Справа № 296/8898/15-а
Суддя: Галасюк Р. А.
Дата ухвалення: 2015-10-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 296/8898/15-а
Провадження № 2-а/296/309/15
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 жовтня 2015 р. м.Житомир

Корольовський районний суд м. Житомира в складі:

головуючого-судді Галасюка Р.А.,

при секретарі Могилевець В.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду № 327 справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 Пенсійного фонду України в м. Житомирі Житомирської області, третя особа Рада адвокатів Житомирської області про визнання дій незаконними та зобовязання вчинити дії, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Корольовського райсуду м. Житомира з вказаним адміністративним позовом, в якому просив визнати незаконними дії управління Пенсійного Фонду України в м. Житомирі щодо відмови визнати його непрацюючим пенсіонером, щомісячного утримання з його пенсії 15 % розміру належних виплат на підставі Закону України «Про внесення змін в деякі законодавчі акти України відносно пенсійного забезпечення», а також зобов'язати відповідача здійснити йому перерахунок грошового утримання як непрацюючому пенсіонеру з квітня 2015 року по теперішній час та стягнути пять тисяч грн. моральної шкоди.

Позовні вимоги обґрунтовані наступним. ОСОБА_1 перебуває на обліку в управлінні Пенсійного фонду України в м. Житомирі Житомирської області, отримує пенсію з квітня 2012 року в порядку та умовах Закону України «Про державну службу». 26.04.2012 р. ним було отримано свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю, в звязку з чим його було поставлено на облік Житомирської обєднаної державної податкової інспекції як самозайняту особу адвоката. Однак він адвокатською діяльністю не займався, про що щорічно звітувався перед податковою інспекцією. Починаючи з 1 квітня 2015 року він почав отримувати пенсію в зменшеному на 15% від призначеного розміру. 21.04.2015 року адвокатську діяльність позивача було зупинено відповідно до його заяви. 30.04.2015 року він звернувся до відповідача із заявою, у якій просив змінити дані про його роботу, оскільки вже не працює, підприємницькою діяльністю не займається та надав копію витягу з реєстру адвокатів України про зупинення адвокатської діяльності. Однак, за його зверненням відповідачем розяснено, що згідно з інформацією відділу надходження, прогнозування платежів та обліку застрахованих осіб станом на 29.04.2015 р. позивач зареєстрований як особа, яка здійснює незалежну професійну діяльність (адвокат) з 25.06.2012 р., підстав для проведення перерахунку в звязку зі звільненням з роботи немає. Однак, позивач вважає, що відсутні законні підстави для утримання частини призначеної йому пенсійної виплати, трудову діяльність він не здійснював, адвокатську діяльність фактично не здійснював, офіційно зупинив з 21.04.2015 р., про що у Пенсійний фонд предявлено витяг з Єдиного реєстру адвокатів України. Разом з тим, відповідачем, після надання всіх доказів не здійснення трудової діяльності, не отримання доходу, - не проведено в добровільному порядку перерахунок утриманих з 1 квітня 2015 року сум пенсії. Такими діями відповідача завдано позивачу моральної шкоди, яку він оцінює на суму 5000 грн.. Вказані обставини зумовили ОСОБА_1 звернутися за судовим захистом прав та інтересів.

Позивач ОСОБА_1 у судовому засіданні підтримав позовні вимоги, наполягав на їх задоволені, надав пояснення аналогічні викладеним в заяві.

Представник відповідача управління Пенсійного фонду України в м. Житомирі Житомирської області ОСОБА_3 (діючий на підставі довіреності) у судовому засіданні проти позовних вимог заперечував, надав письмові заперечення, за змістом яких вбачається, що вимоги позивача про перерахунок пенсії відповідач вважає безпідставними, так як той не припинив адвокатську діяльність, а її зупинення дає підстави вважати позивача працюючою особою.

Від третьої особи Ради адвокатів Житомирської області до суду надійшла заява про розгляд справи у відсутність їх представника.

Суд, вислухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, належно зясувавши дійсні обставини справи, права та обовязки сторін, оцінки їх доводів і наданих ними доказів, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

З матеріалів справи встановлено, що позивач ОСОБА_1 перебуває на обліку в управлінні Пенсійного фонду України в м. Житомирі Житомирської області і з 09.04.2012 р. отримує пенсію за віком відповідно до Закону України «Про державну службу». 26.04.2012 року позивач отримав свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю, яку зупинив з 21.04.2015 р. згідно поданої заяви (а.с.4). За вказаний період 2012-2015 р.р. позивач доходу не отримував, оскільки адвокатську діяльність не здійснював (а.с.6-15).

