Справа № 826/14644/15
Суддя: Качур І.А.
Дата ухвалення: 2015-11-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

24 листопада 2015 року № 826/14644/15

Окружний адміністративний суд міста Києва в складі головуючого судді Качура І.А., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом Приватного акціонерного товариства «МДЄ-2001» до Головного територіального управління юстиції у м. Києві, Державного реєстратора прав на нерухоме майно ОСОБА_1 Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у м. Києві про визнання протиправними та скасування рішень, зобов'язання вчинити дії.

ВСТАНОВИВ:

До Окружного адміністративного суду м. Києва звернулось Приватне акціонерне товариство «МДЄ-2001» (далі по тексту також - позивач) з позовом до Головного територіального управління юстиції у м. Києві (надалі також - відповідач1), Державного реєстратора прав на нерухоме майно ОСОБА_1 Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у м. Києві (надалі також - відповідач2), в якому з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог просило:

- визнати протиправним та скасувати рішення про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень № 22917515 від 16.07.2015р., прийняте державним реєстратором прав на нерухоме майно ОСОБА_1, Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у м. Києві;

- визнати протиправним та скасувати рішення про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень № 22922743 від 16.07.2015р., прийняте державним реєстратором прав на нерухоме майно ОСОБА_1, Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у м. Києві;

- зобов'язати Реєстраційну службу Головного управління юстиції у м. Києві зареєструвати за ТОВ «МДЄ-2001» право власності на нежитлове приміщення літ «Г2», розташоване за адресою: вул. Старосільська, 1, в Дніпровському районі м. Києва;

- зобов'язати Реєстраційну службу Головного управління юстиції у м. Києві зареєструвати за ТОВ «МДЄ-2001» право власності на нежитлове приміщення літ «Е», розташоване за адресою: вул. Старосільська, 1, в Дніпровському районі м. Києва.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначав, що рішення відповідача-2 про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень №№ 22917515, 22922743 від 16.07.2015р. прийнято з грубими порушеннями норм чинного законодавства України щодо порядку здійснення державної реєстрації прав на нерухоме майно, за умови подання позивачем повного пакету документів, з огляду про що такі рішення мають бути скасовані у судовому порядку.

Відповідачі проти задоволення позову заперечували з мотивів необґрунтованості та безпідставності, та звертали увагу суду на те, що оспорюванні рішення прийнято у повній відповідності до приписів чинного законодавства.

В судовому засіданні за згодою сторін ухвалено про продовження вирішення справи у письмовому провадженні відповідно до ч. 4 ст. 122 КАС України.

Розглянувши документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку про те, що позов задоволенню не підлягає з огляду про наступне.

Як свідчать фактичні обставини справи, 03 липня 2015 року ТОВ «МДЄ-2001» подало заяву та документи для проведення державної реєстрації речових прав на нерухоме майно: нежитлову будівлю літ «Е», розташовану за адресою: м. Київ, вул. Старосільська, 1 в Дніпровському районі м. Києва. Зазначена заява разом із наданими документами була зареєстрована у базі даних про реєстрацію заяв і запитів Державного реєстру речових прав на нерухоме майно за реєстраційним номером 12156518.

Також, 03 липня 2015 року позивач надав заяву та документи для проведення державної реєстрації речових прав на нерухоме майно: нежитлову будівлю літ «Г2», розташовану за адресою: м. Київ, вул. Старосільська, 1 в Дніпровському районі м. Києва. Зазначена заява разом із наданими документами була зареєстрована у базі даних про реєстрацію заяв і запитів Державного реєстру речових прав на нерухоме майно за реєстраційним номером 12155787.

За результатами розгляду вказаних заяв позивача, державним реєстратором Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у м. Києві ОСОБА_1 прийнято рішення №№2217515, №22922743 про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень.

Категорична незгода з рішеннями про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень №№2217515, №22922743 від 16.07.2015р., обумовила звернення позивача з даним позовом до Окружного адміністративного суду міста Києва.

Вирішуючи питання щодо правомірності оспорюваних рішень, суд виходив із наступного.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Так, відповідно до частини 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Зазначені критерії є вимогами для суб'єкта владних повноважень, який приймає відповідне рішення, вчиняє дії чи допускається бездіяльності.

