Справа № 569/12723/15-а
Суддя: Тимощук О.Я. О. Я.
Дата ухвалення: 2015-12-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 грудня 2015 року

Рівненський міський суд Рівненської області в складі:

головуючого судді - Тимощука О.Я.

при секретарі - Андрощук О.Я.

представника позивача - ОСОБА_1

представника відповідача - ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Рівне справу за адміністративним позовом Приватного підприємства - фірми «Альянс-Вест» до Рівненської міської ради про визнання протиправним та скасування рішення Рівненської міської ради, -

ВСТАНОВИВ:

До суду звернулось Приватне підприємство фірма «Альянс-Вест» з вказаним позовом до Рівненської міської ради в якому просить визнати протиправним та скасувати рішення Рівненської міської ради «Про впровадження мораторію на забудову земельної ділянки, що знаходиться за адресою м. Рівне, вул. Пересопницька (біля будинку № 58)» від 23 червня 2015 року № 5377.

В обґрунтування своїх вимог позивач в позові вказує, що на підставі рішення Рівненської міської ради № 690 від 25.02 2004 року між позивачем та відповідачем було укладено договір оренди земельної ділянки по вул. Пересопницькій біля будинку № 58 із строком дії договору на 10 років.

Зазначений договір було зареєстровано у ДЗК 29.07.2004 року за № 555.

Актом приймання-передачі орендодавець передав орендарю вказану земельну ділянку.

Постановою Рівненського апеляційного господарського суду від 19.02.2015 року у справі № 918/1485/14 визнано укладеною додаткову угоду щодо строку дії Договору оренди земельної ділянки - до 08.07.2024 року.

Додаткову угоду було зареєстровано в органі державної реєстрації 05.06.2015 року.

Пунктом 1 Договору сторони встановили цільове призначення земельної ділянки для будівництва торгових закладів. Позивач зазначає, що ним набуто прав орендаря з відповідним обсягом правомочностей відповідно до норм діючого законодавства. Вказує, що оскаржуваним рішенням порушується його право як орендаря на здійснення своїх правомочностей, передбачених договором та розділами ІІ,IV Закону України «Про оренду Землі», а саме: використання земельної ділянки відповідно до її цільового призначення.

ППФ «Альянс-Вест» вважає, що оскаржуване рішення є протиправним з огляду на те, що укладаючи договір, Рівненська міська рада взяла на себе обсяг прав і обовязків, передбачених договором та ст.24 Закону України «Про оренду землі». Відповідно до ст.24 названого Закону субєкту владних повноважень забороняється вчиняти дії, які б перешкоджали орендареві користуватися орендованою земельною ділянкою. Аналогічні положення закріплені у п.27 Договору.

Відтак, позивач вважає, що оскаржуване рішення прийняте відповідачем без врахування положень ст.629 ЦК України щодо обовязковості договору, є втручанням у право володіння, прийняте без дотримання справедливого балансу між вимогами інтересів суспільства і необхідними умовами захисту основних прав орендаря; відповідачем не забезпечено право позивача на участь у процесі прийняття рішення, а відтак підлягає визнанню протиправним та скасуванню.

В судовому засіданні представник позивача адміністративний позов підтримав, надав суду письмові пояснення, просив суд здійснити повний захист його прав на підставі ч.2 ст.11 КАС України.

Представник відповідача позов не визнав. Вважає, що рішення № 5377 від 23.06.2015 р. «Про впровадження мораторію на забудову за адресою м. Рівне, вул Пересопницька (біля будинку № 58)» винесене міською радою в межах закону. Просить суд відмовити в задоволені позову.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши надані сторонами письмові докази, зясувавши обставини, якими обґрунтовуються позовні вимоги, суд дійшов висновку, що адміністративний позов підлягає до задоволення з огляду на наступне.

