Справа № 346/1057/15-а
Суддя: Святецький Віктор Валентинович
Дата ухвалення: 2015-11-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 листопада 2015 року Справа № 876/4617/15

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Святецького В.В.,

суддів Гудима Л.Я., Довгополова О.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 23 березня 2015 року в справі за позовом ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в м. Коломиї та Коломийському районі Івано-Франківської області про визнання незаконною відмови в перерахунку пенсії та зобовязання вчинити дії, -

ВСТАНОВИВ:

26 лютого 2015 року позивач звернувся через поштове відділення звязку (а.с. 19) в суд з позовом до відповідача про визнання незаконною відмови відповідача в перерахунку пенсії та зобовязання відповідача провести перерахунок та виплату основної та додаткової пенсії за період починаючи з 01 січня 2014 року згідно із ст. 50, 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» із урахуванням ст. 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

В обґрунтування вимог позовної заяви вказано, що відповідно до посвідчення серії А № 440376 позивача віднесено до категорії 1 постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи, а згідно із довідкою до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії АВ № 0109836 визнано інвалідом ІІІ групи внаслідок захворювання, повязаного з наслідками Чорнобильської катастрофи. Згідно із ст. 50 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» особам, віднесеним до категорії 1 постраждалих внаслідок аварії на ЧАЕС та які є інвалідами ІІІ групи, призначається щомісячна додаткова пенсія у розмірі 50 процентів мінімальної пенсії за віком, а відповідно до ст. 54 цього ж Закону, розмір пенсій для таких осіб не може бути нижчим 6-ти мінімальних пенсій за віком. Розмір нарахованої та виплаченої позивачу пенсії є значно меншим ніж передбачено ст. ст. 50, 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», що в свою чергу є порушенням його конституційних прав та свобод.

Крім того, разом із позовною заявою позивачем подано заяву про поновлення строку на звернення до адміністративного суду.

Вказана заява мотивована тим, що відповідно до ч. 2 ст. 46 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» нараховані суми пенсії, не отримані з вини органу, що призначає і виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком з нарахуванням компенсації втрати частини доходів, та що стаття VI Віденської конвенції про цивільну відповідальність за ядерну шкоду від 21 травня 1963 року, до якої Україна приєдналася 12 липня 1996 року (Закон України «Про приєднання України до Віденської конвенції про цивільну відповідальність за ядерну шкоду» № 334/96-ВР від 12 липня 1996 року) передбачає строк позовної давності за вимогами про відшкодування ядерної шкоди завданої здоровю в тридцять років. Також, апелянт зазначає, що у нього наявні медичні показання, які йому перешкоджали раніше займатися питаннями захисту своїх порушених прав та законних інтересів.

З огляду на викладене просить поновити строк звернення до адміністративного суду.

Постановою Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 23 березня 2015 року в задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в м. Коломия та Коломийському районі Івано-Франківської області про визнання незаконною відмови у перерахунку пенсії особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи - відмовлено.

Не погодившись з цією постановою, позивач оскаржив її в апеляційному порядку.

Апеляційну скаргу мотивує аналогічно до позовної заяви, де зазначає, що відповідно до посвідчення серії А № 440376 позивача віднесено до категорії 1 постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи, а згідно із довідкою до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії АВ № 0109836 визнано інвалідом ІІІ групи внаслідок захворювання, повязаного з наслідками Чорнобильської катастрофи, а тому має право на основну і додаткову пенсії згідно ст.ст. 50, 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Просить скасувати оскаржувану постанову та прийняти нову постанову, якою вимоги викладені в позовній заяві задовольнити в повному обсязі.

Відповідно до ч. 1 ст. 197 КАС України, суд апеляційної інстанції здійснює розгляд справи в порядку письмового провадження, за наявними у справі матеріалами та на основі наявних у ній доказів.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апелянта у їх сукупності, колегія суддів приходить до переконання, що подану апеляційну скаргу слід задовольнити частково з наступних підстав.

Суд першої інстанції приймаючи оскаржувану постанову виходив з того, що відповідач правомірно нараховував пенсію позивачу відповідно до Постанови КМУ від 23.11.2011 року № 1210.

