Справа № 826/23187/15
Суддя: Федорчук А.Б.
Дата ухвалення: 2015-11-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

27 листопада 2015 року № 826/23187/15

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Федорчука А.Б., розглянувши адміністративну справу в письмовому провадженні

за позовом Публічного акціонерного товариства "Діві Банк"

до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на

ліквідацію Публічного акціонерного товариства "Український професійний

банк" Пантіної Любові Олександрівни

про визнання протиправним та скасування рішення, зобов'язання вчинити дії.

На підставі ч. 4 ст. 122 КАС України, Суд розглядає справу у письмовому провадженні.

ВСТАНОВИВ:

Позивач, в особі Публічного акціонерного товариства "Діві Банк" (надалі - Позивач), звернувся з адміністративним позовом до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства "Український професійний банк" Пантіної Любові Олександрівни (надалі - Відповідач) про визнання повністю нечинним рішення Відповідача - Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації Публічного акціонерного товариства "Український професійний банк" Пантіної Л.О. про нікчемність Договору застави майнових прав на грошові кошти №68 від 30.04.2015 року, укладеного між Публічним акціонерним товариством «ДІВІ БАНК» та Публічним акціонерним товариством "Український професійний банк"; скасувати лист-повідомлення Відповідача - Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації Публічного акціонерного товариства "Український професійний банк" Пантіної Л.О. від 24.09.2015 за №01-10/4997, в якому було викладено рішення Відповідача про нікчемність Договору застави майнових прав на грошові кошти №68 від 30.04.2015 року, укладеного між Публічним акціонерним товариством «ДІВІ БАНК» та Публічним акціонерним товариством "Український професійний банк"; зобов'язати Відповідача - Уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації Публічного акціонерного товариства "Український професійний банк" Пантіну Л.О. вчинити наступні дії - включити майнові права у сумі 4 339188,00 доларів США, що є предметом застави за Договором застави майнових прав на грошові кошти №68 від 30.04.2015 року, укладеним між Публічним акціонерним товариством «ДІВІ БАНК» та Публічним акціонерним товариством "Український професійний банк", до складу ліквідаційної маси, з використанням таких майнових прав виключно для позачергового задоволення вимог Публічного акціонерного товариства «ДІВІ БАНК» (як заставодержателя).

В обґрунтування позовних вимог Позивач зазначає, що правочин визнано нікчемним безпідставно та необґрунтовано. Крім того, Позивач посилається, що дії Відповідача (Уповноваженої особи фонду) спрямовані на припинення прав вимоги, у тому числі, фізичних осіб-вкладників та/або кредиторів банку, кожен нормативний акт, що встановлює порядок визнання правочинів нікчемними, без реєстрації в порядку передбаченому Постановою КМУ №731 - є незаконним та таким, що не має виконуватись.

Представник Позивача в судовому засіданні надав пояснення, аналогічні викладеним в позовній заяві та просив задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Представник Відповідача в обґрунтування своїх заперечень зазначає, що комісією Відповідача з перевірки договорів (інших правочинів) було зроблено висновок, що укладений між Позивачем та ПАТ «УПБ» договір застави є нікчемним, оскільки такий правочин укладений з численним порушенням норм чинного законодавства України, а отже позовні вимоги Позивача є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

В судовому засіданні представник Відповідача просив відмовити в повному обсязі в задоволенні позовних вимог.

У відповідності до ч. 4 ст. 122 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі особи, які беруть участь у справі, судовий розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд м. Києва зазначає наступне.

З матеріалів справи вбачається, що між ПАТ «ДІВІ БАНК» (Кредитор), з одніє сторони, та Публічним акціонерним товариством "Український професійний банк" (наділі - ПАТ «УПБ», Позичальник), з іншого боку, був укладений Генеральний договір №2812 про порядок проведення міжбанківських операцій від 28.12.2011 року (надалі - Договір №2812).

Позивачем 27.04.2015 року було надано ПАТ «УПБ» двома траншами по 48 000 000 гривень та 52 000 000 гривень міжбанківський кредит строком на 1 (один) день, на умовах «овернайт» на загальну суму 100 000 000 гривень шляхом перерахування коштів на кореспондентський рахунок ПАТ «УПБ» в Публічному акціонерному товаристві «Розрахунковий центр з обслуговування договорів на фінансових ринках", , що підтверджується виписками по рахунку, копії яких містяться в матеріалах справи.

Відповідно до звернень Позичальника про перенесення строків погашення кредиту, термін повернення кредиту було неодноразово пролонговано, про що між Сторонами 28 квітня 2015 року, 29 квітня 2015 року, 30 квітня 2015 року, 05 травня 2015 року, 06 травня 2015 року укладались відповідні угоди на підставі проведених по системі REUTERS DEALING переговорів/повідомлень по системі SWIFT.

