Справа № 810/5122/14
Суддя: Зайцев М.П.
Дата ухвалення: 2015-11-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 листопада 2015 року м. Київ К/800/16043/15

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:

головуючого - судді Зайцева М.П.,

суддів: Веденяпіна О.А., Маринчак Н.Є.,

розглянувши у порядку попереднього розгляду касаційну скаргу Державної податкової інспекції у м. Славутичі Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області на постанову Київського окружного адміністративного суду від 28 жовтня 2014 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 18 березня 2015 року у справі №810/5122/14 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю виробничо-комерційна фірма "Промкомплекс" до Державної податкової інспекції у м. Славутичі Головного управління Міндоходів у Київській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

в с т а н о в и в:

Товариство з обмеженою відповідальністю виробничо-комерційна фірма "Промкомплекс" (далі - ТОВ ВКФ "Промкомплекс") звернулось в суд з позовом до Державної податкової інспекції у м. Славутичі Головного управління Міндоходів у Київській області (далі - ДПІ) в якому просило визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення від 15 травня 2015 року № , №, №.

Постановою Київського окружного адміністративного суду від 28 жовтня 2014 року, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 18 березня 2015 року, адміністративний позов задоволено повністю.

В касаційній скарзі ДПІ посилаючись на порушення судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, просить їх рішення скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Заслухавши суддю - доповідача, перевіривши доводи касаційної скарги щодо дотримання правильності застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі, колегія суддів, враховуючи межі касаційної скарги дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що відповідачем проведено планову виїзну документальну перевірку ТОВ ВКФ "Промкомплекс" з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01 липня 2011 року по 31 грудня 2013 року, за результатами якої складено акт від 29 квітня 2014 року №72/22/24213675 (далі - Акт).

Зазначеною перевіркою встановлено порушення позивачем пункту 138.1, підпункту 138.2.2 статті 138, підпункту 139.1.9 пункту 139.1 статті 139 Податкового кодексу України від 02 грудня 2010 року № 2755-VI (далі - ПК України), в результаті чого занижено податок на прибуток у сумі 263 218,15 грн.; пунктів 198.3, 198.4, 198.6 статті 198 ПК України, в результаті чого позивачем занижено суму податку на додану вартість на 41 677,99 грн.

На підставі вищенаведеного Акта відповідачем винесено податкові повідомлення-рішення від 15 травня 2015 року: № , яким збільшено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість на суму 52 097,49 грн., у тому числі за основним платежем 41 677,99 грн. за штрафними санкціями 10 419,50 грн.; №, яким зменшено суму бюджетного відшкодування з податку на додану вартість на суму 50 940,21 грн., у тому числі за основним платежем 40 752,17 грн., за штрафними санкціями 10 188,04 грн.; №, яким збільшено суму грошового зобов'язання з податку на прибуток на суму 390 226,41 грн., у тому числі за основним платежем 263 218,15 грн., за штрафними санкціями 127 008,26 грн.

Не погоджуючись з указаними податковими повідомленнями - рішеннями, позивач оскаржив їх в адміністративному порядку, за результатами розгляду скарги залишено без задоволення, а податкові повідомлення-рішення - без змін.

Задовольняючи позовні вимоги, суди першої та апеляційної інстанцій виходили з наступних мотивів, з якими погоджується суд касаційної інстанції.

Відповідно до підпункту 14.1.181 пункту 14.1 статті 14 ПК України податковий кредит - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов'язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

Крім того, згідно з підпунктом 14.1.181 пункту 14.1 статті 14 ПК України податковий кредит - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов'язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

За змістом пункту 138.1 статті 138 ПК України витрати, що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування податком на прибуток підприємств, складаються із: витрат операційної діяльності, які визначаються згідно з пунктами 138.4, 138.6-138.9, підпунктами 138.10.2-138.10.4 пункту 138.10, пунктом 138.11 цієї статті; інших витрат, визначених згідно з пунктом 138.5, підпунктами 138.10.5, 138.10.6 пункту 138.10, пунктами 138.11, 138.12 цієї статті, пунктом 140.1 статті 140 і статтею 141 цього Кодексу; крім витрат, визначених у пунктах 138.3 цієї статті та у статті 139 цього Кодексу.

Згідно з пунктом 138.4 статті 138 ПК України витрати, що формують собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг, крім нерозподільних постійних загальновиробничих витрат, які включаються до складу собівартості реалізованої продукції в періоді їх виникнення, визнаються витратами того звітного періоду, в якому визнано доходи від реалізації таких товарів, виконаних робіт, наданих послуг.

Відповідно до пункту 138.2 статті 138 ПК України витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

У відповідності до підпункту 139.1.9 пункту 139.1 статті 139 ПК України не належать до складу валових витрат будь-які витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення податкового обліку.

