Справа № К/9991/23098/11-С
Суддя: Амєлін С.Є.
Дата ухвалення: 2015-10-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 жовтня 2015 року м. Київ К/9991/23098/11

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України в складі:

Амєліна С.Є. - головуючого,

Іваненко Я.Л.,

Кобилянського М.Г.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні адміністративну справу за касаційною скаргою Контрольно-ревізійного управління в Чернігівській області на постанову Чернігівського окружного адміністративного суду від 11 січня 2010 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 24 лютого 2011 року в справі за позовом Контрольно-ревізійного управління в Чернігівській області до Новозаводського відділу державної виконавчої служби Чернігівського міського управління юстиції про скасування постанов,

в с т а н о в и л а :

У грудні 2009 року позивач звернувся в суд з вказаним адміністративним позовом, в якому зазначав, що 26 жовтня 2009 року державним виконавцем Новозаводського відділу державної виконавчої служби Чернігівського міського управління юстиції винесено постанову про відмову у відкритті виконавчого провадження з примусового виконання постанови по справі про адміністративне правопорушення у зв'язку з невідповідністю виконавчого документу вимогам статті 19 Закону України «Про виконавче провадження», а 24 листопада 2009 року виправлено помилку у постанові про відмову у відкритті виконавчого провадження.

Зазначав, що постанова про відмову у відкритті виконавчого провадження є незаконною, оскільки стягувачем вжито всіх заходів для встановлення місця проживання боржника, які не дали результату, у зв'язку з чим у постанові про притягнення до адміністративної відповідальності було вказано місце роботи боржника.

Позивач просив суд визнати протиправною та скасувати постанову старшого державного виконавця Новозаводського відділу державної виконавчої служби Чернігівського міського управління юстиції про відмову у відкритті виконавчого провадження від 26 жовтня 2009 року та постанову начальника Новозаводського відділу державної виконавчої служби Чернігівського міського управління юстиції від 24 листопада 2009 року про виправлення помилки в постанові про відмову у відкритті виконавчого провадження у зв'язку з відсутністю таких повноважень.

Постановою Чернігівського окружного адміністративного суду від 11 січня 2010 року, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 24 лютого 2011 року, відмовлено у задоволенні позову.

У касаційній скарзі, посилаючись на порушення судами норм матеріального і процесуального права, позивач просив касаційний суд скасувати судові рішення та ухвалити нове про задоволення позову.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що 20 жовтня 2009 року Контрольно-ревізійне управління в Чернігівській області направило до Новозаводського відділу державної виконавчої служби Чернігівського міського управління юстиції постанову від 30 вересня 2009 року про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_4 - начальника управління капітального будівництва Чернігівської обласної державної адміністрації, за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою статті 164-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення, в розмірі 170 грн.

Постановою старшого державного виконавця Новозаводського відділу державної виконавчої служби Чернігівського міського управління юстиції від 26 жовтня 2009 року відмовлено у відкритті виконавчого провадження з примусового виконання постанови у зв'язку з тим, що виконавчий документ не відповідає вимогам статті 19.

13 листопада 2009 року позивач подав скаргу до начальника державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Чернігівській області на дії та постанову державного виконавця про відмову у відкритті виконавчого провадження від 26 жовтня 2009 року. У скарзі стягувач (позивач) зазначав, що у виконавчому документі вказано місце роботи боржника, так як встановити його місце проживання неможливо, підставою для відмови у відкритті виконавчого провадження є те, що виконавчий документ не відповідає вимогам статті 19, але, при цьому, відсутні посилання на відповідний закон.

Постановою начальника Новозаводського відділу державної виконавчої служби Чернігівського міського управління юстиції від 24 листопада 2009 року виправлено помилку у постанові про відмову у відкритті виконавчого провадження, замінивши слово «стягувача» на слово «боржника».

Також за результатами розгляду скарги листом від 26 листопада 2009 року Головне управління юстиції у Чернігівській області повідомило позивача, що оскільки подані постанови по справах про адміністративні правопорушення від 30 вересня 2009 року, зокрема щодо ОСОБА_4, не відповідали вимогам статті 19 Закону України «Про виконавче провадження» (відсутні відомості про місце проживання боржників), державним виконавцем відповідно до статті 26 Закону України «Про виконавче провадження» винесено постанови про відмову у відкритті виконавчого провадження. Вказані постанови стягувачем в установленому порядку не оскаржувались.

Відмовляючи у задоволенні позову окружний суд, з яким погодився суд апеляційної інстанції, виходив з того, що відповідачем правомірно відмовлено у відкритті виконавчого провадження у зв'язку з невідповідністю виконавчого документу вимогам статті 19 Закону України «Про виконавче провадження» та виправлено допущену у постанові державного виконавця помилку у встановленому порядку. Також позивачем пропущено строк звернення до суду та відповідач наполягав на застосуванні наслідків його пропуску.

