Справа № 814/2104/14
Суддя: Димерлій О.О.
Дата ухвалення: 2015-12-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 грудня 2015 р.м.ОдесаСправа № 814/2104/14

Категорія: 8.3.3 Головуючий в 1 інстанції: Малих О.В.
Одеський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

доповідача, судді - Димерлія О.О.

суддів Романішина В.Л., Єщенка О.В.

за участю секретаря Жукової Г.В.

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Одесі адміністративну справу за апеляційною скаргою Державної податкової інспекції у Центральному районі м.Миколаєва Головного управління ДФС у Миколаївській області на постанову Миколаївського окружного адміністративного суду від 19 серпня 2014 року за адміністративним позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Туристична база «Південний Буг» до Державної податкової інспекції у Центральному районі м.Миколаєва Головного управління Міндоходів у Миколаївській області про визнання протиправними дій, визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,

ВСТАНОВИВ:

В липні 2014 року ТОВ «Туристична база «Південний Буг» звернулося до Миколаївського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до ДПІ у Центральному районі м.Миколаєва Головного управління Міндоходів у Миколаївській області про визнання протиправними дій відповідача щодо безпідставного застосування обмежуючих норм податкового законодавства, невиконання своїх обов'язків, що спричинило негативні юридичні наслідки для ТОВ «Туристична база «Південний Буг», визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення № від 10 липня 2014 року, яким позивачу відмовлено у наданні бюджетного відшкодування в сумі 579 699 грн., заявленого у декларації з ПДВ за І квартал 2014 року.

Позов обґрунтовувало тим, що висновок податкового органу про відсутність у товариства права на бюджетне відшкодування ПДВ за І квартал 2014 року на суму 579 699 грн. обґрунтований тим, що туристичний комплекс, який будується позивачем, на дату складання акту перевірки є обєктом незавершеного будівництва та не є основним засобом, тобто не обліковується на рахунку 10 «Основні засоби». Такий висновок відповідача позивач вважає помилковим, оскільки відповідно до вимог Податкового кодексу України право на бюджетне відшкодування не залежить від обліку основних фондів на 10 рахунку бухгалтерського обліку та від моменту введення в експлуатацію основних фондів. Податковий кредит підприємства сформований саме внаслідок будівництва основних фондів, у звязку з чим воно не підпадає під дію п.200.5 ст.200 ПК України.

За наслідками розгляду адміністративного позову Миколаївським окружним адміністративним судом 19 серпня 2014 року ухвалено постанову про задоволення позову ТОВ «Туристична база «Південний Буг» у повному обсязі.

Суд визнав протиправними дії ДПІ у Центральному районі м. Миколаєва Головного управління Міндоходів у Миколаївській області, що виразилось у безпідставному застосуванні обмежуючих норм податкового законодавства, невиконанні своїх обов'язків (стосовно п.п.21.1.1, 21.1.2, 21.1.4 п.21.1 ст.21 ПК України) посадовими особами ДПІ, що спричинило негативні юридичні наслідки для ТОВ «Туристична база «Південний Буг»; визнав протиправним та скасував податкове повідомлення-рішення відповідача № від 10.07.2014р.

Приймаючи означене рішення, суд першої інстанції дійшов висновку, що протягом перевіряємого періоду позивачем здійснено придбання комплексу робіт та послуг для забезпечення будівництва основних фондів, внаслідок чого відбулося декларування від'ємного значення податку на додану вартість, у звязку з чим позивач, на підставі п. 200.5 ст. 200 ПК України, не позбавляється права на отримання бюджетного відшкодування в сумі 579 699 грн. Норма, на яку посилається відповідач, містить умову відсутності права платника податків на бюджетне відшкодування суми ПДВ, а саме: коли платник податку має обсяги оподатковуваних операцій за останні 12 календарних місяців менші, ніж заявлена сума бюджетного відшкодування (крім нарахування податкового кредиту внаслідок придбання або спорудження (будівництва) основних фондів). Обмеження, передбачене вказаною нормою, не поширюється на випадки нарахування податкового кредиту внаслідок придбання або спорудження (будівництва) основних фондів.