Оцінивши за правилами статті 86 Кодексу адміністративного судочинства України надані сторонами докази та пояснення, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, суд частково погоджується з доводами позивача, виходячи з наступного.

Спірні правовідносини врегульовано нормами Конституції України, Цивільного кодексу України, Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01 липня 2004 року № 1952-IV (далі - Закон № 1952-IV), Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень від 17.10.2013 року №868.

Правові, економічні, організаційні засади проведення державної реєстрації речових та інших прав, які підлягають реєстрації врегульовано нормами Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», який спрямований на забезпечення визнання та захисту державою цих прав, створення умов для функціонування ринку нерухомого майна.

Відповідно до частини першої статті 2 Закону № 1952-IV державна реєстрація речових прав на нерухоме майно (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Державний реєстр речових прав на нерухоме майно (далі - Державний реєстр прав) - єдина державна інформаційна система, що містить відомості про права на нерухоме майно, їх обтяження, а також про об'єкти та суб'єктів цих прав.

Згідно з частиною першою статті 3 Закону № 1952-IV державна реєстрація прав є обов'язковою. Інформація про права на нерухоме майно та їх обтяження підлягає внесенню до Державного реєстру прав.

Обов'язковій державній реєстрації підлягають речові права та обтяження на нерухоме майно, розміщене на території України, що належить фізичним та юридичним особам, державі в особі органів, уповноважених управляти державним майном, іноземцям та особам без громадянства, іноземним юридичним особам, міжнародним організаціям, іноземним державам, а також територіальним громадам в особі органів місцевого самоврядування, зокрема, право власності на нерухоме майно (п. 1 ч. 1 ст. 4 Закону №1952-IV).

Поряд з цим, пп. 1, 2 частини 1 статті 9 Закону № 1952-IV визначено, що державний реєстратор встановлює відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями, зокрема:

- відповідність обов'язкового дотримання письмової форми правочину та його нотаріального посвідчення (у випадках, встановлених законом);

- відповідність повноважень особи, яка подає документи на державну реєстрацію прав та їх обтяжень;

- відповідність відомостей про нерухоме майно, наявних у Державному реєстрі прав та поданих документах;

- наявність обтяжень прав на нерухоме майно, зареєстрованих відповідно до вимог цього Закону;

- наявність факту виконання умов правочину, з якими закон та/або договір (угода) пов'язує можливість проведення державної реєстрації виникнення, переходу, припинення прав на нерухоме майно або обтяження таких прав;

- приймає рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, про відмову в державній реєстрації, про її зупинення, внесення змін до Державного реєстру прав.

Згідно частини 3 статті 16 Закону разом із заявою про державну реєстрацію прав та їх обтяжень у паперовій формі подаються оригінали документів, необхідних для державної реєстрації прав та їх обтяжень, їх копії, засвідчені в установленому порядку.

Пунктом 13 Порядку зазначено, що заявник подає разом із заявою органові державної реєстрації прав, нотаріусові, особі, зазначеній у пункті 1 цього Порядку, необхідні для державної реєстрації прав документи, визначені цим Порядком, їх копії, документ, що підтверджує внесення плати за надання витягу з Державного реєстру прав, та документ про сплату адміністративного збору.

Відповідно до пункту 49 Порядку для проведення державної реєстрації права власності з видачею свідоцтва на реконструйований об'єкт нерухомого майна (в тому числі в результаті переведення об'єкта нерухомого майна з житлового у нежитловий або навпаки) заявник, крім документа, що підтверджує виникнення, перехід та припинення речових прав на нерухоме майно, подає: - документ, що підтверджує виникнення, перехід та припинення речових прав на земельну ділянку (крім випадків реконструкції об'єктів нерухомого майна без зміни зовнішніх геометричних розмірів їх фундаментів у плані); - документ, що відповідно до вимог законодавства засвідчує прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об'єкта; - технічний паспорт на об'єкт нерухомого майна; - письмову згоду співвласників багатоквартирного будинку (в разі добудови аттикових і мансардних поверхів та приєднання місць загального користування); - документ, що підтверджує присвоєння об'єкту нерухомого майна адреси (в разі коли в результаті реконструкції об'єкта нерухомого майна змінилася його адреса).

Документи, що підтверджують виникнення, перехід та припинення права власності на об'єкт нерухомого майна до проведення його реконструкції, заявникові не повертаються.

