Справа № 813/4169/14
Суддя: Яворський Іван Олександрович
Дата ухвалення: 2015-12-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 грудня 2015 року Справа № 876/7738/14

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді-доповідача ОСОБА_1,

суддів: Кухтея Р.В., Носа С.П.

секретаря судового засідання Сідельник Г.М.

з участю осіб:

позивача по справі: представника ОСОБА_2

відповідача по справі: представника ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Державної податкової інспекції в Залізничному районі м. Львова на постанову Львівського окружного адміністративного суду від 17 липня 2014 року в справі за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Західенергоспецмонтаж» до Державної податкової інспекції в Залізничному районі м. Львова про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,-

У С Т А Н О В И В:

Позивач, товариство з обмеженою відповідальністю «Західенергоспецмонтаж» (далі ТзОВ «Західенергоспецмонтаж») у червні 2014 року звернулося з позовом в суд до Державної податкової інспекції в Залізничному районі м. Львова та просило визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 02.06.2014 року №/7993; визнати неправомірними дії відповідача щодо проведення коригувань в електронній системі «Податковий блок» на підставі акта перевірки за №1225/22-01/36361425 від 21.05.2014 року; зобовязати відповідача вилучити з підсистеми системи Податковий блок «Система автоматизованого співставлення податкових зобовязань та податкового кредиту з податку на додану вартість в розрізі контрагентів», системи АС «Аудит» інформацію про завищення товариством доходів та витрат на суму 8 631 631,10 грн., завищення податкового кредиту з податку на додану вартість та податкового зобовязання з податку на додану вартість на суму 1 726 326,22 коп., що була внесена на підставі акта перевірки.

В обґрунтування своїх вимог позивач вказує на те, що податковий кредит з податку на додану вартість по операціях з придбання товарів, робіт, послуг сформовано на підставі первинних документів, які оформлені відповідно до вимог чинного законодавства та вважає, що у разі, якщо контрагент не виконав свого зобовязання зі сплати податку до бюджету, то це тягне відповідальність та негативні наслідки саме для цього контрагента.

Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 17 липня 2014 року в справі №813/4169/14 адміністративний позов було задоволено.

Не погодившись із зазначеним судовим рішенням Державною податковою інспекцією в Залізничному районі м. Львова подано апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову Львівського окружного адміністративного суду від 17 липня 2014 року в справі №813/4169/14 та прийняти нову постанову, якою в задоволенні адміністративного позову відмовити.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт зазначає, що перевіркою не підтверджуються обставини фактичного здійснення господарських операцій між позивачем та його контрагентами з врахуванням отриманої інформації за результатами перевірки цих контрагентів.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а оскаржувану постанову без змін. При цьому колегія суддів виходить з наступних міркувань.

Судом першої інстанції встановлено, що за результатами позапланової виїзної перевірки ТзОВ «Західенергоспецмонтаж» з питань дотримання вимог податкового законодавства під час здійснення фінансово-господарських взаємовідносин з СП ТзОВ «Рейн-Галичина» за період з 01.01.2011 року по 31.12.2012 року та ПП «Голден Елітсервіс» за період березень, травень 2011 року складено акт за № 1225/22-01/36361425 від 21.05.2014 року та прийнято податкове повідомлення-рішення від 02.06.2014 року за №/7993, яким платнику податків збільшено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість в розмірі 18 134 грн. 20 коп., в тому числі, за основним платежем - 18 133 грн. 20 коп., за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) - 1 грн. 00 коп.

Перевіркою встановлено порушення:

- п.135.1, п.135.2, п.135.3 ст.135 ПК України внаслідок чого завищено доходи по безтоварних операціях всього на суму 8631631 грн. 10 коп.;

- пп.14.1.27 п.14.1 ст.14, п.44.1, п.44.3 ст.44, п.138.2 ст.138, підп.139.1.9 п.139.1 ст.139 ПК України внаслідок чого завищено витрати по безтоварних операціях всього на суму 8631631 грн. 10 коп.;

- п.185.1 ст.185, п.187.1 ст.187, п.188.1 ст.188 ПК України внаслідок чого завищено податкове зобов'язання з податку на додану вартість по безтоварних операціях на суму 1726326 грн. 22 коп.;

- п.192.1 ст.192, п.198.1, п.198.2, п.198.3, п.198.6 ст.198 ПК України внаслідок чого завищено податковий кредит з податку на додану вартість по безтоварних операціях всього на суму 1726326 грн. 22 коп.