Також, 30.04.2015 року між ПАТ «ДІВІ БАНК» та ПАТ «УПБ» були додатково укладені договір №1 про надання міжбанківського кредиту в національній валюті та договір №2 про надання міжбанківського кредиту в національній валюті щодо подальшого кредитування ПАТ «УПБ» в загальній сумі 90 (дев'яносто) мільйонів гривень зі строком користування кредитом та сплатою процентів - до 05.05.2015 року включно, зобов'язання за якими (договорами) були забезпечені шляхом передачі ПАТ «УПБ» (заставодавцем) в заставу ПАТ «ДІВІ БАНК» (кредитору/заставодержателю) майнових прав за Договором про надання кредиту №729 від « 26» грудня 2006 року (первинна назва - «Договір про відкриття кредитної лінії») (далі - Контракт), укладеним між ПАТ «УПБ» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Київський гуртовий ринок», код за (далі - Контрагент), який є боржником ПАТ «УПБ» за таким Контрактом.

Вищевказані майнові права були передані ПАТ «УПБ» в заставу ПАТ «ДІВІ БАНК» відповідно до договору застави майнових прав на грошові кошти №68 від 30.04.2015 року, відповідно до умов якого: Предметом застави є майнові права ПАТ «УПБ» за Контрактом, які полягають у праві отримати від Контрагента грошові кошти в сумі 4 339 188,00 Доларів США, в тому числі і ті, які ПАТ «УПБ» набуде у разі зміни умов Контракту; Предмет застави є власністю ПАТ «УПБ» на підставі Контракту, і немає жодних договірних змін строків позовної давності щодо правочинів, на підставі яких ПАТ «УПБ» набув право власності на Предмет застави; ПАТ «УПБ» свідчить, що Контракт укладений у відповідності до законодавства, і вищевказані Майнові права за ним є дійсними та підлягають примусовій реалізації; Заставою за таким договором застави забезпечується в повному обсязі виконання усіх зобов'язань ПАТ «УПБ» за кредитними договорами, укладеними між ПАТ «ДІВІ БАНК» (кредитором) та ПАТ «УПБ» (позичальником), що існують в теперішній час і тих, що можуть виникнути в майбутньому.

Відповідно до п. 2.7 та 3.4.11 Договору застави майнових прав на грошові кошти №68 від 30.04.2015 року, Заставодавець має право виключно на підставі та умовах попередньої письмової згоди Заставодержателя: розривати та/або вносити зміни до Контракту, якщо такі зміни стосуються порядку та строків розрахунків та інші зміни, що можуть вплинути на зміст та об'єм прав, які складають Предмет застави та/або впливають на права та інтереси Заставодержателя; передавати Предмет застави у власність, заставу тощо іншим особам, а також здійснювати будь-які інші дії, що можуть призвести до виникнення в інших осіб будь-яких прав та/або обтяжень на Предмет застави та/або обмеження або припинення прав Заставодавця та/або Заставодержателя на Предмет застави; здійснювати дії, що призведуть до зміни документів на Предмет застави, даних у відповідних органах та/або реєстрах; вчиняти будь-які дії, що можуть призвести до зменшення вартості, ускладнення реалізації Предмета застави, неможливості чи утруднення виконання умов Договору тощо. Обов'язки Заставодавця забезпечити спрямування грошових коштів, отриманих за Контрактом, на відповідні рахунки Заставодавця, відкриті у Заставодержателя.

Застава вищевказаних майнових прав додатково була зареєстрована в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна (ДРОРМ) у відповідності до Закону України "Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень".

Правлінням Національного банку України ухвалено Постанову від 30 квітня 2015 року № 293/БТ «Про віднесення Публічного акціонерного товариства «Український професійний банк» до категорії проблемних та запровадження особливого режиму контролю за діяльністю банку».

На підставі постанови Правління Національного банку України від 28 травня 2015 року № 348 «Про віднесення Публічного акціонерного товариства «Український професійний банк» до категорії неплатоспроможних» виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб 28.05.2015 прийнято рішення № 107 про запровадження з 29.05.2015 тимчасової адміністрації та призначення уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації в Публічне акціонерне товариство «Український професійний банк».

Уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації в ПАТ «УПБ» призначено провідного професіонала з питань врегулювання неплатоспроможності банків відділу запровадження процедури тимчасової адміністрації та ліквідації департаменту врегулювання неплатоспроможності банків Пантіну Любов Олександрівну.

Тимчасову адміністрацію в ПАТ «УПБ» запроваджено строком на 3 місяці з 29 травня 2015 по 28 серпня 2015 року включно.

