Справа № 817/2847/15
Суддя: Котік Т.С.
Дата ухвалення: 2015-12-07 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
_____________________________________________
Головуючий у 1-й інстанції: Шарапа В.М.
Суддя-доповідач:ОСОБА_1
УХВАЛА

іменем України

"07" грудня 2015 р. Справа № 817/2847/15

Житомирський апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді Котік Т.С.

суддів: Жизневської А.В.

ОСОБА_2,

при секретарі Єрикаловій О.О. ,

за участю представників сторін

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у м.Рівному Головного управління ДФС у Рівненській області на постанову Рівненського окружного адміністративного суду від "05" жовтня 2015 р. у справі за позовом Дочірнього підприємства "Авіком Рівне" до Державної податкової інспекції у м.Рівному Головного управління ДФС у Рівненській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень - рішень ,

ВСТАНОВИВ:

Постановою Рівненського окружного адміністративного суду від 05 жовтня 2015 року позов Дочірнього підприємства "Авіком Рівне" задоволено.

Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у м. Рівному Головного управління ДФС у Рівненській області від 19.08.2015 року № про збільшення Дочірньому підприємству "Авіком Рівне" грошового зобов'язання з податку на прибуток підприємств на загальну суму 471381,75 грн., в тому числі 377105,00 грн. за основним платежем та 94276,75 грн. штрафних санкцій.

Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у м. Рівному Головного управління ДФС у Рівненській області від 19.08.2015 року № про збільшення Дочірньому підприємству "Авіком Рівне" грошового зобов'язання з податку на додану вартість на загальну суму 611430,75 грн., в тому числі 489144,00 грн. за основним платежем та 122286,75 грн. штрафних санкцій

Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у м. Рівному Головного управління ДФС у Рівненській області від 19.08.2015 року № про зменшення Дочірньому підприємству "Авіком Рівне" розміру від'ємного значення суми податку на додану вартість, задекларованого у податковій декларації від 17.01.2015 року № за грудень 2014 року, на 12729,00 грн.

Присуджено на користь позивача - Дочірнього підприємства "Авіком Рівне" за рахунок бюджетних асигнувань відповідача - Державної податкової інспекції у м. Рівному Головного управління ДФС у Рівненській області судовий збір у сумі 2191 (дві тисячі сто дев'яносто одна) грн. 08 коп.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 податкова інспекція у м. Рівному Головного управління ДФС у Рівненській області, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить судове рішення скасувати та прийняти нове - про відмову в задоволенні позову. Зокрема, апелянт посилається на те, що висновки суду не узгоджуються з обставинами які встановлено під час перевірки, щодо відсутності об'єктів оподаткування податком на прибуток підприємств та податком на додану вартість при придбанні товарів і послуг по взаємовідносинах з контрагентами ТОВ "Тарма Груп", ТОВ "Продакт-Інвест", ТОВ "Фінанспромгаз ойл", ТОВ "Фінанспромгаз".

Розглянувши справу, перевіривши законність та обгрунтованість судового рішення, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_4 підприємство "Авіком Рівне" з 02.08.2010 року зареєстроване як юридична особа, перебуває на обліку як платник податків та є платником податку на додану вартість (т. 1 а.с. 12).

За наслідками планової виїзної перевірки Дочірнього підприємства "Авіком Рівне" з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства, за період з 01.01.2014 року по 31.12.2014 року, ОСОБА_3 податковою інспекцією у м. Рівному Головного управління ДФС у Рівненській області, складено акт від 26.05.2015 року №165/17-16-22-02/30559953 (т. 1 а.с. 11-70, 205-207).

На підставі акту перевірки прийнято податкові повідомлення-рішення:

-від 09.06.2015 року № про збільшення грошового зобов'язання з податку на прибуток підприємств на загальну суму 1712823,75 грн., в тому числі 1370259,00 грн. за основним платежем та 342564,75 грн. за штрафними санкціями;

-від 09.06.2015 року № про збільшення грошового зобов'язання з податку на додану вартість на загальну суму 2980593,75 грн., в тому числі 2384475,00 грн. за основним платежем та 596118,75 грн. за штрафними санкціями;

-від 09.06.2015 року № про зменшення розміру від'ємного значення суми податку на додану вартість, задекларованого у податковій декларації за грудень 2014 року від 17.01.2015 року №, на 96844,00 грн. (т. 1 а.с. 79-81).