Перевіривши правильність застосування судами норм матеріального й процесуального права, правової оцінки обставин справи колегія суддів приходить до висновку про те, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку визначено Законом України «Про виконавче провадження».

Пунктом 6 частини другої статті 3 Закону України «Про виконавче провадження» у редакції, чинній на час виникнення спірних відносин, визначено, що до виконавчих документів, які підлягають виконанню державною виконавчою службою відповідно до цього Закону віднесені постанови органів (посадових осіб), уповноважених розглядати справи про адміністративні правопорушення у випадках, передбачених законом.

Відповідно до частини 1 статті 24 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець зобов'язаний прийняти до виконання виконавчий документ і відкрити виконавче провадження, якщо не закінчився строк пред'явлення виконавчого документа до виконання і цей документ відповідає вимогам, передбаченим цим Законом, та пред'явлений до виконання до органу державної виконавчої служби за належним місцем виконання рішення.

Згідно із статтею 19 Закону України «Про виконавче провадження», яка встановлює вимоги до виконавчого документа, у виконавчому документі повинні бути зазначені: найменування (для юридичних осіб) або ім'я (прізвище, ім'я та по батькові за його наявності для фізичних осіб) стягувача і боржника, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), ідентифікаційний код суб'єкта господарської діяльності стягувача та боржника за його наявності (для юридичних осіб), індивідуальний ідентифікаційний номер стягувача та боржника за його наявності (для фізичних осіб - платників податків), а також інші відомості, якщо вони відомі суду чи іншому органу, що видав виконавчий документ, які ідентифікують стягувача та боржника чи можуть сприяти примусовому виконанню, такі як дата і місце народження боржника та його місце роботи (для фізичних осіб), місцезнаходження майна боржника тощо (вимоги пункту 3 частини першої даної статті).

Отже, зазначення у виконавчому документі місця проживання чи перебування боржника є обов'язковою вимогою до виконавчого документа, але їх не було вказано Контрольно-ревізійним управлінням в Чернігівській області у постанові по справі про адміністративне правопорушення від 30 вересня 2009 року.

Пунктом 6 частини першої статті 26 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що державний виконавець відмовляє у відкритті виконавчого провадження у разі невідповідності виконавчого документа вимогам, передбаченим статтею 19 цього Закону.

Відмовляючи у відкритті виконавчого провадження з підстав невідповідності виконавчого документа вимогам статті 19 Закону України «Про виконавче провадження» відповідач діяв правомірно, а оскаржувана постанова від 26 жовтня 2009 року є законною.

Згідно з абзацом 3 пункту 1.8 Інструкції про проведення виконавчих дій, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 15 грудня 1999 року №74/5, яка розроблена на виконання вимог Закону України «Про виконавче провадження», керівник органу державної виконавчої служби з власної ініціативи або за заявою сторін виконавчого провадження може виправити допущені в процесуальних документах, винесених державним виконавцем, який йому безпосередньо підпорядкований, граматичні чи арифметичні помилки, про що виноситься постанова.

Таким чином начальник відділу державної виконавчої служби у межах наданих йому повноважень вніс виправлення у постанову про відмову у відкритті виконавчого провадження, винесену державним виконавцем, замінивши слово «стягувача» на слово «боржника».

Також окружний суд правомірно виходив з того, що позивач пропустив строк звернення до суду встановлений статтею 181 Кодексу адміністративного судочинства України, оскільки оскаржувані постанови були отримані ним 06 листопада та 26 листопада 2009 року відповідно, а до суду звернувся 28 грудня 2009 року.

Доводи касаційної скарги щодо того, що в постанові про притягнення до адміністративної відповідальності у якості місця перебування боржника зазначено місце його роботи, що не суперечить вимогам Закону України «Про виконавче провадження» є необґрунтованими, оскільки дані поняття не є тотожними, відомості про місце роботи можуть бути зазначені у виконавчому документі для ідентифікації боржника, тоді як зазначення його місця проживання є обов'язковою вимогою до виконавчого документа.

Судові рішення ухвалено з додержанням норм процесуального та матеріального права, передбачених статтею 229 Кодексу адміністративного судочинства України підстав для їх скасування та ухвалення нового судового рішення не вбачається.

Керуючись статтями 220-1, 223, 224, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу Контрольно-ревізійного управління в Чернігівській області залишити без задоволення, а постанову Чернігівського окружного адміністративного суду від 11 січня 2010 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 24 лютого 2011 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і оскарженню не підлягає.

Судді:С.Є. Амєлін /підпис/ Я.Л. Іваненко /підпис/ М.Г. Кобилянський /підпис/