Справа № 815/2527/15
Суддя: Кравченко М.М.
Дата ухвалення: 2015-12-07 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 815/2527/15
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 грудня 2015 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Кравченка М.М.;

за участі:

секретаря судового засідання Свириди Х.С.;

позивача ОСОБА_1 (паспорт серії КЕ № 362659);

представника позивача ОСОБА_2 (ордер від 22.05.2015 року);

представника відповідача, ОСОБА_3 управління Міністерства внутрішніх справ України в Одеській області, ОСОБА_4 (довіреність від 16.11.2015 року);

представник відповідача, Київського РВ ОМУ ГУМВС України в Одеській області,

не з`явився;

третя особа не з`явилась,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 управління Міністерства внутрішніх справ України в Одеській області, Київського РВ ОМУ ГУМВС України в Одеській області, третя особа: ОСОБА_5, про визнання протиправними та скасування частково наказів від 02.04.2015 року № 1137 та від 20.04.2015 року № 241 о/с, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, -

СУТЬ СПОРУ:

Позивач звернувся з адміністративним позовом до ОСОБА_3 управління Міністерства внутрішніх справ України в Одеській області, Київського РВ ОМУ ГУМВС України в Одеській області, третя особа ОСОБА_5, в якому просив суд: визнати частково протиправними та скасувати наказ ОСОБА_3 управління МВС України в Одеській області від 02.04.2015 року № 1137 «Про надзвичайну подію за участю працівників Київського РВ ОМУ ГУМВС та покарання винних» та наказ ОСОБА_3 управління МВС України в Одеській області від 20.04.2015 року № 241 о/с в частині звільнення з органів внутрішніх справ ОСОБА_1; поновити ОСОБА_1 на посаді старшого дільничного інспектора міліції сектора дільничних інспекторів міліції Київського РВ ОМУ ГУМВС України в Одеській області з 22.04.2015 року; зобовязати Головне управління МВС України в Одеській області нарахувати та виплатити середньомісячний заробіток за час вимушеного прогулу ОСОБА_1; встановити негайне виконання судового рішення.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначив наступне.

ОСОБА_1 проходив службу в органах внутрішніх справ з 30.03.2003 року та на момент виникнення спірних правовідносин перебував у званні майора міліції на посаді старшого дільничного інспектора міліції сектора дільничних інспекторів міліції Київського РВ ОМУ ГУМВС України в Одеській області.

Наказом ОСОБА_3 управління МВС України в Одеській області № 1137 від 02.04.2015 року встановлено, що 31.03.2015 року інспекторами дорожньо-патрульної 4-го взводу було зупинено автомобіль Toyota Camry під керуванням водія ОСОБА_6 Під час перевірки було встановлено, що він знаходився у стані алкогольного спяніння. При цьому, у вказаному автомобілі перебували працівники РВ ОМУ ГУМВС України в Одеській області ОСОБА_1, ОСОБА_7, ОСОБА_8

Відповідно до наказу ОСОБА_1 у порушення вимог ст.2, 3, 10 Закону України «Про міліцію», ст.7 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України, Правил поведінки та професійної етики осіб рядового та начальницького складу ОВС України, Присяги працівника ОВС України, знаходився у форменому одязі з явними ознаками алкогольного спяніння та всупереч інтересам служби лобіював інтереси правопорушника, вимагав від працівників ДАІ відпустити їх без складення адміністративних матеріалів, створив конфліктну ситуацію з представниками громадськості, що супроводжувалось погрозами працівникам ДАІ фізичною розправою та неприємностями по службі.

Наказом т.в.о начальника ГУМВС України в Одеській області № 1137 від 02.04.2015 року «Про надзвичайну подію за участю працівників Київського РВ ОМУ ГУМВС та покарання винних» було вирішено звільнити ОСОБА_1 з органів внутрішніх справ за п.66 (за дискредитацію) Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом ОВС України.

