Справа № 825/3507/15-а
Суддя: Падій В.В.
Дата ухвалення: 2015-11-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 листопада 2015 року м.Чернігів Справа № 825/3507/15-а

Чернігівський окружний адміністративний суд у складі:

головуючої судді Падій В.В.,

за участю секретаря Кондратенко О.В.,

позивача ОСОБА_1,

представника позивача ОСОБА_2,

представника відповідача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» ОСОБА_4, Фонду гарантування вкладів фізичних осіб про зобовязання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

26.10.2015 ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1М.) звернувся до суду з позовом до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» ОСОБА_4, Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, в якому просить суд:

«- зобовязати Уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» ОСОБА_4 включити ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1) до переліку вкладників АТ «Дельта Банк», які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, та надати до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб інформацію щодо позивача як вкладника АТ «Дельта Банк», якому необхідно здійснити виплату відшкодування за вкладом згідно Договору № 002-24504-050215 на відкриття та обслуговування поточного рахунку, операції за яким можна здійснювати з використанням електронних платіжних засобів від 05 лютого 2015 року в сумі 166 734,91 грн. (сто шістдесят шість тисяч сімсот тридцять чотири гри. 91 коп.) за рахунок коштів Фонду гарантування вкладів фізичних осіб.

- зобовязати Фонд гарантування вкладів фізичних осіб включити ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1) до загального реєстру вкладників АТ «Дельта Банк», які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, та здійснити виплату відшкодування за вкладом згідно Договору № 002-24504-050215 на відкриття та обслуговування поточного рахунку, операції за яким можна здійснювати з використанням електронних платіжних засобів від 05 лютого 2015 року в сумі 166 734,91 грн.»

В обґрунтування позовних вимог позивач послався на положення Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», згідно яких, на його думку, йому має бути виплачена гарантована сума відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб. Крім того, зазначив, що відповідачами, у порушення вимог чинного законодавства, не включено ОСОБА_1 до переліку вкладників та до загального реєстру вкладників Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк», які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб за договором банківського вкладу, що порушує його майнові права.

Позивач та його представник у судовому засіданні позов підтримали у повному обсязі, просили його задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві.

Представник Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» ОСОБА_4 у судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечував у повному обсязі, просив у їх задоволені відмовити, посилаючись на те, що позивача правомірно не включено до повного і загального переліків вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, оскільки позивач не має права на таке відшкодування. Відповідач вказав на те, що за результатом перевірки, укладеного між позивачем і банком договору банківського вкладу, встановлено нікчемність даного договору, оскільки він укладений з метою надання вигоди іншій особі. Крім того, зазначив, що Правилами банківського обслуговування фізичних осіб у Публічному акціонерному товаристві «Дельта Банк» забороняється зарахування на вкладний (депозитний) рахунок грошових сум для вкладника від третьої особи. Разом з тим, кошти на рахунок позивача вносились третьою особою, шляхом безготівкового перерахування. Також, наголошував на тому, що наказ Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» ОСОБА_4, на підставі якого договір банківського вкладу визнано нікчемним, позивачем в установленому законом порядку не оскаржувався та є чинним.

Представник Фонду гарантування вкладів фізичних осіб у судове засідання не зявився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив, при цьому, надав до суду письмові заперечення, в яких зазначив про відсутність підстав для задоволення позову, посилаючись на те, що у Фонду гарантування вкладів фізичних осіб відсутні будь-які первинні документи по вкладнику ОСОБА_1, а тому Фонд не мав правових підстав здійснювати відповідні процедури по включенню позивача до загального реєстру та виплаті відповідного відшкодування.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення позивача, його представника та представника Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» ОСОБА_4, зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Так, судом встановлено, що 05.02.2015 між Публічним акціонерним товариством «Дельта Банк» (Банк) (далі ПАТ «Дельта Банк») та ОСОБА_1 (Клієнт) укладено договір № 002-24504-050215 на відкриття та обслуговування поточного рахунку, операції за яким можна здійснювати з використанням електронних платіжних засобів, згідно умов якого Банк відкриває клієнту поточний рахунок, оформлює за ініціативою Клієнта та надає в його користування електронний платіжний засіб платіжної системи Visa International та/або MasterCard, а також ПІН-код до Картки (а.с.9).

