Справа № 823/5162/15
Суддя: В.І. Коваленко
Дата ухвалення: 2015-11-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 листопада 2015 року справа № 823/5162/15

11 год. 51 хв. м. Черкаси

Черкаський окружний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді Коваленка В.І.,

суддів Гаврилюка В.О., Орленко В.І.,

за участю секретаря Савости С.В.,

за участю представників:

позивача ОСОБА_1 за довіреністю,

відповідача ОСОБА_2 за довіреністю,

третьої особи не зявився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Черкаси адміністративну справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Фірма «Інтергал» до Державної фіскальної служби України, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача державна податкова інспекція у місті Черкасах Головного управління ДФС у Черкаській області, про скасування наказу,

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Фірма «Інтергал» звернулось до суду з адміністративним позовом до Державної фіскальної служби України, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача державна податкова інспекція у місті Черкасах Головного управління ДФС у Черкаській області, в якому просить скасувати наказ ДФС України №681 від 08.09.2015р. в частині включення ТОВ «Фірма «Інтергал» до реєстру великих платників податків на 2016 рік з дати його видачі, тобто з 08.09.2015р.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що відповідач не мав права приймати спірний наказ в частині визнання позивача великим платником податків, оскільки позивач не відповідає критеріям, які визначені підпунктом 14.1.24 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України та пункту 2.1 наказу Міністерства доходів і зборів України, «Про затвердження Порядку формування Реєстру великих платників податків» № 717 від 27.11.2013р., а саме: обсяг доходу від усіх видів діяльності за друге півріччя попереднього року та перше півріччя поточного року не перевищує п'ятсот мільйонів гривень, а також загальна сума сплачених до Державного бюджету України податків за платежами за такий самий період не перевищує дванадцять мільйонів гривень.

Зважаючи, що включення позивача до Реєстру великих платників податків на 2016 рік покладає на нього додаткові обвязки, потребує додаткових витрат трудових та матеріальних ресурсів, а тому позивач вважає, що наведений наказ порушує його права та підлягає частковому скасуванню.

Відповідач подав заперечення проти адміністративного позову, в яких зазначив, що загальна сума податків і зборів, сплачених ТОВ «Фірма «Інтергал» до державного бюджету за вказаний період, становить 14 288 000 грн., із них податків при митному оформленні товарів на суму 14 024 000 грн. В тому числі ПДВ - 14 024 000 грн. та зборів (обов'язкових платежів) до Державного бюджету України на суму 264 000 грн. Відповідач стверджує, що відповідно до податкової декларації з податку на додану вартість, поданої позивачем за липень 2014 року, податок на додану вартість, сплачений митним органам становив 14 024 000 грн.

Крім того, відповідно до податкової декларації з податку на прибуток підприємств, поданої позивачем за звітний 2014 рік доходи, що враховуються при визначенні об'єкта оподаткування склали 676 920 500 грн.

У звязку з наведеним відповідач вважає, що позивача правомірно наказом ДФС України № 681 від 08.09.2015р. включено до Реєстру великих платників податків.

У додаткових поясненнях представник позивача зазначив, що митні платежі, які відображені в декларації з ПДВ за липень 2014 року, сплачені позивачем у першому півріччі 2014 року, і лише частково у другому півріччі 2014 року. При цьому, сума платежів, яка сплачена у другому півріччі 2014 року є меншою від показників, які спричиняють набуття статусу великого платника податків.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити.

Представник відповідача проти задоволення позовних вимог заперечив з підстав, викладених у запереченнях на адміністративний позов.

Представник третьої особи в судове засідання не зявився, проте подав до суду клопотання про розгляд справи без його участі.

Заслухавши пояснення представників сторін, розглянувши подані документи і матеріали, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності, суд прийшов до такого висновку.

В судовому засіданні встановлено, що товариство з обмеженою відповідальністю «Фірма «Інтергал», як субєкт господарювання юридична особа, ідентифікаційний код 31215780, зареєстрований 27.11.2000р., перебуває на обліку як платник податків.

Згідно відомостей, які містяться в повідомленні Державної фіскальної служби України №19509/6/99-99-20-04-02-15-ВПП від 11.09.2015р., Державна фіскальна служба України наказом №681 від 08.09.2015р. включила ТОВ «Фірма «Інтергал» до Реєстру великих платників податків на 2016 рік, у звязку з тим, що обсяг доходу від усіх видів діяльності за останні чотири послідовні податкові (звітні) квартали перевищує п'ятсот мільйонів гривень, а також у звязку з тим, що загальна сума сплачених до Державного бюджету України податків за платежами, контроль за справлянням яких покладено на контролюючі органи, за такий самий період перевищує дванадцять мільйонів гривень.

Вказане повідомлення містить вказівку про необхідність до 15.11.2015р. подати заяву про взяття на облік до контролюючого органу, що здійснює супроводження великих платників податків.

