Справа № 361/3377/15-а
Суддя: Костюк Л.О.
Дата ухвалення: 2015-12-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 361/3377/15-а Головуючий у 1-й інстанції: Сердинський В.С.
Суддя-доповідач: Костюк Л.О.
ПОСТАНОВА

Іменем України

03 грудня 2015 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді Костюк Л.О.;

суддів: Бужак Н.П.,Твердохліб В.А.;

за участю секретаря: Драч М.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду апеляційні скарги Управління Пенсійного фонду України в місті Броварах та Броварському районі Київської області, Автогосподарства Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Київській області на постанову Броварського міськрайонного суду Київської області від 05 жовтня 2015 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Автогосподарства Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Київській області, Управління Пенсійного фонду України в місті Броварах та Броварському районі Київської області про визнання дій неправомірними та зобов'язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И Л А:

У травні 2015 року, ОСОБА_2 звернувся до Броварського міськрайонного суду Київської області з адміністративним позовом до Автогосподарства Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Київській області, Управління Пенсійного фонду України в місті Броварах та Броварському районі Київської області про визнання дій неправомірними та зобов'язання вчинити певні дії.

Постановою Броварського міськрайонного суду Київської області від 05 жовтня 2015 року адміністративний позов задоволено.

Визнано дії Автогосподарства Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Київській області щодо надання ОСОБА_2 довідки про грошове забезпечення на роботах в третій зоні небезпеки (в зоні відчуження), м. Прип'ять та інших по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС за період з 02 по 09 травня 1986 року без включення одноразової допомоги і добових - протиправними.

Зобов'язано Автогосподарство ГУ МВС України в Київській області включити в довідку про заробітну плату ОСОБА_2 за період з 02 по 09 травня 1986 року на підставі розпорядження РМ СРСР від 17 травня 1986 рроку № 964рс, Постанова РАди Міністрів УРСР та Української республіканської ради професійних спілок № 207-7 від 10 червня 1986 року, за роботу в третій зоні небезпеки (зоні відчуження) м. Прип'ять по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС одноразову винагороду в розмірі 500 крб., добові в розмірі 3,5 крб. і заробітну плату за цей час з урахуванням коефіцієнта 4,5 та надати йому довідку з урахуванням вказаних сум.

Зобов'язано Управління Пенсійного фонду в місті Бровари та Броварському районі Київської області здійснити з 13 травня 2015 року перерахунок пенсії ОСОБА_2 з урахуванням відомостей про заробітну плату під час виконання ним службових обов'язків у третій зоні небезпеки (зоні відчуження) м. Прип'ять по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС за період з 02 по 09 травня 1986 року, а саме: одноразову винагороду в розмірі 500 крб., добові в розмірі 3,5 крб. за добу, заробітну плату за цей період з урахуванням коефіцієнту 4,5 та виплатити ОСОБА_2 недоотриману суму пенсії.

Не погоджуючись з зазначеним судовим рішенням, відповідачі подали апеляційні скарги, в яких просять скасувати постанову суду першої інстанції як таку, що постановлена з порушенням норм матеріального та процесуального права, та прийняти нову, якою у задоволенні позову відмовити повністю.

Заслухавши суддю - доповідача, розглянувши доводи апеляційних скарг, перевіривши матеріали справи, правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги підлягають задоволенню, а постанова суду - скасуванню з таких підстав.

Згідно зі ст.ст. 198 ч. 1 п. 3, 202 ч. 1 п. 4 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на постанову суду першої інстанції суд апеляційної інстанції скасовує її та ухвалює нове рішення, якщо визнає, що судом першої інстанції порушено норми матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції щодо задоволення позовних вимог, з огляду на наступне.

Як встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_2 є особою, постраждалою внаслідок Чорнобильської катастрофи (категорія 2), інвалідом 2 групи внаслідок захворювання, пов'язаного з ліквідацією наслідків аварії на ЧАЕС, перебуває на обліку в управлінні та отримує пенсію по інвалідності відповідно до ЗУ «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 28 лютого 1991 року.

Згідно ч. 4 статті 15 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» видача довідок про заробітну плату здійснюється підприємствами, установами та організаціями.

Відповідно до п. 17 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою Пенсійного фонду України від 25.11.2005 № 22-1 довідка про заробітну плату (дохід) особи видається на підставі особових рахунків, платіжних відомостей та інших документів про нараховану та сплачену заробітну плату підприємством, установою чи організацією, де працював померлий годувальник або особа, яка звертається за пенсією. Враховуючи вимоги п. 17 Порядку, відповідач має право видати довідку про розмір заробітної плати відповідно до даних, що містяться у розрахунковому листі позивача за відповідний період.