- п.192.1 ст.192, п.198.1, п.198.2, п.198.3, п.198.6 ст.198 ПК України внаслідок чого занижено податок на додану вартість на суму 64449 грн. 70 коп.

Так, Верховний Суд України вже неодноразово висловлював правову позицію щодо правомірності зменшення податковими органами сум бюджетного відшкодування (невідшкодування бюджетної заборгованості), формування податкового кредиту, валових витрат з визначених податковим органом вказаних вище підстав.

Зокрема, у постанові Верховного Суду України від 31.01.2011 року у справі за позовом ЗАТ «Мукачівський лісокомбінат» до Мукачівської обєднаної державної податкової інспекції в Закарпатській області про визнання недійсним податкового повідомлення-рішення у подібних правовідносинах Верховний Суд України дійшов висновку про те, що чинне законодавство України не ставить в залежність виникнення у платника ПДВ права на податковий кредит від дотримання вимог податкового законодавства іншим субєктом господарювання, зокрема, тим, який не був постачальником товарів (послуг), на вартість яких нарахований ПДВ, що включений платником податку до податкового кредиту. Вимога пункту 1.8 статті 1 Закону №168/97-ВР щодо надмірної сплати ПДВ як необхідної умови повернення з бюджету сум цього податку його платникові стосується саме цього платника і сплати ним податку у ціні придбання товарів (послуг) їх постачальникам.

Верховний Суд України вказав, що така правова позиція узгоджується з правовими позиціями Верховного Суду України при вирішенні спорів цієї категорії. Так, у постановах Верховного Суду України від 09.09.2008 у справі № 21-500во08, від 01.06.2010 у справі № 21-573во10 Судова палата в адміністративних справах Верховного Суду України дійшла висновку, що якщо контрагент не виконав свого зобовязання щодо сплати податку до бюджету, то це тягне відповідальність та негативні наслідки саме для цієї особи. Зазначені обставини не є підставою для позбавлення платника податку права на відшкодування ПДВ у випадку, коли останній виконав усі передбачені законом умови стосовно отримання такого відшкодування та має необхідні документальні підтвердження розміру свого податкового кредиту.

Відповідно до частини першої статті 244-2 Кодексу адміністративного судочинства України рішення Верховного Суду України, прийняте за результатами розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначені норми права, та для всіх судів України. Суди зобов'язані привести свою судову практику у відповідність з рішенням Верховного Суду України.

Правові підстави віднесення сум податку на додану вартість до податкового кредиту визначено статтею 198 Податкового кодексу України, пунктом 198.1 якої передбачено, що право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з: а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг; б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв'язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку,' уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу. Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Пунктами 198.2 та 198.3 статті 198 Податкового кодексу України визначено, що датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше; дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Згідно пункту 198.6 статті 198 Податкового кодексу України, не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у звязку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу. У разі коли на момент перевірки платника податку органом державної податкової служби суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними цим пунктом документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу. Відповідно до ст. 134 ПК України, у цьому розділі (розділ"Податок на прибуток підприємств" ПК України) об'єктом оподаткування є: прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом зменшення суми доходів звітного періоду, визначених згідно зі с. ст. 135 - 137 цього Кодексу, на собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг та суму інших витрат звітного податкового періоду, визначених згідно зі ст. ст. 138 - 143 цього Кодексу, з урахуванням правил, встановлених ст. 152 цього Кодексу.

Згідно пп.4.1.27 п.4.1 ст. 4 ПК України, витрати - сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних для провадження господарської діяльності платника податку, в результаті яких відбувається зменшення економічних вигод у вигляді вибуття активів або збільшення зобов'язань, внаслідок чого відбувається зменшення власного капіталу (крім змін капіталу за рахунок його вилучення або розподілу власником);

Згідно п.138.2 ст.138 ПК України, витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

Таким чином, формування податкового кредиту для цілей визначення обєкта оподаткування податком на додану вартість чи визначення податкового зобовязання з податку на прибуток, має бути фактично здійснене і підтверджене належним чином складеними первинними документами, що відображають реальність господарської операції, яка є підставою для формування податкового обліку платника податків.