Вирішуючи питання про правомірність даного наказу, суд враховує, що в розумінні підпункту 14.1.24 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України великий платник податків - юридична особа, у якої обсяг доходу від усіх видів діяльності за останні чотири послідовні податкові (звітні) квартали перевищує п'ятсот мільйонів гривень або загальна сума сплачених до Державного бюджету України податків за платежами, контроль за справлянням яких покладено на контролюючі органи, за такий самий період перевищує дванадцять мільйонів гривень.

Згідно пункту 64.7 статті 64 Податкового кодексу України центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, визначає порядок обліку платників податків у контролюючих органах та порядок формування Реєстру великих платників податків на відповідний рік з урахуванням критеріїв, визначених цим Кодексом для великих платників податків.

Наказом Міністерства доходів і зборів України № 717 від 27.11.2013р. затверджено Порядок формування Реєстру великих платників податків (далі - Наказ №717).

У відповідності до пункту 2.1 Наказу № 717 (в редакції, яка діяла на момент виникнення спірних правовідносин) відбір платників податків для включення до Реєстру ВПП на наступний календарний рік здійснюється структурним підрозділом Міндоходів України, за яким закріплено функції моніторингу ефективності супроводження великих платників податків, на підставі аналізу інформації:

1) про сумарні обсяги доходів від усіх видів діяльності платника податків за друге півріччя попереднього року та перше півріччя поточного року (надається структурним підрозділом Міндоходів України, за яким закріплено функції організації робіт з приймання та комп'ютерної обробки податкової звітності);

2) про суми сплачених до Державного бюджету України податків за платежами, контроль за справлянням яких покладено на контролюючі органи, у другому півріччі попереднього року та першому півріччі поточного року (надається структурним підрозділом Міндоходів України, за яким закріплено функції організації роботи з ведення обліку доходів і зборів).

Отже, необхідними умовами включення позивача до реєстру великих платників податків є такі: сумарні обсяги доходів від усіх видів діяльності за друге півріччя 2014 року та перше півріччя 2015 року повинні перевищувати п'ятсот мільйонів гривень або загальна сума сплачених до Державного бюджету України податків за такий самий період повинна перевищувати дванадцять мільйонів гривень.

В судовому засіданні встановлено, що відповідач включив позивача до реєстру великих платників податків, як такого, що відповідає обом вищевказаним критеріям. Підставою включення позивача великих платників податків стало те, що позивачем у податковій декларації з податку на додану вартість за липень 2014 року зазначено суму податку на додану вартість, сплачену митним органам в розмірі 14 024 000 грн., а також та обставина, що відповідно до податкової декларації позивача з податку на прибуток підприємств за 2014 рік доходи, що враховуються при визначенні об'єкта оподаткування склали 676 920 500 грн.

Перевіряючи в судовому засіданні обставини сплати позивачем податків у розмірах, що перевищують дванадцять мільйонів гривень, суд встановив, що позивач в рядку 12.1 декларації з податку на додану вартість за липень 2014 року відобразив суму податку на додану вартість, сплачену митним органам у розмірі 14 023 968 грн. Однак, судом встановлено, що позивач у червні 2014 року здійснив передплату за митне оформлення товарів, які ввозились на митну територію України, що підтверджується відомостями, які містяться у відповідних митних деклараціях, а також у платіжних дорученнях: №786 від 03.06.2014р. на суму 4 155 000 грн.; №777 від 02.06.2014р. на суму 10 000 грн.; №812 від 06.06.2014р. на суму 50 000 грн.; №817 від 10.06.2014р. на суму 750 000 грн.; №818 від 10.06.2014р. на суму 3 455 000 грн.; №892 від 27.06.2014р. на суму 3 550 000 грн.; №889 від 27.06.2014р. на суму 2 930 000 грн.; №785 від 02.06.2015р. на суму 4 010 000 грн.

Вирішуючи питання чи віднесені вказані суми митних платежів до складу податків, які сплачені у другому півріччі 2014 року, суд виходить з того, що згідно пункту 8.1 статті 8 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» банк зобов'язаний виконати доручення клієнта, що міститься в розрахунковому документі, який надійшов протягом операційного часу банку, в день його надходження.

У разі надходження розрахункового документа клієнта до обслуговуючого банку після закінчення операційного часу банк зобов'язаний виконати доручення клієнта, що міститься в цьому розрахунковому документі, не пізніше наступного робочого дня.

В силу положень пункту 9.1 статті 9 Податкового кодексу України до загальнодержавних податків належать: податок на прибуток підприємств; податок на доходи фізичних осіб; податок на додану вартість; акцизний податок; екологічний податок; рентна плата; мито.

