Справа № 826/23382/15
Суддя: Іщук І.О.
Дата ухвалення: 2015-12-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючої судді Іщука І.О., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу

за позовом

Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Український страховий стандарт»

до

третя особа:

Відділу державної виконавчої служби Оболонського районного управління юстиції у м. Києві

Головне управління Державної казначейської служби України у м. Києві

про

скасування постанови про стягнення виконавчого збору,

В С Т А Н О В И В:

Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Український страховий стандарт» звернулось до Окружного адміністративного суду м. Києва з позовом до Відділу державної виконавчої служби Оболонського районного управління юстиції у м. Києві, третя особа: Головне управління Державної казначейської служби України у м. Києві, в якому просить з урахуванням уточнених позовних вимог, зобов’язати ВДВС Оболонського РУЮ в м. Києві винести постанову про скасування постанови від 23.09.2015 р. про стягнення з боржника виконавчого збору у ВП № 46788904.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідачем протиправно винесено постанову про стягнення з боржника виконавчого збору у розмірі 915,50 грн., оскільки позивачем в межах 7-денного строку після отримання постанови про відкриття виконавчого провадження було в добровільному порядку виконано судове рішення та сплачено борг в повному розмірі.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав та просив суд їх задовольнити в повному обсязі.

Представник відповідача в судове засідання не з’явився, про час, дату та місце судового розгляду справи був повідомлений належним чином, докази чого містяться в матеріалах справи. До суду надійшло клопотання про розгляд справи без участі представника відповідача. Заперечень по суті заявлених позовних вимог суду не надано.

Представник третьої особи в судове засідання не з’явився, про час, дату та місце судового розгляду справи був повідомлений належним чином, докази чого містяться в матеріалах справи. Пояснень по суті заявлених вимог суду не надано.

Враховуючи неявку в судове засідання представника відповідача та третьої особи, а також відсутність потреби заслухати свідка або експерта, суд приходить до висновку про можливість подальшого розгляду справи в порядку ч. 6 ст. 128 Кодексу адміністративного судочинства України за наявними в матеріалах справи доказами.

Розглянувши подані сторонами документи, всебічно і повно з’ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об’єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

В порядку примусового виконання рішення 10.03.2015 р. ВДВС Оболонського РУЮ в м. Києві було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 46788904 про стягнення з боржника на користь ПАТ «СК «Країна» боргу в розмірі 9 155,00 грн.

Супровідним листом від 10.03.2015 р. № 1002/5 відповідачем було надіслано на адресу позивача постанову державного виконавця про відкриття виконавчого провадження.

Позивачем було отримано зазначену вище постанову 03.04.2015 р. після закінчення строку для добровільного виконання виконавчого документу.

06.04.2015 р. ПАТ «Страхова компанія «Український страховий стандарт» звернулась до ВДВС Оболонського РУЮ в м. Києві із заявою про відкладення виконавчих дій. До заяви позивачем було додано копію постанови про відкриття провадження (із вх. від 03.04.2015 р.), поштовий конверт та журнал реєстрації вхідної кореспонденції позивача.

В свою чергу, 07.04.2015 р. платіжними дорученнями № 177 на суму 7 328,00 грн. та № 178 на суму 1 827,00 грн. ПАТ «Страхова компанія «Український страховий стандарт» на рахунок відповідача було сплачено борг на суму 9 155,00 грн.

14.04.2015 р. ПАТ «Страхова компанія «Український страховий стандарт» звернулось до ВДВС Оболонського РУЮ в м. Києві із заявою про закінчення виконавчого провадження ВП № 46788904, яка також містила клопотання про поновлення строків для добровільної сплати боргу.

Таким чином, позивачем було сплачено борг на п’ятий день після отримання ним постанови про відкриття провадження у справі від 10.03.2015 р.

Проте, не зважаючи на те, що борг був сплачений в межах 7-денного строку після отримання позивачем постанови про відкриття виконавчого провадження, 23.09.2015 р. держаним виконавцем було винесено постанову про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі 915,50 грн.

Позивач, не погоджуючись із прийнятим рішенням, звернувся до Окружного адміністративного суду м. Києва з позовом за захистом своїх порушених прав та законних інтересів.

Частиною 2 статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов’язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб’єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

З урахуванням вищезазначеного, Окружний адміністративний суд міста Києва вважає за необхідне зазначити наступне.

Розглядаючи позовні вимоги ПАТ «Страхова компанія «Український страховий стандарт» про визнання незаконною та скасування постанови про зобов’язання ВДВС Оболонського РУЮ в м. Києві винести постанову про скасування постанови від 23.09.2015 р. про стягнення з боржника виконавчого збору у ВП № 46788904, суд виходить зі змісту положень частини 1 статті 181 Кодексу адміністративного судочинства України, згідно з якими учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.

Отже, при визначенні юрисдикції суд виходить з того, що до юрисдикції адміністративних судів належать спори щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності державної виконавчої служби при виконанні всіх виконавчих документів, передбачених частиною другою статті 17 Закону України «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 року N 606-XIV (далі – Закон N 606-XIV), крім тих, відносно яких законом установлено інший, виключний порядок їх оскарження.