Згідно з ч. 1 ст. 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» пенсії по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання, і пенсії у зв'язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи можуть призначатися за бажанням громадянина із заробітку, одержаного за роботу в зоні відчуження в 1986-1990 роках, у розмірі відшкодування фактичних збитків, який визначається згідно з законодавством.

Так, позивачеві була надана довідка від 29.12.2014 № 1483 виходячи з даних розрахункового листа за 1986 рік (період коли виникли спірні правовідносини), який є первинним документом нарахування грошового забезпечення позивачеві за період несення служби під час ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС.

Стосовно вимоги позивача про зобов'язання Автогосподарства ГУМВС України в Київській області провести розрахунок його грошового забезпечення з урахуванням вимог Постанови Ради Міністрів УРСР та Української республіканської ради профспілок №207-7 від 10 червня 1986 року, розпорядження Ради Міністрів СРСР від 17 травня 1986 року №964 рс за роботу в третій зоні небезпеки (зоні відчуження) м. Прип'ять за період з 3 по 8 травня 1986 року, врахувавши одноразову грошову винагороду за отриману гранично допустиму дозу радіації повідомляємо наступне.

На час виникнення спірних правовідносин нарахування основного грошового забезпечення працівникам ОВС у 1986 році здійснювалось згідно норм „Положенням про грошове забезпечення осіб рядового та начальницького складу органів внутрішніх справ", яке було обумовлене наказом МВС СРСР від 19.03.1984 року № 090.

Згідно з розпорядженням Ради Міністрів СРСР від 17.06.1986 № 964, постанови Ради Міністрів УРСР та Укрпрофради від 10.06.1986 №207-7 керівникам міністерств та відомств надано право проводити оплату праці працівникам, занятих на роботах по ліквідації аварії у відповідних зонах небезпеки у відповідній кратності.

Як вбачається з довідки № 1483, виданої Автогосподарством МВС України та даних розрахункового листа позивача за 1986 рік, йому було нараховано та виплачено грошове забезпечення у кратності відповідній до зони перебування.

В матеріалах справи, є розрахунковий лист позивача про нарахування за період в зоні відчуження у 1986 році.

Також наказів про виплату премії позивачу не видавались.

Отже, слід вважати, що грошове забезпечення позивача за час несення служби в зоні особливого контролю в 1986 році нараховане та виплачене згідно законодавства, яке діяло на той період.

Такої ж думки дотримуються і судові інстанції України у своїх рішеннях, зокрема Вищий Адміністративний Суд України в ухвалі від 20.03.2014 у справі К/800/60838/13.

Слід звернути увагу на довідку видану Автогосподарством Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Київській області від 27.02.2015 року № 121, одноразова грошова винагорода не була включена та не виплачена в 1986 році. Не надано також підтверджувальних документів про те, що ця сума була дійсно виплачена та включена до грошового атестату (основного документа, що підтверджує всі виплати отриманні працівниками ОВС).

Позивач звертався до Автогосподарства Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Київській області про видачу довідки, в якій буде включена дана одноразова грошова винагорода та добові, з урахуванням коефіцієнта за перебування у третій зоні небезпечності.

Проте Автогосподарство Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Київській області, відмовило у видачі даної довідки, посилаючись на той факт, що не має підстав для включення даної недотриманої та не виплаченої суми грошової одноразової виплати.

Після чого позивач звернувся до Управління Пенсійного фонду України в місті Броварах та Броварському районі Київської області про проведення перерахунку, та отримав відмову у проведенні даного перерахунку, з причин, які чітко були висвітленні в запереченнях іредставника управління.

Слід також звернути увагу на те, що Головним управлінням було направлено лист до Міністерство соціальної політики України з проханням роз'яснення чи включається одноразова винагородна виплата за отриману дозу опромінення 25 бер і більше.

У відповідь на лист про надання роз'яснення Міністерством соціальної політики України направлено лист від 04.06.2015 року № 652/20/112/15, в якому повідомляється наступне: «Зважаючи, що на одноразову винагородну виплату за отриману дозу опромінення 25 бер і більше, не зараховуються страхові внески, вона не включається в розрахунок заробітку, з якого обчислюється пенсія. На осіб рядового і начальницького складу не поширюються норми Кодексу законів про працю Української PCP щодо режиму робочого часу, додаткової оплати за роботу у вихідні, святкові та неробочі дні, надурочні та нічні години.»

