Справа № 303/6946/15-а
Суддя: Кость В. В.
Дата ухвалення: 2015-12-08 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 грудня 2015 року м. Мукачево Справа №303/6946/15-а

2а/303/322/15

Номер рядка стат. звіту-44

Мукачівський міськрайонний суд Закарпатської області

в особі: головуючого судді Кость В.В.

при секретарі Прокоп Г. М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Мукачево адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1

до відповідача (1) Виконавчого комітету Мукачівської міської ради

до відповідача (2) Адміністративної комісії при виконавчому комітеті Мукачівської міської ради

про скасування постанов про адміністративне правопорушення від 25 вересня 2015 року та 16 жовтня 2015 року про накладення адміністративних стягнень,

За участю:

позивача ОСОБА_1;

представника відповідачів ОСОБА_2;

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1, з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог (а.с. 16-17), звернулася до суду з позовом до відповідачів про скасування постанов адміністративної комісії при виконавчому комітеті Мукачівської міської ради від 25 вересня 2015 року та 16 жовтня 2015 року про накладення на неї адміністративних стягнень у вигляді штрафу за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 152 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Позовні вимоги обґрунтовуються посиланням на обставини щодо наявності всіх правових підстав щодо скасування вищевказаних постанов, з огляду на те, що ніяких державних стандартів, норм і правил у сфері благоустрою населених пунктів позивач не порушувала, оскільки, виключно, з метою оздоровлення дітей, здійснювала їх катання на власному коні (поні), тому не розуміє у звязку з чим на неї накладено штраф.

У процесі судового розгляду справи, позивач визнала факт випасання нею коня на території зелених насаджень у центрі м. Мукачева, що було зафіксовано в протоколі від 13.09.2015. Поряд з цим, при розгляді справи просила врахувати її важкий матеріальний стан з огляду на те, що вона є пенсіонеркою. Крім того, у неї на утриманні знаходиться брат, який є інвалідом 2-ї групи з дитинства, та проживає разом з нею в одному житловому приміщенні.

Представник відповідачів, прийнявши участь у судовому розгляді справи, позовних вимог не визнав з посиланням на те, що працівниками ММКП «Муніципальна поліція» належним чином були зафіксовані факти порушень позивачем державних стандартів, норм і правил у сфері благоустрою населених пунктів, оскільки позивач випасала належну їй тварину на зелених насадженнях у центрі м. Мукачево, що і стало підставою для накладення на неї адміністративних стягнень на підставі оспорюваних за предметом позову постанов.

Заслухавши доводи та заперечення учасників судового розгляду, дослідивши письмові докази наявні у матеріалах адміністративної справи, суд приходить до наступного висновку.

Наявними у справі доказовими матеріалами (рапорти, протоколи, фотознімки, а.с. 69-73, 79-83) належним чином зафіксовано факти порушень позивачем державних стандартів, норм і правил у сфері благоустрою населених пунктів, у звязку з випасанням ОСОБА_1 коня на території залежних насаджень (газонів) у центральній частині м. Мукачево, що стало підставою для накладення на неї адміністративних стягнень, передбачених ст. 152 Кодексу України про адміністративні правопорушення на підставі оспорюваних за предметом позову постанов (а.с. 74, 84).

Оскаржувані позивачем акти, прийняті органом місцевого самоврядування акти на підставі статті 144 Конституції України, п. 8 ст. 16 Закону України «Про благоустрій населених пунктів», п.п. 11.3., 11.7. «Правил благоустрою, забезпечення чистоти, порядку утримання і прибирання вуличних, дворових територій, парків, скверів м. Мукачево», затверджених рішенням Мукачівської міської ради від 28.09.2013р №919.

За наслідками судового розгляду справи орган місцевого самоврядування довів правомірність своїх дій по фіксації адміністративних правопорушень вчинених ОСОБА_1

В свою чергу, подані позивачем докази та наведені аргументи щодо неправомірності дій відповідачів стосовно винесення вищевказаних постанов судом відхиляються, оскільки не спростовують наведених перед цим висновків суду, так як не стосуються предмета судового дослідження при розгляді такої категорії справ.

Поряд з цим, суд приходить до висновку про необхідність зміни оскаржуваних позивачем постанов у частині застосованого до неї адміністративного стягнення з огляду на наступне.

За вчинені позивачем правопорушення на неї накладено, почергово, адміністративне стягнення у виді штрафу, розмір якого становить 1360,00 грн.

Диспозиція ст. 152 Кодексу України про адміністративні правопорушення містить нормативне правило відносно адміністративної відповідальності громадян за порушення державних стандартів, норм і правил у сфері благоустрою населених пунктів, правил благоустрою територій населених пунктів - правил благоустрою територій населених пунктів.

В свою чергу, санкція вказаної статті визначає вид і розмір покарання за порушення вищезазначеного нормативного правила у вигляді штрафу від двадцяти до вісімдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян (на фізичних осіб).

За визначенням, яке міститься у ст. 27 Кодексу України про адміністративні правопорушення, штрафом є грошове стягнення, що накладається на громадян і посадових осіб за адміністративні правопорушення у випадках і розмірі, встановлених цим Кодексом та іншими законами України.