На підставі наказу № 1137 від 02.04.2015 року начальником ГУМВС України в Одеській області видано наказ № 241 о/с від 20.04.2015 року, яким звільнено з органів внутрішніх справ старшого дільничного інспектора міліції сектора дільничних інспекторів міліції Київського РВ ОМУ ГУМВС України в Одеській області майора міліції ОСОБА_1 за п.66 Положення (за дискредитацію) з 22.04.2015 року.

Позивач не погоджується з наказами від 02.04.2015 року № 1137 та від 20.04.2015 року № 241 о/с в частині, що стосуються його звільнення, вважає їх протиправними та такими, що належать до скасування.

Позивач та його представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали у повному обсязі та просили їх задовольнити.

Представник відповідача ОСОБА_3 управління Міністерства внутрішніх справ України в Одеській області в судовому засіданні позов не визнав та заперечував проти його задоволення.

Відповідач Київський РВ ОМУ ГУМВС України в Одеській області та третя особа ОСОБА_5 до судового засідання не зявилися, повідомлялися належним чином та своєчасно.

Суд, з урахуванням ст.128 КАС України, вирішив розглянути справу за відсутності відповідача Київського РВ ОМУ ГУМВС України в Одеській області та третьої особи ОСОБА_5

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши надані письмові докази, перевіривши матеріали справи, а також проаналізувавши законодавство, яке регулює спірні правовідносини, суд дійшов висновку, що в задоволенні адміністративного позову слід відмовити. Свій висновок суд вмотивовує наступним чином. Так, суд, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 проходив службу в органах внутрішніх справ з 30.03.2003 року та на момент виникнення спірних правовідносин перебував у званні майора міліції на посаді старшого дільничного інспектора міліції сектора дільничних інспекторів міліції Київського РВ ОМУ ГУМВС України в Одеській області.

Матеріалами службового розслідування ОСОБА_3 управління МВС України в Одеській області встановлено, що 31.03.2015 року інспекторами дорожньо-патрульної служби 4-го взводу було зупинено автомобіль під керуванням водія ОСОБА_6 Під час перевірки було встановлено, що він знаходився у стані алкогольного спяніння. При цьому у вказаному автомобілі перебували працівники Київського РВ ОМУ ГУМВС ОСОБА_1, ОСОБА_7, ОСОБА_8

З тексту зазначеного випливає, що ОСОБА_1 у порушення вимог ст.2, 3, 10 Закону України «Про міліцію», ст.7 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України, Правил поведінки та професійної етики осіб рядового та начальницького складу ОВС України, затверджених наказом МВС України від 22.02.2012 року № 155, Присяги працівника ОВС України, знаходився у форменому одязі з явними ознаками алкогольного спяніння та всупереч інтересам служби лобіював інтереси правопорушника, вимагав від працівників ДАІ відпустити їх без складання адміністративних матеріалів, створив конфліктну ситуацію з представниками громадськості, що супроводжувалось погрозами працівникам ДАІ фізичною розправою та неприємностями по службі.

Наказом т.в.о. начальника ГУМВС України в Одеській області № 1137 від 02.04.2015 року «Про надзвичайну подію за участю працівників Київського РВ ОМУ ГУМВС та покарання винних» було вирішено звільнити ОСОБА_1 з органів внутрішніх справ за п.66 (за дискредитацію) Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом ОВС України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів УРСР від 29.07.1991 року № 114 (а.с.8).

На підставі вказаного наказу № 1137 від 02.04.2015 року начальником ГУМВС України в Одеській області видано наказ № 241 о/с від 20.04.2015 року, яким звільнено з органів внутрішніх справ старшого дільничного інспектора міліції сектора дільничних інспекторів міліції Київського РВ ОМУ ГУМВС України в Одеській області майора міліції ОСОБА_1 у запас Збройних Сил за п.66 (за дискредитацію) Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом ОВС України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів УРСР від 29.07.1991 року № 114, з 22.04.2015 року (а.с.9).

Відповідно до ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч.3 ст.2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють чи прийняті вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії), добросовісно; розсудливо; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія).

Перевіривши законність дій та рішень відповідачів, суд вважає, що адміністративний позов не належить до задоволення.