Зі змісту ч. 3 ст. 23 Загальної Декларації прав людини, п. 4 ч. 1 Європейської Соціальної хартії та ст. 46 Конституції України випливає, що кожна особа похилого віку має право на справедливу і задовільну винагороду, соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Відповідно до п. 6 ст. 92 Конституції України виключно законами України визначається, зокрема, форми і види пенсійного забезпечення. Такими законами є Закон України «Про пенсійне забезпечення» від 5 листопада 1991 року № 1788-12 та Закон України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» № 1058 від 9 липня 2003 року.

Згідно Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» (№213-VIII) від 02.03.2015 року, який набрав чинності 01.04.2015 року, передбачено здійснення виплати призначеної пенсії працюючим пенсіонерам у розмірі 85%, але не менше прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність. При цьому порядок виплати пенсії працюючим пенсіонерам, встановлений цим Законом, поширено на всіх пенсіонерів, незалежно від часу призначення пенсії.

В ході розгляду справи встановлено, що позивач ОСОБА_1 станом на 1 квітня 2015 року перебував на обліку відповідача ОСОБА_2 Пенсійного Фонду України в м. Житомирі Житомирської області як працюючий пенсіонер і тому відповідно виплата пенсії йому було призначено у розмірі 85%.

Згідно з п. 2.21 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 №22-1, документами, які підтверджують, що особа не працює (не провадить діяльність, повязану з отриманням доходу, що є базою нарахування єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування), є: трудова книжка, індивідуальні відомості про застраховану особу, що надаються відділом персоніфікованого обліку, та відомості про відсутність інформації про державну реєстрацію фізичної особи - підприємця за наявними в органі, що призначає пенсію, даними. Відповідно до пункту 2 частини другої статті 16 Закону, особа надає на вимогу органу, що призначає пенсію, документи, що засвідчують відповідні відомості. Таким чином, вирішення питання щодо віднесення особи до непрацюючої залежить від даних, наявних в трудовій книжці, в даних системи персоніфікованого обліку внесків та в Державному реєстрі загальнообовязкового державного соціального страхування.

Приймаючи до уваги позицію відповідача проголошену представником та письмово викладену у запереченнях вбачається, що позивачем представлено відповідачу всі необхідні вищенаведені документи для підтвердження того, що особа не працює. Однак, саме обставини викладені у поданих документах на думку відповідача дають підстави вважати позивача працюючого особою. Так, зупинення адвокатської діяльності позивачем, що підтверджується витягом з Єдиного реєстру адвокатів України, відповідач не вважає припиненням такої діяльності. Щодо відсутності доходів позивача за весь час реєстрації останнього як адвоката, що підтверджується довідкою про результати позапланової перевірки від 26.05.2012 р., відповідач вважає такі данні не свідчать про те, що особа є непрацюючою, так як позивач не декларував доходи за цей період і з обліку у Житомирській ОДПІ як самозайнята особа не знятий.

Таку процесуальну позицію відповідача суд вважає хибною виходячи з наступного.

Оскільки, ОСОБА_1 відносився до категорії самозайнятої фізичної особи, що здійснював незалежну професійну діяльність, як субєкт підприємницької не зареєстрований, - тому рішення про припинення його діяльності здійснюється уповноваженими органами, що реєструють таку діяльність. Відповідно до витягу з Єдиного реєстру адвокатів України з 21 квітня 2015 року здійснено зупинення незалежної професійної адвокатської діяльності ОСОБА_1. Вказане свідчить, що з моменту набуття чинності 1 квітня 2015 року Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» № 213-VІІІ від 02.03.2015 р. та його дії з 21.04.2015 р. ОСОБА_1 не здійснював незалежну професійну діяльність, доходу не отримував, а тому неправомірно віднесений ОСОБА_2 Пенсійного Фонду України в м. Житомира Житомирської області до категорії «працюючого пенсіонера».

Відповідно до ст. 8 Конституції України, в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Так, уст. 19 Конституції України зазначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Статтею 22 Конституції України закріплено, що Конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Після набуття законної сили Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення», й до теперішнього часу ОСОБА_1 є пенсіонером, який 21 квітня 2015 року зупинив діяльність адвоката як самозайнятої особи, тому здійснення виплати ОСОБА_2 Пенсійного фонду України в м. Житомирі Житомирської області призначеної пенсії у розмірі 85% є неправомірними діями.

