Справа № 813/3640/15
Суддя: Сакалош Володимир Миколайович
Дата ухвалення: 2015-11-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 листопада 2015 року 12 год. 32 хв. Справа № 813/3640/15

Львівський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого - судді Сакалоша В.М.,

за участю секретаря судового засідання Козак О.О.,

позивача ОСОБА_1,

представника позивача ОСОБА_2,

представника відповідача ОСОБА_3,

розглянувши у м. Львові у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Львівської митниці ДФС про стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу і середнього заробітку за час затримки розрахунку,-

в с т а н о в и в:

На розгляд Львівського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Львівської митниці ДФС, в якій позивач з урахуванням уточненої позовної заяви просить суд:

-визнати бездіяльність посадових осіб Львівської митниці ДФС, як спадкоємця Львівської митниці ДМС та Львівської митниці Міндоходів по виконанню рішень суду щодо виплати на користь ОСОБА_1 частини заробітку за час вимушеного прогулу за період з 19.02.2011 року по 26.10.2012 року в сумі 73 621,63 грн. та середнього заробітку за час затримки розрахунку (компенсація втрати частини доходів у зв'язку з порушенням термінів виплати) в сумі 130 819,46 грн;

-зобов'язати Львівську митницю ДФС провести сплату усіх утримань та нарахувань із єдиного соціального внеску і провести сплату утриманого податку на доходи фізичних осіб відповідно до вимог чинного законодавства.

Позовні вимоги обгрунтовані тим, що відповідачем в порушення вимог чинного законодавства, зокрема, Кодексу законів про працю України, не було проведено з ОСОБА_1 розрахунку при звільненні і не виплачено заборгованість по заробітній платі за час вимушеного прогулу за період з 19.02.2011 року по 26.10.2012 року. Крім того, вказує на те, що Львівською митницею не було перераховано жодного внеску до Пенсійного фонду, що в свою чергу вплинуло на розмір пенсії позивача. Відтак, просить стягнути з Львівської митниці ДФС частину заробітної плати за час вимушеного прогулу та час затримки розрахунку при звільненні.

Ухвалою суду 14.07.2015 року відкрито провадження у справі. Хід розгляду справи відображений в ухвалах суду. В судовому засіданні 30.11.2015 року відповідно до вимог ч. 3 ст. 160 Кодексу адміністративного судочинства України проголошено вступну та резолютивну частину постанови.

В судовому засіданні позивач та її представник позовні вимоги підтримали у повному обсязі, просили суд задовольнити позов повністю з підстав, зазначених у позовній заяві та поданих до неї уточнень.

Відповідач позов заперечив повністю з підстав, викладених в письмових запереченнях на позовну заяву, зміст яких зводиться до наступного.

Львівською митницею при звільненні ОСОБА_1 проведено повний розрахунок, згідно норм чинного законодавства, чим спростовуються твердження позивачки про затримку розрахунку при її звільненні. Щодо тверджень останньої про невиплату пенсійних внесків з 19.02.2011 року відповідач зазначає, що нарахування та виплата середньої заробітної плати здійснюється на підставі табелів обліку робочого часу працівників. А оскільки в період з 19.02.2011 року по 26.10.2012 року ОСОБА_1 фактично не працювала то й відміток в табелі обліку робочого часу про фактично відпрацьований нею час немає.

Додатково вказує на те, що вимога позивача про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку з 26.10.2012 року по 01.07.2015 року є безпідставною та необгрунтованою.

В судовому засіданні представник відповідача просила суд відмовити в задоволенні позовних вимог.

Заслухавши пояснення позивача, її представника, представника відповідача, дослідивши наявні у матеріалах справи письмові докази в їх сукупності, проаналізувавши вимоги чинного законодавства, суд встановив наступне.

