Справа № 815/4806/15
Суддя: Кравченко К.В.
Дата ухвалення: 2015-12-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 грудня 2015 р.м.ОдесаСправа № 815/4806/15

Категорія: 6.2.1 Головуючий в 1 інстанції: Стефанов С. О.

Одеський апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді ОСОБА_1,
судді ОСОБА_2,
судді ОСОБА_3
при секретарі ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Березівської районної державної адміністрації Одеської області на постанову Одеського окружного адміністративного суду від 29 вересня 2015 року по справі за позовом Березівської районної державної адміністрації Одеської області до головного управління Держгеокадастру в Одеські області про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В:

В серпні 2015 року Березівська районна державна адміністрація Одеської області (надалі позивач, Березівська РДА) звернулась до суду з позовом до головного управління Держгеокадастру в Одеські області (надалі по тексту відповідач, Держгеокадастр), в якому заявила наступні позовні вимоги:

- визнати протиправними дії відповідача, які полягають у поверненні ним Березівській РДА Одеської області наступних договорів оренди землі: від 13.10.2011 року №128 (орендар: фізична особа ОСОБА_5В.), зареєстрованого у відділі Держкомзему у Березівському районі 13.10.2011 року за №00128; від 26.01.2012 року №16/1 (орендар: фізична особа ОСОБА_6В.), зареєстрованого у відділі Держкомзему у Березівському районі 26.01.2012 року за №00153; від 26.01.2012 року №16/2 (орендар: фізична особа ОСОБА_7М.), зареєстрованого у відділі Держкомзему у Березівському районі 26.01.2012 року за №00152; від 16.06.2011 року №120 (орендар: фізична особа ОСОБА_8В.), зареєстрованого у відділі Держкомзему у Березівському районі 16.06.2011 року за №00120; від 22.02.2012 року №79/44 (орендар: фізична особа ОСОБА_9В.), зареєстрованого у відділі Держкомзему у Березівському районі 22.02.2012 року за №00174 та угоди №172 від 20.12.2012 року зареєстрованої у відділі Держземагентства у Березівському районі 19.12.2012 року за №00829; від 11.07.2012 року №104 (орендар: фізична особа ОСОБА_10А.), зареєстрованого у відділі Держкомзему у Березівському районі 09.07.2012 року за №00379; від 23.02.2005 року (орендар: фізична особа ОСОБА_11М.), зареєстрованого у Одеській регіональній філії №13 ДП «Центр державного земельного кадастру» 23.02.2005 року за №04.05.517.00002; від 14.06.2004 року (орендар: фізична особа ОСОБА_12І.), зареєстрованого у Одеській регіональній філії №13 ДП «Центр державного земельного кадастру» 15.06.2004 року за №505; від 11.03.2010 року №10 (орендар: ФГ «Алекс»), зареєстрованого у Одеській регіональній філії №13 ДП «Центр державного земельного кадастру» 12.03.2010 року за №59; від 10.03.2009 року №139 (орендар: АФГ «Сім`я»), зареєстрованого у Одеській регіональній філії №13 ДП «Центр державного земельного кадастру» 10.03.2009 року за №01; від 05.12.2011 року №81 (орендар: фізична особа ОСОБА_13В.), зареєстрованого у відділі Держкомзему у Березівському районі 05.12.2011 року за № 00136; від 02.04.2012 року №58 (орендар: TOB «ОСОБА_14 Сервіс»), зареєстрованого у відділі Держкомзему у Березівському районі 22.03.2012 року за №00196; від 02.04.2012 року №60 (орендар: TOB «ОСОБА_14 Сервіс»), зареєстрованого у відділі Держкомзему у Березівському районі 28.03.2012 року за №00197; від 33.11.2007 року №104/1 (орендар: фізична особа ОСОБА_15В.), зареєстрованого у Одеській регіональній філії №13 ДП «Центр державного земельного кадастру» 10.11.2007 року за №10;

- зобов'язати відповідача вчинити дії по прийняттю вищезазначених договорів оренди землі.