Відповідно до пункту 44.1 статті 44 ПК України для цілей оподаткування платники податків зобовязані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням обєктів оподаткування та/або податкових зобовязань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, повязаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Статтею 1 Закону України від 16.07.99 N 996-XIV «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» визначено, що первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Отже, будь-які документи (у тому числі договори, накладні, рахунки тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції.

Якщо ж фактичного здійснення господарської операції не було, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені чинним законодавством.

З урахуванням викладеного, для підтвердження даних податкового обліку можуть братися до уваги лише ті первинні документи, які складені в разі фактичного здійснення господарської операції.

Згідно зі статтею 1 Закону України від 16.07.99 N 996-XIV «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» господарською операцією є дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов'язань, власному капіталі підприємства.

Таким чином, визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

Тобто, необхідною умовою для віднесення сплачених у ціні товарів (послуг) сум податку на додану вартість є факт придбання товарів та послуг із метою їх використання в господарській діяльності.

Таким чином, витрати для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на додану вартість мають бути фактично здійснені і підтверджені належним чином складеними первинними документами, що відображають реальність господарської операції, яка є підставою для формування податкового обліку платника податків.

Водночас, за відсутності факту придбання товарів чи послуг або в разі, якщо придбані товари чи послуги не призначені для використання у господарській діяльності платника податку, відповідні суми не можуть включатися до складу витрат для цілей оподаткування податком на додану вартість навіть за наявності формально складених, але недостовірних документів або сплати грошових коштів.

З матеріалів справи видно, що між ЗАТ «Електро» (Генпідрядник) та ТзОВ «Західенергоспецмонтаж» (Субпідрядник) укладено договір субпідряду №110/11 від 24.02.2011 року на виконання будівельно-монтажних робіт з будівництва ПС 35/6 кв «Цитадель».

На виконання умов вказаного договору, позивачем надано суду такі документи (докази): податкові накладні, довідки про вартість виконаних будівельних робіт, акти приймання виконаних будівельних робіт.

З матеріалів справи видно, що між ТзОВ «Західенергоспецмонтаж» (замовник) та СП ТзОВ «Рейн-Галичина» (виконавець) 23.03.2011 року укладено договір №28-НП на виконання будівельно-монтажних робіт з будівництва ПС 35/6 кв «Цитадель».

В підтвердження виконання даного договору позивачем надано податкові накладні, картку рахунку 631 з 01.01.2010 року по 30.06.2014 року, довідку про вартість виконаних будівельних робіт за вересень, листопад, грудень 2011 року, січень 2012 року, акт приймання виконаних будівельних робіт за вересень, листопад, грудень 2011 року, січень 2012 року, підсумкова відомість ресурсів за вересень, листопад, грудень 2011 року, січень 2012 року, виписки банку.

Матеріалами справи спростовується посилання відповідача на дефекти податкової правосуб'єктності СП ТзОВ «Рейн-Галичина», зокрема наявністю ліцензія Серії АВ №406631.

В свою чергу СП ТзОВ «Рейн-Галичина», як встановлено податковою перевіркою в цей період використовувало послуги таких контрагентів як ТзОВ БК «Київбудмонтаж», ТзОВ «Лідерком» та ТзОВ БК «АТР Груп».

При цьому, відносини СП ТзОВ «Рейн-Галичина» з цими контрагентами були предметом судового розгляду у Львівському апеляційному адміністративному суді 15 квітня 2014 року, де судом не встановлено безтоварність господарських операцій і формування податкової вигоди на підставі господарських відносин з цими контрагентами.

Також, між ТзОВ «Західенергоспецмонтаж» (замовник) та ПП «Голден Елітсервіс» (виконавець) 15.04.2011 року укладено договір №45/1-НП з виконання робіт.

В підтвердження виконання даного договору позивачем надано копію податкової накладної від 31.05.2011 року за №81, картку рахунку 631, довідку про вартість виконаних будівельних робіт за травень 2011 року, акт приймання виконаних будівельних робіт за травень 2011 року, виписки банку.

Як вбачається з акта перевірки, орган державної податкової служби дійшовши до висновку про те, що зазначені операції позивача з ПП «Голден Елітсервіс» не містять у суті розумних економічних або інших причин (ділової мети) систематичного (протягом місяця) продажу послуг. Такі причини можуть бути наявними лише за умови, якщо платник податку має намір одержати економічний ефект у результаті підприємницької або іншої економічної діяльності. Наслідком діяльності ПП «Голден Елітсервіс» є виключно чи переважно формування податкових зобов'язань на адресу контрагентів.

