Справа № 235/9306/15-а
Суддя: Величко О. В.
Дата ухвалення: 2015-12-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 235/9306/15-а
Провадження 2-а/235/644/15
У Х В А Л А

про закриття провадження по справі

09 грудня 2015 Красноармійський міськрайонний суд Донецької області

у складі головуючої судді Величко О.В.,

при секретарі Задерей А.В.

за участю позивача ОСОБА_1

за участю представника позивача ОСОБА_2

за участю представника відповідача

відділу ДВС Красноармійського

міськрайонного управління юстиції ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Красноармійську

адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_4 до Відділу ДВС Красноармійського міськрайонного управління юстиції про зняття арешту та обтяжень рухомого майна, накладених постановою державного виконавця,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулась до суду з адміністартивним позовом до відділу ДВС Красноармійського міськрайонного управління юстиції про зняття арешту та обтяжень рухомого майна, накладених постановою державного виконавця. В обгрунтування свого позову вказала, що 18.06.2006 року через ВАТ «Кредитпромбанк» вона придбала в кредит автомобіль НОМЕР_1, номер двигуна НОМЕР_2 для особистих потреб. Вказаний автомобіль знаходився у заставі банку до закінчення кредитних зобов»язань. Вона звернулась до нотаріальної контори з метою продати свій автомобіль, та дізналася, що в процесі виконавчого провадження державною виконавчою службою було накладено постанову про накладення арешту. Вважає дії державного виконавця з цього приводу незаконними і просить зобов»язати відповідача зняти арешт з автомобіля.

В судовому засіданні позивачка підтримала свої вимоги, наполягала на їх задоволенні.

Представник позивача ОСОБА_2 в судовому засіданні уточнив позовні вимоги, а саме просив визнати дії державного виконавця щодо неповідомлення позивачки про накладення арешту неправомірними, та просив скасувати арешт, накладений постановою суду у зв»язку з відсутністю функціонування стягувача виконавчого провадження.

Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, просив відмовити в їх задоволенні, оскільки вважає винесення постанови про накладення арешту правомірним, про наявність цієї постанови позивачка знала, оскільки раніше скаржилась на дії державного виконавця.

Суд, вислухавши пояснення сторін , з»ясувавши обставини справи і перевіривши їх доказами, приходить до наступного.

Судом встановлено, що постановою державного виконавця відділу державної виконавчої служби Красноармійського міськрайонного управління юстиції від 20.02.2012 року відкрите виконавче провадження ВП № 31308516 за виконавчим листом № 2-1941 виданий 12.10.2011 року за цивільною справою за позовом КС «Аккорд» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості ( а.с. 4).

Постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 20.02.2012 року державним виконавцем накладено арешт на автотранспортний засіб ЗАЗ Daewoo Т 13110 Сєдан ДНЗ АН 1376 ВС, номер двигуна НОМЕР_2, що належить боржнику ОСОБА_1.

Згідно ст. 1 Закону України « Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, зазначених у цьому Законі, спрямованих на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які здійснюються на підставах, у спосіб та в межах повноважень, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, виданими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до ст. 2 Закону України « Про виконавче провадження» примусове виконання рішень в Україні покладається на Державну виконавчу службу, яка входить до системи органів Міністерства юстиції України.

Частиною 1 ст. 17 Закону передбачено, що примусове виконання рішень державною виконавчою службою здійснюється на підставі виконавчих документів, визначених цим Законом.

Згідно ч. 1 ст. 11 Закону державний виконавець зобов'язаний вживати заходів щодо примусового виконання рішень, встановлених цим Законом, неупереджено, своєчасно, повно вчиняти виконавчі дії.

Пунктом 5 частини 3 вказаної статті Закону передбачено, що державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право накладати арешт на майно боржника, опечатувати, вилучати, передавати таке майно на зберігання та реалізовувати його в установленому законодавством порядку.

Відповідно до ст. 52 Закону «Про виконавче провадження» звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні та примусовій реалізації.

Згідно з ч. 1ст. 57 Закону арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення.