Позовні вимоги ґрунтуються на тому, що розпорядженням Одеської обласної державної адміністрації від 18.12.2013 року №1332/А-2013 було зобов'язано голів всіх районних держадміністрацій Одеської області передати за актами приймання - передачі до головного управління Держземагентства в Одеській області оригінали діючих договорів оренди земель сільськогосподарського призначення державної власності, укладених районними державними адміністраціями до 01.01.2013 року. На виконання даного розпорядження, Березівською РДА Одеської області 20.03.2014 року головному управлінню Держземагентства в Одеській області за актом приймання - передачі було передано 39 договорів оренди земель сільськогосподарського призначення державної власності. 02.04.2014 року Березівською РДА головному управлінню Держземагентства в Одеській області за актом приймання - передачі додатково було передано 4 договори оренди земель сільськогосподарського призначення державної власності. Усі договори оренди земель, які відображені в актах приймання - передачі, головним управлінням Держземагентства в Одеській області було прийнято. Всього до головного управління Держземагентства в Одеській області було передано 43 оригінали договорів оренди земель. 26.02.2015 року відповідач повернув позивачу 14 договорів оренди земель, а 02.03.2015 року ще 3 договори оренди земель, з тих підстав, що за земельні ділянки, що використовуються по 16-ти повернутих договорах відносяться до земель колективної власності колишніх КСП, а 1 договір відноситься до земель водного фонду, що позбавляє відповідача їх права вносити до них зміни або іншим чином їх використовувати. Позивач погодився з поверненням лише 2-х договорів оренди земель, а повернення 15-ти інших договорів позивач вважає неправомірним з тих підстав, що земельні ділянки за цими договорами відноситься до державної форми власності, а тому саме відповідач має право розпоряджатися такими землями, тобто бути належним орендодавцем.

Постановою Одеського окружного адміністративного суду від 29.09.2015 року в задоволенні позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з вищезазначеною постановою, позивач подав апеляційну скаргу, в який просить постанову суду першої інстанції скасувати та винести нову постанову про задоволення позовних вимог, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Обставини справи полягають в наступному.

Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо розмежування земель державної та комунальної власності» від 06.09.2012 року №5245-УІ були внесені зміни до ст.122 Земельного кодексу України в частині повноважень, органів виконавчої влади щодо розпорядження земельними ділянками.

Відповідно до ч.4 ст.122 Земельного кодексу України (в редакції Закону №5245-УІ, яка набула чинності з 01.01.2013 року) центральний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальні органи передають земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, крім випадків, визначених частиною 8 цієї статті, у власність або у користування для всіх потреб.

Відповідно до вимого вищевказаної статті Земельного кодексу України, Положення про Головне управління Держземагентства в Одеській області, затвердженого наказом Державного агентства земельних ресурсів України від 06.07.2012 року №310, із змінами, внесеними наказом Державного агентства земельних ресурсів України від 01.03.2013 року №85, Головне управління Держземагентства в Одеській області здійснює з 01.03.2013 передачу відповідно до закону земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності у власність або у користування для всіх потреб в межах області.

Наказом Держземагентства України від 29.04.2015 року №5 реорганізовано Головне управління Держземагентства в Одеській області шляхом приєднання до Головного управління Держгеокадастру в Одеській області.

Згідно Положення про Головне управління Держгеокадастру в Одеській області, затвердженого наказом Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру від 03.03.2015 року №26, Головне управління Держгеокадастру в Одеській області розпоряджається землями державної власності сільськогосподарського призначення в межах, визначених Земельним кодексом України, на території Одеської області.

Пунктом 5 розпорядження Одеської обласної державної адміністрації від 18.12.2013 року №1332/А-2013 голів райдержадміністрацій було зобов'язано та міським головам міст обласного значення було рекомендовано до 20.12.2013 року передати за актами прийому-передачі Головному управлінню Держземагентства в Одеській області оригінали договорів оренди та додаткових угод до договорів оренди земель сільськогосподарського призначення державної власності за межами населених пунктів, укладених до 01.01.2013 року та зареєстрованих відповідно до вимог чинного законодавства.

На виконання даного розпорядження, позивачем 20.03.2014 року за актом приймання - передачі було передано відповідачу 39 договорів оренди земель сільськогосподарського призначення, що підтверджується супровідним листом від 19.03.2014 року №03/01-19/552, актом приймання - передачі договорів (а.с.19-39 т.1).

02.04.2014 року позивачем за актом приймання - передачі додатково було передано відповідачу ще 4 договори оренди земель сільськогосподарського, що підтверджується супровідним листом від 01.04.2014 року №03/01-19/654, актом приймання - передачі договорів (а.с.40-54 т.1).