11.02.2015 між ПАТ «Дельта Банк» (Банк) та ОСОБА_1 (Вкладник) укладено договір № 002-24505-110215 банківського вкладу (депозиту) «Найкращий від Миколая» у гривнях, згідно умов якого вклад залучається на строк із моменту зарахування вкладу (відкриття Вкладнику вкладного (депозитного) рахунку №0695) та по 16.02.2016 включно (а.с.10).

Згідно платіжного доручення від 11.02.2015 № 45713098 ОСОБА_5 (ідентифікаційний код НОМЕР_2) на депозитний рахунок позивача №0695 перераховано грошові кошти у розмірі 165000,00 грн. (а.с.11).

Як вбачається з матеріалів справи, постановою Національного банку України від 30.10.2014 № 692/БТ «Про віднесення ПАТ «Дельта Банк» до категорії проблемних», банк віднесено до категорії проблемних на строк до 180 днів та з метою стабілізації діяльності банку і відновлення його фінансового становища запроваджено перелік обмежень, зокрема, заборонено здійснювати проведення будь-яких операцій за чинними договорами, що призводять до збільшення гарантованої суми відшкодування з боку Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (а.с.86).

02.03.2015 постановою Правління Національного банку України № 150 «Про віднесення ПАТ «Дельта Банк» до категорії неплатоспроможних» банк віднесено до категорії неплатоспроможних (а.с.88-89).

У свою чергу, рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 02.03.2015 № 51 «Про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ «Дельта Банк» з 03.03.2015 запроваджено тимчасову адміністрацію та призначено Уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» ОСОБА_4 (а.с.90).

Рішеннями виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 08.04.2015 № 71 «Про внесення змін до рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 02.03.2015 № 51 «Про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ «Дельта Банк» та від 03.08.2015 №147 «Про продовження строків здійснення тимчасової адміністрації у ПАТ «Дельта Банк» запроваджено строк здійснення тимчасової адміністрації на шість місяців і продовжено до 02.10.2015 включно та продовжено строк повноважень Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» ОСОБА_4 також до 02.10.2015 (а.с.91,92).

Постановою Правління Національного банку України від 02.10.2015 № 664 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ «Дельта Банк» відкликано банківську ліценцію ПАТ «Дельта Банк» (а.с.93).

Рішеннями виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 02.10.2015 №№ 181, 328 «Про початок процедури ліквідації АТ «Дельта Банк» та делегування повноважень ліквідатора банку» розпочато процедуру ліквідації ПАТ «Дельта Банк» з 05.10.2015 по 04.10.2017 включно і призначено та делеговано всі повноваження ліквідатора ПАТ «Дельта Банк», на цей же строк, провідному професіоналу з питань врегулювання неплатоспроможності банків відділу запровадження процедури тимчасової адміністрації та ліквідації департаменту врегулювання неплатоспроможності банків ОСОБА_4 (а.с.94,95).

Наказом Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» ОСОБА_4 від 16.09.2015 № 813 (зі змінами від 22.09.2015 №836) «Щодо заходів, повязаних із наслідками виявлення нікчемних правочинів (договорів) за вкладними операціями» застосовано до договору банківського вкладу позивача № 002-24504-110215 наслідки нікчемності, з підстав, визначених пунктом 7 частини 3 статті 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» (а.с.69-75).

Листом від 23.09.2015 № 8821/3235 позивача повідомлено про нікчемність договору банківського вкладу (депозиту) від 11.02.2015 № 002-24505-110215, укладеного між АТ «Дельта Банк» та ОСОБА_1

У свою чергу, позивач, не погоджуючись з невключенням його до Переліку вкладників та до Загального реєстру вкладників, звернувся до суду з позовом за захистом своїх прав та інтересів.

Даючи правову оцінку обставинам вказаної справи, суд зважає на наступне.

Законом України від 23.02.2012 № 4452-VI «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» встановлюються правові, фінансові та організаційні засади функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, повноваження Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, порядок виплати Фондом відшкодування за вкладами, а також регулюються відносини між Фондом, банками, Національним банком України, визначаються повноваження та функції Фонду щодо виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків (далі - Закон № 4452-VI).

У відповідності до пункту 3 частини 1 статті 2 Закону № 4452-VІ вклад - це кошти в готівковій або безготівковій формі у валюті України або в іноземній валюті, які залучені банком від вкладника (або які надійшли для вкладника) на умовах договору банківського вкладу (депозиту), банківського рахунку або шляхом видачі іменного депозитного сертифіката, включаючи нараховані відсотки на такі кошти.