В апеляційній скарзі ДПІ у Центральному районі м.Миколаєва Головного управління Міндоходів у Миколаївській області, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове про відмову ТОВ «Туристична база «Південний Буг» в задоволенні поданого ним позову.

Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги апелянт зазначив, що визначальним фактором для віднесення певних сум податку до складу податкового кредиту звітного (податкового) періоду є використання придбаних товарів (основних фондів) у власній господарській діяльності. Таке використання є можливим лише після введення даних обєктів в експлуатацію, що має бути належним чином відображено в бухгалтерському обліку підприємства. Туристичний комплекс позивача є незавершеним будівництвом, який не введено в експлуатацію та не зараховано на баланс підприємства, у звязку з чим витрати з придбання послуг на його будівництво не входять до обсягу оподатковуваних операцій, які надають право на отримання бюджетного відшкодування.

ТОВ «Туристична база «Південний Буг» надало письмові заперечення на апеляційну скаргу, в яких, з посиланням на дотримання судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржену постанову без змін.

В судовому засіданні протокольною ухвалою колегією суддів здійснено заміну Державної податкової інспекції у Центральному районі м.Миколаєва Головного управління Міндоходів у Миколаївській області на правонаступника Державну податкову інспекцію у Центральному районі м.Миколаєва Головного управління ДФС у Миколаївській області.

Суд апеляційної інстанції заслухав суддю-доповідача, розглянув та обговорив доводи апеляційної скарги, перевірив матеріали справи та вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково.

Перевіряючи повноту з'ясування судом першої інстанції обставин справи та правильність застосування правових норм, апеляційний суд звертає увагу на таке.

Як вбачається з матеріалів справи та правильно встановлено судом першої інстанції, ТОВ «Туристична база «Південний Буг» до ДПІ у Центральному районі м.Миколаєва подана податкова декларація з податку на додану вартість за І квартал 2014 разом із розрахунком суми бюджетного відшкодування в розмірі 579 699 грн. та заявою про повернення суми бюджетного відшкодування (а.с.20 - 24).

Від'ємне значення виникло внаслідок перенесення залишку від'ємного значення попередніх звітних періодів (а.с.23).

За результатами проведеної у період з 18.06.2014р. по 24.06.2014р. відповідачем позапланової виїзної перевірки позивача з питань правомірності нарахування відємного значення різниці між сумою податкового зобовязання та сумою податкового кредиту та бюджетного відшкодування ПДВ на рахунок платника у банку ДПІ у Центральному районі м.Миколаєва складено акт перевірки №514/14-03-15-01/32655899 від 02.07.2014р., у висновках якого зафіксовано порушення товариством п.200.5 ст.200 ПК України. (а.с.10-19)

На підставі вказаного акту перевірки 10.07.2014р. відповідачем прийнято податкове повідомлення-рішення №, яким позивачу відмовлено у наданні бюджетного відшкодування в сумі 579 699 грн., заявленого у декларації з ПДВ за І квартал 2014 року. (а.с.8)

Зі змісту акту перевірки вбачається, що єдиною підставою для прийняття відповідачем спірного податкового повідомлення-рішення про зменшення суми бюджетного відшкодування ПДВ стало те, що бюджетне відшкодування сформовано за рахунок сум від'ємного значення, яке виникло в результаті віднесення позивачем до складу податкового кредиту сум ПДВ, сплачених при будівництві основних фондів - власної туристичної бази «Південний Буг» по вул. Бурський бульвар, 13-15 м. Миколаїв.

Позиція ДПІ полягає в тому, що позивач неправомірно включив до бюджетного відшкодування суми ПДВ, які сплачені при будівництві основних фондів, оскільки такі основні фонди не були введені в експлуатацію, а витрати на їх спорудження обліковуються позивачем не на рахунку 10, як «Основні засоби», а по рахунку 15, як «Капітальні інвестиції». При цьому, ДПІ в акті перевірки №514/14-03-15-01/32655899 від 02.07.2014р. не посилається на порушення позивачем порядку формування сум податкового кредиту чи від'ємного значення з ПДВ, які враховані при розрахунку спірних сум бюджетного відшкодування.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про безпідставність таких доводів відповідача. При цьому, апеляційний суд виходить з наступного.