Судом першої інстанці не надано правової оцінки та не досліджено питання щодо того, що правовідносини між сторонами по справі виникли в 1986 році.

Згідно з розпорядженням КМУ №1006-р від 25.11.1993 р., учасники ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС співробітники МВС, віднесені до першої категорії, а також ті, що отримали в 1986-1987 роках дозу опромінення в 25 БЕР і більше, мають право на перерахування їх грошового утримання за період роботи в зоні відчуження із розрахунку посадових окладів і окладів за спеціальними званнями, що діяли в період роботи в зоні ЧАЕС, у кратних розмірах, відповідно до зон небезпечності, де вони несли службу.

На вище зазначене теж звертає увагу та підтверджує позивач в своєму адміністративному позові.

Автогосподарства ГУ МВСУ в Київській області в апеляційній скарзі звертає увагу на лист Міністерства праці та соціальної політики України від 13.04.2001 № 03- 3/1652-018-2 «Про оплату праці у зоні відчуження ЧАЕС у 1986-1990 років осіб, які виконували роботи, пов'язані з ліквідацією наслідків аварії на ЧАЕС і запобіганням забрудненню навколишнього середовища» було розсекречено ряд нормативно- правових актів урядів СРСР та УРСР. Серед розсекречених в тому числі і ті, на які посилається позивач, а саме: постанова Ради Міністрів СРСР та ВЦРПС № 655-195 від 05 червня 1986 року, постанова Ради Міністрів УРСР і Української республіканської Ради Професійних Спілок від 10 червня 1986 року № 207-7, постанова Ради Міністрів СРСР № 524-156 від 07 травня 1986 року тощо.

Згідно вимог ст. 5 КАС України адміністративне судочинство здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу та міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

Згідно ч.1 ст. 99 КАС України адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Крім того ч. 3 ст. 99 КАС України передбачено, що для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.

Також ч. 5 ст. 99 КАС України визначено, що для звернення до адміністративного суду щодо оскарження рішення суб'єкта владних повноважень, на підставі якого ним може бути заявлено вимогу про стягнення грошових коштів, встановлюється місячний строк.

Наслідки пропущення строків звернення до адміністративного суду передбачені ст. 100 КАС України. Зокрема відповідно до вимог частини першої адміністративний позов, поданий після закінчення строків, установлених законом, залишається без розгляду, якщо суд на підставі позовної заяви та доданих до неї матеріалів не знайде підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, про що постановляється ухвала.

Отже, позивач мав всі підстави та можливість дізнатися про порушення свого права станом на 1993, 2001, 2014 рік (довідка № 1483 видана 29.12.2014 р. ) та міг вжити всіх передбачених законодавством заходів (в тому числі і звернутися до суду) для їх захисту, а відтак право на звернення до суду за захистом своїх прав пропустив.

Надаючи правову оцінку обставинам справи слід зазначити наступне.

Згідно з частиною першою ст. 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» пенсії по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання, і пенсії у зв'язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи можуть призначатися за бажанням громадянина із заробітку, одержаного за роботу в зоні відчуження в 1986-1990 роках, у розмірі відшкодування фактичних юитків, який визначається згідно з законодавством.

Частина 4 ст. 54 ЗУ « Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» одноразова грошова допомога взагалі виключена, та чинна в іншій редакції, викладеній наступним чином: «пенсії по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання, і пенсії у зв'язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи, можуть призначатися за бажанням громадян із заробітку, одержаного за роботу в зоні відчуження в 1986-1990 роках, у розмірі збитків, який визначається згідно із законодавством.

В усіх випадках розмір середньомісячної заробітної плати для обчислення пенсії за роботу у зоні відчуження в 1986 -1990 роках не може перевищувати 3,0 тисяч крб. Умови, порядок призначення та мінімальні розміри пенсії по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання, і пенсії у зв'язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи, визначаються актами Кабінету Міністрів України з відповідних питань.

Дані зміни були внесені ЗУ №76 від 28.12.2014 року, в яких чітко було врегульовано питання, що сума для обчислення має бути одержаним заробітком, а не тим який мав виплатитися.

Відповідно до ч. 4 ст. 15 Закону № 796 видача довідок про періоди роботи (служби) по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, а також на територіях радіоактивного забруднення, про заробітну плату за цей період здійснювалась відповідними установами.