ПАТ «ДІВІ БАНК» 22.05.2015 року направив до ПАТ «УПБ» письмову претензію з вимогою погасити існуючу заборгованість за кредитними договорами у строк - не пізніше 26.05.2015 року. ПАТ «УПБ» не погасив боргу.

Крім того, 29.05.2015 року ПАТ «ДІВІ БАНК» направив до ПАТ «УПБ» повторну письмову претензію з вимогою погасити існуючу заборгованість за кредитними договорами, а також запит до ПАТ «УПБ» надати офіційний письмовий лист з відповідями щодо переліку поставлених питань, зокрема, щодо поточного стану предмету застави та наявності/дійсності майнових прав за Договором застави майнових прав на грошові кошти №68 від 30.04.2015 року.

Позивач звертає увагу, що ПАТ «УПБ» не погасив боргу і не надіслав відповідні на повторну претензію/запит ПАТ «ДІВІ БАНК».

Листом від 24.09.2015 за № 01-10/4997 за підписом Відповідача було повідомлено Позивача про нікчемність Договору застави майнових прав на грошові кошти №68 від 30.04.2015 року, укладеного між ПАТ «ДІВІ БАНК» та ПАТ «УКРАЇНСЬКИЙ ПРОФЕСІЙНИЙ БАНК», відповідно до якого ПАТ «УПБ» передав у заставу Позивачу належні ПАТ «УПБ» майнові права за Договором про надання кредиту №729 від 26.12.2006 р., укладеним між ТОВ «Київський гуртовий ринок» та ПАТ «УПБ», які полягають у праві отримати від ТОВ «Київській гуртовий ринок» грошові кошти в сумі 4 339 188,00 Доларів США.

Позивач не погоджуючись з рішенням щодо визнання правочину нікчемним, викладеним в вищезазначеному листі, звернувся до суду з відповідними позовами.

Повно та всебічно дослідивши наявні матеріали справи, а також норми чинного законодавства, суд прийшов до висновку про обґрунтованість позовних вимог виходячи з наступного.

В частині позовних вимог щодо визнання повністю нечинним рішення Відповідача - Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації Публічного акціонерного товариства "Український професійний банк" Пантіної Л.О. про нікчемність Договору застави майнових прав на грошові кошти №68 від 30.04.2015 року, укладеного між Публічним акціонерним товариством «ДІВІ БАНК» та Публічним акціонерним товариством "Український професійний банк"; скасувати лист-повідомлення Відповідача - Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації Публічного акціонерного товариства "Український професійний банк" Пантіної Л.О. від 24.09.2015 за №01-10/4997, в якому було викладено рішення Відповідача про нікчемність Договору застави майнових прав на грошові кошти №68 від 30.04.2015 року, укладеного між Публічним акціонерним товариством «ДІВІ БАНК» та Публічним акціонерним товариством "Український професійний банк", Суд зазначає наступне.

Правові, фінансові та організаційні засади функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, повноваження Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі - Фонд), порядок виплати Фондом відшкодування за вкладами, а також відносини між Фондом, банками, Національним банком України, повноваження та функції Фонду щодо виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків визначені Законом України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" від 23 лютого 2012 року № 4452-VI (далі - Закон №4452-VI).

Відповідно до ч. 2 ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з п. 17 ч. 1 ст. 2 Закону №4452-VI (в редакції станом на травень 2015 року), уповноважена особа Фонду - працівник Фонду, який від імені Фонду та в межах повноважень, передбачених цим Законом, виконує дії із забезпечення виведення банку з ринку під час здійснення тимчасової адміністрації неплатоспроможного банку та/або ліквідації банку.

Відповідно до ч. 8 ст. 35 Закону №4452-VI (в редакції станом на травень 2015 року), Уповноважена особа Фонду у своїй діяльності підзвітна Фонду, який несе відповідальність за дії уповноваженої особи Фонду щодо процедури виведення неплатоспроможного банку з ринку.