Свій висновок суд обґрунтовує наступним чином.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про міліцію» міліція в Україні - державний озброєний орган виконавчої влади, який захищає життя, здоров'я, права і свободи громадян, власність, природне середовище, інтереси суспільства і держави від протиправних посягань.

Згідно з ст.2 Закону України «Про міліцію» основними завданнями міліції є: забезпечення особистої безпеки громадян, захист їх прав і свобод, законних інтересів; запобігання правопорушенням та їх припинення; охорона і забезпечення громадського порядку; виявлення і розкриття злочинів, розшук осіб, які їх вчинили; забезпечення безпеки дорожнього руху; захист власності від злочинних посягань; виконання кримінальних покарань і адміністративних стягнень; участь у поданні соціальної та правової допомоги громадянам, сприяння у межах своєї компетенції державним органам, підприємствам, установам і організаціям у виконанні покладених на них законом обов'язків.

Відповідно до ст.3 Закону України «Про міліцію» діяльність міліції будується на принципах законності, гуманізму, поваги до особи, соціальної справедливості, взаємодії з трудовими колективами, громадськими організаціями й населенням.

Частиною 1 статті 18 Закону України «Про міліцію» передбачено, що порядок та умови проходження служби в міліції регламентовано Положенням про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ України, затвердженим Кабінетом Міністрів України. Дисциплінарний статут органів внутрішніх справ України затверджується Верховною Радою України.

Приймаючи оскаржуваний наказ від 02.04.2015 року № 1137 відповідач ГУМВС України в Одеській області виходив з того, що позивач 31.03.2015 року після зупинки транспортного засобу працівниками ДАІ вийшов з автомобілю та у порушення вимог ст.2, ст.3 та ст.10 Закону України «Про міліцію», ст.7 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України, Правил поведінки та професійної етики осіб рядового та начальницького складу ОВС України, затверджених наказом МВС України від 22.02.2012 року № 155, Присяги працівника ОВС України і зобовязання наданому ним при прийнятті на службу в ОВС України, всупереч інтересів служби почав лобіювати інтереси правопорушника ОСОБА_6 та вимагати від працівників ДАІ відпустити їх без складання адміністративних матеріалів. При цьому майор міліції ОСОБА_1 поводився з працівниками ДАІ агресивно та нетактовно, а саме погрожував працівникам ДАІ фізичною розправою та неприємностями по службі. На підставі цього відповідач ГУМВС України в Одеській області кваліфікував такі дії позивача як за вчинення проступку, який дискредитує його, як працівника ОВС.

Згідно з п.6 ч.1 ст.12 Дисциплінарного статуту ОВС одним із видів дисциплінарних стягнень, які накладаються на осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ за порушення службової дисципліни, є звільнення з органів внутрішніх справ.

Відповідно до положень ст.7 Дисциплінарного статуту ОВС працівник міліції зобовязаний поважати людську гідність, виявляти турботу про громадян і бути готовим у будь-який час надати їм допомогу, дотримуватися норм професійної та службової етики, виявляти повагу до колег по службі та інших громадян, бути ввічливим, дотримуватися правил внутрішнього розпорядку, носіння встановленої форми одягу, вітання та етикету, з гідністю і честю поводитися в позаслужбовий час, бути прикладом у дотриманні громадського порядку, припиняти протиправні дії осіб, які їх учиняють.

Згідно з п.66 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом ОВС України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів УРСР від 29.07.1991 року № 114, особи рядового і начальницького складу, які скоїли вчинки, що дискредитують звання рядового і начальницького складу, звільняються з органів внутрішніх справ.

Тобто, суд вважає, що дискредитація звання осіб рядового і начальницького складу ОВС України є окремою підставою для звільнення таких осіб із органів внутрішніх справ.

При цьому, чинне законодавство України не дає визначення поняття дискредитація.

Разом з цим дискредитація (від французького слова discrediter - підривати довіру) - це підрив довір'я когось, приниження чиєїсь гідності, авторитету.