За результатами розгляду скарги платника податків в адміністративному порядку, контролюючим органом податкові повідомлення-рішення від 09.06.2015 року №, №, № відкликано, прийнято нові податкові повідомлення-рішення:

-від 19.08.2015 року № про збільшення грошового зобов'язання з податку на прибуток підприємств на загальну суму 471381,75 грн., в тому числі 377105,00 грн. за основним платежем та 94276,75 грн. за штрафними санкціями;

-від 19.08.2015 року № про збільшення грошового зобов'язання з податку на додану вартість на загальну суму 611430,75 грн., в тому числі 489144,00 грн. за основним платежем та 122286,75 грн. за штрафними санкціями;

-від 19.08.2015 року № про зменшення розміру від'ємного значення суми податку на додану вартість, задекларованого у податковій декларації за грудень 2014 року від 17.01.2015 року №, на 12729,00 грн. (т. 1 а.с. 82-115).

За результатами розгляду скарги платника податків в адміністративному порядку, контролюючим органом податкові повідомлення-рішення від 19.08.2015 року №, №, № залишено без змін (т. 1 а.с. 116-121, 213-216).

Суд першої інстанції, перевіряючи спірні податкові повідомлення-рішення на відповідність вимогам частини 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України дійшов висновків, що їх прийнято протиправно.

Колегія суддів апеляційного суду погоджується з вказаним висновком, виходячи з наступного.

Так, в основу оспорюваних податкових повідомлень-рішень покладено висновки відповідача про порушення позивачем вимог п. 44.1 ст. 44, п. 138.1, п. 138.2 ст. 138, пп. 139.1.9 п. 139.1 ст. 139, п. 198.1, п. 198.2, п. 198.3, п. 198.6 ст. 198, п. 200.1-п. 200.4, ст. 200 Податкового кодексу України, яке полягало у завищенні витрат, що враховуються при обчисленні об'єкту оподаткування податком на прибуток підприємств, за 2014 рік на 2095024,00 грн. та завищенні податкового кредиту з податку на додану вартість за червень, серпень, жовтень 2014 року на 501873,00 грн., що призвело до заниження податкових зобов'язань з податку на прибуток підприємств на 377105,00 грн. та з податку на додану вартість на 501873,00 грн., внаслідок включення до їх складу витрат та сум ПДВ по господарських операціях з контрагентами ТОВ "Тарма Груп", ТОВ "Продакт-Інвест", ТОВ "Фінанспромгаз ойл", ТОВ "Фінанспромгаз", які відповідач вважає безтоварними.

Проте, під час розгляду справи зазначені висновки не знайшли свого підтвердження, оскільки спростовані належними та допустимими доказами.

Як встановлено судом першої інстанції, за період, що перевірявся, ТОВ "Тарма Груп" поставлено для позивача порошок мінеральний активований на загальну суму 29036,00 грн., ПДВ 4839,33 грн.

Зазначені обставини підтверджується видатковими та податковими накладними від 31.07.2014 року №ТГ0000288, №362 на суму 5149,20 грн., в тому числі ПДВ 858,20 грн., №ТГ0000289, №362 на суму 12950,00 грн., в тому числі ПДВ 2158,33 грн., від 18.08.2015 року №ТГ0000521, №187 на суму 10936,80 грн., в тому числі ПДВ 1822,80 грн. , наявність який податковий орган не заперечує.

Факт розрахунків за поставлені товари між сторонами проведені в повному обсязі. Так само, як і перевезення товарів, яке здійснювалось автомобільним транспортом постачальника, що підтверджується товарно-транспортними накладними від 31.07.2014 року №0002, від 18.08.2014 року №0003 (т. 1 а.с. 135-145), що спростовує доводи податкового органу про відсутність товарно-транспортних накладних.

В послідуючому, використання придбаних товарів у власній господарській діяльності здійснювалось платником податків шляхом їх подальшої реалізації (т. 2 а.с. 26-29), а тому, є вірними висновки суду першої інстанції, що позивачем правомірно включено витрати у сумі 24197,00 грн. до складу витрат, які враховуються при визначенні об'єкту оподаткування податком на прибуток за 2014 рік та ПДВ у сумі 4839,00 грн. до складу податкового кредиту з податку на додану вартість за серпень 2014 року.