Вкладником є фізична особа (крім фізичних осіб - суб'єктів підприємницької діяльності), яка уклала або на користь якої укладено договір банківського вкладу (депозиту), банківського рахунку або яка є власником іменного депозитного сертифіката (пункт 4 частини 1 статті 2 Закону № 4452-VI).

За приписами частини 1 статті 26 Закону № 4452-VI Фонд гарантує кожному вкладнику банку відшкодування коштів за його вкладом. Фонд відшкодовує кошти в розмірі вкладу, включаючи відсотки, нараховані на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку, але не більше суми граничного розміру відшкодування коштів за вкладами, встановленого на дату прийняття такого рішення, незалежно від кількості вкладів в одному банку. Сума граничного розміру відшкодування коштів за вкладами не може бути меншою 200 000 гривень. Адміністративна рада Фонду не має права приймати рішення про зменшення граничної суми відшкодування коштів за вкладами.

Виконання зобов'язань Фонду перед вкладниками здійснюється Фондом з дотриманням вимог щодо найменших витрат Фонду та збитків для вкладників у спосіб, визначений цим Законом, у тому числі шляхом передачі активів і зобов'язань банку приймаючому банку, продажу банку, створення перехідного банку протягом дії тимчасової адміністрації або виплати відшкодування вкладникам після ухвалення рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідації банку.

Виплата відшкодування здійснюється з урахуванням сум, сплачених вкладнику протягом дії тимчасової адміністрації у банку.

Гарантії Фонду не поширюються на відшкодування коштів за вкладами у випадках, передбачених цим Законом.

Статтею 44 Закону № 4452-VI передбачено, що Національний банк України приймає рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку за пропозицією Фонду та з інших підстав, передбачених Законом № 4452-VI.

Фонд призначає уповноважену особу Фонду та розпочинає процедуру ліквідації банку в день отримання рішення Національного банку України про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку, за виключенням випадку, коли ліквідація здійснюється за ініціативою власників банку.

Протягом 30 днів з дня опублікування відомостей про відкликання банківської ліцензії, ліквідацію банку та призначення уповноваженої особи Фонду кредитори мають право заявити уповноваженій особі Фонду про свої вимоги до банку. Вимоги фізичних осіб-вкладників у межах гарантованої Фондом суми відшкодування за вкладами не заявляються.

Порядок визначення вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами, передбачений статтею 27 Закону № 4452-VI, а саме: 1) Уповноважена особа Фонду складає перелік вкладників та визначає розрахункові суми відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду відповідно до вимог цього Закону та нормативно-правових актів Фонду станом на день отримання рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку; 2) Уповноважена особа Фонду протягом трьох днів з дня отримання Фондом рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку формує повний перелік вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду, із визначенням сум, що підлягають відшкодуванню; 3) Уповноважена особа Фонду зазначає у переліку вкладників суму відшкодування для кожного вкладника, яка розраховується виходячи із сукупного обсягу всіх його вкладів у банку та нарахованих процентів. Нарахування процентів за вкладами припиняється з дня прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку; 4) Інформація про вкладника в переліку вкладників має забезпечувати його ідентифікацію відповідно до законодавства; 5) Протягом шести днів з дня отримання Фондом рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку виконавча дирекція Фонду затверджує реєстр вкладників для здійснення виплат відповідно до наданого уповноваженою особою Фонду переліку вкладників. Фонд публікує оголошення про відшкодування коштів вкладникам у газетах «Урядовий кур'єр» або «Голос України» та на своїй офіційній сторінці в мережі Інтернет не пізніше ніж через сім днів з дня отримання Фондом рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку; 6) Уповноважена особа Фонду протягом трьох днів з дня отримання Фондом рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію формує перелік вкладників, кошти яких не підлягають відшкодуванню Фондом відповідно до частини четвертої статті 26 цього Закону.

Відповідно до частини 1 статті 37 Закону № 4452-VI Уповноважена особа Фонду діє від імені Фонду відповідно до цього Закону і нормативно-правових актів Фонду.

Частиною 2 статті 37 Закону № 4452-VI визначено, що уповноважена особа Фонду має право, зокрема, повідомляти сторони за договорами, зазначеними у частині 2 статті 38 цього Закону, про нікчемність цих договорів та вчиняти дії щодо застосування наслідків нікчемності договорів та звертатися до правоохоронних органів із заявою про вчинення кримінального правопорушення в разі виявлення фактів шахрайства та інших протиправних дій працівників банку або інших осіб стосовно банку.