Згідно з ч. 2 ст. 37 Закону №4452-VI (в редакції станом серпень 2015 року), Фонд безпосередньо або уповноважена особа Фонду у разі делегування їй повноважень має право: 1) вчиняти будь-які дії та приймати рішення, що належали до повноважень органів управління і органів контролю банку; 2) укладати від імені банку будь-які договори (вчиняти правочини), необхідні для забезпечення операційної діяльності банку, здійснення ним банківських та інших господарських операцій, з урахуванням вимог, встановлених цим Законом; 3) продовжувати, обмежувати або припиняти здійснення банком будь-яких операцій; 4) повідомляти сторони за договорами, зазначеними у частині другій статті 38 цього Закону, про нікчемність цих договорів та вчиняти дії щодо застосування наслідків нікчемності договорів; 5) заявляти від імені банку позови майнового та немайнового характеру до суду, у тому числі позови про винесення рішення, відповідно до якого боржник банку має надати інформацію про свої активи; 6) звертатися до правоохоронних органів із заявою про вчинення кримінального правопорушення в разі виявлення фактів шахрайства та інших протиправних дій працівників банку або інших осіб стосовно банку; 7) залучати до роботи у процесі здійснення тимчасової адміністрації за рахунок банку на підставі цивільно-правових договорів інших осіб (радників, аудиторів, юристів, оцінювачів та інших) у межах кошторису витрат, затвердженого виконавчою дирекцією Фонду. Такі договори можуть бути розірвані в односторонньому порядку у день повідомлення Фондом другої сторони про таке розірвання з наслідками, встановленими цивільним законодавством; 8) призначати проведення аудиторських перевірок та юридичних експертиз з питань діяльності банку за рахунок банку в межах кошторису витрат, затвердженого виконавчою дирекцією Фонду; 9) приймати на роботу, звільняти з роботи чи переводити на іншу посаду будь-кого з керівників чи працівників банку, переглядати їх службові обов'язки, змінювати розмір оплати їх праці з додержанням вимог законодавства України про працю; 10) зупиняти розподіл капіталу банку чи виплату дивідендів у будь-якій формі; 11) вчиняти дії, спрямовані на виконання плану врегулювання, відповідно до цього Закону та нормативно-правових актів Фонду.

Відповідно до ч. 1 - ч. 3 ст. 38 Закону №4452-VI (в редакції станом серпень 2015 року), Фонд зобов'язаний забезпечити збереження активів та документації банку. Протягом дії тимчасової адміністрації Фонд зобов'язаний забезпечити перевірку правочинів (у тому числі договорів), вчинених (укладених) банком протягом одного року до дня запровадження тимчасової адміністрації банку, на предмет виявлення правочинів (у тому числі договорів), що є нікчемними з підстав, визначених частиною третьою цієї статті. Правочини (у тому числі договори) неплатоспроможного банку є нікчемними з таких підстав: 1) банк безоплатно здійснив відчуження майна, прийняв на себе зобов'язання без встановлення обов'язку контрагента щодо вчинення відповідних майнових дій, відмовився від власних майнових вимог; 2) банк до дня визнання банку неплатоспроможним взяв на себе зобов'язання, внаслідок чого він став неплатоспроможним або виконання його грошових зобов'язань перед іншими кредиторами повністю чи частково стало неможливим; 3) банк здійснив відчуження чи передав у користування або придбав (отримав у користування) майно, оплатив результати робіт та/або послуги за цінами, нижчими або вищими від звичайних (якщо оплата на 20 відсотків і більше відрізняється від вартості товарів, послуг, іншого майна, отриманого банком), або зобов'язаний здійснити такі дії в майбутньому відповідно до умов договору; 4) банк оплатив кредитору або прийняв майно в рахунок виконання грошових вимог у день, коли сума вимог кредиторів банку перевищувала вартість майна; 5) банк прийняв на себе зобов'язання (застава, порука, гарантія, притримання, факторинг тощо) щодо забезпечення виконання грошових вимог у порядку іншому, ніж здійснення кредитних операцій відповідно до Закону України "Про банки і банківську діяльність"; 6) банк уклав кредитні договори, умови яких передбачають надання клієнтам переваг (пільг), прямо не встановлених для них законодавством чи внутрішніми документами банку; 7) банк уклав правочини (у тому числі договори), умови яких передбачають платіж чи передачу іншого майна з метою надання окремим кредиторам переваг (пільг), прямо не встановлених для них законодавством чи внутрішніми документами банку; 8) банк уклав правочин (у тому числі договір) з пов'язаною особою банку, якщо такий правочин не відповідає вимогам законодавства України; 9) здійснення банком, віднесеним до категорії проблемних, операцій, укладення (переоформлення) договорів, що призвело до збільшення витрат, пов'язаних з виведенням банку з ринку, з порушенням норм законодавства. Порядок виявлення нікчемних договорів, а також дій Фонду у разі їх виявлення визначаються нормативно-правовими актами Фонду.

Згідно з ч. 5 Закону №4452-VI, у разі отримання повідомлення уповноваженої особи Фонду про нікчемність правочину на підставах, передбачених частиною третьою цієї статті, кредитор зобов'язаний повернути банку майно (кошти), яке він отримав від такого банку, а у разі неможливості повернути майно в натурі - відшкодувати його вартість у грошових одиницях за ринковими цінами, що існували на момент вчинення правочину.