Такі висновки суду першої інстанції, на думку колегії суддів, не відповідають нормам матеріального та процесуального права і є помилковими.

Судом першої інстанції безспірно встановлено, що ОСОБА_1 визнано інвалідом ІІІ групи внаслідок захворювання повязаного з наслідками Чорнобильської катастрофи та віднесено до категорії 1 постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їх життя і здоровя, створення єдиного порядку визначення категорій зон радіоактивного забруднення територій, умов проживання і трудової діяльності на них, соціального захисту потерпілого населення визначені та закріплені в Законі №796-ХІІ.

Основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їх життя і здоровя, створення єдиного порядку визначення категорій зон радіоактивного забруднення територій, умов проживання і трудової діяльності на них, соціального захисту потерпілого населення визначені та закріплені в Законі України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Нормами ст. 49 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» передбачено пенсії особам, віднесеним до 1, 2, 3, 4 категорій у вигляді: а) державної пенсії; б) додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоровю, яка призначається після виникнення права на державну пенсію.

Відповідно до ст. 54 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», пенсії, що призначаються інвалідам ІІІ групи, які отримали інвалідність внаслідок Чорнобильської катастрофи, не можуть бути нижчими за 6 мінімальних пенсій за віком, а відповідно до ст. 50 даного Закону додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоровю, інвалідам ІІІ групи, віднесеним до першої категорії, виплачується у розмірі 50 % мінімальної пенсії за віком. Порядок обчислення пенсії по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання повязаного з Чорнобильською катастрофою, визначається Кабінетом Міністрів України.

Розмір мінімальної пенсії за віком визначається прожитковим мінімумом для осіб, які втратили працездатність, що урегульовано ч. 1 ст. 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Разом з тим, при зверненні до суду позивачем пропущено шестимісячний строк звернення до суду, передбачений ч. 2 ст. 99 КАС України та не наведено поважних причин його пропуску.

На думку суду апеляційної інстанції, безпідставним є твердження апелянта, про незастосування строку для звернення до адміністративного суду за захистом своїх порушених прав, на підставі ч. 2 ст. 46 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», відповідно до якої - нараховані суми пенсії, не отримані з вини органу, що призначає і виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком з нарахуванням компенсації втрати частини доходів, оскільки на думку суду апеляційної інстанції дана норма закону, стосується вже нарахованих сум пенсій. В даному випадку відповідач такі нарахування не проводив, а тому її не слід застосовувати до даних правовідносин.

Також суд апеляційної інстанції вважає необхідним зазначити, що статтею VI Віденської конвенції про цивільну відповідальність за ядерну шкоду, ратифікованою Законом України від 12 липня 1996 року № 334/96-ВР, передбачено, що права на відшкодування за цією Конвенцією втрачають силу, якщо позов не подано на протязі десяти років з дня ядерного інциденту. Окрім того, Конвенція передбачає відповідальність та відшкодування за заподіяний ядерний інцидент з боку оператора - особи, призначеної або визнаної відповідальною державою в якості оператора ядерної установки. З огляду на те, що Управління Пенсійного фонду України в м. Коломиї та Коломийському районі Івано-Франківської області жодним чином не відповідає критеріям оператора ядерної установки, встановленим Віденською конвенцією про цивільну відповідальність за ядерну шкоду, її застосування у цій справі є неможливим. Разом з тим, питання про відшкодування ядерної шкоди підлягають розгляду в порядку цивільного судочинства, а не в порядку адміністративного.

Що стосується пропуску строку у звязку з медичними показаннями, то даний факт мав би підтверджуватися медичними довідками, чи іншими доказами, однак наявні в матеріалах справи медичні довідки не спростовують даного факту, а тому вищезазначені причини з яких позивач пропустив строк на звернення до адміністративного суду, суд апеляційної інстанції не вважає поважними.

Відповідно до ст.100 КАС України - адміністративний позов, поданий після закінчення строків, установлених законом, залишається без розгляду.