Відповідно до ст. 55 Закону України « Про виконавче провадження» арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем, зокрема, шляхом: винесення постанови про відкриття виконавчого провадження, якою накладається арешт на майно боржника та оголошується заборона на його відчуження; винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження. Державним виконавцем за постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження може бути накладений арешт у межах суми стягнення за виконавчими документами з урахуванням витрат, пов'язаних з проведенням виконавчих дій на виконання на все майно боржника або на окремо визначене майно боржника. У разі потреби постанова, якою накладено арешт на майно боржника та оголошено заборону на його відчуження, надсилається державним виконавцем до органу нотаріату та інших органів, що здійснюють реєстрацію майна або ведуть реєстр заборони на його відчуження.

Згідно ч.ч. 1-4 ст. 60 Закону України « Про виконавче провадження» підставами зняття арешту з майна є: рішення суду про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту за відповідним позовом особи, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові;

надходження до відповідного відділу державної виконавчої служби документів, які підтверджують, що на кошти, які знаходяться на рахунку, заборонено звертати стягнення згідно із цим Законом;

порушення порядку накладення арешту, встановленого цим Законом;

наявність письмового висновку експерта, суб'єкта оціночної діяльності - суб'єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв'язку із значним ступенем його зносу, пошкодженням або в разі якщо витрати, пов'язані із зверненням на таке майно стягнення, перевищують грошову суму, за яку воно може бути реалізовано.

При цьому, відповідно до ч.ч. 1-2 ст. 50 Закону України « Про виконавче провадження» арешт, накладений на майно боржника, знімається державним виконавцем у разі закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав у випадках, передбачених цим Законом. Відповідно до ч. 4 ст. 50 Закону у разі закінчення виконавчого провадження внаслідок офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури виконавчі документи можуть бути повторно предявлені до виконання у визначені статтею 22 цього Закону строки, якщо у звязку із припиненням провадження у справі про банкрутство вимоги, підтверджені такими документами, не були задоволені повністю або частково та не вважаються погашеними (списаними, прощеними) відповідно до Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом».

Як встановлено в судовому засіданні, представник позивача вважає дії державного виконавця щодо несвоєчасного повідомлення боржника, позивачки по справі про наявність постанови про накладення арешту незаконними, та у зв»язку з цим просить скасувати арешт, накладений державним виконавцем 20.02.2012 року.

В процесі розгляду справи було оглянуто виконавче провадженняВП № 31308516 за виконавчим листом № 2-1941 виданий 12.10.2011 року за цивільною справою за позовом КС «Аккорд» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості та встановлено, що позивачка є стороною виконавчого провадження, зокрема боржник.

Відповідно до п. 19 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 01.03.2013 року « Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ» скарги сторони виконавчого провадження щодо виконання судових рішень, ухваленими за правилами ЦПК, підлягають розгляду судом, що видав виконавчий документ. Інші учасники виконавчого провадження та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду в порядку, передбаченому законом.

Оскільки прийняття органами Державної виконавчої служби України, її посадовими особами будь-яких рішень ( постанов тощо) в процесі здійснення виконання судових рішень, ухвалених за правилами цивільного судочинства, у розумінні ст. 383 ЦПК України є діями цих органів та осіб, то відповідні рішення підлягають оскарженню в порядку цивільного судочинства.

Відповідно до ст. 157 КАС України суд закриває провадження у справі якщо справу не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

Враховуючи вищезазначені норми права, обставини справи, зокрема той факт, що позивачка по справі як сторона виконавчого провадження оскаржує дії державного виконавця в процесі виконання рішення суду по цивільній справі, суд приходить до висновку про наявність підстав для закриття провадження по справі.

На підставі викладеного, керуючись ст. 157 КАС України,-

У Х В А Л И В :

Провадження по адміністративній справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Відділу ДВС Красноармійського міськрайонного управління юстиції про зняття арешту та обтяжень рухомого майна, накладених постановою державного виконавця закрити .

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Донецького апеляційного адміністративного суду через Красноармійський міськрайонний суд Донецької області шляхом подачі протягом п»яти днів з дня її проголошення апеляційної скарги на ухвалу суду, з подачею її копії до суду апеляційної інстанції.

Суддя: