Справа № 295/5113/15-а
Суддя: Бучик А.Ю.
Дата ухвалення: 2015-12-07 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
_____________________________________________
Головуючий у 1-й інстанції: Чішман Л.М.
Суддя-доповідач:ОСОБА_1
ПОСТАНОВА

іменем України

"07" грудня 2015 р. Справа № 295/5113/15-а

Житомирський апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді Бучик А.Ю.

суддів: Одемчука Є.В.

ОСОБА_2,

при секретарі Витрикузі В.П. ,

за участю позивача ОСОБА_3

представників відповідача ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Житомирської міської ради, Виконавчого комітету Житомирської міської ради, виконуючої обов'язки Житомирського міського голови ОСОБА_7 на постанову Богунського районного суду м. Житомира від "28" жовтня 2015 р. у справі за позовом ОСОБА_3 до Житомирської міської ради, Виконавчого комітету Житомирської міської ради, виконуючої обов'язки Житомирського міського голови ОСОБА_7 про визнання дій неправомірними та зобов'язання вчинити певні дії ,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 звернулась до суду з адміністративним позовом про стягнення з Житомирської міської ради середнього заробітку за період з 05.06.2007 року по 30.06.2014 року та за затримку розрахунку при звільненні, зобов'язання Виконавчого комітету Житомирської міської ради виплатити середній заробіток за вказаний період у розмірі 485864,46 грн. та здійснити відрахування до Пенсійного фонду України помісячно та по роках, зобов'язання в.о. міського голови внести на першу після ухвалення рішення по справі сесію Житомирської міської ради питання про виділення з місцевого бюджету коштів на виплату середнього заробітку.

Постановою Богунського районного суду м. Житомира від 28 жовтня 2015 року позов задоволено частково. Зобов'язано Житомирську міську раду здійснити нарахування заробітної плати за період з 05.06.2007 року по 30.06.2014 року ОСОБА_3 Зобов'язано в.о. міського голови ОСОБА_7 внести на першу після ухвалення рішення по справі сесію Житомирської міської ради питання про виділення з місцевого бюджету коштів на виплату ОСОБА_3 заробітної плати за період з 05.06.2007 року по 30.06.2014 року з урахуванням різниці отриманого доходу за вказаний період в сумі 298 643,05 грн. Зобов'язати Виконавчий комітет Житомирської міської ради здійснити виплату різниці між нарахованою заробітною платою та отриманим доходом за період з 05.06.2007 року по 30.06.2014 року, здійснити нарахування обов'язкових платежів по роках і помісячно та передати до відповідного територіального органу Пенсійного фонду та податкової інспекції необхідні коригуючи документи до системи персоніфікованого обліку ОСОБА_3 про нараховану заробітну плату застрахованої особи помісячно за період з 05.06.2007 року по 30.06.2014 року. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі Житомирська міська рада, Виконавчий комітет Житомирської міської ради, в.о. міського голови ОСОБА_7 посилаються на порушення судом норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи та просять скасувати рішення суду першої інстанції із ухваленням нового про відмову в позові. Зазначають, що судом безпідставно не враховано відмінність положень статей 116, 117 КЗпП України та 235 КЗпП України, що регламентують порядок виплати середнього заробітку працівникові з різних правових підстав.

Апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Судом встановлено, що постановою Вищого адміністративного суду України від 24 січня 2013 року зобов'язано голову Житомирської міської ради винести наказ про прийняття ОСОБА_3 на посаду керівника шляхом переведення з 27.02.2007 року у відповідний департамент Житомирської міської ради, утворений відповідно до рішення Житомирської міської ради від 30 листопада 2006 року № 131 після ліквідації управління промисловості, підприємства та розвитку місцевого господарства Житомирської міської ради.

При цьому, вказаним судовим рішенням залишене без змін первісне рішення Богунського районного суду м.Житомира від 05 березня 2009 рок - суду першої інстанції у вказаній справі, яким стягнуто з Житомирської міської ради на користь ОСОБА_3 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 27.02.2007 року по 04.06.2007 року, що виконане повністю у вказаній частині.

Розпорядженням голови Житомирської міської ради від 19.06.2014 року № 331 ОСОБА_3 прийнято на посаду директора департаменту економічного розвитку Житомирської міської ради шляхом переведення з 27.02.2007 року, визначено вважати її такою, що з 01.07.2014 року приступила до виконання обов'язків директора департаменту економічного розвитку Житомирської міської ради з посадовим окладом згідно штатного розпису. 13 лютого 2015 року ОСОБА_3 звільнено з вказаної посади на підставі розпорядження міського голови від 06.01.2015 року № 7.

Виходячи зі змісту позовної заяви, предметом спору є стягнення середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні працівника за правилами ст.ст.116, 117 КЗпП України; стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, що залишився поза межами судового розгляду справи про поновлення на посаді, за період з 05.06.2007 р. по 30.06.2014 року, що є останнім днем перед працевлаштуванням позивача у відповідача згідно рішення ВАС України, та регламентується правилами ст.235 КЗпП України.

Позивач в позовній заяві та в суді апеляційної інстанції зажадала стягнення середнього заробітку, який вважала заборгованістю по заробітній платі за період 05.06.2007 р. по 30.06.2014 року. При цьому, заборгованість по заробітній платі виникає лише внаслідок невиплати нарахованих коштів у вигляді оплати праці за безпосереднє виконання працівником своїх трудових обов"язків, чого позивачка була позбавлена у вказаний період внаслідок вказаних вище причин. Тому, заробітна плата позивачці у вказаний період відповідачем правомірно не нараховувалась та не виплачувалась. До спірних правовідносин можливо застосувати правила статті 235 КЗпП України, оскільки постановою Вищого адміністративного суду України від 24 січня 2013 року зобов'язано голову Житомирської міської ради винести наказ про прийняття ОСОБА_3 на посаду, що фактично є засобом захисту трудових прав позивачки в межах спору про поновлення на роботі.