Відповідно до п.200.1 ст.200 Податкового кодексу України сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов'язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду.

Пунктом 200.3 статті 200 Кодексу визначено, що при від'ємному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума враховується у зменшення суми податкового боргу з податку, що виник за попередні звітні (податкові) періоди (у тому числі розстроченого або відстроченого відповідно до цього Кодексу), а в разі відсутності податкового боргу - зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду.

Згідно п.200.4 ст.200 ПК України якщо в наступному податковому періоді сума, розрахована згідно з пунктом 200.1 цієї статті, має від'ємне значення, то:

а) бюджетному відшкодуванню підлягає частина такого від'ємного значення, яка дорівнює сумі податку, фактично сплаченій отримувачем товарів/послуг у попередніх податкових періодах постачальникам таких товарів/послуг або до Державного бюджету України, а в разі отримання від нерезидента послуг на митній території України - сумі податкового зобов'язання, включеного до податкової декларації за попередній період за отримані від нерезидента послуги отримувачем послуг;

б) залишок від'ємного значення попередніх податкових періодів після бюджетного відшкодування включається до складу сум, що відносяться до податкового кредиту наступного податкового періоду.

При цьому, відповідно до п.200.5 ст.200 Податкового кодексу України, не мають права на отримання бюджетного відшкодування особи, які:

- були зареєстровані як платники цього податку менш ніж за 12 календарних місяців до місяця, за наслідками якого подається заява на бюджетне відшкодування (крім нарахування податкового кредиту внаслідок придбання або спорудження (будівництва) основних фондів);

- мали обсяги оподатковуваних операцій за останні 12 календарних місяців менші, ніж заявлена сума бюджетного відшкодування (крім нарахування податкового кредиту внаслідок придбання або спорудження (будівництва) основних фондів).

Дані положення регулюють відшкодування податкового кредиту, який виникає внаслідок придбання або спорудження основних фондів. При цьому, умова щодо того, що на момент заявлення бюджетного відшкодування ці основні фонди повинні визнаватись активом (відображатись на рахунку 10) в зазначеному пункті Податкового кодексу України відсутня.

Поняття «придбання або спорудження (будівництва) основних фондів» більш повно визначено в абз.3 п.198.3 ст.198 ПК України, яким передбачено, що податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг (у разі здійснення контрольованих операцій - не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу) та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Таким чином, платник податків має право на формування податкового кредиту, якщо він робить капітальні інвестиції у необоротні капітальні активи.

У розумінні ст.145 ПК України, необоротними капітальними активами є, зокрема, будівлі та споруди.

Отже, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції стосовно того, що будівництво туристичної бази належить до основних засобів, а відтак позивач мав право на формування податкового кредиту в зв'язку з будівництвом такого об'єкту. Крім того, суд вірно зазначив, що норма, на яку посилається податковий орган (щодо відсутності права платника податків на бюджетне відшкодування коли обсяг оподатковуваних операцій за останні 12 календарних місяців менший, ніж заявлена сума бюджетного відшкодування), не поширюється на випадки нарахування податкового кредиту внаслідок придбання або спорудження (будівництва) основних фондів.

Разом з тим, ДПІ посилаючись на п.п.14.1.138 п.14.1 ст.14 ПК України, згідно якого основні засоби - матеріальні активи, у тому числі запаси корисних копалин наданих у користування ділянок надр (крім вартості землі, незавершених капітальних інвестицій, автомобільних доріг загального користування, бібліотечних і архівних фондів, матеріальних активів, вартість яких не перевищує 2500 гривень, невиробничих основних засобів і нематеріальних активів), що призначаються платником податку для використання у господарській діяльності платника податку, вартість яких перевищує 2500 гривень і поступово зменшується у зв'язку з фізичним або моральним зносом та очікуваний строк корисного використання (експлуатації) яких з дати введення в експлуатацію становить понад один рік (або операційний цикл, якщо він довший за рік), зазначила, що капітальні інвестиції не є основними засобами і, тому, оскільки туристична база не введена в експлуатацію, то позивачу правомірно відмовлено у бюджетному відшкодуванні.