Крім того, відповідно до частини 2 статті 38 Закону № 4452-VI протягом дії тимчасової адміністрації уповноважена особа Фонду зобов'язана забезпечити перевірку правочинів (у тому числі договорів), вчинених (укладених) банком протягом одного року до дня запровадження тимчасової адміністрації банку, на предмет виявлення правочинів (у тому числі договорів), що є нікчемними з підстав, визначених частиною третьою цієї статті.

Пунктом 7 частини 3 статті 38 Закону № 4452-VI передбачено, що правочини (у тому числі договори) неплатоспроможного банку є нікчемними у звязку з тим, що банк уклав правочини (у тому числі договори), умови яких передбачають платіж чи передачу іншого майна з метою надання окремим кредиторам переваг (пільг), прямо не встановлених для них законодавством чи внутрішніми документами банку.

Згідно з частиною 4 статті 38 Закону № 4452-VI уповноважена особа Фонду протягом дії тимчасової адміністрації, а також протягом ліквідації повідомляє сторони за договорами, зазначеними у частині другій статті 38 цього Закону, про нікчемність цих договорів та вчиняє дії щодо застосування наслідків нікчемності договорів; вживає заходів до витребування (повернення) майна (коштів) банку, переданого за такими договорами; має право вимагати відшкодування збитків, спричинених їх укладенням.

Отже, з огляду на наведені норми Закону № 4452-VI, Уповноваженій особі для визнання правочинів нікчемними не потрібно вчиняти будь-яких дій. Правочин є нікчемним сам по собі, а не через те, що його необхідно визнавати таким. Нікчемність правочину достатньо лише виявити. У Законі № 4452-VI зазначено, що уповноважена особа лише забезпечує перевірку правочинів на предмет виявлення таких, які вже є нікчемними. Інакше кажучи, уповноважена особа не визнає правочин нікчемним, а лише виявляє або забезпечує таке виявлення та фіксує даний факт.

Так, частиною 1 статті 204 Цивільного кодексу України від 16.01.2003 № 435-IV передбачено, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

За частиною 1 статті 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Згідно статті 215 Цивільного кодексу України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним.

Відповідно частин 1, 2 статті 228 Цивільного кодексу України правочин вважається таким, що порушує публічний порядок, якщо він був спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним. Правочин, який порушує публічний порядок, є нікчемним.

Як вбачається з матеріалів справи, на виконання обов'язків, передбачених статтею 37 Закону № 4452-VI, наказом Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» ОСОБА_4 від 29.05.2015 № 408 створено Комісію з перевірки правочинів (договорів) за вкладними операціями (далі - Комісія).

За результатами роботи Комісії, останньою складено протокол від 15.09.2015, яким встановлено, що у звязку із укладенням між банком та фізичними особами після 16.01.2014 договорів банківського вкладу, за якими здійснювалось зарахування коштів на вкладні рахунки від фізичних осіб, які є кредиторами банку, та які не могли розраховувати на відшкодування коштів за рахунок Фонду з огляду на перевищення залишків на рахунках граничної суми відшкодування, мало наслідком надання банком кредиторам фізичним особам переваги перед іншими кредиторами. При цьому, така перевага полягала у можливості отримати відшкодування коштів за рахунок Фонду через третіх осіб. При цьому, переважна більшість укладених договорів банківського вкладу (депозиту) містить умову, що зарахування вкладу на рахунок здійснюється з власного поточного вкладного (депозитного) рахунку вкладника, відкритого в банку, або готівкою через касу банку. Однак, фактично кошти вносились третіми особами, що є порушенням умов договору та правил, що є публічними.

На підставі наведеного, Комісією було запропоновано Уповноваженій особі Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» ОСОБА_4 видати відповідний наказ щодо виявлення договорів банківського вкладу (депозиту), за якими кошти на вкладні рахунки були перераховані іншими фізичними особами, та які є нікчемними згідно пункту 7 частини 3 статті 38 Закону № 4452-VI (а.с.66,67).

Наказом Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» ОСОБА_4 від 16.09.2015 № 813 «Щодо заходів, повязаних із наслідками виявлення нікчемних правочинів (договорів) за вкладними операціями» застосовано до договору банківського вкладу позивача № 002-24504-110215 наслідки нікчемності, з підстав, визначених пунктом 7 частини 3 статті 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» (а.с.69).

