Справа № 809/4140/15
Суддя: Черепій П.М.
Дата ухвалення: 2015-12-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"02" грудня 2015 р. Справа № 809/4140/15

м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський окружний адміністративний суд у складі:

судді Черепія П.М.

при секретарі судового засідання Дубінській І.В.

за участю представників сторін:

позивача: ОСОБА_1,

відповідача: ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду адміністративну справу

за позовом: ОСОБА_3

до відповідача: Державної податкової інспекції у м. Івано-Франківську Головного управління державної фіскальної служби в Івано-Франківській області

про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення № 50083-17 від 09.09.2015 року,-

ВСТАНОВИВ:

28.09.2015 року ОСОБА_3 (надалі позивач) звернувся до суду з адміністративним позовом до Державної податкової інспекції у м. Івано-Франківську Головного управління ДФС в Івано-Франківській області (надалі відповідач) про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення № 50083-17 від 09.09.2015 року.

Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідачем в порушення норм чинного законодавства, 09.09.2015 року винесено податкове повідомлення-рішення № 50083-17, яким позивачу визначено податкове зобовязання за платежем транспортний податок з фізичних осіб в розмірі 25000 грн. Вважає таке податкове повідомлення-рішення незаконним та просить суд його визнати протиправним і скасувати.

В судовому засіданні представник позивача заявлені вимоги підтримав з підстав викладених в адміністративному позові. Просив позов задовольнити повністю.

Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнала, щодо задоволення адміністративного позову заперечила з підстав наведених в письмовому запереченні, що долучене до матеріалів справи. (а.с. 35 - 36).

Розглянувши матеріали адміністративної справи, заслухавши пояснення представників сторін, з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення проти них, дослідивши і оцінивши докази, суд дійшов висновку про те, що позов підлягає до задоволення з таких підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 придбав автомобіль марки BMW, модель 740І з обємом двигуна 4398 куб.см., рік випуску 2000, державний номерний знак НОМЕР_1, який зареєстрував на себе 03.01.2015 року, що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу СХХ 703819. (а.с. 8 9).

Листом № 16/2773 від 28.08.2015 року Управління Державтоінспекції УМВС України в Івано-Франківській області надало відповідачу інформацію з наявних баз даних щодо дати першої реєстрації операції транспортного засобу марки BMW з обємом двигуна 4393 куб.см., державний номерний знак НОМЕР_1, та зазначено дату першої реєстрації 05.07.2013 року. (а.с. 37 40).

На підставі вказаної інформації, 09.09.2015 року відповідачем винесено податкове повідомлення-рішення № 50083-17, яким позивачу визначено податкове зобовязання за платежем транспортний податок з фізичних осіб в розмірі 25000 грн. (а.с. 6).

Вказане податкове повідомлення-рішення позивачем отримано 17.09.2015 року. (а.с. 7).

Податковий кодекс України (надалі Кодекс) регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов'язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов'язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.

01 січня 2015 року набрав чинності ЗУ Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи, яким шляхом викладення в новій редакції статті 267 Податкового кодексу України було введено новий податок - транспортний податок.

Відповідно до підпункту 267.1.1 пункту 267.1 статті 267 Кодексу, платниками транспортного податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які мають зареєстровані в Україні згідно з чинним законодавством власні легкові автомобілі, що відповідно до підпункту 267.2.1 пункту 267.2 цієї статті є об'єктами оподаткування.

Підпунктом 267.2.1 пункту 267.2 статті 267 Кодексу передбачено, що об'єктом оподаткування є легкові автомобілі, які використовувалися до 5 років і мають об'єм циліндрів двигуна понад 3000 куб. см.

Згідно положень пункту 267.4 статті 267 Кодексу, ставка податку встановлюється з розрахунку на календарний рік у розмірі 25 000 гривень за кожен легковий автомобіль, що є обєктом оподаткування відповідно до підпункту 267.2.1 пункту 267.2 цієї статті.

Відповідно до підпункту 267.6.1 пункту 267.6 статті 267 Кодексу, обчислення суми податку з обєкта/обєктів оподаткування фізичних осіб здійснюється контролюючим органом за місцем реєстрації платника податку.