18.02.2011 року Львівським окружним адміністративним судом прийнята постанова у справі №2а-7831/10/1370, згідно з якою задоволено позовні вимоги ОСОБА_1, а саме: визнано протиправним та скасовано наказ Державної митної служби України № 1468-к від 29 липня 2010 року в частині, що стосується головного інспектора сектору митного оформлення № 1 відділу митного оформлення № 6 митного поста Мостиська Львівської митниці ОСОБА_1; поновлено ОСОБА_1 на посаді головного інспектора сектора митного оформлення № 1 відділу митного оформлення № 6 митного поста Мостиська Львівської митниці з 16.09.2010 року; стягнено з Львівської митниці в користь ОСОБА_1 заробітну плату за час вимушеного прогулу за період з 16.09.2010 року по 18.02.2011 року в розмірі 20 499 (двадцять тисяч чотириста девяносто девять) гривень 98 копійок.

22.09.2011 року Львівським апеляційним адміністративним судом постановлено ухвалу у справі №22248/11/9104, згідно з якою апеляційні скарги Державної митної служби України та Львівської митниці залишено без задоволення, а постанову Львівського окружного адміністративного суду від 18.02.2011 року у справі №2а-7831/10/1370 без змін.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 31.10.2014 року у справі №К/9991/67674/11, К/9991/68016/11, касаційні скарги Львівської митниці та Державної митної служби України залишено без задоволення, а постанову Львівського окружного адміністративного суду від 18.02.2011 року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 22.09.2011 року без змін.

Згідно копії трудової книжки ОСОБА_1, остання наказом Державної митної служби України №2433 від 25.10.2012 року поновлена на посаді головного інспектора сектора митного оформлення №1 відділу митного оформлення №6 митного поста «Мостиська».

Наказом №1384-к від 26.10.2012 року ОСОБА_1 звільнена з займаної посади за угодою сторін відповідно до п.1 ст.36 КЗпП України.

Враховуючи викладене, позивач стверджує, що за таких обставин перебувала у вимушеному прогулі з 19 лютого 2011 року (наступним днем після поновлення її на роботі) по 26 жовтня 2012 року, у звязку з чим звернулася до суду з вищезазначеним позовом.

При вирішенні спору суд виходив із наступного.

Відповідно до ч. 2 ст. 14 Кодексу адміністративного судочинства України постанови та ухвали суду в адміністративних справах, що набрали законної сили, є обов'язковими до виконання на всій території України.

Згідно ч. 1 ст. 255 цього Кодексу постанова або ухвала суду, яка набрала законної сили, є обов'язковою для осіб, які беруть участь у справі, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України.

Відповідно до вимог п. 3 ч. 1 ст. 256 цього Кодексу постанови суду про поновлення на посаді у відносинах публічної служби виконуються негайно.

А згідно з ч. 2 ст. 257 цього Кодексу судове рішення, яке набрало законної сили або яке належить виконати негайно, є підставою для його виконання.

Враховуючи положення наведених норм, суд дійшов висновку, що постанова Львівського окружного адміністративного суду від 18.02.2011 року у справі № 2а-7831/10/1370 про поновлення ОСОБА_1 на посаді головного інспектора сектора митного оформлення № 1 відділу митного оформлення № 6 митного поста Мостиська Львівської митниці підлягала негайному виконанню незалежно від наявності або відсутності виконавчого провадження.

Відповідно до ст. 235 Кодексу законів про працю України у разі звільнення без законної підстави працівник повинен бути поновлений на попередні роботі органом, який розглядає трудовий спір.

При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижче оплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

А відповідно до ст. 236 Кодексу законів про працю України у разі затримки власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, цей орган виносить ухвалу про виплату йому середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки.

Таким чином, підставою для виплати незаконно звільненому працівнику середнього заробітку є затримка власником або уповноваженим ним органом виконання рішення про поновлення на роботі.

За наведених обставин, суд вважає, що відповідач порушив вищенаведені норми закону та не виконав негайно постанову суду в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді головного інспектора сектора митного оформлення № 1 відділу митного оформлення № 6 митного поста Мостиська.