Аналізуючи складові вказаного поняття, суд дійшов висновку, що вони тісно пов'язані з морально-етичними нормами. Отже вчинки, що дискредитують працівників органів внутрішніх справ та власне органи внутрішніх справ, пов'язані насамперед із низкою моральних вимог, які пред'являються до них під час здійснення службових функцій та у повсякденному житті.

Ці вимоги відображені у Законі України «Про державну службу», Кодексі честі працівника органів внутрішніх справ, Етичному кодексі працівника органів внутрішніх справ та інших нормативно-правових актах, що регулюють діяльність органів системи МВС України та їх особового складу.

Суд зазначає, що присяга працівника органів внутрішніх справ України, текст якої затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 28.12.1991 року № 382, зобов'язує суворо дотримуватися Конституції та чинного законодавства, бути гуманним, чесним, сумлінним і дисциплінованим працівником, зберігати державну і службову таємницю, з високою відповідальністю виконувати свій службовий обов'язок, вимоги статутів і наказів, постійно вдосконалювати професійну майстерність та підвищувати рівень культури, всіляко сприяти зміцненню авторитету органів внутрішніх справ.

Тому, під вчинками, що дискредитують звання працівника органів внутрішніх справ та власне органи внутрішніх справ, слід розуміти протиправні, винні діяння, які здійснені посадовою особою органу внутрішніх справ у зв'язку з виконанням службових обов'язків або не пов'язані з їх виконанням, але за своїм характером здатні принизити в очах громадськості гідність та авторитет працівника органів внутрішніх справ та власне органи внутрішніх справ.

Відповідно до Етичного кодексу працівника органів внутрішніх справ працівник органів внутрішніх справ, керуючись Присягою, відповідно до службового обов'язку, дотримуючись професійних честі і гідності, бере на себе моральні зобов'язання, а саме бути прикладом безумовного дотримання вимог законів та службової дисципліни в професійній діяльності та приватному житті, залишатися за будь-яких обставин чесним і непідкупним, відданим інтересам служби. Бездоганне виконання моральних зобов'язань забезпечує право працівника на суспільну довіру, повагу, визнання і підтримку громадян. Поведінка працівника органів внутрішніх справ завжди і за будь-яких обставин має бути бездоганною, відповідати високим стандартам професіоналізму і морально-етичним принципам стража правопорядку. Ніщо не повинно паплюжити ділову репутацію та авторитет працівника.

Тому, під вчинками, що дискредитують звання працівника органів внутрішніх справ, та власне органи внутрішніх справ, слід розуміти протиправні, винні діяння, які здійснені посадовою особою органу внутрішніх справ, у звязку з виконанням службових обовязків або не повязані з їх виконанням, але за своїм характером здатні принизити в очах громадськості гідність та авторитет працівника органів внутрішніх справ та власне органи внутрішніх справ.

До таких вчинків слід віднести: вчинення злочину, встановленого вироком суду, що набрав законної сили; скоєння корупційного діяння як різновиду адміністративного правопорушення; систематичне скоєння адміністративних правопорушень, що посягають на встановлений порядок управління, громадський порядок та громадську безпеку; заняття підприємницькою діяльністю; організацію страйків та участь у них; розголошення службової таємниці; появу на службі або поза службою в нетверезому стані, що ображає людську гідність; вживання алкогольних напоїв у форменому одязі у громадських місцях; прийняття наркотичних або токсичних препаратів без рецепту лікаря; систематичне порушення правил носіння форменого одягу, зовнішньої охайності; неодноразове грубе і зверхнє ставлення до громадян; прояви жорстокого або принизливого ставлення до людей; скоєння аморального проступку, не сумісного з продовженням служби в ОВС; систематичне поширення компрометуючої ОВС України інформації за допомогою засобів мас-медіа.

Отже, поняття вчинку, що дискредитує працівника органів внутрішніх справ, є поняттям набагато ширшим, ніж поняття адміністративного проступку.

За таких умов підставою для звільнення зі служби в органах внутрішніх справ може бути не лише вчинення адміністративного проступку, а й скоєння будь-якого вчинку, навіть не передбаченого як адміністративний проступок, але який підриває довіру до працівника органу внутрішніх справ.