До складу валових витрат платника податку належать витрати, які підтверджені первинними документами; пов'язані з підготовкою, організацією, веденням виробництва, продажем продукції (робіт, послуг) і охороною праці.

Пунктом 198.1 статті 198 ПК України встановлено, що право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з: придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг; придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв'язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.

Відповідно до пункту 198.2 статті 198 ПК України, датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається: дата тієї події, що відбулася раніше; дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Пунктом 198.3 статті 198 ПК України передбачено, що Податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг (у разі здійснення контрольованих операцій - не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу) та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку. Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Відповідно до пункту 198.6. статті 198 ПК України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними або оформлені з порушенням вимог чи не підтверджені митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу).

Пунктом 201.1 статті 200 ПК України, встановлені вимоги до податкової накладної, передбачено, що у податковій накладній зазначаються в окремих рядках такі обов'язкові реквізити: а) порядковий номер податкової накладної; б) дата виписування податкової накладної; в) повна або скорочена назва, зазначена у статутних документах юридичної особи або прізвище, ім'я та по батькові фізичної особи, зареєстрованої як платник податку на додану вартість, - продавця товарів/послуг; г) податковий номер платника податку (продавця та покупця); ґ) місцезнаходження юридичної особи - продавця або податкова адреса фізичної особи - продавця, зареєстрованої як платник податку; д) повна або скорочена назва, зазначена у статутних документах юридичної особи або прізвище, ім'я та по батькові фізичної особи, зареєстрованої як платник податку на додану вартість, - покупця (отримувача) товарів/послуг; е) опис (номенклатура) товарів/послуг та їх кількість, обсяг; є) ціна постачання без урахування податку; ж) ставка податку та відповідна сума податку в цифровому значенні; з) загальна сума коштів, що підлягають сплаті з урахуванням податку; и) вид цивільно-правового договору; і) код товару згідно з УКТ ЗЕД (для підакцизних товарів та товарів, ввезених на митну територію України).

Відповідно до пункту 201.6 статті 201 ПК України податкова накладна є податковим документом і одночасно відображається у податкових зобов'язаннях і реєстрі виданих податкових накладних продавця та реєстрі отриманих податкових накладних покупця. Органи державної податкової служби за даними реєстрів виданих та отриманих податкових накладних, наданих в електронному вигляді, повідомляють платника податку про наявність у такому реєстрі розбіжностей з даними контрагентів. При цьому платник податку протягом 10 днів після отримання такого повідомлення має право уточнити податкові зобов'язання без застосування штрафних санкцій, передбачених розділом II цього Кодексу.

Згідно з пунктом 201.10. статті 201 ПК України податкова накладна видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту. Порушення порядку заповнення податкової накладної не дає права покупцю на включення сум податку на додану вартість до податкового кредиту.

Статтею 1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" від 16 липня 1999 року № 996-ХІV визначено, що первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення. Підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій, відповідно до статті 9 зазначеного Закону, є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

З аналізу наведених вище норм вбачається, що підставою для виникнення у платника права на податковий кредит податку на додану вартість є факт реального здійснення операцій з придбання товарів (робіт, послуг) з метою їх використання в оподатковуваних операціях, а також оформлення відповідних операцій належним чином складеними первинними документами, які містять достовірні відомості про їх обсяг та зміст.

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що позивач у перевіряємий період мав господарські операції з ПП "Оптовичок", ПП "НП "Хіміч", ТOB "ГК "ДДМ", ТOB "Транспортні міжнародні перевезення", ФО-П ОСОБА_1 та ФО-П ОСОБА_2

Так, між позивачем та ПП "Оптовичок" укладено усний договір на придбання товару, реальність якого підтверджується видатковими накладними, податковими накладними, рахунками-фактурами, виписками по банківським рахункам.

Придбаний у даного контрагента товар використаний позивачем на виконання умов Договору від 21 вересня 2012 року №30 укладеного із ДСП "Чорнобильська АЕС" на закупівлю робіт: будівельно-монтажні, пуско-налагоджувальні роботи по будівництву об'єкту "АПК-1. Прибудова входу з боку проммайданчику для несення служби вартовими КПП-1", що підтверджується наступними первинними документами: календарним планом на виконання робіт, специфікацією обладнання по об'єкту, обсягами робіт, визначеними у робочому проекті, договірною ціною на 2012 рік, договірною ціною на 2012-2013 роки, актами приймання виконаних будівельних робіт.

Крім того, позивачем (одержувач) укладено усні договори з ПП "НП "Хіміч" та ТOB "ГК "ДДМ" (постачальники) на придбання товару (щебінь), а також усний договір з ТOB "Транспортні міжнародні перевезення" про постачання товару (установка для напилення матеріалу).

Реальність зазначених господарських операцій підтверджується документами первинного бухгалтерського обліку, зокрема, видатковими накладними, податковими накладними, рахунками-фактурами, товарно-транспортними накладними, витягом з журналу реєстрації довіреностей на отримання товарно-матеріальних цінностей та виписками по банківським рахункам.

