Справа № 822/6090/15
Суддя: Блонський В.К.
Дата ухвалення: 2015-11-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 822/6090/15

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 листопада 2015 року м. Хмельницький

Хмельницький окружний адміністративний суд

в складі:головуючого-суддіБлонського В.К.
при секретаріВарченко В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 м. Старокостянтинів Хмельницької області до військової частини НОМЕР_1 м. Старокостянтинів Хмельницької області про зобов"язання здійснити виплату коштів за час відрядження, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся в суд з позовом до відповідача, в якому просить зобов`язати відповідача здійснити йому виплату добових за час відрядження в розмірі 9060 грн. 00 коп.

В обгрунтування позовних вимог зазначає те, що відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 26.12.2014 року №283 він був відряджений у ВЧ НОМЕР_2 (с. Нова Любомирка, Рівненська область) в розпорядження командира даної частини на 30 діб. В подальшому термін його відрядження подовжувався, а всього тривалість безперервного відрядження склала 302 доби.

Однак по прибуттю до пункту постійної дислокації його повідомили, що оплату добових йому здійснювати не будуть в зв`язку з відсутністю підстав.

Позивач в судове засідання не прибув, хоча був повідомлений про дату, час та місце розгляду справи належним чином, та подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, в якій зазначив, що позовні вимоги підтримує повністю.

Представник відповідача в судове засідання не прибув, та надіслав до суду письмові заперечення, в яких зазначає, що вимоги позивача є необгрунтованими та такими, що не відповідають чинному законодавству.

Крім того, відповідно до пункту 1.25 Інструкції про порядок відшкодування військовослужбовцям Збройних Сил України витрат на службові відрядження в межах України, затвердженої наказом міністра оборони України № 530 від 29.08.2011 року, військовослужбовцям які перебувають у розпорядженні відповідних командирів (начальників), оплата добових за період в розпорядженні не провадиться.

Також просить суд справу розглянути з відсутності його представника.

Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, враховуючи наступне.

В судовому засіданні встановлено, що відповідно до довідки №712 від 27.10.2015 року ОСОБА_1 перебуває на військовій службі у військовій частині НОМЕР_1 .

Відповідно до наказу № 283 від 26.12.2014 року позивач вибув у відрядження на 30 діб з 26.12.2014 року по 24.01.2015 року у розпорядження командира військової частини НОМЕР_2 ( АДРЕСА_1 ) для виконання заходів бойової підготовки в навчальних підрозділах.

В подальшому, термін відрядження ОСОБА_1 продовжувався - на 30 діб з 24.01.2015 року по 23.02.2015 року (наказ №19 від 26.01.2015), на 30 діб з 23.02.2015 року по 24.03.2015 року (наказ №41 від 23.02.2015 року), на 12 діб з 25.03.2015 року по 05.04.2015 року (наказ №66 від 26.03.2015 року), на 16 діб з 05.04.2015 року по 20.04.2015 року (наказ №76 від 09.04.2015 року), на 30 діб з 21.04.2015 року по 20.05.2015 року (наказ №84 від 22.04.2015 року).

Телеграмою командувача сухопутних військ ЗСУ від 30.04.2015 вимагалось, зокрема, від командира військової частини НОМЕР_1 продовжити відрядження по особовому складу, який виконує завдання у військовій частині польова пошта НОМЕР_3 на час проведення п`ятої черги часткової мобілізації.

Однак інших наказів про продовження строку відрядження позивача суду надано не було.

При цьому, згідно наказу командира військової частини військової частини НОМЕР_1 №220 від 23.10.2015 року, позивач прибув з відрядження з військової частини НОМЕР_2 (пп НОМЕР_3 ) і приступив до виконання службових обов`язків.

Факт перебування позивача у відрядженні з 26.12.2014 року по 23.10.2015 року у військовій частині НОМЕР_2 підтверджується довідкою від 27.10.2015 року за №713, витягами з наказів командира військової частини НОМЕР_1 , копією посвідчення про відрядження № 602 від 26.12.2015 року, копією книги обліку тимчасово відсутнього і тимчасово прибулого до військової частини особового складу військової частини НОМЕР_1 .

Згідно частини 1 статті 9 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" №2011-XII (далі - Закон №2011-XII), держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

Відповідно до частини 6 статті 4 Закону №2011-XII при виконанні службових обов`язків, пов`язаних з відрядженням в інші населені пункти, військовослужбовцям відшкодовуються витрати на відрядження в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

При цьому, згідно пунктом 13 Постанови Кабінету Міністрів України "Про суми та склад витрат на відрядження державних службовців, а також інших осіб, що направляються у відрядження підприємствами, установами та організаціями, які повністю або частково утримуються (фінансуються) за рахунок бюджетних коштів" від 02.02.2011 року № 98 визначено, що особливості направлення у відрядження військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу, а також інших працівників органів внутрішніх справ, осіб рядового і начальницького складу, які проходять службу в Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації, органах і підрозділах цивільного захисту, визначаються за погодженням з Міністерством фінансів відповідно Міністерством оборони, Міністерством внутрішніх справ, Службою безпеки, Службою зовнішньої розвідки, Адміністрацією Державної прикордонної служби, Управлінням державної охорони, Адміністрацією Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, а осіб начальницького складу Державної фельд`єгерської служби - Міністерством інфраструктури, працівників дипломатичної служби України, направленим у довготермінове відрядження, - Міністерством закордонних справ.