За результатом опрацювання отриманих договорів відповідач повернув позивачу супроводжувальним листом від 14.02.2015 року №14-15-0.6-2940/2-15 за актом прийому-передачі оригінали 14 договорів оренди земельних ділянок, а саме: від 13.10.2011 року №128 (орендар: фізична особа ОСОБА_5В.), від 26.01.2012 року №16/1 (орендар: фізична особа ОСОБА_6.), від 26.01.2012 року №16/2 (орендар: фізична особа ОСОБА_7.), від 16.06.2011 року №120 (орендар: фізична особа ОСОБА_8.), від 22.02.2012 року №79/44 та угода від 20.12.2012 року №172 (орендар: фізична особа ОСОБА_9В.), від 11.07.2012 року №104 (орендар: фізична особа ОСОБА_10А.), від 23.02.2005 року (орендар: фізична особа ОСОБА_11М.), від 14.06.2004 року (орендар: фізична особа ОСОБА_12І.), від 11.03.2010 року №10 (орендар: ФГ «Алекс»), від 10.03.2009 року №139 (орендар: АФГ «Сім`я), від 06.04.2011 року №46 (орендар: фізична особа ОСОБА_16В.), від 05.12.2011 року №81 (орендар: фізична особа ОСОБА_13.), від 27.07.2010 року №15 (орендар: фізична особа ОСОБА_17О.) та договір від 20.02.2012 року №41 (орендар: ОСОБА_18І.) (а.с.55-89 т.1).

Зі змісту даного супроводжувального листа відповідача вбачається, що підставою для повернення договорів стало те, що землі за вказаними договорами відносяться до земель колишніх сільськогосподарських підприємств, право на які посвідчувалось відповідними державними актами на право колективної власності на землю, і інформація стосовно вилучення земельних ділянок із земель колективної власності та передачі їх до земель державної власності у Головному управлінні відсутня.

Також в цьому листі зазначено, що земельна ділянка, якою користується ОСОБА_17 згідно договору оренди землі від 27.07.2010 року №15, відноситься за категорією до земель водного фонду.

02.03.2015 року відповідач листом від 23.02.2015 року №14-15-0.41-3364/2-15 додатково повернув позивачу ще 3 договори оренди земель, а саме договори: від 02.04.2012 року №58 (орендар: TOB «ОСОБА_14 Сервіс»), від 02.04.2012 року №60 (орендар: TOB «ОСОБА_14 Сервіс»), від 13.11.2007 року №104/1 (орендар: фізична особа ОСОБА_15В.) з тих підстав, що землі за цими договорами також відносяться до земель колишніх сільськогосподарських підприємств, право на які посвідчувалось відповідними державними актами на право колективної власності на землю, і які до державної власності не передавались .

Таким чином, загальна кількість повернутих позивачу договорів склала 17.

Листами від 24.03.2015 року №03/01-21/542а, від 01.04.2014 року №03/01-21/590а (а.с.103-110 т.1), Березівська РДА Одеської області погодилась з фактом повернення лише 2-х договорів оренди земель, а саме: договору №15 від 27.07.2010 року (орендар: фізична особа ОСОБА_17О.) та договору №41 від 20.02.2012 року (орендар: ОСОБА_18І.), оскільки земельна ділянка за договором з ОСОБА_17 відноситься до земель водного фонду, а земельна ділянка за договором з ОСОБА_18 відноситься до земель за не витребуваними (нерозподіленими) земельними частками (паями). В той же час, Березівська РДА не погоджується з поверненням 15-ти інших договорів та просила Головне управління Держземагентства в Одеській області переглянути питання щодо доцільності повернення на адресу Березівської райдержадміністрації 15-ти договорів оренди земель з урахуванням наведених доводів.

Реорганізоване Головне управління Держземагентства в Одеській області у Головне управління Держгеокадастру в Одеській області листом від 08.06.2015 року №ДС-14-15-7777.61-1582/22-15 фактично відмовило позивачу в прийняті назад вищевказаних договорів та повторно повідомило, що за їх даними земельні ділянки, які використовуються по 15-ти договорам, відносяться до земель колективної власності колишніх КСП, а тому вони не можуть бути розпорядниками цих земель (а.с.111-112 т.1).

Відмова відповідача у прийнятті зазначених договорів стала підставою для звернення до суду з цим позовом.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції дійшов висновку, що земельні ділянки за вищевказаними 15-ти договорами продовжують перебувати у колективній власності, що підтверджується відповідними державними актами на право колективної власності на землю та Відомостями з Державного фонду документації із землеустрою (а.с.185-213 т.2), до земель державної чи комунальної власності ці землі не передавались, а тому розпорядження цими землями не належить до компетенції відповідача.