Також, ТОВ "Продакт Інвест" поставлено для позивача порошок мінеральний активований на суму 17346,00 грн., ПДВ 2891,00 грн., що підтверджується видатковою та податковою накладними від 14.10.2014 року №ПІ-0000065, №23.

Розрахунки за поставлені товари між сторонами проведені в повному обсязі.

Перевезення товарів здійснювалось автомобільним транспортом постачальника, що підтверджується товарно-транспортною накладною від 14.10.2014 року №0001 (т. 1 а.с. 146-150), а тому посилання відповідача на відсутність доказів щодо транспортування зазначеного товару обгрунтовано не прийнято судом до уваги.

За результатами вказаних господарських операцій позивачем включено витрати у сумі 144557,00 грн. до складу витрат, які враховуються при визначенні об'єкту оподаткування податком на прибуток за 2014 рік та ПДВ у сумі 2891,00 грн. до складу податкового кредиту з податку на додану вартість за жовтень 2014 року, оскільки крім первинних документів, які підтверджують вказану господарську операцію, позивачем доведено факт використання придбаних товарів у власній господарській діяльності здійснювалось платником податків шляхом їх подальшої реалізації наступним покупцям (т. 2 а.с. 50-51).

Також, при розгляді справи спростовано посилання податкового органу на відсутність сертифікатів походження товару придбаного у ТОВ "Тарма Груп" та ТОВ "Продакт-Інвест".

На підставі договору поставки нафтопродуктів №73/06-НП від 23.06.2014 року, ТОВ "Фінанспромгаз" поставлено для позивача нафтопродукти на суму 1937599,51 грн., ПДВ 322933,25 грн., що підтверджується договором від 23.06.2014 року №73/06-НП, видатковою та податковою накладними від 23.06.2014 року №619, №210, актом приймання-передачі нафтопродуктів від 25.10.2015 року.

Перевезення товарів, здійснювалось залізничним транспортом, що підтверджується залізничною накладною від 23.06.2014 року (т. 1 а.с. 167-180).

Так само, підтверджено як під час перевірки та і в суді першої інстанції факт розрахунку за поставлені товари між сторонами та використання придбаних товарів у власній господарській діяльності (т. 2 а.с. 70-103), а тому позивачем правомірно включено витрати у сумі 1614666,00 грн. до складу витрат, які враховуються при визначенні об'єкту оподаткування податком на прибуток за 2014 рік та ПДВ у сумі 322933,50 грн. до складу податкового кредиту з податку на додану вартість за червень 2014 року за результатами вказаних господарських операцій.

На підставі договору поставки нафтопродуктів від 18.07.2014 №018/2014-НП ТОВ "Фінанспромгаз ойл" поставлено для позивача нафтопродукти на суму 1027257,00 грн., ПДВ 171209,50 грн., що підтверджується договором від 18.07.2014 року №018/2014-НП, видатковою та податковою накладними від 25.10.2014 року №522, №121, актом приймання-передачі нафтопродуктів від 25.10.2015 року.

Як і по попередніх господарських операціях, розрахунки за поставлені товари між сторонами проведені в повному обсязі.

Залізничною накладною від 25.10.2014 року підтверджується факт перевезення товарів залізничним транспортом (т. 1 а.с. 151-165) та в послідуючому придбаний товар використано у власній господарській діяльності, шляхом їх подальшої реалізації наступним покупцям (т. 2 а.с. 53-68).

За результатами вказаних господарських операцій позивачем включено витрати у сумі 441706,00 грн. до складу витрат, які враховуються при визначенні об'єкту оподаткування податком на прибуток за 2014 рік та ПДВ у сумі 171209,50 грн. до складу податкового кредиту з податку на додану вартість за жовтень 2014 року.

Отже, досліджені судом першої інстанції первинні документи, надані позивачем для перевірки та у судове засідання документи є первинними в розумінні Податкового кодексу України та Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", розкривають зміст господарських операцій, підтверджують реальність руху активів позивача, а тому, вказані документи є первинними документами в розумінні закону, які належить складати для даного виду господарських операцій, а відтак є належними та допустимими доказами відповідно до приписів статті 70 КАС України, які підтверджують фактичне здійснення господарських операцій.

