Справа № 2а-16/11
Суддя: Стародуб О.П.
Дата ухвалення: 2015-12-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 грудня 2015 року м. Київ К/800/10117/13

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України

в складі: головуючого - Стародуба О.П.,

суддів - Ємельянової В.І., Рецебуринського Ю.Й.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні касаційну скаргу управління Пенсійного фонду України в м. Шепетівці та Шепетівському районі Хмельницької області на постанову Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 05.04.2011р. та ухвалу Вінницького апеляційного адміністративного суду від 24.01.2013р. у справі за позовом ОСОБА_1 до управління Пенсійного фонду України в м. Шепетівці Хмельницької області про перерахунок пенсії, -

в с т а н о в и л а:

У лютому 2008 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом про стягнення підвищення пенсії відповідно до статті 14 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» у розмірі 50% мінімальної пенсії за віком за період з 01.09.1996р. по 31.12.2007р. в сумі 8343,14 грн. та моральної шкоди в сумі 10000 грн., зобов'язання відповідача нарахувати та виплатити компенсацію на суму недоплати підвищення учаснику війни, що складає 8343, 14 грн. за період з вересня 1996р. по 31.12.2007р. і на час постановлення рішення суду.

Справа розглядалась судами неодноразово.

Постановою Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 05.04.2011р., яка залишена без змін ухвалою Вінницького апеляційного адміністративного суду від 24.01.2013р., позов задоволено частково, зобов'язано відповідача провести перерахунок пенсії позивачу з 01.09.1996р. по 31.12.2006р. включно, як учаснику війни з врахуванням його права на підвищення пенсії на 50% мінімальної пенсії за віком, обчисленої відповідно до частини 1 статті 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» з урахуванням проведених виплат та забезпечити виплату перерахованої пенсії у встановленому законом розмірі. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

З такими рішеннями судів не погодився відповідач, подав касаційну скаргу, в якій посилається на порушення судами норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи. Просить скасувати постановлені судами першої та апеляційної інстанцій рішення та ухвалити нове про відмову у задоволенні позову.

Заслухавши доповідача по справі та перевіривши матеріали справи колегія суддів приходить до висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з наступних мотивів та передбачених законом підстав.

Відповідно до частини 4 статті 14 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» в редакції до 01.01.2007р. учасникам війни, нагородженим орденами і медалями колишнього Союзу РСР за самовіддану працю і бездоганну військову службу в тилу в роки Великої Вітчизняної війни, пенсії або щомісячне довічне грошове утримання чи державна соціальна допомога, що виплачується замість пенсії, підвищуються на 75 процентів мінімальної пенсії за віком, іншим учасникам війни - на 50 процентів мінімальної пенсії за віком.

Згідно з частиною 1 статті 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» мінімальний розмір пенсії за віком встановлюється у розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом.

Так, судами встановлено, що позивач перебуває на обліку в управлінні Пенсійного фонду, має статус учасника війни, що підтверджується посвідченням НОМЕР_1 та має право на отримання підвищення пенсії відповідно до статті 14 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».

Задовольняючи позов частково, суд першої інстанції, з чим погодився апеляційний суд, виходив із того, що відповідачем безпідставно виплата належного позивачу підвищення пенсії здійснена в розмірах менших, ніж встановлено положеннями Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», оскільки жодних обмежень розміру спірного підвищення у період з 01.09.1996р. по 31.12.2006р. на законодавчому рівні встановлено не було, а тому при визначенні його розміру слід керуватись чинними положеннями Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», а не постановами Кабінету Міністрів України, які є підзаконними нормативними актами.

На виконання висновків і мотивів, викладених у рішенні Вищого адміністративного суду України від 20.10.2010р. у даній справі, суди попередніх інстанцій прийняли рішення про задоволення позовних вимог за період з 01.09.1996р. по 31.12.2006р., оскільки відповідач не порушував питання про застосування наслідків пропущення строків звернення до суду.

З такими висновками судів першої та апеляційної інстанцій колегія суддів погоджується і вважає, що вони відповідають нормам матеріального та процесуального права і фактичним обставинам справи.

Мотиви та доводи, наведені у касаційній скарзі, висновки судів не спростовують і є безпідставними, оскільки за змістом частини 4 статті 14 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» (в редакції станом до 01.01.2007р.) учасникам війни, нагородженим орденами і медалями колишнього Союзу РСР за самовіддану працю і бездоганну військову службу в тилу в роки Великої Вітчизняної війни, пенсії або щомісячне довічне грошове утримання чи державна соціальна допомога, що виплачується замість пенсії, підвищуються на 75 процентів мінімальної пенсії за віком, іншим учасникам війни - на 50 процентів мінімальної пенсії за віком, а тому судами зроблено обґрунтований висновок про часткове задоволення позовних вимог за період з 01.09.1996р. по 31.12.2006р.

Крім того, розмір мінімальної пенсії за віком, на 50% якої підвищується пенсія учасникам війни, визначається з врахуванням положень Закону України «Про Державний бюджет України» на відповідний рік та статті 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Відповідно до статті 224 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

За наведених обставин колегія суддів приходить до висновку, що при ухваленні оскаржуваних рішень суди не допустили порушень норм матеріального і процесуального права, а тому касаційну скаргу слід залишити без задоволення, а судові рішення - без змін.

Керуючись статтями 210, 220, 220-1, 223, 224, 230, 231, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу управління Пенсійного фонду України в м. Шепетівці та Шепетівському районі Хмельницької області залишити без задоволення, а постанову Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 05.04.2011р. та ухвалу Вінницького апеляційного адміністративного суду від 24.01.2013р. у даній справі - без змін.

Ухвала набирає законної сили в порядку статті 254 КАС України і може бути переглянута Верховним Судом України з підстав та в порядку передбаченому главою 3 розділу IV КАС України.

Головуючий: О.П. Стародуб

Судді: В.І. Ємельянова

Ю.Й. Рецебуринський