Такі висновки ґрунтуються лише на акті Харківської МДПІ м.Харкова від 10.08.2012 року за №784/22-417/35070993, який не може однозначно свідчити про безтоварність господарських операцій позивача з вказаним контрагентом.

Щодо визнання неправомірними дій відповідача з приводу проведення коригувань в електронній системі «Податковий блок» на підставі акта перевірки за №1225/22-01/36361425 від 21.05.2014 року та зобовязання відповідача вилучити з підсистеми системи Податковий блок «Система автоматизованого співставлення податкових зобовязань та податкового кредиту з податку на додану вартість в розрізі контрагентів», системи АС «Аудит» інформацію про завищення товариством доходів та витрат на суму 8 631 631,10 грн., завищення податкового кредиту з податку на додану вартість та податкового зобовязання з податку на додану вартість на суму 1 726 326,22 коп., що була внесена на підставі акта перевірки, суд апеляційної інстанції вважає, що ці вимоги не можуть бути задоволені виходячи з такого.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, щодо компетенції контролюючих органів, повноважень і обовязків їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальності за порушення податкового законодавства, урегульовані ПК.

У пункті 61.1 статті 61 цього Кодексу визначено, що податковий контроль це система заходів, що вживаються контролюючими органами з метою контролю правильності нарахування, повноти і своєчасності сплати податків і зборів, а також дотримання законодавства з питань регулювання обігу готівки, проведення розрахункових та касових операцій, патентування, ліцензування та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи.

Способом здійснення такого контролю є, зокрема, інформаційно-аналітичне забезпечення діяльності контролюючих органів (підпункт 62.1.2 пункту 62.2 статті 62 ПК).

Відповідно до статті 71 ПК інформаційно-аналітичне забезпечення діяльності контролюючих органів це комплекс заходів щодо збору, опрацювання та використання інформації, необхідної для виконання покладених на контролюючі органи функцій.

Згідно з приписами підпункту 72.1.1 пункту 72.1 статті 72 ПК для інформаційно-аналітичного забезпечення діяльності контролюючого органу використовується інформація, що надійшла, зокрема: від платників податків та податкових агентів, що міститься в податкових деклараціях, розрахунках, інших звітних документах; що міститься у наданих великими платниками податків в електронній формі копіях документів з обліку доходів, витрат та інших показників, повязаних із визначенням обєктів оподаткування (податкових зобовязань), первинних документах, які ведуться в електронній формі, регістрах бухгалтерського обліку, фінансовій звітності, інших документах, повязаних з обчисленням та сплатою податків і зборів; про фінансово-господарські операції платників податків.

У пункті 74.1 статті 74 ПК зазначено, що податкова інформація, зібрана відповідно до цього Кодексу, може зберігатися та опрацьовуватися в інформаційних базах контролюючих органів або безпосередньо посадовими (службовими) особами контролюючих органів.

Висновки, викладені у акті перевірки, є відображенням дій податкових інспекторів, не породжують правових наслідків для платника податків і, відповідно, такий акт не порушує прав останнього.

Включення субєктом владних повноважень до бази даних інформації про таку перевірку не створює жодних перешкод для діяльності платника податку.

Вказана правова позиція з цього питання викладена в постанові Верховного Суду України в справі №21-511а14 від 04 грудня 2014 року.

Враховуючи наведене, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити частково, оскаржувану постанову скасувати та позовні вимоги задовольнити частково, в частині скасування податкового повідомлення-рішення.

Керуючись ч. 3 ст. 160, ст.195, ст.196, п.3 ч.1 ст.198, ст.202, ч.2 ст.205, ст.207, ст.254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Державної податкової інспекції в Залізничному районі м. Львова задовольнити частково, постанову Львівського окружного адміністративного суду від 17 липня 2014 року в справі №813/4169/14 скасувати та прийняти нову постанову, якою позов задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати, прийняте Державною податковою інспекцією у Залізничному районі м. Львова податкове повідомлення-рішення від 02.06.2014 року за №/7993.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання постановою законної сили, а у разі складення постанови в повному обсязі, відповідно до ч.3 ст. 160 КАС України з дня складення постанови в повному обсязі.

Головуючий суддя-доповідач ОСОБА_1

Судді Р.В. Кухтей

ОСОБА_4

Повний текст виготовлено 08.12.2015 року