Отже, за основу для визначення розміру адміністративного стягнення, яке підлягає накладенню на порушника у вигляді штрафу береться неоподатковуваний мінімум доходів громадян, що на час винесення оскаржуваного акту складав 17 (сімнадцять) гривень.

Натомість розмір накладених на позивача адміністративних стягнень (а.с. 7, 9) визначено субєктом владних повноважень у вигляді конкретної грошової суми, що не передбачено положеннями Кодексу України про адміністративні правопорушення.

По відношенню до цього слід зазначити, що уповноважений на застосовування адміністративних санкцій орган, може вказати їх конкретний грошовий вираз, однак визначити міру відповідальності має тільки у встановленому законодавством вигляді, яким у даному конкретному випадку є неоподатковуваний мінімум доходів громадян.

Також субєктом владних повноважень накладено на позивача адміністративне стягнення у грошовому виразі, який становить максимальний розмір у перерахунку на неоподатковувані мінімуми доходів громадян.

Конституція України визначає основні права і свободи людини і громадянина та гарантії їх дотримання і захисту, зокрема: юридична відповідальність особи має індивідуальний характер (частина друга ст. 61).

Згідно зі ст. 33 Кодексу України про адміністративні правопорушення стягнення за адміністративне правопорушення накладається у межах, установлених цим Кодексом та іншими законами України.

При накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, крім випадків накладення стягнення за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксованому в автоматичному режимі.

Із вищевказаними приписами ст. 33 Кодексу України про адміністративні правопорушення в повній мірі кореспондуються і положення ст. 280 названого законодавчого акту, якими передбачено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно із положеннями статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року рішення Європейського суду з прав людини та Конвенція є джерелом права в Україні, а тому констатація цією міжнародною судовою установою окремих фактів має обовязковий характер і не потребує повторного їх встановлення.

Європейський суд з прав людини у своєму у рішенні від 30 жовтня 2014 року по справі «Швидка проти України», яке набуло статусу остаточного 30 січня 2015 року, вказав на те, що на заявницю, за вчинене нею адміністративне правопорушення, було накладено надмірно суворе стягнення, явно непропорційне вчиненому (пункти 20, 26, 28). При застосуванні відповідальності необхідно переслідувати легітимну мету, зокрема забезпечення громадської безпеки, охорони моралі, захисту прав інших осіб тощо, що є необхідним у демократичному суспільстві, тобто бути пропорційними переслідуваній меті, для чого враховується й характер та суворість застосованих стягнень (пункти 31, 32, 33, 34).

Цим рішенням суду констатовано, що національні суди, діючи усупереч вимогам законодавства України, яке передбачає накладення стягнення, застосували до заявниці, шістдесятитрьохрічної жінки, без судимостей найбільш суворе стягнення за вчинене нею правопорушення, яке було непропорційним переслідуваній меті і не було необхідним у демократичному суспільстві (пункти 41, 42).

Таким чином, висновки Європейського суду з прав людини стосувалися оцінки відповідності діяльності національних судів при судовому провадженні по справі про адміністративне правопорушення щодо заявниці вимогам Конвенції як щодо встановлення факту діяння заявниці та його юридичної кваліфікації, так і щодо накладеного на неї стягнення.

З урахуванням вимог статей 293, 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, частини другої ст. 162 Кодексу адміністративного судочинства України, при оскарженні постанов по справі про адміністративне правопорушення, в частині суворості накладеного стягнення, суд, який здійснює перегляд, може змінити постанову (постанови), замінивши захід стягнення.

З урахуванням того, що вищевказаним вимогам законодавства оскаржувані за предметом позову постанови, в частині накладеного адміністративного стягнення, не відповідають, суд приходить до висновку про необхідність зміни заходу стягнення до порушниці з штрафу у розмірі 1360,00 грн. на попередження, з огляду на те, що заявниця вперше притягується до такого виду адміністративної відповідальності, є особою пенсійного віку, а також має на утриманні брата інвалід 2-ї групи з дитинства, що підтверджено матеріалами справи (а.с. 59-60).

Крім того, вчинені позивачкою правопорушення не завдали істотної шкоди громаді міста Мукачево, в контексті з правовими приписами ст. 9 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Таким чином, позов слід задоволити частково.

Керуючись ст.ст. 8, 61, 124, 129 Конституції України, ст.ст. 2, 6, 11, 17, 69 71, 158 - 163, 167, 171-2 Кодексу адміністративного судочинства України, ст.ст. 251, 252, 268, 288 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суд,

ПОСТАНОВИВ:

1. Позов задоволити частково.

2. Постанову адміністративної комісії при виконавчому комітеті Мукачівської міської ради від 25 вересня 2015 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за статтею 152 Кодексу України про адміністративне правопорушення змінити, замінивши захід стягнення з штрафу у розмірі 1360,00 грн. на попередження.

3. Постанову адміністративної комісії при виконавчому комітеті Мукачівської міської ради від 16 жовтня 2015 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за статтею 152 Кодексу України про адміністративне правопорушення змінити, замінивши захід стягнення з штрафу у розмірі 1360,00 грн. на попередження.

4. У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

5. Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом пяти днів з дня її проголошення до Львівського апеляційного адміністративного суду через Мукачівський міськрайонний суд Закарпатської області.

Суддя В. В. Кость

Повний текс постанови суду виготовлено та підписано 10.12.2015.