Отже, уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб зобов'язана забезпечити перевірку правочинів, вчинених (укладених) банком протягом одного року до дня запровадження тимчасової адміністрації банку на предмет виявлення правочинів (у тому числі договорів), що є нікчемними з підстав, визначених частиною третьою статті 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб".

З матеріалів справи вбачається, що на виконання Наказу № 26/ТА від 29.05.2015 року комісіїю 28.08.2015 року здійснено перевірку договорів (інших правочинів), під час перевірки складено Протокол №51 від 28.08.2015 р. (надалі - Протокол №51).

Суд звертає увагу, що в матеріалах справи відсутній Наказ № 26/ТА від 29.05.2015 року та відсутні дані на підставі чого призначено членів комісії.

З Витягу з Протоколу №51, копія якого міститься в матеріалах справи, вбачається, що до складу Комісії входять наступні члени: Голова Комісії - Рунова Н. Г. - начальник Юридичного департаменту; Члени Комісії: Болодурін О. В. - начальник Управління безпеки (Секретар Комісії), Сластьон Л.В. - головний бухгалтер, Гузирь П.О. - начальник Департаменту корпоративного бізнесу, Семенчук О.В. - начальник відділу супроводу інвестиційного будівництва.

В Протоколі №51 зазначено про розгляд питання щодо затвердження результатів перевірки, якою виявлено правочин (договір) застави майнових прав на користь ПАТ «ДІВІ БАНК», що є нікчемним згідно ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Суд звертає увагу, що доповідачем по питанню щодо результатів перевірки, якою виявлено правочин (договір) застави майнових прав на користь ПАТ «ДІВІ БАНК» нікчемним є член комісії Семенчук О.В., який обіймає посаду начальник відділу супроводу інвестиційного будівництва, що в свою чергу не може свідчити про наявність у останнього фахових знань в галузі юриспруденції та ставить під сумнів наявність фахових знань Членів комісії під час перевірки договорів та визнання їх нікчемними.

У Витягу з Протоколу №51 зазначено наступне: «Передані в заставу майнові права забезпечували виконання Банком зобов'язань перед Кредитором за Договором №1 про надання міжбанківського кредиту в національній валюті (зі змінами та доповненнями) від « 30» квітня 2015 р. (надалі також - Договір МБК 1) за умовами якого Банк зобов'язаний повернути Кредитору кредит в сумі 48 000 000,00 грн., з кінцевим терміном повернення 07.05.2015 р. і сплачувати проценти за користування ним у розмірі 38 % річних та Договором №2 про надання міжбанківського кредиту в національній вгшюті (зі змінами та доповненнями) від « 30» квітня 2015 р. (надалі також - Договір МБК 2) за умовами якого Банк зобов'язаний повернути Кредитору кредит в сумі 42 000 000,00 грн., з кінцевим терміном повернення 07.05.2015 р. і сплачувати проценти за користування ним у розмірі 38 % річних.

За результатами перевірки виявлено, що при укладанні Договору застави-1 було допущено ряд порушень законодавства України та обмежень, встановлених Національним банком України, які полягають в наступному:

2). ПАТ «ДІВІ БАНК» було та є кредитором Банку за Договором МБК 1 та Договором МБК 2 про надання міжбанківського кредиту

При цьому, залишки грошових коштів по наданих міжбанківських кредитах, не підпадають під встановлені державою гарантії, а значна сума загальних кредиторських вимог надавала підстави вважати, що існували ризики неможливості повного або часткового задоволення вимог цього кредитора у випадку прийняття рішення щодо ліквідації Банку.

Умови Договору застави майнових прав на грошові кошти №68 від 30.04.2015 р., укладеного між Банком та ПАТ «ДІВІ БАНК», за своєю суттю передбачають передачу Публічному акціонерному товариству «ДІВІ БАНК», що є одночасно кредитором Банку, майнових прав за Кредитним договором і тим самим надає кредитору Банку - Публічному акціонерному товариству «ДІВІ БАНК», переваги перед іншими кредиторами ПАТ «УПБ».».

Враховуючи вищезазначене, Суд звертає увагу, що членами комісії підтверджується факт того, що Позивач є кредитором майнових прав за Кредитним договором по відношенню до ПАТ «УПБ», однак на їх думку Позивач має перевагу перед іншими кредиторами, при цьому в Протоколі №51 відсутні жодні посилання на порушення вимог законодавства під час укладання спірних правочинів та наявність переважного права перед іншими кредиторами.

Судом досліджено зміст Генерального договору №2812 про порядок проведення міжбанківських операцій від 28.12.2011 року, договір №1 30.04.2015 року про надання міжбанківського кредиту в національній валюті, договір №2 про надання міжбанківського кредиту в національній валюті щодо подальшого кредитування ПАТ «УПБ» в загальній сумі 90 (дев'яносто) мільйонів гривень зі строком користування кредитом та сплатою процентів - до 05.05.2015 року та договір застави майнових прав на грошові кошти №68 від 30.04.2015 року включно та встановлен, що дані договорои укладені у відповідності до законодавства.