Підпунктом 267.6.2 пункту 267.6 статті 267 Кодексу встановлено, що податкове/податкові повідомлення-рішення про сплату суми/сум податку та відповідні платіжні реквізити надсилаються (вручаються) платнику податку контролюючим органом за місцем його реєстрації до 1 липня року базового податкового (звітного) періоду (року).

Щодо обєктів оподаткування, придбаних протягом року, податок сплачується фізичною особою-платником починаючи з місяця, в якому виникло право власності на такий обєкт. Контролюючий орган надсилає податкове повідомлення-рішення новому власнику після отримання інформації про перехід права власності.

Згідно положень підпункту 267.6.3 пункту 267.6 статті 267 Кодексу, органи внутрішніх справ зобовязані до 1 квітня 2015 року подати контролюючим органам за місцем реєстрації обєкта оподаткування відомості, необхідні для розрахунку податку.

З 1 квітня 2015 року органи внутрішніх справ зобов'язані щомісячно у 10-денний строк після закінчення календарного місяця подавати контролюючим органам відомості, необхідні для розрахунку податку, за місцем реєстрації об'єкта оподаткування станом на перше число відповідного місяця.

Відповідно до підпункту 14.1.251 пункту 14.1 статті 14 Кодексу, транспортні засоби, що використовувалися, - транспортні засоби, на які уповноваженими державними органами, в тому числі іноземними, видані реєстраційні документи, що дають право експлуатувати такі транспортні засоби.

При цьому, підпунктом 14.1.124. пункту 14.1. статті 14 Кодексу передбачено, що новий транспортний засіб - транспортний засіб, що не має актів державної реєстрації уповноважених органів, у тому числі іноземних, які дають право на його експлуатацію.

Відповідно до підпункту 14.1.163 пункту 14.1 статті 114 Кодексу, перша реєстрація транспортного засобу - реєстрація транспортного засобу, яка здійснюється уповноваженими державними органами України щодо цього транспортного засобу в Україні вперше.

Листом Державної фіскальної служби України від 28.01.2015 р. № 2444/7/99-99-17-04-01-07 розяснено, що пункт 9 розділу ІІ ЗУ Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи доручено Кабінету міністрів України протягом трьох місяців з дня набрання чинності даного Закону забезпечити перегляд та приведення міністерствами та іншими центральними органами виконавчої влади своїх нормативно-правових актів у відповідність до цього Закону.

Отже, з метою забезпечення виконання даного Закону до затвердженої форми податкової звітності платником транспортного податку-юридичним особам пропонується до 20 лютого 2015 р. задекларувати обєкти оподаткування, використовуючи Розрахунок суми збору за першу реєстрацію транспортних засобів, затверджених наказом Міністерства доходів і зборів України від 05.12.2013 р. №767 та зареєстрований у Міністерстві юстиції України 23.01.2014 р. №139/24916.

При цьому назву Розрахунок збору за першу реєстрацію транспортних засобів замінити на Розрахунок транспортного податку, у колонці 5 Дата першої реєстрації транспортного засобу в Україні зазначити Рік випуску транспортного засобу, у колонці 8 Сума збору зазначити Ставка транспортного засобу.

В судовому засіданні встановлено, що з 03.01.2015 року позивач став власником автомобіля марки BMW, модель 740І, рік випуску 2000, державний номерний знак НОМЕР_1 з обємом двигуна 4398 куб.см., що був зареєстрований вперше в Україні 05.07.2013 року.

Суд зазначає, що належний позивачу легковий автомобіль з об'ємом циліндрів двигуна понад 3000 куб.см. як станом на дату прийняття відповідачем оскаржуваного рішення (09.09.2015 року), так станом і на дату, з якої законодавцем покладено обовязок зі сплати транспортного податку (01.01.2015 року), використовувався понад 5 років.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що вказаний вище легковий автомобіль не є обєктом оподаткування в розумінні підпункту 267.2.1 пункту 267.2 статті 267 Кодексу, а тому позивач в такому випадку не повинен сплачувати транспортний податок.

Суд не приймає до уваги твердження представника відповідача про те, що при визначенні обєкта оподаткування транспортним податком час використання легкового автомобіля необхідно рахувати з дати його реєстрації в Україні, оскільки такі не ґрунтуються на законі та спростовуються наведеними вище положеннями підпункту 14.1.251 пункту 14.1. статті 14, підпункту 267.2.1 пункту 267.2 статті 267 Кодексу.