Враховуючи те, що на виконання постанови Львівського окружного адміністративного суду від 18.02.2011 року у справі №2а-7831/10/1370, ОСОБА_1 була поновлена на роботі лише 25.10.2012 року згідно вищевказаного наказу, а 26.10.2012 року була звільнена, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення вимоги ОСОБА_1 про стягнення на її користь середнього заробітку за час вимушеного прогулу при затримці виконання рішення суду про поновлення на посаді головного інспектора сектора митного оформлення № 1 відділу митного оформлення № 6 митного поста Мостиська протягом періоду з 18.02.2011 року по 26.10.2012 року.

Як вбачається з розрахунку б/н середньої заробітної плати ОСОБА_1 з 19.02.2011 року по 26.10.2012 року, поданого Львівською митницею ДФС, середньоденний заробіток ОСОБА_1 становить 211, 34 грн.

Відтак, стягненню з Львівської митниці ДФС на користь ОСОБА_1 підлягає середній заробіток за час вимушеного прогулу внаслідок затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі за період з 19.02.2011 року по 26.10.2012 року в розмірі 69 845, 62 грн., з відрахуванням обов'язкових платежів та зборів, розрахованих відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року № 100.

Що стосується вимоги позивача про стягнення з Львівської митниці ДФС середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 27.10.2012 року до дня подання адміністративного позову 13.07.2015 року, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Згідно із частиною першою статті 116 КЗпП при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації провадиться в день звільнення.

Відповідно до приписів частини першої статті 117 КЗпП у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, за відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Аналіз наведених норм матеріального права дає підстави для висновку, що передбачений частиною першою статті 117 КЗпП обовязок роботодавця щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні настає за умови невиплати з його вини належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені у статті 116 КЗпП, при цьому визначальними є такі юридично значимі обставини, як невиплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку.

Отже, не проведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Після ухвалення судового рішення про стягнення заборгованості із заробітної плати роботодавець не звільняється від відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП, а саме виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, тобто за весь період невиплати власником або уповноваженим ним органом належних працівникові при звільненні сум.

Однак, на час подання даного позову, розмір належних звільненому працівникові сум, про які йдеться в ст. 117 КЗпП, встановлено не було. А відтак, з вимогою про стягнення суми в порядку ст.117 КЗпП, позивач може звернутись після набрання законної сили рішенням про стягнення середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки виконання рішення суду.

За таких обставин, суд приходить висновку про відсутність правових підстав для стягнення з Львівської митниці ДФС середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 27.10.2012 року до дня подання адміністративного позову 13.07.2015 року.

Частиною 1 ст.71 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Відповідно до вимог ст. 86 КАС України, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Підсумовуючи наведене вище, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову в частині стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду в сумі за період з 19.02.2011 року по 26.10.2012 року в розмірі 69 845, 62 грн.

Керуючись ст.ст. 17-19, 94, 160-163, 167 КАС України, суд, -

п о с т а н о в и в:

1.Адміністративний позов задовольнити частково.

2.Визнати протиправними дії Львівської митниці ДФС щодо невиплати ОСОБА_1 середнього заробітку за час вимушеного прогулу внаслідок затримки виконання рішення Львівського окружного адміністративного суду від 18.02.2011 року у справі №2а-7831/10/1370 за період з 19.02.2011 року по 26.10.2012 року.

3.Стягнути з Львівської митниці ДФС середній заробіток за час вимушеного прогулу внаслідок затримки виконання рішення Львівського окружного адміністративного суду від 18.02.2011 року у справі №2а-7831/10/1370 за період з 19.02.2011 року по 26.10.2012 року в розмірі 69 845, 62 грн. (шістдесят дев'ять тисяч вісімсот сорок пять гривень шістдесят дві копійки) рівно з урахуванням всіх обовязкових платежів та зборів до Державного бюджету України.

4.В решті позовних вимог відмовити.

Постанова суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга подається до Львівського апеляційного адміністративного суду через Львівський окружний адміністративний суд. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до Львівського апеляційного адміністративного суду.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 КАС України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 КАС України, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Повний текст постанови виготовлено 07.12.2015 року.

Суддя Сакалош В.М.