Згідно частини 2 ст. 233 КЗпП України у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

Статтею 235 КЗпП України передбачено, що при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

З пункту 2.1 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України № 8-рп/2013 від 15 жовтня 2013 року щодо офіційного тлумачення положень частини другої статті 233 Кодексу законів про працю України, статей 1, 12 Закону України "Про оплату праці" вбачається, що під заробітною платою, що належить працівникові, або, за визначенням, використаним у частині другій статті 233 Кодексу, належною працівнику заробітною платою необхідно розуміти усі виплати, на отримання яких працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством для осіб, які перебувають у трудових правовідносинах з роботодавцем, незалежно від того, чи було здійснене нарахування таких виплат.

З правової позиції вказаного Рішення Конституційного суду слідує, що в аспекті конституційного звернення положення частини другої статті 233 Кодексу законів про працю України у системному зв'язку з положеннями статей 1, 12 Закону України "Про оплату праці" від 24 березня 1995 року № 108/95-ВР зі змінами необхідно розуміти так, що у разі порушення роботодавцем законодавства про оплату праці не обмежується будь-яким строком звернення працівника до суду з позовом про стягнення заробітної плати, яка йому належить, тобто усіх виплат, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством, зокрема й за час простою, який мав місце не з вини працівника, незалежно від того, чи було здійснене роботодавцем нарахування таких виплат.

За правилами ст.116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

За приписами ст.117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Аналіз наведених норм матеріального права дає підстави для висновку, що передбачений частиною першою статті 117 КЗпП обов'язок роботодавця щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні настає за умови невиплати з його вини належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені у статті 116 КЗпП, при цьому визначальними є такі юридично значимі обставини, як невиплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку.

Отже, не проведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Вказана правова позиція відображена в постанові Верховного Суду України від 15 вересня 2015 року в справі 21-1765а15.

Середній заробіток працівника згідно з частиною першою статті 27 Закону України від 24 березня 1995 року № 108/95-ВР «Про оплату праці» визначається за правилами, закріпленими у Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100.

Із пункту 5 Порядку вбачається, що основою для визначення загальної суми заробітку, що підлягає виплаті за час вимушеного прогулу, є розрахована згідно з абзацом першим пункту 8 цього Порядку середньоденна (середньогодинна) заробітна плата працівника.

Після визначення середньоденної заробітної плати як розрахункової величини для нарахування виплат працівнику здійснюється нарахування загальної суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу, яка обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді (абзац другий пункту 8 Порядку).

Первісним рішенням Богунського районного суду м.Житомира у вказаній справі від 05 березня 2009 року, що залишене без змін постановою ВАС України в частині стягнення на користь позивачки середнього заробітку за час вимушеного прогулу, встановлено розмір середньоденного заробітку ОСОБА_3 в сумі 125,64 грн. (а.с.38).

З огляду на зміст наведених норм матеріального права, колегія суддів має вирішити питання про виплату середнього заробітку за статтею 235 КЗпП України за період вимушеного прогулу, що виник внаслідок незаконного звільнення з 05.06.2007 р. по 30.06.2014 р. з розрахунку середньоденного заробітку в розмірі 125,64 грн. з врахуванням різниці в заробітку за час виконання роботи, що оплачена за вказаний період на користь позивачки в сумі 298 643,05 грн. Обраховуючи кількість робочих днів за вказаний період, колегія суддів зазначає, що загальна їх кількість становить 1775 (2007 р. - 149, 2008 р. - 252, 2009 р. - 251, 2010 р. - 251, 2011 р. - 250, 2012 р. - 251, 2013 р. - 251, 2014 р. - 120). Отже, розмір середнього заробітку за час вимушеного прогулу у вказаний період становить 1775 днів х 125,64 грн. та складає загальну суму 223 011 грн.

Поскільки ОСОБА_3 отримала у вказаний період заробітну плату за іншим місцем роботи в розмірі 298 643,05 грн., а середній заробіток за вимушений прогул становить 223 011 грн., що є меншим від отриманого, то не виникає позитивної різниці, тому, враховуючи правила ст.235 КЗпП України, вимога про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, що позивач вважає заробітною платою за вказаний період, та похідна вимога про стягнення середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні є безпідставними та не підлягають задоволенню в повному обсязі.

Відтак, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню із ухваленням нового про відмову в позові в повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 195, 196, 198, 202, 205, 207, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Житомирської міської ради, Виконавчого комітету Житомирської міської ради, виконуючої обов'язки Житомирського міського голови ОСОБА_7 задовольнити.

Постанову Богунського районного суду м. Житомира від "28" жовтня 2015 р. скасувати та ухвалити нове рішення про відмову ОСОБА_3 в позові повністю.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня складання її в повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя А.Ю.Бучик

судді: Є.В.Одемчук

ОСОБА_2

Повний текст cудового рішення виготовлено "08" грудня 2015 р.

Роздруковано та надіслано:р.л.п.

1- в справу:

2 - позивачу/позивачам: ОСОБА_3 АДРЕСА_1,10014

3-5 відповідачу/відповідачам:

Житомирська міська рада майдан ім.С.П. Корольова, 4/2,м.Житомир,Житомирська область,10014

- ,