Відповідно до рішення Конституційного Суду України № 10-рп/2010 від 01.04.2010 року положення п.1 ч.1 ст.17 КАС України стосовно поширення компетенції адміністративних судів на «спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності» слід розуміти так, що до публічно-правових спорів, на які поширюється юрисдикція адміністративних судів, належать і земельні спори фізичних чи юридичних осіб з органом місцевого самоврядування як суб'єктом владних повноважень, пов'язані з оскарженням його рішень, дій чи бездіяльності.

Судом встановлено, що на підставі рішення Рівненської міської ради № 690 від 25.02 2004 року між позивачем та відповідачем було укладено договір оренди земельної ділянки по вул. Пересопницькій біля будинку № 58 із строком дії договору на 10 років.

Пунктом 1 Договору сторони встановили цільове призначення земельної ділянки для будівництва торгових закладів.

Зазначений договір було зареєстровано у ДЗК 29.07.2004 року за № 555.

Актом приймання-передачі орендодавець передав орендарю земельну ділянку.

Постановою Рівненського апеляційного господарського суду від 19.02.2015 року у справі № 918/1485/14 залишеним без змін постановою Вищого господарського суду України від 15.04.2015 року та ухвалою Верховного Суду України від 03.09.2015 року визнано укладеною додаткову угоду щодо строку дії Договору оренди - до 08.07.2024 року.

Додаткову угоду було зареєстровано у встановленому Законом порядку 05.06.2015 року.

Отже, приймаючи рішення № 690 від 25.02 2004 року, Рівненська міська рада діяла як субєкт владних повноважень, виступаючи при цьому субєктом публічного права, а з моменту укладення договору оренди № 555 від 08.07.2004 року між Рівненською міською радою та позивачем виникли орендні (договірні) відносини, у яких Рівненська міська рада виступила як субєкт приватного права стороною договору.

Зазначені обставини свідчать про те, що позивачем набуто прав орендаря з відповідним обсягом правомочностей відповідно до норм діючого законодавства. Зазначені обставини сторонами спору не заперечуються.

23 червня 2015 року Рівненською міською радою прийнято рішення № 5377, яким запроваджено до 01.01.2025 року мораторій на забудову земельної ділянки, що знаходиться за адресою м. Рівне, вул. Пересопницька (біля будинку № 58) і яка перебуває у позивача на праві оренди.

Як вбачається з тексту вказаного рішення, рада, керуючись статтями 140 та 146 Конституції України, ст.ст.31, 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», враховуючи соціальну напругу, повязану із забудовою за адресою м. Рівне, вул. Пересопницька (біля будинку № 58) з метою захисту інтересів мешканців міста Рівного Вирішила: 1. Запровадити до 1 січня 2025 року мораторій на забудову за адресою м. Рівне, вул. Пересопницька (біля будинку № 58) в порядку, встановленому чинним законодавством. 2. Контроль за виконанням цього рішення доручити постійній комісії з питань архітектури, будівництва та землевпорядкування; постійній комісії з питань економічного розвитку, промисловості, інвестицій та підтримки підприємництва, а організацію його виконання заступникам міського голови.

Згідно із ч.1 ст.5 КАС України адміністративне судочинство здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу та міжнародних договорів, згода на обовязковість яких надана Верховною ОСОБА_2 України.

Відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини» передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Статтею 1 Протоколу 1 до Конвенції про захист прав людини та основних свобод, ратифікованого Україною 17.07.1997 року, передбачена необхідність захисту права власності: кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів.

Європейський Суд з прав людини у рішенні від 09 грудня 1994 року по справі №13427/87 «Stran Greek Refineries and Stratis Andreadis v. Greece» зазначає, що згідно його практики «..поняття «цивільні права та обовязки не повинно розумітися виключно в контексті внутрішнього права держави - відповідача».

Висновок про те, що право оренди за змістом належить до категорії «майна», що охороняється Конвенцією, Європейський Суд з прав людини зробив також у рішенні від 30 червня 2005 року у справі № 45036/98 «Bosphorus Hava Yollari Turizm Ve Ticaret Anonim Sirketi v. Irelan».