З вище зазначено слід зробити висновок, що документ, який видає підприємство, установа або організація на прохання заінтересованої особи і який містить ті чи інші відомості про неї (напр., довідка про місце проживання, довідка про місце роботи тощо). Довідку видає лише той орган, у якому є офіційні матеріали, що містять необхідні для довідки відомості. Довідка оформляється, як правило, на спец, бланку і набуває значення офіц. документа з моменту підписання її повноважною службовою особою і скріплення підпису печаткою даного підприємства, установи або організації.

Службовий документ, у якому подано певні цифрові або інші відомості. Застосовують найчастіше у взаємовідносинах між вищестоящими і нижчестоящимиустановами й організаціями.

Відповідно до п. 17 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою Пенсійного фонду України від 25.11.2005 № 22-1 довідка про заробітну плату (дохід) особи видається на підставі особових рахунків, платіжних відомостей та інших документів про нараховану та сплачену заробітну плату підприємством, установою чи / організацією, де працював померлий годувальник або особа, яка звертається за / І пенсією. Враховуючи вимоги п. 17 Порядку, відповідач має право видати довідку про розмір заробітної плати відповідно до даних, що містяться у розрахунковому листі позивача за відповідний період.

Всі дії по видачі позивачеві довідки ґрунтуються виключно на нормах діючого законодавства та відповідають обставинам справи, а відтак зазначена вимога не підлягає задоволенню.

Аналіз всіх цим норм дає підстави для висновку, що пенсія відповідно до Закону № 796 може призначатися, виходячи із фактично отриманої заробітної плати. При цьому, розмір отриманої заробітної плати зазначається у довідці (а не в відомостях), а також орган Пенсійного фонду має право перевірити дані довідки.

Слід також зазначити, що судом першої інстанції помилково зазначено про те, що позивач, коли відбувалась аварія на ЧАЕС працював в Автогосподарстві ГУМВС України в Київській області, адже відповідно до довідки № 1483 від 29.12.2014 року позивач з 3 по 8 травня 1986 року проходив службу в Автогосподарстві ГУМВС України, яке є іншою особою.

В оскаржувальній довідці від 29.12.2015 № 1483 чітко вказано, що позивач проходив службу в Автогосподарстві МВС України. Довідку також видало Автогосподарство МВС України. А постановою суду зобов'язано Автогосподарство ГУМВС України в Київській області внести зміни у вказану довідку. Автогосподарство МВС України та Автогосподарство ГУМВС України в Київській області це зовсім різні юридичні особи.

Крім того, відповідно до довідки № 406 від 18.05.2015, позивач отримував грошові винагороди 11.05.1986 та 29.12.1986 відповідно до наказів МВС УРСР. Що також доводить, що позивач на момент виконання робіт у зоніх відчуження проходив службу в Автогосподарстві МВС України, яке і повинно бути належним відповідачем по справі.

Відповідно до ч. 1 ст. 52 КАС України, суд першої інстанції, встановивши, що з адміністративним позовом звернулися не до тієї особи, яка повинна відповідати за адміністративним позовом, може допустити заміну неналежного відповідача належним.

Таким чином суд першої інстанції дійшов неправильного висновку про задоволення позову.

Відповідно до статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч. 3 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з частиною першою статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Зі змісту ст. 159 КАС України, судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права, обґрунтованим - ухвалене судом на підставі повного та всебічного з'ясування обставин в адміністративній справі, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні.

Таким чином, оскільки суд першої інстанції не повно встановив обставини у справі, його висновки не відповідають обставинам справи, судове рішення ухвалене з порушенням норм матеріального права, тому постанова Броварського міськрайонного суду Київської області від 05 жовтня 2015 року підлягає скасуванню.

Керуючись ст.ст. 2, 160, 167, 195, 196, 198, 202, 205, 207, 211, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційні скарги Управління Пенсійного фонду України в місті Броварах та Броварському районі Київської області, Автогосподарства Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Київській області - задоволити.

Постанову Броварського міськрайонного суду Київської області від 05 жовтня 2015 року - скасувати.

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_2 до Автогосподарства Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Київській області, Управління Пенсійного фонду України в місті Броварах та Броварському районі Київської області про визнання дій неправомірними та зобов'язання вчинити певні дії - відмовити.

Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення, проте на неї може бути подана касаційна скарга до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів з дня складення цієї постанови у повному обсязі, тобто з 08 грудня 2015 року.

Головуючий суддя:

Судді:

Повний текст постанови виготовлено - 03 грудня 2015 року.

Головуючий суддя Костюк Л.О.

Судді: Бужак Н.П.

Твердохліб В.А.