Як вже було судом встановлено, 03.07.2015 позивач звернувся до Головного територіального управління юстиції у м. Києві із заявами про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно, розташованого за адресою: м. Київ, вул. Старосільська, 1.

Рішенням державного реєстратора прав на нерухоме майно ОСОБА_1 від 16.07.2015 № 22917515 відмовлено у державній реєстрації прав та їх обтяжень з підстав невідповідності поданих документів вимогам, встановленим цим Законом, або не дають змоги встановити відповідність заявлених прав документам, що їх посвідчують, а саме: надані заявником документи подані з порушенням пункту 3 статті 16 Закону: разом із заявою про державну реєстрацію прав та їх обтяжень у паперовій формі не подано оригіналів документів, необхідних для державної реєстрації прав та їх обтяжень, їх копії засвідчені в установленому порядку.

Таким чином, позивачем подано до відповідача для проведення реєстраційних дій лише копії документів, що у свою чергу не відповідає імперативному приписі пункту 3 статті 16 Закону № 1952-IV.

Водночас, за наслідком розгляду справи, суд встановлено, що згідно копії Декларації про готовність об'єкту до експлуатації (що долучалась позивачем до заяви про реєстрацію прав) пункту 14, загальна площа об'єкта нерухомого майна становить 3206, 2 кв.м, що суперечить загальній площі Згідно технічного паспорта 3213, 8 кв.м.

При цьому, суд відхиляє доводи позивача на статтю 22 Закону № 1952-IV, згідно якої державний реєстратор повинен був зупинити розгляд заяви, оскільки фактичні обставини справи свідчать, що позивачем були подані усі необхідні документи, але в порушення вимог Закону не надано оригіналів, а тому документи подані з порушенням вимог, встановлених Законом та Порядком.

Згідно пункту 6 Порядку документи, що подаються для проведення державної реєстрації прав, взяття на облік безхазяйного нерухомого майна, повинні відповідати вимогам, що встановлені законом, цим Порядком та іншими нормативно-правовими актами.

Крім того, в межах судового розгляду справи підтверджено, що у поданих документах існували розбіжності у площі об'єкта нерухомого майна, а саме: згідно копії Декларації про готовність об'єкту до експлуатації, пункту 14, загальна площа об'єкта нерухомого майна становить 3206, 2 кв.м, що суперечить загальній площі згідно технічного паспорта 3213, 8 кв.м.

Водночас, в ч. 1 ст. 24 Закону №1952, визначений вичерпаний перелік правових підстав для відмови у державній реєстрації прав, до яких зокрема належать: - заявлене право не підлягає державній реєстрації відповідно до цього Закону; - нерухоме майно або більша за площею його частина перебуває в іншому реєстраційному (кадастровому) окрузі; - із заявою про державну реєстрацію звернулася особа, яка відповідно до цього Закону не може бути суб'єктом права власності на даний об'єкт нерухомого майна або представником такого суб'єкта; - подані документи не відповідають вимогам, установленим цим Законом та іншими нормативно-правовими актами, або не дають змоги установити відповідність заявлених прав документам, що їх посвідчують; - заяву про державну реєстрацію права власності відповідно до правочину про відчуження нерухомого майна було подано після державної реєстрації обмежень, вчинених щодо цього майна; - заявлене право власності або інше речове право вже зареєстроване.

Відмова в державній реєстрації прав не позбавляє заявника права повторно звернутися із заявою за умови усунення перешкод для державної реєстрації прав та їх обтяжень.

З огляду на вищевикладене, суд приходить до висновку про правомірність рішень відповідача2 від 16.07.2015 № 22917515 та № 2922743 про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень, а відтак суд не вбачає правових підстав для їх скасування.

При цьому, оскільки рішення відповідача2 від 16.07.2015 № 22917515 та № 2922743 про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень є правомірними, позовні вимоги про зобов'язання зареєструвати за ТОВ «МДЄ-2001» право власності на нежитлові приміщення, як похідні, задоволенню не підлягають.

Відповідно до ч. 1 статті 71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Частиною 2 статті 71 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідачем як суб'єктом владних повноважень доведено правомірність спірних рішень.

Враховуючи викладене, керуючись статями 9, 69, 70, 71, 128, 158 - 163, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Відмовити в задоволенні позовних вимог.

Постанова набирає законної сили згідно ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими ст. ст. 185 -187 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя І.А. Качур