Отже, у категорію «майно» за змістом ст.1 Протоколу № 1 включається не тільки майно, що належить особі на праві власності, а й майно, на яке в особи є інше законне право, в тому числі і право оренди.

Враховуючи викладене, суд зазначає, що позивач до прийняття Рівненською міською радою оскаржуваного рішення № 5377 від 23.06.2015 року отримав в оренду земельні ділянки на вказаній території для здійснення будівництва чи іншої діяльності, має право на «майно», яке захищене ст. 1 Протоколу 1 Конвенції.

Суд звертає увагу, що з боку Рівненської міської ради фактично мало місце втручання у право власності особи, яка отримала в оренду земельні ділянки, оскільки міська рада запровадила до 01.01.2025 року мораторій на забудову земельної ділянки, що є обєктом оренди.

Разом з тим, право власності не є абсолютним. Як зазначено у рішенні від 23 вересня 1982 року по справі №7151/75, 7152/75 «Sporrong and Lonnroth v. Sweden», стаття 1 Протоколу 1 містить три окремі норми. Перша норма, яка має загальний характер, проголошує принцип мирного володіння майном; друга норма стосується випадків позбавлення майна і підпорядковує його певним умовам - вона міститься в другому реченні частини першої. Третя норма визнає, що держави мають право, зокрема, контролювати використання майна, відповідно до загальних інтересів, шляхом запровадження законів, які вони вважають необхідними для забезпечення такої мети; ця норма міститься в частині другій.

Як зазначив Європейський Суд з прав людини у рішенні від 21 лютого 1986 року № 8793/79 по справі «James and others v. The United Kingdom», для того, щоб бути обґрунтованим, будь-яке втручання у право власності повинне переслідувати законну мету «в інтересах суспільства», «в загальних інтересах». При цьому суд зазначив, що поняття «.. «інтересів суспільства» необхідно розуміти широко. Суд, визнавши природним, що свобода розсуду, якою користується законодавчий орган у здійсненні соціальної та економічної політики, має бути широкою, поважатиме рішення такого органу у визначенні того, що відповідає «інтересам суспільства», лише тоді, коли таке рішення має відповідне обґрунтування».

Крім того, втручання у право власності (майно) повинне бути співмірним. У рішенні від 23 вересня 1982 року по справі №7151/75, 7152/75 «Sporrong and Lonnroth v. Sweden» зазначено: «...Суд повинен визначити, чи було дотримано справедливий баланс між вимогами інтересів суспільства і необхідними умовами захисту основних прав людини... Прагнення до такої рівноваги притаманне Конвенції в цілому та відображено також у структурі ст. 1 Протоколу № 1». Порушуючи питання визначення наявності «інтересів суспільства», Європейський Суд з прав людини звертає увагу на широкі межі розсуду компетентних органів держави. Як йдеться у вищевказаному рішенні, «національні органи влади, враховуючи їх пряме володіння інформацією щодо умов життя суспільства та його потреб в принципі мають більше переваг, ніж міжнародний суддя, в оцінці того, що слід вважати «в інтересах суспільства».

Необхідність втручання у право власності за практикою Суду повинна бути виправдана в демократичному суспільстві. У своєму рішенні від 24 березня 1988 року по справі № 10465/83 «Olsson v. Sweden» Суд чітко визначив критерій необхідності в демократичному суспільстві: «Згідно з сформованими прецедентами Суду, поняття «необхідності» припускає, що втручання відображає гостру суспільну потребу і, зокрема, що воно є пропорційним переслідуваній законом меті; визначаючи, чи є втручання «необхідним у демократичному суспільстві», Суд буде враховувати, що державам залишена деяка свобода розсуду... Суд повинен визначити, чи є причини, наведені на виправдання цього втручання, «доречними і достатніми».

Відтак, суд стверджує, що прийняття Рівненською міською радою оскаржуваного рішення можливе лише за умови бути виправданим втручанням у право власності, яке необхідне для здійснення захисту інтересів суспільства.