Суд встановив, що ОСОБА_1 знаходячись у форменому одязі 31.03.2015 року після зупинки транспортного засобу працівниками ДАІ поводився з ними агресивно та нетактовно, а саме погрожував працівникам ДАІ фізичною розправою та неприємностями по службі. Також, від нього з ротової порожнини надходив різкий запах алкоголю.

Зазначені обставини підтверджуються матеріалами службового розслідування та наданими письмовими поясненнями працівників ДАІ (а.с.90-124).

Крім того, вказані обставини підтвердили в судовому засідання допитані в якості свідків співробітники ДАІ ОСОБА_9 та ОСОБА_10

Суд критично ставиться до показань інших учасників вказаної надзвичайної події, які також були допитані в судовому засіданні в якості свідків, з урахуванням встановлених вище фактів.

Також, під час розгляду справи суд встановив, що відповідно до наданого протоколу медичного огляду для встановлення факту вживання психоактивної речовини та стану спяніння № 000146 від 31.03.2015 року ОСОБА_1 станом на 31.03.2015 року о 11:40 год. не перебував у стані алкогольного сп`яніння та знаходився у тверезому стані (а.с.11).

Однак, суд не приймає до уваги зазначений протокол, оскільки він не спростовує наявність ознак спяніння у позивача в момент зупинки транспортного засобу інспекторами ДАІ 31.03.2015 року о 00:30 год.

Суд встановив, що в звязку з неналежною поведінкою ОСОБА_1 працівники ДАІ викликали на місце події керівництво Київського РВ ОМУ ГУМВС України в Одеській області.

Крім того, суд встановив, що на місце надзвичайної подію за участю працівників Київського РВ ОМУ ГУМВС України в Одеській області прибули представники дорожнього контролю та громадськості, які почали фіксувати дії працівників міліції за допомогою камер, блокували та заважали лобіюванню інтересів правопорушника. Зазначений відеозапис був розміщений в мережі Інтернет.

Суд не погоджується з доводами позивача, що наявний в матеріалах справи CD - диск з відеозаписом обставин події підтверджує факт того, що він проявив максимальну лояльність, вихованість, ввічливість на провокаційні дії з боку осіб, які були присутні на місці вказаної події. Під час розгляду справи в судовому засіданні суд не зміг дослідити вказаний CD - диск з відеозаписом обставин події у звязку з неможливістю його відтворення у повному обсязі. А тому, суд не приймає до уваги зазначений CD диск, оскільки досліджені в судовому засіданні його фрагменти не спростовують факту, що ОСОБА_1 знаходився у стані алкогольного спяніння.

Згідно з ч.1 ст.69 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Відповідно до ч.1 ст.86 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Таким чином, суд вважає, що накази № 1137 від 02.04.2015 року «Про надзвичайну подію за участю працівників Київського РВ ОМУ ГУМВС та покарання винних» та № 241 о/с від 20.04.2015 року в частині звільнення з органів внутрішніх справ ОСОБА_1 є обґрунтованими та законними.

Згідно з ч.2 ст.72 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідачі довели суду належними та допустимими в спірних правовідносинах доказами з посиланням на відповідні положення законодавства про необґрунтованість позовних вимог позивача.

Доводи позивача, якими він обґрунтовував свої позовні вимоги не знайшли свого підтвердження впродовж розгляду справи та спростовуються наведеними в рішенні суду обставинами. Адже, відповідно до ч.1 ст.71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Відповідно до вимог ст.94 КАС України судові витрати не стягуються.

У процесі розгляду справи не встановлено інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, і доказів на підтвердження цих обставин.

На підставі викладеного, керуючись Конституцією України, ст.ст.2, 7, 8, 9, 11, 27, 69-71, 86, 94, 122, 128, 159-163 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні адміністративного позову відмовити.

Порядок і строки оскарження постанови визначаються ст.ст.185, 186 КАС України.

Постанова набирає законної сили в порядку і строки, встановлені ст.254 КАС України.

Повний текст постанови складений 07 грудня 2015 року.

Суддя М.М. Кравченко