Згідно пункту 9.2 статті 9 Податкового кодексу України відносини, пов'язані з установленням та справлянням мита, регулюються митним законодавством, якщо інше не передбачено цим Кодексом.

У відповідності до частин 1, 2 статті 299 Митного кодексу України сплата митних платежів може здійснюватися із застосуванням авансових платежів (передоплати).

Авансовими платежами (передоплатою) є грошові кошти, внесені платником податків за власним бажанням на рахунки, відкриті на ім'я органів доходів і зборів в органах, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів, як попереднє грошове забезпечення сплати майбутніх митних платежів.

З наведених положень законів слідує висновок, що сплачені позивачем авансові внески у червні 2014 року для майбутнього митного оформлення товарів не відносяться до складу податкових платежів, які сплачені у липні 2014 року. Отже, висновки контролюючого органу щодо сплати позивачем податків в обсягах, що перевищують дванадцять мільйонів гривень у другому півріччі 2014 року є передчасними. При цьому, відповідач не навів обставин перевищення сукупних показників сплачених податків з урахуванням сум податків, які сплачені у першому півріччі 2015 року.

Щодо посилання відповідача на перевищення позивачем сумарних обсягів доходів від усіх видів діяльності за друге півріччя 2014 року та перше півріччя 2015 року у розмірі, що є більшим ніж п'ятсот мільйонів гривень, суд звертає увагу, що єдиним доказом такого перевищення відповідач вважає дані, які зазначені позивачем у декларації з податку на прибуток за 2014 рік.

Суд вважає такі доводи відповідача непереконливими, оскільки вказані у наведеній декларації відомості про обсяги доходів у розмірі 676 920 465 грн. відображені за період з 01.01.2014р. по 31.12.2014р., тоді як для надання платнику податків статусу великого необхідно розраховувати розмір одержаних ним доходів за період з 01.07.2014р. по 30.06.2015р. Однак, відповідач вказаних відомостей не перевірив та в судове засідання не надав.

Суд погоджується з посиланням позивача, що включення його до реєстру великих платників податків спричиняє покладення на нього додаткових обовязків. Зокрема, пунктом 85.2 статті 85 Податкового кодексу України передбачено, що платник податків зобов'язаний надати посадовим (службовим) особам контролюючих органів у повному обсязі всі документи, що належать або пов'язані з предметом перевірки. Такий обов'язок виникає у платника податків після початку перевірки.

При цьому великий платник податків зобов'язаний також надати в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації електронного підпису підзвітних осіб копії документів з обліку доходів, витрат та інших показників, пов'язаних із визначенням об'єктів оподаткування (податкових зобов'язань), первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням та сплатою податків і зборів (якщо такі документи створюються ним в електронній формі), не пізніше робочого дня, наступного за днем початку документальної виїзної планової, позапланової перевірки, документальної невиїзної перевірки.

Окрім того, статтею 82 Податкового кодексу України передбачено більш тривалі строки проведення перевірок великих платників податків порівняно з іншими платниками податків. Пунктом 64.7 статті 64 Податкового кодексу України визначено обовязок платника податків стати на облік у контролюючому органі, що здійснює супроводження великих платників податків, з початку податкового періоду (календарного року), на який сформовано Реєстр. Тобто, виконання спірного наказу передбачає зміну реєстрації позивача як платника податків.

Сукупність зазначених вище обставин свідчить, що незаконне включення позивача до Реєстру великих платників податків порушує його права та інтереси, що у відповідності до положень частини 1 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України є підставою для їх захисту в судовому порядку.

Щодо вимог позивача про скасування оскарженого наказу з дати його видачі, тобто з 08.09.2015р., суд вважає, що ця вимога задоволенню не підлягає, оскільки скасування рішення суб'єкта владних повноважень означає втрату чинності таким актом з моменту набрання законної сили відповідним судовим рішенням, а тому є належним способом захисту порушених прав позивача.

У відповідності до частини 1 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

При цьому згідно частини 2 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Таким чином, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, зважаючи, що відповідач не довів правомірність свого рішення, суд дійшов висновку, що викладені в позовній заяві доводи позивача є обґрунтованими, а тому позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст. 11, 14, 70, 71, 94, 159-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати наказ ДФС України №681 від 08.09.2015р. в частині включення ТОВ «Фірма «Інтергал» до реєстру великих платників податків на 2016 рік.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Державної фіскальної служби України на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Фірма «Інтергал» судовий збір у розмірі 1218 (одна тисяча двісті вісімнадцять) грн.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Постанова суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 254 Кодексу адміністративного судочинства України.

Постанова може бути оскаржена до Київського апеляційного адміністративного суду через Черкаський окружний адміністративний суд у строки та порядку передбаченому статтями 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий В.І. Коваленко

Судді В.О. Гаврилюк

ОСОБА_3

Повний текст постанови виготовлено 04.12.2015р.