Доказів на підтвердження того, що зазначені первинні документи не відповідають за своєю формою чи змістом вимогам Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" не надано та не встановлено судом. Так само, не спростовано під час розгляду справи і те, що зазначені господарські операції спричинили реальну зміну майнового стану суб'єкта господарювання, яка фіксується шляхом складення контрагентами первинних документів, оскільки вимога щодо реальної зміни майнового стану, як ознака фактичного здійснення господарської операції та необхідність фіксування такої зміни у первинних документах кореспондує з нормами Податкового кодексу України, якими встановлено порядок формування витрат та податкового кредиту з податку на додану вартість.

Так, згідно з п. 44.1 ст. 44 Податкового кодексу України, для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством (абз. 1). Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту (абз. 2).

Пунктом 138.1 статті 138 Податкового кодексу України (в редакції чинній на час спірних правовідносин) передбачено, що витрати, що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування, складаються із витрат операційної діяльності, які визначаються згідно з пунктами 138.4, 138.6-138.9, підпунктами 138.10.2-138.10.4 пункту 138.10, пункту 138.11 цієї статті та інших витрат, визначених згідно з пунктами 138.5, підпунктами 138.10.5, 138.10.6 пункту 138.10, пункту 138.11, 138.12 цієї статті, пункту 140.1 статті 140 і статті 141 цього Кодексу; крім витрат, визначених у пункті 138.3 цієї статті та у статті 139 цього Кодексу.

Підпунктом 138.1.1 пункту 138.1 статті 138 Податкового кодексу України (в редакції чинній на час спірних правовідносин) встановлено, що витрати операційної діяльності включають собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг та інші витрати беруться для визначення об'єкта оподаткування з урахуванням пунктів 138.2, 138.11 цієї статті, пунктів 140.2-140.5 статті 140, статті 142 і 143 та інших статей цього Кодексу, які прямо визначають особливості формування витрат платника податку.

За змістом абзацу 1 пункту 138.2 статті 138 Податкового кодексу України (в редакції чинній на час спірних правовідносин) передбачено, що витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

В силу вимог підпункту 139.1.9 пункту 139.1 статті 139 Податкового кодексу України (в редакції чинній на час спірних правовідносин) визначено, що до складу витрат не включаються витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких визначена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

В свою чергу, відповідно до пп. "а" п. 198.1 ст. 198 Податкового кодексу України (в редакції чинній на час спірних правовідносин), право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.

Згідно з п. 198.2 ст. 198 Податкового кодексу України (в редакції чинній на час спірних правовідносин), датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: або дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; або дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Пунктом 198.3 статті 198 Податкового кодексу України (в редакції чинній на час спірних правовідносин) передбачено, що податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг (у разі здійснення контрольованих операцій - не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу) та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою п. 193.1 ст. 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку. Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Пунктом 198.6 статті 198 Податкового кодексу України (в редакції чинній на час спірних правовідносин) встановлено, що не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог ст. 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими п. 201.11 ст. 201 цього Кодексу.

З огляду на вищезазначене, є вірними висновки суду першої інстанції з приводу того, що дії позивача щодо формування витрат та податкового кредиту за результатами господарських операцій з ТОВ "Тарма Груп", ТОВ "Продакт-Інвест", ТОВ "Фінанспромгаз ойл", ТОВ "Фінанспромгаз" відповідають приписам Податкового кодексу України.

Зазначені господарські операції відображено в податковому та бухгалтерському обліках.

Посилання відповідача на акт перевірки ТОВ "Тарма Груп" від 22.08.2014 року №2553/2655-2209/39184734, як на підставу для висновків про безтоварність господарських операцій позивача з даним контрагентом, обгрунтовано не прийнято судом першої інстанції до уваги, оскільки постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 11.02.2015 року по справі №826/17543/14, яка набрала законної сили, дії контролюючого органу щодо коригування вказаному платнику податків показників податкової звітності з податку на додану вартість за липень 2014 року визнано протиправними (т. 2 а.с. 9-25).