Відповідно до ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства. Принципами здійснення правосуддя в адміністративних справах є верховенство права та законність (ст.7 КАС України). Частиною 2 статті 8 КАС України встановлено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини. Згідно ч.1 ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини» практика Європейського Суду з прав людини є джерелом права в Україні. Суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого суд вирішує справи відповідно до Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана ВР України (ч.1 ст.9 КАС України). Ратифікованими Україною міжнародними актами: Міжнародним пактом про економічні, соціальні і культурні права, Європейською соціальною хартією та Конвенцією про захист прав і основоположних свобод передбачено, що держава зобов'язана підтримувати функціонування системи соціального забезпечення, її задовільний рівень, докладати зусиль для її поступового посилення.

За змістом позиції законодавця викладеному у статтях 31 і 32 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» вбачається, що поняття зупинення та припинення адвокатської діяльності, саме за відповідною заявою адвоката, різняться лише в частині можливості відновлення такої діяльності, за умов припинення її у добровільному порядку, проте за наслідками дії для особи вказані поняття є однаковими, що підтверджується відповідно частинами пятою і шостою зазначених статей, а саме протягом строку зупинення та припинення права на заняття адвокатською діяльністю адвокат не має права її здійснювати і не може брати участь у роботі органів адвокатського самоврядування.

Суд також приймаючи до уваги те, що визначення стажу адвокатської діяльності полягає у здійсненні адвокатом адвокатської діяльності у передбачених Законом організаційно-правових формах, який відраховується з дня отримання особою права на здійснення адвокатської діяльності. При цьому до стажу адвокатської діяльності не зараховується час, на який така діяльність була зупинена незалежно від підстав такого зупинення. З огляду на таке, вказівка відповідача у своїх запереченнях на позов про те, що особа, адвокатська діяльність якої зупинена (проте не припинена) вважається працюючою (а.с.45) є неправильною і неприпустимою.

Крім цього суд враховує, що як вказувалось за пунктом 2.21 розділу ІІ Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 р. № 22-1, передбачено перелік документів, які підтверджують, що особа не працює (не провадить діяльність, повязану з отриманням доходу, що є базою нарахування єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування).

Згідно зі статтею 13 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», адвокат, який здійснює адвокатську діяльність індивідуально, є самозайнятою особою.

Пунктом 4 статті 11 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» (далі Закон) визначено, що особи, які забезпечують себе роботою самостійно, займаються, зокрема адвокатською діяльністю, підлягають загальнообовязковому державному пенсійному страхуванню. Страхувальником в цьому випадку є сама застрахована особа (пункт 5 статті 14 Закону).

Взяття на облік осіб, які забезпечують себе роботою самостійно, зокрема тих, що займаються адвокатською діяльністю, здійснюється органом доходів і зборів шляхом внесення відповідних відомостей до реєстру страхувальників (абзац 2 частини 1 стаття 5 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування»).

Відтак особа, яку внесено до реєстру страхувальників, вважається працюючою з дати, що зазначена в реєстрі, як дата взяття на облік платника єдиного внеску, у випадку позивача це з 25.06.2012 року (п.1.3.2. довідки - а.с.7). Заяву про зняття з вказаного обліку позивач подав 28.04.2015 р. (а.с.6). Згідно довідки про результати документальної позапланової невиїзної перевірки самозайнятої особи - адвоката ОСОБА_1, дотримання законодавства щодо своєчасності, достовірності повноти нарахування та сплати податків і зборів, укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками, виконання вимог валютного та іншого законодавства за період з 26.02.2012 р. по 26.05.2015 р., дотримання законодавства щодо правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування, за період з 26.02.2012 р. по 26.05.2015 р., документальною позаплановою невиїзною перевіркою самозайнятої особи - адвоката ОСОБА_1 порушень не встановлено.

Взяття на облік та зняття з обліку фізичних осіб, які здійснюють незалежну професійну діяльність, регламентовано Порядком обліку платників податків і зборів, затвердженим наказом Мінфіну України від 9 грудня 2011 р. № 1588, яким передбачено, що для зняття з обліку в територіальних органах Міндоходів України фізичної особи, яка здійснює незалежну професійну діяльності має бути проведена документальна позапланова перевірка платника податків, та у разі відсутності заперечень територіального органу Міндоходів України щодо здійснення державної реєстрації припинення платника податків і встановлення факту відсутності заборгованості платника податків перед бюджетом щодо сплати платежів.