Як зазначив у письмових запереченнях на адміністративний позов відповідач та підтримав вищевказане у судовому засіданні, кошти на рахунок позивача надходили внаслідок так званого «дроблення» великого депозиту іншого клієнта, а саме ОСОБА_5 (ідентифікаційний код НОМЕР_2), шляхом безготівкового внутрібанківського переводу, що, у свою чергу, свідчить про те, що ці операції не передбачали фактичного переміщення «реальних» грошових коштів.

На підтвердження правомірності своєї позиції представником Уповноваженої особи Фонду до матеріалів справи додано відповідні письмові докази (а.с.62-65).

Крім того, у відповідності до пункту 10.17 Інструкції про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземних валютах, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 12.11.2003 року № 492 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 17.12.2003 за № 1172/8493, на вкладні (депозитні) рахунки в національній валюті фізичних осіб - нерезидентів зараховуються: готівкові кошти за наявності підтвердження джерел походження цих коштів (копії підтвердних документів залишаються в документах дня банку); кошти з власного поточного або вкладного (депозитного) рахунку; кошти, перераховані з поточного рахунку іншої фізичної особи, якщо це передбачено договором банківського вкладу; нараховані проценти (дохід в іншій формі) за вкладом (депозитом), якщо це передбачено договором.

Водночас, матеріалами справи підтверджується, що договором № 002-24505-110215 банківського вкладу (депозиту) «Найкращий від Миколая» від 11.02.2015 у гривнях, укладеним між ПАТ «Дельта Банк» та ОСОБА_1, не передбачено перерахування коштів на поточний рахунок, відкритий на ім'я ОСОБА_1М з поточного рахунку іншої фізичної особи, а навпаки пунктом 1.8 договору передбачено, що зарахування вкладу на рахунок здійснюється з власного поточного або вкладного (депозитного) рахунку вкладника, відритого в банку, або готівкою через касу банку в день укладення сторонами цього договору.

Таким чином, при здійсненні вищевказаної операції було порушено приписи нормативно-правових актів Національного банку України, а сама операція є незаконною. Позивач не міг отримати на свій вкладний (депозитний) рахунок переказ з іншого вкладного (депозитного) рахунку, який йому не належить. Так само і третя особа не могла отримати кошти зі свого вкладного (депозитного) рахунку шляхом перерахування суми вкладу на інший вкладний (депозитний) рахунок, який їй не належить.

Вищевикладені обставини, у свою чергу, підтверджують намагання ОСОБА_5 отримати грошові кошти не у порядку черговості від банку (4-та черга, частина 4 пункту 1 статті 52 Закону № 4452-VI), а за рахунок коштів Фонду, тобто внаслідок укладання таких правочинів надається перевага одному вкладнику, розмір вкладу якого перевищує встановлений граничний розмір відшкодування, а саме, вказана особа має намір отримати за рахунок коштів Фонду відшкодування, яке перевищує 200000,00 грн., замість отримання залишку вкладу понад граничний розмір відшкодування за рахунок реалізації майна банку як кредитор четвертої черги.

При цьому, судом встановлено, що Уповноважена особа Фонду повідомила позивача про те, що у відповідності до частини 2 статті 38 Закону № 4452-VI, протягом дії тимчасової адміністрації Уповноважена особа Фонду зобов'язана забезпечити перевірку правочинів (договорів), вчинених (укладених) банком протягом одного року до дня запровадження тимчасової адміністрації банку, на предмет виявлення правочинів (договорів), що є нікчемними з підстав, визначених частиною 3 статті 38 Закону № 4452-VI (а.с.13).

З урахуванням наведеного, суд дійшов висновку, що Уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» ОСОБА_4 надано належні докази, які підтверджують вжиття ним всіх необхідних заходів щодо виявлення правочинів, які мають ознаки нікчемності, як того вимагає стаття 38 Закону № 4452-VI.

При цьому, суд зазначає, що включення певного вкладника до повного переліку вкладників, а згодом до загального реєстру, означає підтвердження права цієї особи на отримання коштів від Фонду гарантування вкладів фізичних осіб як компенсації за вкладом в банку.