В подальшому придбаний у контрагентів товар позивачем реалізовано за договором від 14 травня 2013 року № 16/05-2013 та додатковою угодою №1 з ТОВ "Компанія "Вітава", що підтверджується, наданими позивачем видатковими накладними, актами приймання виконаних робіт, довідками про вартість виконаних будівельних робіт, підсумковою відомістю ресурсів, виписками по банківському рахунку, довіреностями, актами здавання-приймання обладнання.

Разом з тим, 11 січня 2012 року між ТОВ ВКФ "Промкомплекс" (замовник) та ФО-П ОСОБА_2 (виконавець) укладено договір №1 про технічне обслуговування та ремонт транспортних засобів.

На підтвердження реальності вищенаведеного договору позивачем надано копії первинних документів, саме: актів здачі-прийняття робіт, актів про списання товарів, оборотно-сальдових відомостей про облік у позивача автомобілів, які знаходяться на технічному обслуговуванні, подорожніх листів та службових записок та виписок по банківським рахунка.

Крім того, судами встановлено, що на виконання робіт по договору від 17 квітня 2014 року №17, який укладено між ТОВ ВКФ "Промкомплекс" (підрядник) та ВКТ ВК Славутицької міської ради (замовник), позивачем залучено як субпідрядника ФО-П ОСОБА_1, що підтверджується довідками про вартість виконаних будівельних робіт (КБ-3) та актами приймання виконаних будівельних робіт (КБ-2в).

Разом з тим, наявність у позивача власних складських приміщень підтверджується актом готовності до експлуатації від 13 січня 2011 року №1717. Облік товарно-матеріальних цінностей на складі здійснюється за матеріальними звітами.

В свою чергу, право власності позивача на автомобілі підтверджується свідоцтвами про реєстрацію транспортного засобу та дозволом Територіального управління Державної служби гірничого нагляду та промислової безпеки України у Київській області.

При цьому, судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що первинні документи по господарським операціям з зазначеними контрагентами містять всю необхідну для цілей оподаткування інформацію щодо змісту спірних операцій та мають усі необхідні реквізити первинних документів, що дозволяють встановити факт реальності здійснення господарських операцій.

Водночас, відповідачем не надано судам жодних доказів, які б підтверджували, що господарські операції позивача з контрагентами мали безтоварний характер, а посилання останнього на висновки актів про неможливість проведення зустрічної звірки, які складено іншими податковими органами, правомірно відхилені судами попередніх інстанцій, оскільки вони не є безумовною підставою для висновків про нездійснення господарських операції за умови наявності інших документів, що підтверджують реальність постачання товарів чи надання послуг і не можуть вважатися беззастережним та безперечним доказом на підтвердження доводів податкової інспекції про фіктивність спірних господарських операцій.

Стосовно посилання відповідача на нікчемність угод, укладених позивачем з контрагентами, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно з частиною першої статті 204 Цивільного кодексу України від 16 січня 2003 року № 435-IV (далі - ЦК України) правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним (презумпція правомірності).

У відповідності до частини другої статті 215 ЦК України правочин є нікчемним лише, якщо його недійсність встановлена законом.

Разом з тим, колегія суддів звертає увагу на те, що відповідачем не надано доказів, що договори, які були укладені між позивачем та його контрагентами визнані судом недійсними.

Тобто, головною підставою визнання правочину нікчемним являється його недійсність, встановлена лише законом, а не актом перевірки платника податків, на який посилається податковий орган.

З урахуванням викладеного, суди першої та апеляційної інстанції дійшли правильного висновку, що спірні господарські операції позивача з контрагентами у перевіряємому періоді мали реальний характер, були пов'язані з господарською діяльністю позивача, спричиняючи зміни в структурі його активів, підтверджені належним чином оформленими документами первинного бухгалтерського обліку.

Згідно частини першої статті 224 Кодексу адміністративного судочинства України, суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили порушень норм матеріального і процесуального права під час ухвалення судових рішень чи вчинення процесуальних дій.

Колегія суддів дійшла висновку, що рішення судів першої та апеляційної інстанцій ухвалені з дотриманням норм матеріального та процесуального права, правова оцінка обставинам у справі дана правильно, підстав для їх скасування з мотивів, викладених в касаційній скарзі, немає.

Керуючись статтями 220-1, 223, 224, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, -

у х в а л и в:

Касаційну скаргу Державної податкової інспекції у м. Славутичі Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області залишити без задоволення, а постанову Київського окружного адміністративного суду від 28 жовтня 2014 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 18 березня 2015 року у справі №810/5122/14 - без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії сторонам та може бути переглянута Верховним Судом України з підстав, у порядку та в строки, встановлені статтями 236-238, 239-1 Кодексу адміністративного судочинства України.

Судді: М.П. Зайцев

О.А. Веденяпіна

Н.Є. Маринчак