Відповідно до вимог частини 3 статті 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони, зокрема обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії).

Частиною 2 статті 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

З урахуванням викладеного, на переконання суду, оскаржуване податкове повідомлення-рішення № 50083-17 від 09.09.2015 року не ґрунтується на нормах права, внаслідок чого підлягає скасуванню, а адміністративний позов до задоволення.

Вирішуючи даний спір на користь платника податку суд також виходить з того, що податкове законодавство України ґрунтується на такому принципі як презумпція правомірності рішень платника податку в разі, якщо норма закону чи іншого нормативно-правового акта, виданого на підставі закону, або якщо норми різних законів чи різних нормативно-правових актів припускають неоднозначне (множинне) трактування прав та обов'язків платників податків або контролюючих органів, внаслідок чого є можливість прийняти рішення на користь як платника податків, так і контролюючого органу (підпункт 4.1.4 пункту 4.1. статті 4 Податкового кодексу України).

Відповідно ж до пункту 56.21 статті 56 Кодексу, у разі коли норма цього Кодексу чи іншого нормативно-правового акта, виданого на підставі цього Кодексу, або коли норми різних законів чи різних нормативно-правових актів, або коли норми одного і того ж нормативно-правового акта суперечать між собою та припускають неоднозначне (множинне) трактування прав та обов'язків платників податків або контролюючих органів, внаслідок чого є можливість прийняти рішення на користь як платника податків, так і контролюючого органу, рішення приймається на користь платника податків.

Крім цього, частиною першою статті 8 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Згідно частини другої статті 8 Кодексу адміністративного судочинства України, суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Статтею 17 Закону України Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини від 23 лютого 2006 року №3477-ІV передбачено, що суди при розгляді справ застосовують практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

В рішенні від 14 січня 2011 року у справі Щокін проти України (заяви №23759/03 та №37943/06) Європейський суд з прав людини встановив порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, оскільки органи держаної влади віддали перевагу найменш сприятливому тлумаченню національного законодавства, що призвело до накладення на заявника додаткових зобов'язань зі сплати прибуткового податку.

З урахуванням практики Європейського Суду з прав людини, яка сформувалась з питань імперативності правила про прийняття рішення на користь платників податків при існуванні неоднозначності у тлумаченні прав та/чи обовязків такого платника, а також ролі рішень Європейського Суду з прав людини як джерела права в Україні, суд вважає, що в даному випадку існують, крім зазначених вище, підстави для прийняття рішення на користь платника податку.

Відповідно до частини 1 статті 94 КАС України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є субєктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань субєкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

До позовної заяви додано квитанцію № 48.118.1/25172 від 24.09.2015 року про сплату судового збору в розмірі 487,20 грн. (а.с. 2).

У зв'язку із задоволенням позовних вимог, з Державної податкової інспекції у м. Івано-Франківську Головного управління ДФС в Івано-Франківській області за рахунок бюджетних асигнувань підлягають стягненню на користь позивача витрати у вигляді судового збору у розмірі 487,20 грн.

На підставі статті 124 Конституції України, керуючись статтями 158, 159, 160, 161, 162, 163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Позов задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у м. Івано-Франківську Головного управління державної фіскальної служби від 09.09.2015 року № 50083-17.

Стягнути з Державної податкової інспекції у м. Івано-Франківську Головного управління державної фіскальної служби в Івано-Франківській області за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_3 сплачений судовий збір в розмірі 487 грн. 20 коп. (чотириста вісімдесят сім гривень двадцять копійок).

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку. Відповідно до статті 186 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Якщо субєкта владних повноважень у випадках та порядку, передбаченому частиною четвертою статті 167 КАС України, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення пятиденного строку з моменту отримання субєктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Апеляційна скарга подається до Львівського апеляційного адміністративного суду через Івано-Франківський окружний адміністративний суд.

Постанова набирає законної сили в порядку та строки встановлені статтею 254 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя: Черепій П.М.

Постанова складена в повному обсязі 07.12.2015 року.