Частиною 4 статті 82 Закону N 606-XIV встановлено, що рішення, дії чи бездіяльність державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами до суду, який видав виконавчий документ, а іншими учасниками виконавчого провадження та особами, які залучаються до проведення виконавчих дій, - до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом.

Отже, критеріями визначення юрисдикції судів щодо вирішення справ з приводу оскарження рішень дій чи бездіяльності органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення є юрисдикційна належність суду, який видав виконавчий документ, та статус позивача як сторони у виконавчому провадженні.

У розумінні статті 8 Закону N 606-XIV сторонами у виконавчому провадженні є стягувач і боржник.

Таким чином, до юрисдикції адміністративних судів належать усі справи з приводу оскарження рішень, дій чи бездіяльності органів державної виконавчої служби щодо виконання судових рішень на підставі виконавчих документів, виданих судами всіх юрисдикцій, за винятком тих, які видано загальними та господарськими судами у разі звернення до суду сторін відповідного виконавчого провадження чи їхніх представників.

У той же час, згідно пункту 6 постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України від 13 грудня 2010 року №3 «Про практику застосування адміністративними судами законодавства у справах із приводу оскарження рішень, дій чи бездіяльності державної виконавчої служби» з наступними змінами та доповненнями у редакції на час виникнення спірних правовідносин, постанови державного виконавця про стягнення виконавчого збору та накладення штрафу належать до видів відповідальності за невиконання рішення самостійно та за невиконання без поважних причин рішення, що зобов'язує боржника вчинити певні дії, та рішення про поновлення на роботі. Виконавчий збір - це санкція відповідальності майнового характеру, що накладається на боржника за невиконання рішення у строк, встановлений для його самостійного виконання. Для застосування виконавчого збору виконавець приймає постанову, яка, у разі її невиконання самостійно, виконується примусово в установленому Законом України «Про виконавче провадження» порядку.

За змістом пункту 7 частини 2 статті 17 Закону N 606-XIV постанови державного виконавця про стягнення виконавчого збору, витрат на проведення виконавчих дій та накладення штрафу є виконавчими документами. Якщо виконавче провадження закінчено, а виконавчий збір, витрати на проведення виконавчих дій або штраф не стягнуто, відповідна постанова виділяється в окреме провадження і підлягає виконанню в загальному порядку.

За результатом аналізу наведених правових норм, Вищий адміністративний суд України дійшов висновку, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи з приводу оскарження постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій і накладенням штрафу, прийнятих у виконавчих провадженнях щодо примусового виконання усіх виконавчих документів незалежно від того, яким органом, у тому числі судом якої юрисдикції, вони видані.

Згідно зі статтею 124 Конституції України всі судові рішення ухвалюються іменем України і є обов’язковими до виконання на всій території України.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, визначає Закон України «Про виконавче провадження» від 21.04.1999р. № 606-XIV.

Відповідно до частини 1 статті 2 Закону № 606-XIV примусове виконання рішень покладається на державну виконавчу службу, яка входить до системи органів Міністерства юстиції України.

Статтею 1 названого Закону визначено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (далі - рішення).

Відповідно до частини 2 статті 24 Закону № 606-XIV державний виконавець у 3-денний строк з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження. В постанові державний виконавець встановлює строк для добровільного виконання рішення, який не може перевищувати семи днів. У постанові державний виконавець вказує про необхідність боржнику самостійно виконати рішення у строк до семи днів з моменту винесення постанови та зазначає, що у разі ненадання боржником документального підтвердження виконання рішення буде розпочате примусове виконання цього рішення із стягненням з боржника виконавчого збору і витрат, пов’язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, передбачених цим Законом.

Копія постанови про відкриття виконавчого провадження не пізніше наступного дня надсилається стягувачу, боржнику та органу (посадовій особі), який видав виконавчий документ.

Пунктом 2 резолютивної частини постанови було зобов’язано боржника виконати рішення суду у самостійному порядку у строк до 17.03.2015 р.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 30 Закону № 606-XIV державний виконавець, починаючи виконувати рішення, повинен пересвідчитися, чи отримана боржником копія постанови про відкриття виконавчого провадження і чи здійснені ним дії, спрямовані на добровільне виконання рішення у встановлений постановою строк відповідно до статті 24 цього Закону.

У разі, якщо копія постанови про відкриття виконавчого провадження одержана боржником несвоєчасно, внаслідок чого боржник був позбавлений можливості добровільно виконати рішення у встановлений державним виконавцем строк, за письмовою заявою боржника при підтвердженні факту несвоєчасного одержання вказаної постанови державний виконавець відкладає провадження виконавчих дій у порядку, встановленому статтею 32 цього Закону, та поновлює боржнику строк для добровільного виконання рішення.

Отже, початок перебігу строку для добровільного виконання рішення, визначається датою винесення постанови про відкриття виконавчого провадження, але ставиться в залежність від наявності у державного виконавця обов’язку пересвідчитися в отриманні боржником відповідної постанови та забезпечення реалізації права боржника на виконання рішення у добровільний строк.