За таких підстав, суд приходить до висновку, що незаконне утримання 15% з пенсії позивача, є порушенням його права на соціальний захист, тому недоплачений розмір пенсії має бути донарахований.

Вимога про зобовязання повернути позивачу невиплачені суми також підлягає задоволенню з аналізу спеціальних законодавчих актів, які підлягають застосуванню у справах із соціальних відносин, що носять публічно-правовий характер (Положення про Пенсійний фонд України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23.07.2014 року № 280 та Положення про управління Пенсійного фонду України в районах, містах і районах у містах, затвердженим постановою правління Пенсійного фонду України від 22.12.2014 року № 28-2 (з відповідними змінами) ОСОБА_2 Пенсійного фонду в районах, містах, районах у містах забезпечує своєчасне і в повному обсязі фінансування та виплату пенсії безпосередньо призначає (здійснює перерахунок) і виплачує пенсії інші виплати відповідно до чинного законодавства), суд може визнати дії відповідача законними чи незаконними та в разі незаконності дій зобовязати провести нарахування/перерахування та виплату належних сум відповідно до закону.

Вимога про відшкодування моральних збитків підлягає задоволенню з огляду на таке.

Як вище вказувалось, позивач посилається, що внаслідок неправомірних дій відповідача він не отримував пенсію у належному розмірі, що завдало йому моральної шкоди, яку він оцінює у 5000 гривень.

Відповідно до статті 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини (ч.1 ст.1167 ЦК України).

Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

За положеннями ч. 2 ст. 1167 ЦК України моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; в інших випадках, встановлених законом.

Згідно ст. 1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою незалежно від вини цих органів.

Позивач в судовому засіданні довів, що саме неправомірними діями відповідача щодо безпідставного відрахування 15% з його пенсії, йому було заподіяно моральні страждання.

З огляду на встановлені в судовому засіданні обставини незаконності дій відповідача щодо відмови позивачу в проведенні перерахунку пенсії, внаслідок чого йому було заподіяно моральних страждань, а також те, що безпідставне зменшення розміру пенсії призвело до обмеження його можливостей здійснювати витрати на особисті потреби, враховуючи характер правопорушення, його тривалість, тяжкість вимушених змін у його життєвих стосунках, ступінь зниження престижу і репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, зважаючи на критерії визначення розміру грошового відшкодування моральної шкоди, визначені ст. 23 ЦК України, суд вважає за можливе стягнути моральну шкоду на користь позивача в розмірі 5000 грн., що в даному випадку відповідає засадам розумності, виваженості та справедливості.

Відповідно до ч.1 ст.94 КАС України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є субєктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань субєкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 8, 19, 46 Конституції України, Законом України «Про державну службу», Законом України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», Законом України «Про пенсійне забезпечення», Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» №213-VIII від 2.03.2015 року, ст.ст.23,1167,1173 ЦК України, ст.ст.2,7-11,17-20,69-72,86,126,130,133-135, 138-140,154,158-163,167,185,186,254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

П О С Т А Н О В И В :

Позов ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати неправомірною відмову ОСОБА_2 Пенсійного фонду України в м. Житомирі Житомирської області ОСОБА_1 у припиненні відрахувань 15% грошового утримання з квітня 2015 року.

Зобов'язати ОСОБА_2 Пенсійного фонду України в м. Житомирі Житомирської області здійснити ОСОБА_1 перерахунок грошового утримання як непрацюючому пенсіонеру з квітня 2015 року по теперішній час.

Стягнути з ОСОБА_2 Пенсійного фонду України в м. Житомирі Житомирської області на користь ОСОБА_1 5000 (пять тисяч) грн. моральної шкоди.

Стягнути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 судові витрати по справі в сумі 73 грн. 08 коп. шляхом їх безспірного списання органами Державної казначейської служби України з відповідних рахунків.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Житомирського апеляційного адміністративного суду через Корольовський районний суд м. Житомира, з врахуванням застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу (проголошенні при закінченні розгляду справи вступної та резолютивної частини постанови), протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Постанова набирає законної сили після закінчення встановлених строків апеляційного оскарження.

Cуддя Р. А. Галасюк