При цьому суд першої інстанції зазначив, що ліквідація як юридичних осіб тих колективних сільськогосподарських підприємств, якім вказані землі були передані у колективну власність, не свідчить про скасування виданих цим КСП державних актів на право колективної власності, які на сьогоднішній день залишаються чинними, а тому доводи позивача відносно того, що припинення колективних сільськогосподарських підприємств свідчить про повернення земель до державної власності, не ґрунтуються на законі.

Колегія суддів з такими доводами суду першої інстанції погоджується з огляду на наступне.

Є підтвердженим і не оспорюється сторонами той факт, що земельні ділянки за спірними 15-договорами оренди раніше знаходились у колективній власності наступних КСП: «Агрофірма їм. ОСОБА_19», яке ліквідовано 28.04.2000 року, «Колгосп ім. П.П. Ведути», яке ліквідовано 20.06.2000 року, КСП «Іскра», яке ліквідовано 20.06.2000 року, КСП «Агрофірмса «Росія»», яке ліквідовано 28.04.2000 року, КСП «День урожаю», яке ліквідовано 20.06.2000 року, КСП «батьківщина», яке ліквідовано 20.06.2000 року, КСП»Маринівський», яке ліквідовано 20.06.2000 року, КСП «ім. Котовського», яке ліквідовано 20.06.2000 року. Факт ліквідації підтверджується відомостями з ЄДРПОУ, наданими Головним управлінням статистики в Одеській області (т.1 а.с.113).

Факт перебування земельних ділянок за спірними 15 договорами оренди у колективній власності зазначених ліквідованих КСП підтверджується долученими до справи копіями відповідних державних актів на право колективної власності на землю та Відомостями з Державного фонду документації із землеустрою (а.с.185-213 т.2).

Як вже зазначено вище, в силу приписів ч.4 ст.122 ЗК України Головне управління Держгеокадастру в Одеській області в межах наданих йому повноважень розпоряджається землями державної власності сільськогосподарського призначення в межах, визначених Земельним кодексом України, на території Одеської області.

Вирішуючи питання про те, чи відноситься до повноважень відповідача розпорядження земельними ділянками за спірними 15 договорами оренди, як землями державної власності, колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до ч.1 ст.3 діючого на даний час Земельного кодексу України від 25.10.2001 року земельні відносини регулюються Конституцією України, цим Кодексом, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами.

Земельний кодекс України від 25.10.2001 року на відміну від Земельного кодексу України 1990 року №561-XII, який втратив чинність з 01.01.2002 року, не передбачає такої форми власності на землю як колективна, а у ч.3 ст.78 визначає лише три форми власності на землю - приватна, комунальна та державна власність.

Статтею 3 Земельного кодексу України від 18.12.1990 року №561-було передбачено, що власність на землю в Україні має такі форми: державну, колективну, приватну, а ч.2 ст.5 цього кодексу визначала, що суб'єктами права колективної власності на землю є колективні сільськогосподарські підприємства, сільськогосподарські кооперативи, садівницькі товариства, сільськогосподарські акціонерні товариства, у тому числі створені на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств.

Законом України «Про форми власності на землю» (втратив чинність на підставі Закону №1377-IV від 11.12.2003 року) в Україні було запроваджено поряд з державною - колективну і приватну форми власності на землю.

Слід зазначити, що відповідно до ч.1, ч.3 ст.10 Закону України «Про колективне сільськогосподарське підприємство», який є діючим на даний час, земля може належати підприємству на праві колективної власності, і таке право може бути припинено в порядку і на підставах, встановлених Земельним кодексом України. Земля як об'єкт права колективної власності колективного сільськогосподарського підприємства зазначена у ч.1 ст.7 цього Закону.

Слід проаналізувати підстави припинення права колективної власності на землю за приписами земельного законодавства на момент ліквідації вищезазначених КСП, а також загальні підстави припинення права власності на землю за чинними законодавством.

Так, відповідно до ст.28 Земельного кодексу України 1990 року право колективної та приватної власності на земельну ділянку чи її частину припиняється у разі: добровільної відмови від земельної ділянки; відчуження (продажу) земельної ділянки Раді народних депутатів; викупу земельної ділянки для державних або громадських потреб; припинення у випадках, передбачених пунктами 4, 6-8статті 27 цього Кодексу (а саме: систематичного невнесення земельного податку в строки, встановлені законодавством України, а також орендної плати в строки, визначені договором оренди; використання земельної ділянки способами, що призводять до зниження родючості ґрунтів, їх хімічного і радіоактивного забруднення, погіршення екологічної обстановки; використання землі не за цільовим призначенням; невикористання протягом одного року земельної ділянки, наданої для сільськогосподарського виробництва, і протягом двох років - для несільськогосподарських потреб).