Згідно пункту 1.1 Інструкції про порядок відшкодування військовослужбовцям Збройних Сил України витрат на службові відрядження в межах України, затвердженої наказом Міністра оборони України від 29.08.2011 року № 530 (далі - Інструкція) визначено, що службовим відрядженням вважається поїздка військовослужбовця за розпорядженням командира або начальника на певний строк в іншу місцевість для виконання службового завдання поза пунктом постійного або тимчасового розквартирування військової частини (підрозділу), у якій військовослужбовець проходить службу.

Для покриття особистих витрат під час відрядження військовослужбовцям здійснюються виплата добових та відшкодування витрат на наймання житлового приміщення, а також на проїзд до місця відрядження та назад.

Пунктом 1.11 Інструкції встановлено, що виплата добових та відшкодування витрат на наймання житлового приміщення проводяться за наявності на посвідченні про відрядження засвідчених печаткою відміток про дати прибуття військовослужбовця в пункт (пункти) відрядження та вибуття з нього (з них). Відмітки завіряються: у військових частинах - підписом командира військової частини або начальника штабу, а в установах, на підприємствах і в організаціях та інших органах виконавчої влади - підписом посадової особи, на яку покладено обов`язок відмічати посвідчення про відрядження.

При цьому, згідно з п.1.4 Інструкції забороняється провадити виплату добових та відшкодовувати витрати на наймання житлового приміщення за посвідченнями про відрядження, виданими з порушенням порядку їх оформлення, встановленого законодавством України.

Так, за відсутності в посвідченні про відрядження засвідчених печаткою відміток про дати прибуття військовослужбовця в пункт (пункти) відрядження та вибуття з нього (з них) добові не виплачуються (п.1.12 Інструкції).

Посвідчення про відрядження позивача відповідає вимогам Інструкції, відхилень від порядку його оформлення судом не встановлено.

Відповідно до пункту 1.16 Інструкції військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби), направленим у відрядження одиночним порядком, крім відряджень, зазначених у пунктах 1.23 і 1.24 цієї Інструкції, за кожний день перебування у відрядженні в межах строків, передбачених пунктом 1.5 цієї Інструкції, і за час перебування в дорозі виплачуються добові в розмірах, установлених Кабінетом Міністрів України.

Згідно з пунктом 1.5 Інструкції відрядження, у тому числі для інспектування військ, проведення ревізій та перевірок господарської та фінансової діяльності військових частин, призначається на строк не більше 30 календарних днів з урахуванням часу перебування в дорозі.

Позивач був відряджений з 26.12.2014 року по 23.10.2015 року, при цьому строк відрядження в подальшому постійно продовжувався, що підтверджується матеріалами справи. При цьому, як зазначалось, у період з 26.12.2014 року по 20.05.2015 відрядження продовжувалось позивачу наказами у межах 30-денного строку. Однак з 21.05.2015 року по 23.10.2015 року відповідні накази не видавались, хоча ОСОБА_1 , фактично перебував у відрядженні, тому така обставина не може бути підставою для звільнення відповідача від обов`язку виплати добових позивачу за час такого відрядження.

При цьому посвідчення про відрядження оформлене згідно вимог законодавства, а зазначення в ньому вищевказаного строку відрядження (з 26.12.2014 року по 23.10.2015 року) жодним чином не свідчить про порушення порядку його оформлення.

Відповідно до додатку 1 постанови Кабінету Міністрів України від 02.02.2011 року № 98 "Про суми та склад витрат на відрядження державних службовців, а також інших осіб, що направляються у відрядження підприємствами, установами та організаціями, які повністю або частково утримуються (фінансуються) за рахунок бюджетних коштів" сума добових витрат на відрядження в межах України затверджена в розмірі 30 грн.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що відповідач мав виплатити ОСОБА_1 , добові за час відрядження в сумі 9060 грн., (згідно посвідчення термін відрядження склав 302 дні * 30,00 грн. = 9060 грн.).

Стосовно доводів відповідача у запереченні відносно того, що відповідно до п.1.25 Інструкції військовослужбовцям, які перебувають у розпорядженні відповідних командирів (начальників), оплата добових за період в розпорядженні не провадиться, суд зазначає наступне.

Зарахування військовослужбовців наказами по особовому складу в розпорядження посадових осіб, які мають право призначення на посади, для вирішення питання щодо дальшого їх службового використання визначено п. 116 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, яке затверджено Указом Президента України від 10 грудня 2008 року N 1153/2008.

Спірний випадок не підпадає під дію даної норми, оскільки не передбачений серед підстав, у разі настання яких допускається таке зарахування. Таким чином, посилання відповідача на п.1.25 Інструкції як на підставу правомірності невиплати добових позивачу є необгрунтованим.

Згідно з частиною 2 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Проте всупереч наведеним положенням, відповідачем, який є суб`єктом владних повноважень, не доведено правомірність його бездіяльності, що оскаржується.

За таких обставин, позовні вимоги підлягають задоволенню.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст.11, 71, 86, 158-163, 165 КАС України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Позов задовольнити.

Зобов`язати військову частину НОМЕР_1 м. Старокостянтинів Хмельницької області виплатити ОСОБА_1 м. Старокостянтинів Хмельницької області добові за час відрядження в розмірі 9060 грн., (дев`ять тисяч шістдесят гривень).

В повному обсязі постанова суду буде виготовлена 04.12.2015 року.

Постанова суду може бути оскаржена до Вінницького апеляційного адміністративного суду через Хмельницький окружний адміністративний суд протягом десяти днів з дня її отримання.

Постанова набирає законної сили в порядку статті 254 КАС України.

Повний текст постанови виготовлено 04 грудня 2015 року

Суддя/підпис/В.К. Блонський
"Згідно з оригіналом" Суддя В.К. Блонський