Суд звертає увагу, що в межах розгляду адміністративного позову ППФ «Альянс-Вест», в силу приписів ч.2 ст.71 КАС України, обовязок доказування наявності «соціальної напруги», як підстави для прийняття оскаржуваного рішення покладено на відповідача.

Однак, відповідачем не надано належних та допустимих доказів щодо наявності соціальної напруги, якими обґрунтовувалось необхідність прийняття оскаржуваного рішення.

Організація проведення громадських слухань щодо забудови за адресою м. Рівне, вул. Пересопницька, біля будинку № 58 не береться судом до уваги, оскільки їх проведення відбулося значно пізніше прийняття оскаржуваного рішення і не було підставою для його прийняття.

Суд зазначає, що враховуючи наявність між сторонами орендних (договірних) відносин, приймаючи оскаржуване рішення, відповідач мав би керуватися інтересами суспільства нарівні з іншим учасником цих відносин, із дотриманням справедливого балансу між вимогами інтересів суспільства і необхідними умовами захисту основних прав позивача.

Вирішуючи питання, чи було дотримано справедливий баланс між вимогами інтересів суспільства і необхідними умовами захисту основних прав людини (в даній ситуації - права орендаря), необхідно виходити із того, чи буде можливим реалізувати в майбутньому як інтереси орендаря, так й інтереси суспільства.

У зв'язку з цим суд зазначає, що відповідачем при прийнятті оскаржуваного рішення такого балансу дотримано не було, оскільки орендар позбавлений можливості в майбутньому здійснити будівництво внаслідок закінчення строку дії договору оренди - 08.07.2024 року, а мораторій, запроваджений оскаржуваним рішенням діятиме до 01.01.2025 року. Рівненською міською радою не було запропоновано позивачу отримати в оренду та (або) викупити земельну ділянку для цілей будівництва в іншій частині міста Рівного або належної сатисфакції.

Згідно ч.3 ст.2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:

1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України;

2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано;

3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії);

4) безсторонньо (неупереджено);

5) добросовісно;

6) розсудливо;

7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації;

8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія);

9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідачем не доведено, що при прийнятті оскаржуваного рішення ним було дотримано принципу рівності сторін; відповідачем не було дотримано справедливого балансу між вимогами інтересів суспільства і необхідними умовами захисту основних прав позивача; відповідачем не забезпечено право позивача на участь у процесі прийняття рішення.

Доказів повідомлення позивача для обговорення проекту оскаржуваного рішення з метою надання йому можливості надати свої доводи та міркування, які є обовязковими для розгляду органом місцевого самоврядування матеріали справи не містять.

За даних обставин рішення Рівненської міської ради № 5377 від 23.06.2015 року не може вважатись правомірним та таким, що прийнято із дотриманням справедливого балансу між вимогами інтересів суспільства і необхідними умовами захисту основних прав позивача, позивача позбавлено права на участь у процесі прийняття рішення.

Відповідно до ч.2 ст.162 КАС України у разі задоволення адміністративного позову суд може прийняти постанову про визнання протиправними рішення субєкта владних повноважень чи окремих його положень, дій чи бездіяльності і про скасування або визнання нечинним рішення чи окремих його положень, про поворот виконання цього рішення чи окремих його положень із зазначенням способу його здійснення.

З огляду на викладене та керуючись ст.ст.11,17,143, 160-163, 167 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов Приватного підприємства фірми «Альянс-Вест» до Рівненської міської ради про визнання протиправним та скасування рішення Рівненської міської ради № 5377 від 23 червня 2015 року задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати рішення Рівненської міської ради № 5377 від 23 червня 2015 року.

Постанова може бути оскаржена до Житомирського апеляційного адміністративного суду через Рівненський міський суд протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Повний текст постанови виготовлений 09 грудня 2015 року.

Суддя О.Я.Тимощук