Частиною першою статті 202 Цивільного кодексу України встановлено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Статтею 526 Цивільного кодексу України встановлено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з частиною першою статті 527 Цивільного кодексу України боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту.

Відповідно до статті 531 Цивільного кодексу України боржник має право виконати свій обов'язок достроково, якщо інше не встановлено договором, актами цивільного законодавства або не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту.

Таким чином, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, при цьому боржнику надано право виконати свій обов'язок достроково, якщо інше не встановлено договором, актами цивільного законодавства або не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту.

Відповідно до частин першої та другої статті 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Частиною першою статті 1049 Цивільного кодексу України встановлено, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно з частинами першою та третьою статті 202 Господарського кодексу України господарське зобов'язання припиняється: виконанням, проведеним належним чином; зарахуванням зустрічної однорідної вимоги або страхового зобов'язання; у разі поєднання управненої та зобов'язаної сторін в одній особі; за згодою сторін; через неможливість виконання та в інших випадках, передбачених цим Кодексом або іншими законами. До відносин щодо припинення господарських зобов'язань застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Отже, за кредитним договором банк виступає кредитодавцем та надає кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, останній зобов'язаний повернути грошові кошти у строк та в порядку, що встановлені договором. При цьому, Цивільним кодексом України та Господарським кодексу України не встановлено заборони та обмежень по наданню певного розміру кредиту та не обмежую сторін в можливості укладання додаткових угод та передання майна в заставу.

Суд звертає увагу, що в матеріалах справи відсутні докази звернення Відповідача до правоохоронних органів про вчинення шахрайства та документів, які підтверджували, що Відповідачем приймалися рішення по перевірці правочинів та за результатом встановлення порушення прийнято рішення про визнання даних правочинів нікчемним.

Уповноваженою особою не вчинялись дії, на виконання своїх повноважень, зазначені дії не відповідають вимогам Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», а саме, не вживалися дії щодо перевірки правочинів, укладених банком, та повідомлення правоохоронних органів за фактом виявлення можливих протиправних дій відносно банку (Банківськими працівниками).

Отже, Відповідачами не надано належних та допустимих доказів, які б свідчили, що під час проведення перевірки правочинів було залучено до перевірки договорів фахових спеціалістів, як передбачено п. 4.12. Рішенням № 52 «Про затвердження Положення про виведення неплатоспроможного банку з ринку» від 05.07.2012 року та п. 7 ч. 2 ст. 37 Закону №4452-VI, що в свою чергу свідчить про передчасність висновків про нікчемність правочинів.

Крім того, з аналізу норм права вбачається, що уповноважена особа Фонду з метою реалізації наданих їй Законом повноважень, застосовуючи норми статті 38 Закону до конкретних правовідносин, ухвалює на основі норм права рішення у конкретній справі. З погляду формальної логіки це процес, який полягає у підведенні конкретного життєвого випадку під загальну правову норму, а також ухвалення на цій основі рішення, що є актом застосування норм права, який породжує, змінює чи припиняє конкретні правовідносини, а також встановлює права чи обов'язки їх учасників.

Суд звертає увагу, що в матеріалах справи відсутні докази звернення Відповідача до правоохоронних органів з метою встановлення фактів зловживання службових осіб Банку під час укладання спірних Договорів.

Проте, в матеріалах справи містяться докази, того, що саме Позивач звертався до правоохоронних органів з заявою про неправомірні дії службових осіб ПАТ «УПБ» щодо не виконання умов спірних договорів, за результатом, якого Прокуратурою міста Києві відкрито кримінальне провадження №0000105, за ознаками злочину передбаченого ч.4.ст.190 КК України.

В пункті 5 Рішення Конституційного Суду України № 9-рп/2008 від 22.04.2008 в справі № 1-10/2008 вказано, що при визначенні природи "правового акту індивідуальної дії" правова позиція Конституційного Суду України ґрунтується на тому, що "правові акти ненормативного характеру (індивідуальної дії)" стосуються окремих осіб, "розраховані на персональне (індивідуальне) застосування" і після реалізації вичерпують свою дію.

Суд звертає увагу, що Відповідачем в спірному рішенні не вказано та не обґрунтовано підстав для нікчемності правочинів відповідно до ч. 3 ст. 38 Закону №4452-VI.

