобов'язання, збільшену на суму штрафу у розмірі п'яти відсотків від такої суми, з відповідним збільшенням загальної суми грошового зобов'язання з цього податку.

Якщо після подачі декларації за звітний період платник податків подає нову декларацію з виправленими показниками до закінчення граничного строку подання декларації за такий самий звітний період, то штрафи, визначені у цьому пункті, не застосовуються.

У разі якщо платник податків подає уточнюючий розрахунок до податкової декларації, поданої за період, що перевірявся, відповідний контролюючий орган має право на проведення позапланової перевірки платника податків за відповідний період.

Матеріалами справи підтверджено, що помилка позивача у невірному відображенні суми ПДВ у розмірі 48564 грн. за спірної накладною №15 від 20.03.29014 року була самостійно відкоригована 30.05.2014 року, шляхом надання відповідачу уточнюючого розрахунку податкових зобовязань з податку на додану вартість у звязку з виправленням самостійно виправлених помилок за період березень 2014 року, яким зменшено суму податкового кредиту на 483 грн. (48 564,01 48 080, 67 = 483,34 грн.) та збільшено суму податкового зобовязання на цю суму, у звязку з чим позивачем було самостійно нараховано суму штрафу у розмірі 15 грн. (3% від суми).

Таким чином, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції, що у податкового органу на час винесення податкового повідомлення-рішення № від 23.06.2014 року були відсутні підстави для визначення позивачу податкового зобовязання з податку на додану вартість як на повну суму податкового кредиту у розмірі 45564 грн., так і на суму помилки у цьому показнику (483 грн.), та відповідно нарахування передбачених ст.ст. 54 та 123 Податкового кодексу України штрафних санкцій на зазначені суми.

Доводи, викладені у апеляційній скарзі, не знайшли свого підтвердження у матеріалах справи, а відтак висновків Одеського окружного адміністративного суду не спростовують.

За таких обставин підстав для скасування рішення суду та задоволення апеляційної скарги не вбачається.

Суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права, у звязку з чим, відповідно до ст. 200 КАС України, апеляційна скарга має бути залишена без задоволення, а оскаржена постанова без змін.

Керуючись ст. ст. 184, 195, 198, 200, 206, 254 КАС України, апеляційний суд,-

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу державної податкової інспекції у Приморському районі м.Одеси Головного управління Міндоходів в Одеській області залишити без задоволення, а постанову Одеського окружного адміністративного суду від 10 листопада 2014 року - без змін.

Ухвала суду набирає законної сили після проголошення та може бути оскаржена безпосередньо до Вищого адміністративного суду України на протязі двадцяти днів.

Суддя-доповідач: ОСОБА_2

Суддя: О.В. Єщенко

Суддя: В.Л. Романішин