За таких обставин та з урахуванням того, що договір банківського вкладу укладено між позивачем та Публічним акціонерним товариством «Дельта Банк» з порушенням публічного порядку його укладення, останній визнано нікчемним, підстав для відшкодування позивачу коштів немає, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 у повному обсязі.

При цьому, судом не приймається до уваги посилання позивача на те, що кошти, внесені ОСОБА_5 на рахунок позивача № 0695, згідно платіжного доручення від 11.02.2015 № 45713098 (а.с.11), є фактичним поверненням останнім ОСОБА_1 суми позики, отриманої на підстави договору позики від 01.01.2014 (далі - Договір), з огляду на наступне.

Так, з Договору, наявного у матеріалах справи (а.с.101), вбачається, що його предметом є передача ОСОБА_6 та ОСОБА_1 (Позикодавці) у власність ОСОБА_7 (Позичальник) грошових коштів у сумі 165000,00 грн. кожним, разом 330000,00 грн.

При цьому, Позичальник зобовязується повернути Позикодавцям отриману суму у визначений договором строк до 01.01.2015 (підпункти 1.1, 3.1 Договору).

У свою чергу, порядок повернення суми позики визначений у пункті 4 Договору, а саме, сума позики підлягає поверненню шляхом її перерахування на банківський рахунок кожного Позикодавця в рівних частинах. Днем повернення позики вважається день зарахування суми позики на банківський рахунок кожного Позикодавця (підпункти 4.1. та 4.2. Договору).

У відповідності до підпункту 1 пункту 22.1 статті 22 Закону України від 05.04.2001 №2346-III «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» (далі Закон № 2346-III) ініціювання переказу здійснюється за такими видами розрахункових документів, зокрема, платіжним дорученням.

Під «платіжним дорученням» слід розуміти розрахунковий документ, який

містить доручення платника банку здійснити переказ визначеної в ньому суми коштів зі свого рахунка на рахунок отримувача (пункт 1.30 статті 1 Закону № 2346-III ).

З аналізу вищевикладеного вбачається, що основним документом, який підтверджує зарахування суми коштів на відповідний банківський рахунок, є платіжне доручення.

Разом з тим, з наданого до матеріалів справи платіжного доручення від 11.02.2015 № 45713098 не вбачається, що кошти перераховані ОСОБА_5 на банківський рахунок позивача № 0695 є сумою, повернутою ОСОБА_1 саме на виконання пункту 4 Договору, оскільки в графі «Призначення платежу» міститься запис: «Переказ коштів від ОСОБА_5».

Інших доказів на підтвердження факту перерахування коштів саме на виконання договору позики від 01.01.2014 позивачем до суду не надано.

Згідно з частиною 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставах, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Як передбачає частина 2 статті 8 Кодексу адміністративного судочинства України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

Обов'язковою для застосування в Україні є практика Європейського суду з прав людини, яка статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» визнана джерелом права.

Згідно з пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (ратифіковано Україною 17.07.1997 року, набула чинності для України 11.09.1997 року) «Кожен має право на ... розгляд його справи упродовж розумного строку ... судом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру...».

Вирішуючи питання стосовно застосування частини 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, суд бере до уваги, що в рішенні Європейського суду з прав людини по справі «Бендерський проти України» (Заява № 22750/02§42) суд нагадує, що відповідно до практики, яка відображає принцип належного здійснення правосуддя, судові рішення мають в достатній мірі висвітлювати мотиви, на яких вони базуються. Межі такого обов'язку можуть різнитися залежно від природи рішення та мають оцінюватись в світлі обставин кожної справи. Право може вважатися ефективним, тільки якщо зауваження сторін насправді «заслухані», тобто належним чином вивчені судом.

За змістом частин 4, 5 статті 11 КАС України суд повинен визначити характер спірних правовідносин та зміст правової вимоги, матеріальний закон, який їх регулює, а також факти, що підлягають встановленню і лежать в основі вимог та заперечень, з'ясувати, які є докази на підтвердження зазначених фактів.

Відповідно до статті 86 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

За таких обставин та з урахуванням досліджених доказів, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1.

При вирішенні даної справи судом були враховані положення частини 3 статті 2, частини 1 статті 11 та частини 2 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України.

Керуючись статтями 122, 158 - 163, 167, 181 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

П О С Т А Н О В И В:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 - відмовити повністю.

Постанова суду може бути оскаржена до Київського апеляційного адміністративного суду в порядок та строки, передбачені статтями 185, 186, 254 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя: В.В. Падій