Загального посилання Відповідача на ст. 38 Закону №4452-VI без аргументації конкретної підстави нікчемності правочинів недостатньо, адже незрозуміло чому саме Відповідач прийшов до висновку щодо нікчемності правочинів. Одне з правил принципу обґрунтованості рішення встановлює, що несприятливе для особи рішення суб'єкта владних повноважень повинно бути вмотивованим. Крім того, за правилом правової визначеності рішення суб'єкта владних повноважень є обґрунтованим, якщо підстави, на яких ґрунтується рішення, належно зазначені, а доводи та мотиви, на яких базується рішення, зазначені з достатньою ясністю. Суб'єкт владних повноважень зобов'язаний виправдати свої дії шляхом наведення обґрунтування своїх рішень.

Посилання Відповідача у повідомлені про нікчемність правочинів на ч. 1, ч. 3 ст. 215 та ст. 203 Цивільного кодексу України не є належним обґрунтуванням, адже вказані норми регламентують загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, та загальні підстави недійсності правочину. Закон визначив вичерпний перелік підстав нікчемності правочинів, які можуть бути застосовані уповноваженою особою Фонду при проведенні перевірки. Серед них відсутні будь-які посилання на нікчемність правочинів у зв'язку з переважним правом одного Кредитора над іншими.

Враховуючи вищевикладене, Суд приходить до висновку, що позовні вимоги Позивача в частині щодо визнання повністю нечинним рішення Відповідача - Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації Публічного акціонерного товариства "Український професійний банк" Пантіної Л.О. про нікчемність Договору застави майнових прав на грошові кошти №68 від 30.04.2015 року, укладеного між Публічним акціонерним товариством «ДІВІ БАНК» та Публічним акціонерним товариством "Український професійний банк" та скасування листа-повідомлення Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації Публічного акціонерного товариства "Український професійний банк" Пантіної Л.О. від 24.09.2015 за №01-10/4997, в якому було викладено рішення Відповідача про нікчемність Договору застави майнових прав на грошові кошти №68 від 30.04.2015 року, укладеного між Публічним акціонерним товариством «ДІВІ БАНК» та Публічним акціонерним товариством "Український професійний банк" є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

В частині позовних вимог щодо зобов'язати Відповідача - Уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації Публічного акціонерного товариства "Український професійний банк" Пантіну Л.О. вчинити наступні дії - включити майнові права у сумі 4 339188,00 доларів США, що є предметом застави за Договором застави майнових прав на грошові кошти №68 від 30.04.2015 року, укладеним між Публічним акціонерним товариством «ДІВІ БАНК» та Публічним акціонерним товариством "Український професійний банк", до складу ліквідаційної маси, з використанням таких майнових прав виключно для позачергового задоволення вимог Публічного акціонерного товариства «ДІВІ БАНК» (як заставодержателя), Суд зазначає наступне.

Як вже було встановлено судом та не спростовано сторонами, що майнові права були передані ПАТ «УПБ» в заставу ПАТ «ДІВІ БАНК» відповідно до договору застави майнових прав на грошові кошти №68 від 30.04.2015 року, відповідно до умов якого: Предметом застави є майнові права ПАТ «УПБ» за Контрактом, які полягають у праві отримати від Контрагента грошові кошти в сумі 4 339 188,00 Доларів США, в тому числі і ті, які ПАТ «УПБ» набуде у разі зміни умов Контракту. Предмет застави є власністю ПАТ «УПБ» на підставі Контракту, і немає жодних договірних змін строків позовної давності щодо правочинів, на підставі яких ПАТ «УПБ» набув право власності на Предмет застави. ПАТ «УПБ» свідчить, що Контракт укладений у відповідності до законодавства, і вищевказані Майнові права за ним є дійсними та підлягають примусовій реалізації. Заставою за таким договором застави забезпечується в повному обсязі виконання усіх зобов'язань ПАТ «УПБ» за кредитними договорами, укладеними між ПАТ «ДІВІ БАНК» (кредитором) та ПАТ «УПБ» (позичальником), що існують в теперішній час і тих, що можуть виникнути в майбутньому.

Згідно Закону України «Про заставу», застава - це спосіб забезпечення зобов'язань, якщо інше не встановлено законом.

Частиною 2 статті 1 Закону України «Про заставу» визначено, що в силу застави кредитор (заставодержатель) має право в разі невиконання боржником (заставодавцем) забезпеченого заставою зобов'язання одержати задоволення з вартості заставленого майна переважно перед іншими кредиторами.