Також, є безпідставним посилання апелянта і на неприйняття податкової звітності з податку на додану вартість за жовтень 2014 року, поданої ТОВ "Продакт Інвест", оскільки такі дії контролюючого органу визнано протиправними постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 08.06.2015 року по справі №826/1609/15, яка набрала законної сили (т. 2 а.с. 32-49).

Отже, встановлені судовим рішенням в адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Також, є безпідставним посилання відповідача, як на підстави для висновку про безтоварність господарських операцій з ТОВ "Фінанспромгаз ойл" та з ТОВ "Фінанспромгаз" на акти про результати перевірок ТОВ "Фінанспромгаз ойл" від 05.03.2015 року №190/26-55-22-08/39166537 та ТОВ "Фінанспромгаз" від 05.03.2015 року №188/26-55-22-08/37955837, (т. 1 а.с. 218-237).

Зі змісту вказаних актів вбачається, що вони містять висновки щодо неможливості підтвердження реальності господарських відносин з попередніми постачальниками з урахуванням їх виду, обсягу, якості та розрахунків та як наслідок неможливості підтвердження реальності господарських відносин ТОВ "Фінанспромгаз ойл", ТОВ "Фінанспромгаз" з покупцями, які не приймали участь у господарських операціях та не були підставою для формування податкового кредиту позивача.

В свою чергу, судом досліджено як первинні документи так і факт реальності здійснення господарських операцій безпосередньо між учасниками операції, які були підставою для формування податкового кредиту платника податків.

Відносини між учасниками попередніх ланок постачання товарів не мають безпосереднього впливу на дослідження факту реальності господарської операції, вчиненої між конкретними контрагентами. Тому, в разі наявності в контролюючого органу інформації щодо порушення окремим платником податків податкового законодавства, негативні наслідки повинні застосовуватися саме щодо цієї особи, оскільки відповідно до частини 2 статті 61 Конституції України, юридична відповідальність особи має індивідуальний характер.

Такі висновки суду першої інстанції узгоджуються з правовими висновками Верховного Суду України, викладеними в постанові від 31.01.2011 року в справі №21-47а10, які в силу вимог статті 244-2 КАС України є обов'язковими для врахування судом під час розгляду та вирішення даної справи.

Також, відповідають практиці Європейського Суду з прав людини, зокрема, в рішенні від 22.01.2009 року по справі "БУЛВЕС" АД проти Болгарії" (заява №3991/03), також підтверджено такий підхід до вирішення податкових спорів, оскільки Судом зазначено, що платник податку не повинен нести наслідків невиконання постачальником його зобов'язань зі сплати податку і в результаті сплачувати ПДВ другий раз, а також сплачувати пеню.

Окрім того, на час розгляду справи в суді апеляційної інстанції, податкові повідомлення-рішення, прийняті за результатами перевірок ТОВ "Фінанспромгаз ойл" від 05.03.2015 року №190/26-55-22-08/39166537 та ТОВ "Фінанспромгаз" від 05.03.2015 року №188/26-55-22-08/37955837 скасовано, про що постановлено відповідні судові рішення, на які посилається позивач в запереченнях.

За наведених обставин, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що податкові повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у м. Рівному Головного управління ДФС у Рівненській області від 19.08.2015 року №, №, № є протиправними та підлягають скасуванню.

Доводи апеляційної скарги зазначених висновків суду першої інстанції не спростовують та не містять фактів невірного застосування судом норм матеріального та процесуального права.

Зважаючи на вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дослідив наявні докази, надав їм належну оцінку та прийняв законне та обґрунтоване рішення, підстави для скасування якого відсутні.

Керуючись ст.ст. 195, 196, 198, 200, 205, 206 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у м.Рівному Головного управління ДФС у Рівненській області залишити без задоволення, а постанову Рівненського окружного адміністративного суду від "05" жовтня 2015 р. без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня складання її в повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя Т.С. Котік

судді: А.В. Жизневська

ОСОБА_2

Повний текст cудового рішення виготовлено "08" грудня 2015 р.

Роздруковано та надіслано:р.л.п.

1- в справу:

2 - позивачу ОСОБА_4 підприємство "Авіком Рівне" пров.Робітничий,5,м.Рівне,33009

3- відповідачу ОСОБА_3 податкова інспекція у м.Рівному Головного управління ДФС у Рівненській області вул. Відінська,8,м.Рівне,33023

- ,