Однак, податковий орган помилково не врахував, що незалежно від того, що туристична база (не введена в експлуатацію) є капітальною інвестицією та не є основним фондом у розумінні п.п.14.1.138 п.14.1 ст.14 ПК України, позивач має право на нарахування податкового кредиту і, відповідно, на бюджетне відшкодування, оскільки згідно ст.ст. 198, 200 ПК України, саме капітальне інвестування в будівництво туристичної бази, яка лише у подальшому буде основним засобом у розумінні п.п.14.1.138 п.14.1 ст.14 ПК України, передбачає право позивача на податковий кредит та бюджетне відшкодування, так як згідно з Законом, це право виникає разом з початком триваючого процесу капітального інвестування, а не виключно з завершенням цього процесу введенням в експлуатацію об'єкта, в який проводиться інвестування.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що доводи податкового органу стосовно того, що основним критерієм віднесення матеріальних цінностей (будинків, споруд, машин, устаткування, витрат на поліпшення, модернізацію цих об'єктів) до основних фондів в контексті положень ст.200 ПК України, є введення їх в експлуатацію та відображення у бухгалтерському обліку на рахунку 10 «Основні засоби», є такими, що суперечать змісту ст.200 ПК України.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів погоджується з висновком Миколаївського окружного адміністративного суду, що податкове повідомлення рішення ДПІ у Центральному районі м.Миколаєва № від 10 липня 2014 року, яким позивачу відмовлено у наданні бюджетного відшкодування в сумі 579 699 грн., заявленого у декларації з ПДВ за І квартал 2014 року, прийнято відповідачем всупереч положенням податкового законодавства, а тому підлягає скасуванню.

Поряд з цим, суд апеляційної інстанції не може погодитися з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення вимог ТОВ «Туристична база «Південний Буг» про визнання протиправними дій відповідача щодо безпідставного застосування обмежуючих норм податкового законодавства, невиконання своїх обов'язків, що спричинило негативні юридичні наслідки для товариства, оскільки висновком суду про визнання протиправним прийнятого відповідачем податкового повідомлення-рішення одночасно надана оцінка і діям відповідача та це є достатнім для захисту порушеного права позивача.

Дії відповідача можуть бути предметом судового розгляду за умови, що порушення прав, свобод та інтересів особи є наслідком саме цих дій. В даному випадку права позивача були порушені податковим повідомленням-рішенням, тобто рішенням податкового органу, тому підстави для задоволення позовних вимог про визнання неправомірними дій відповідача, що призвели до складання цього повідомлення-рішення, на думку колегії суддів, відсутні.

А відтак, позов ТОВ «Туристична база «Південний Буг» підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.198 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на постанову суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати її та прийняти нову постанову суду.

Згідно п.4 ч.1 ст.202 КАС України підставою для скасування постанови суду першої інстанції та ухвалення нового рішення є порушення норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи або питання.

Керуючись ст.ст. 185, 195, 196, 198, 202, 205, 207, 254 КАС України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну Державної податкової інспекції у Центральному районі м.Миколаєва Головного управління ДФС у Миколаївській області задовольнити частково.

Постанову Миколаївського окружного адміністративного суду від 19 серпня 2014 року скасувати та прийняти нову постанову.

Позов товариства з обмеженою відповідальністю «Туристична база «Південний Буг» до Державної податкової інспекції у Центральному районі м.Миколаєва Головного управління Міндоходів у Миколаївській області про визнання протиправними дій, визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у Центральному районі м.Миколаєва Головного управління Міндоходів у Миколаївській області № від 10 липня 2014 року.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Постанова суду набирає законної сили негайно після її проголошення та може бути оскаржена безпосередньо до Вищого адміністративного суду України на протязі двадцяти днів.

Суддя-доповідач: ОСОБА_1

Судді: Романішин В.Л.

ОСОБА_2