Згідно ст.ст. 19, 20 цього Закону за рахунок заставленого майна заставодержатель має право задовольнити свої вимоги в повному обсязі, що визначається на момент фактичного задоволення, включаючи проценти, відшкодування збитків, завданих прострочкою виконання (а у випадках, передбачених законом чи договором, - неустойку), необхідні витрати на утримання заставленого майна, а також витрати на здійснення забезпеченої заставою вимоги, якщо інше не передбачено договором застави. Заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, якщо в момент настання терміну виконання зобов'язання, забезпеченого заставою, воно не буде виконано, якщо інше не передбачено законом чи договором. Звернення стягнення на заставлене майно здійснюється за рішенням суду або третейського суду, на підставі виконавчого напису нотаріуса, якщо інше не передбачене законом або договором застави.

Відповідно до ст. 50 Закону України «Про заставу», при заставі прав, якщо інше не передбачено договором, заставодавець зобов'язаний: виконувати дії, необхідні для забезпечення дійсності заставленого права; не здійснювати уступки заставленого права; не виконувати дій, що тягнуть за собою припинення заставленого права чи зменшення його вартості; вживати заходів, необхідних для захисту заставленого права від посягань з боку третіх осіб; надавати заставодержателю відомості про зміни, що сталися в заставленому праві, про його порушення з боку третіх осіб та про домагання третіх осіб на це право.

Згідно ст. 52 Закону України «Про заставу», якщо боржник заставодавця до виконання заставодавцем зобов'язання, забезпеченого заставою, виконає своє зобов'язання, все, одержане при цьому заставодавцем, стає предметом застави, про що заставодавець зобов'язаний негайно повідомити заставодержателя. При одержанні від свого боржника в рахунок виконання зобов'язання грошових сум заставодавець зобов'язаний за вимогою заставодержателя перерахувати відповідні суми в рахунок виконання зобов'язання, забезпеченого заставою, якщо інше не встановлено договором застави.

Суд звертає увагу, що в матеріалах справи наявний Витяг про реєстрацію в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна від 06.05.2015 р., з якого вбачається про наявність застави рухомого майна на грошові кошти у сумі 4 339 188, доларів США, згідно Договору застави майнових прав на грошові кошти №68 від 30.04.2015 р.

Враховуючи вищевикладене, Суд приходить до висновку, що позовні вимоги Позивача в частині щодо зобов'язати Уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації Публічного акціонерного товариства "Український професійний банк" Пантіну Л.О. вчинити наступні дії - включити майнові права у сумі 4 339188,00 доларів США, що є предметом застави за Договором застави майнових прав на грошові кошти №68 від 30.04.2015 року, укладеним між Публічним акціонерним товариством «ДІВІ БАНК» та Публічним акціонерним товариством "Український професійний банк", до складу ліквідаційної маси, з використанням таких майнових прав виключно для позачергового задоволення вимог Публічного акціонерного товариства «ДІВІ БАНК» (як заставодержателя) є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Частиною 1 ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч. 3 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з ч. 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Частиною 1 ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч. 3 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

З урахуванням викладеного, суд приходить висновків про задоволення позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 69-71, 94, 128, 160-165, 167, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

П О С Т А Н О В И В:

1. Адміністративний позов задовольнити повністю.

2. Визнання повністю нечинним рішення Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації Публічного акціонерного товариства "Український професійний банк" Пантіної Л.О. про нікчемність Договору застави майнових прав на грошові кошти №68 від 30.04.2015 року, укладеного між Публічним акціонерним товариством «ДІВІ БАНК» та Публічним акціонерним товариством "Український професійний банк".

3. Скасувати лист-повідомлення Відповідача - Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації Публічного акціонерного товариства "Український професійний банк" Пантіної Л.О. від 24.09.2015 за №01-10/4997, в якому було викладено рішення Відповідача про нікчемність Договору застави майнових прав на грошові кошти №68 від 30.04.2015 року, укладеного між Публічним акціонерним товариством «ДІВІ БАНК» та Публічним акціонерним товариством "Український професійний банк".

4. Зобов'язати Уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації Публічного акціонерного товариства "Український професійний банк" Пантіну Л.О. вчинити наступні дії - включити майнові права у сумі 4 339188,00 доларів США, що є предметом застави за Договором застави майнових прав на грошові кошти №68 від 30.04.2015 року, укладеним між Публічним акціонерним товариством «ДІВІ БАНК» та Публічним акціонерним товариством "Український професійний банк", до складу ліквідаційної маси, з використанням таких майнових прав виключно для позачергового задоволення вимог Публічного акціонерного товариства «ДІВІ БАНК» (як заставодержателя).

5. Стягнути з Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства "Український професійний банк" на користь Публічного акціонерного товариства «ДІВІ БАНК» судові витрати в сумі 3 654 грн.

Відповідно до статті 254 Кодексу адміністративного судочинства України постанова набирає законної сили після закінчення строку для її апеляційного оскарження. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції протягом десяти днів за правилами, встановленими статтями 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України. Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції. Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя А.Б. Федорчук