Враховуючи вищезазначене, приймаючи до уваги дату звернення позивача до суду із даним адміністративним позовом, відсутність поважних причин для поновлення строку, колегія суддів приходить до висновку про те, що адміністративний позов в частині позовних вимог про визнання незаконною відмови в перерахунку пенсії та зобовязання вчинити дії за період з 01 січня 2014 року по 25 серпня 2014 року включно слід залишити без розгляду.

Законом України "Про Державний бюджет на 2014 рік" від 16 січня 2014 року №719-VII, що набрав чинності з 1 січня 2014 року, не передбачено жодної норми, яка б обмежувала у 2014 році пряме застосування Закону України „Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", до внесення змін до Закону України "Про Державний бюджет України на 2014 рік" Законом України №1622-VII від 31.07.2014 року, які набрали чинності з 03.08.2014 року, якими передбачений п. 6-7 Прикінцевих положень про те, що норми і положення статей 20, 21, 22, 23, 30, 31, 37, 39, 48, 50, 51, 52 та 54 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів бюджетів усіх рівнів, бюджету Пенсійного фонду України та бюджетів інших фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування на 2014 рік.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 КАС України адміністративне судочинство здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу та міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України.

Згідно із ст. 8 КАС України адміністративний суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави, та застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини» встановлено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію і практику Суду як джерело права.

У своєму рішенні в справі «Кечко проти України» від 08 листопада 2005 року, Європейський Суд з прав людини звертає увагу на те, що у межах свободи дій держави визначати, які надбавки виплачувати своїм працівникам з бюджету. Держава може вводити, припиняти або закінчувати виплату цих надбавок. Проте, якщо правове положення, що діє, передбачає виплату певних надбавок, і дотримані всі вимоги, необхідні для цього, органи державної влади не можуть свідомо відмовляти в цих виплатах, поки відповідне положення є таким, що діє (п. 23). Одночасно Європейський Суд з прав людини не прийняв аргумент уряду України щодо бюджетних асигнувань, оскільки органи державної влади не можуть посилатися на відсутність засобів як на причину невиконання своїх зобовязань (п. 26).

Відповідно до ст. 195 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції може вийти за межі доводів апеляційної скарги в разі встановлення під час апеляційного провадження порушень, допущених судом першої інстанції, які призвели до неправильного вирішення справи.

За таких обставин, із урахуванням позовних вимог та виходячи із встановленого законом шестимісячного строку для звернення до адміністративного суду, колегія суддів приходить до переконання, що в задоволенні адміністративного позову в частині позовних вимог про визнання незаконною відмови в перерахунку пенсії та зобовязання вчинити дії за період з 26 серпня 2014 року слід відмовити.

Статтею 159 КАС України визначено, що судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

В силу п. 4 ч. 1 ст. 202 КАС України підставами для скасування постанови або ухвали суду першої інстанції та ухвалення нового рішення є порушення норм матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи або питання.

Оскільки суд першої інстанції при винесенні рішення допустився помилки в частині застосування норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення питання, апеляційний суд визнає правильним апеляцій скаргу задовольнити частково, рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нову постанову.

Керуючись ст.ст. 195, 197, 198, 202, 205, 207, 254 КАС України суд, -

ПОСТАНОВИВ:

апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково, постанову Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 23 березня 2015 року у справі № 346/1057/15-а скасувати, та прийняти нову постанову.

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в м. Коломиї та Коломийському районі Івано-Франківської області в частині позовних вимог про визнання незаконною відмови в перерахунку пенсії та зобовязання вчинити дії за період з 01 січня 2014 року по 25 серпня 2014 року включно залишити без розгляду.

В задоволенні решти позовних вимог ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в м. Коломиї та Коломийському районі Івано-Франківської області про визнання незаконною відмови в перерахунку пенсії та зобовязання вчинити дії відмовити.

Постанова набирає законної сили через пять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі.

На постанову протягом двадцяти днів з моменту набрання нею законної сили може бути подана касаційна скарга безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя В.В. Святецький

Судді Л.Я. Гудим

ОСОБА_2