Припинення права власності на земельну ділянку у випадках, передбачених пунктами 1 - 3 частини першої цієї статті, провадиться за рішенням відповідної Ради народних депутатів. В разі незгоди власника земельної ділянки у випадку, передбаченому пунктом 3, а також при вилученні земельної ділянки відповідно до пункту 4 частини першої цієї статті, припинення права власності на землю провадиться в судовому порядку.

Згідно ст.140 ЗК України від 25.10.2001 року підставами припинення права власності на земельну ділянку є: а) добровільна відмова власника від права на земельну ділянку; б) смерть власника земельної ділянки за відсутності спадкоємця; в) відчуження земельної ділянки за рішенням власника; г) звернення стягнення на земельну ділянку на вимогу кредитора; ґ) відчуження земельної ділянки з мотивів суспільної необхідності та для суспільних потреб; д) конфіскація за рішенням суду; е) невідчуження земельної ділянки іноземними особами та особами без громадянства у встановлений строк у випадках, визначених цим Кодексом.

Отже, як діючий на даний час Земельний кодекс України, так і Земельний кодекс, який діяв на час ліквідації вищевказаних КСП не передбачають і не передбачали положень, які б автоматично припиняли право колективної власності на землю тих сільгосппідприємств, які ліквідувались, з передачею цих земель до державної чи комунальної власності.

Як вірно зазначив суд першої інстанції, відсутні будь-які докази прийняття уповноваженими органами державної влади стосовно земельних ділянок за спірними 15 договорами оренди рішень про припинення права колективної власності на ці землі з передачею їх до земель державної чи комунальної власності. Відсутні також і докази припинення такого права в судовому порядку.

Також слід погодитися з доводами суду першої інстанції, який відхилив посилання позивача на те, що згідно Витягів з Державного земельного кадастру всі земельні ділянки за цими договорами оренди належать до державної форми власності.

Суд першої інстанції вірно зазначив, що наявність у Витягах з Державного земельного кадастру відомостей про державну форму власності земельних ділянок за спірними 15 договорами оренди обумовлена тим, що законодавство з питань формування Державного земельного кадастру не передбачає можливості внесення до бази даних ДЗК такої форми власності, як колективна.

Стверджуючи що земельні ділянки за вищезазначеними 15 договорами оренди належать до державної власності, апелянт посилається на пп.«г» п.4 та п.7 Розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо розмежування земель державної та комунальної власності», які передбачають наступне:

- у державній власності залишаються усі інші землі, розташовані за межами населених пунктів, крім земельних ділянок приватної власності та земельних ділянок, зазначених у підпункті "а" пункту 3 цього розділу;

- з дня набрання чинності цим Законом землі державної та комунальної власності в Україні вважаються розмежованими.

Колегія суддів не може погодитися з такими доводами апелянта, оскільки згідно п.5 цих же прикінцевих положень державна реєстрація права держави чи територіальної громади на земельні ділянки, зазначені у пунктах 3 і 4 цього розділу, здійснюється на підставі заяви органів, які згідно із статтею 122 Земельного кодексу України передають земельні ділянки у власність або у користування, до якої додається витяг з Державного земельного кадастру про відповідну земельну ділянку.

Однак, як встановлено в ході розгляду даної справи, державна реєстрація права держави на земельні ділянки за спірними 15 договорами оренди не проводилась, а згідно зі статтею 125 Земельного кодексу України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що розпорядження земельними ділянками за спірними 15 договорами оренди не відноситься до повноважень відповідача.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи, порушень матеріального права при вирішенні справи не допустив, а наведені в скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують.

За таких обставин апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.195, ст.196, п.1 ч.1 ст.198, п.1 ч.1 ст.205, ст.206, ч.5 ст.254 КАС України, апеляційний суд,

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Березівської районної державної адміністрації Одеської області залишити без задоволення, а постанову Одеського окружного адміністративного суду від 29 вересня 2015 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає чинності негайно після її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів після набрання законної сили судовим рішенням суду апеляційної інстанції.

Головуючий суддя:ОСОБА_1
Суддя: Суддя: ОСОБА_2 ОСОБА_3