З урахуванням наведеного вище, 06.04.2015 р. позивач звернувся до ВДВС Оболонського РУЮ в м. Києві із заявою про відкладення виконавчих дій. До вказаної заяви позивачем було додано отриману копію постанови про відкриття виконавчого провадження (вх. від 03.04.2015 р.), копію поштового конверту та журналу реєстрації вхідної кореспонденції.

Таким чином, боржник виконав свій обов’язок та повідомив позивача у відповідності до вимог ч. 1 ст. 35 Закону № 606-XIV про несвоєчасність отримання документів виконавчого провадження, внаслідок чого він був позбавлений можливості скористатися правами, наданими їм цим Законом, та в строки, визначені державним виконавцем самостійно їх виконати.

Разом з тим, відповідачем було проігноровано заяву ПАТ «Страхова компанія «Український страховий стандарт» та не вчинено заходів спрямованих на відкладення виконавчих дій.

В свою чергу, на виконання вимог державного виконавця ПАТ «Страхова компанія «Український страховий стандарт» було сплачено суму боргу у розмірі 9 155,00 грн., що підтверджується наявними в матеріалах справи платіжними дорученнями № 177 від 07.04.2015 р. на суму 7 328,00 грн. та № 178 від 07.04.2015 р. на суму 1 827,00 грн.

14.04.2015 р. ПАТ «Страхова компанія «Український страховий стандарт» звернулось до відповідача із заявою про закінчення виконавчого провадження ВП № 46788904.

Аналіз фактичних обставин справи свідчить про те, що ПАТ «Страхова компанія «Український страховий стандарт» фактично сплатило борг у розмірі 9 155,00 грн. на четвертий день після отримання постанови про відкриття виконавчого провадження ВП № 46788904.

При цьому, відповідачем було отримано докази виконання виконавчого документу на п’ятий день після отримання позивачем вищевказаної постанови.

Зважаючи на те, що судом встановлено, що позивач був позбавлений можливості виконати виконавчий документ у строк, визначений у постанові про відкриття виконавчого провадження від 10.03.2015 р., а також беручи до уваги те, що відповідачем не було дотримано вимог ст.ст. 30, 35 Закону № 606-XIV в частині перевірки своєчасності отримання боржником постанови про відкриття виконавчого провадження та не вчинено жодних дій щодо відкладення виконавчих дій, суд приходить до висновку, що постанова ВДВС Оболонського РУЮ у м. Києві про стягнення з боржника виконавчого збору від 23.09.2015 р. ВП № 46788904 є протиправною та підлягає скасуванню.

Разом з тим, суд, користуючись правом наданим йому положеннями ст. 11 Кодексу адміністративного судочинства України, виходячи за межі позовних вимог з огляду на те, що позовні вимоги позивача щодо зобов’язання ВДВС Оболонського РУЮ в м. Києві винести постанову про скасування постанови від 23.09.2015 р. про стягнення з боржника виконавчого збору у ВП № 46788904 не підлягають задоволенні, позаяк останні належать до дискримінаційних повноважень ВДВС Оболонського району м. Києва, а також керуючись положеннями ч. 2 ст. 162 Кодексу адміністративного судочинства України, відповідно до якої суд може прийняти іншу постанову, яка б гарантувала дотримання і захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб'єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб'єктів владних повноважень, вважає за необхідне з метою повного та всебічного захисту прав та законних інтересів позивача прийняти рішення, яким визнати протиправною та скасувати постанову від 23.09.2015 р. про стягнення з боржника виконавчого збору у ВП № 46788904.

Відповідно до частини 1 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України, суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого: 1) суд вирішує справи відповідно до Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов’язковість яких надана Верховною Радою України; 2) суд застосовує інші нормативно-правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, у межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією та законами України.

Згідно частини першої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Згідно з частиною 1 статті 69 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Відповідно до статті 70 Кодексу адміністративного судочинства України належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмету доказування. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування, крім випадків, коли щодо таких обставин не виникає спору.

Відповідно до частини 2 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб’єкта владних повноважень обов’язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідачем не доведено суду правомірність винесення оскаржуваної постанови.

Оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об’єктивному дослідженні, враховуючи всі наведені обставини, Окружний адміністративний суд міста Києва вважає позовні вимоги частково обґрунтованими, а позов таким, що підлягає частковому задоволенню.

Враховуючи вищезазначене, керуючись статтями 69-71, 94, 158-163, 167, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

П О С Т А Н О В И В:

1. Позов Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Український страховий стандарт» задовольнити частково.

2. Визнати протиправною та скасувати постанову Відділу державної виконавчої служби Оболонського районного управління юстиції у м. Києві від 10.03.2015 р. ВП № 46788904 про стягнення з боржника виконавчого збору.

3. В іншій частині позовних вимог відмовити.

4. Судові витрати в сумі 609,00 грн. присудити на користь Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Український страховий стандарт» за рахунок асигнувань Відділу державної виконавчої служби Оболонського районного управління юстиції у м. Києві.

Постанова набирає законної сили відповідно до статті 254 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя І.О. Іщук