Справа № 1570/5897/2012
Суддя: Золотніков О.С.
Дата ухвалення: 2015-11-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 листопада 2015 р.м.ОдесаСправа № 1570/5897/2012

Категорія: 12.3 Головуючий в 1 інстанції: Потоцька Н. В.

Одеський апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого Золотнікова О.С.,

суддів Осіпова Ю.В. та Скрипченка В.О.,

при секретарі Мадюді В.В.,

за участю позивача ОСОБА_1, представників відповідачів ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Одеській області на постанову Одеського окружного адміністративного суду від 19 березня 2015 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Одеській області та Одеського міського управління Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Одеській області (третя особа ОСОБА_5С.) про визнання протиправними та скасування наказів, поновлення на посаді, -

В С Т А Н О В И В:

У жовтні 2012 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Одеській області (далі ГУМВС України в Одеській області) та Одеського міського управління Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Одеській області (далі ОМУ ГУМВС України в Одеській області). З урахуванням уточнень до позову ОСОБА_1 просив визнати протиправними та скасувати накази ГУМВС України в Одеській області від 9 серпня 2012 року № 1588 та від 28 серпня 2012 року № 439 о/с в частині звільнення з органів внутрішніх справ оперуповноваженого сектора розкриття злочинів, учинених іноземцями та відносно них, відділу карного розшуку ОМУ ГУМВС України в Одеській області ОСОБА_1, поновити позивача на службі в органах внутрішніх справ на раніше займаній посаді та виплатити грошове утримання за час вимушеного прогулу (т. 1 а. с. 57-60, 110-115, 149-154).

В обґрунтування позову ОСОБА_1 зазначав, що наказом ГУМВС України в Одеській області від 9 серпня 2012 року № 1588 позивача звільнено з органів внутрішніх справ на підставі п. 66 (за дискредитацію) Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ. Названий наказ реалізовано наказом ГУМВС України в Одеській області від 28 серпня 2012 року № 439 о/с. Зазначені накази, на думку позивача, видані з порушенням Закону України «Про Дисциплінарний статут органів внутрішніх справ України», а обставини, які викладені в наказах, не відповідають дійсності та спростовуються письмовими доказами, що є підставою для їх скасування та поновлення позивача на раніше займаній посаді.

Постановою Одеського окружного адміністративного суду від 19 березня 2015 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково. Визнано протиправними та скасовано накази ГУМВС України в Одеській області від 9 серпня 2012 року № 1588 та від 28 серпня 2012 року № 439 о/с в частині звільнення ОСОБА_1 з органів внутрішніх справ. В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з постановленим по справі судовим рішенням, представник ГУМВС України в Одеській області в апеляційній скарзі зазначає, що судом першої інстанції неповно зясовано обставини, що мають значення для справи, висновки суду не відповідають обставинам справи, і, крім того, судом порушено норми матеріального та процесуального права. Зокрема, при звільненні позивача зі служби за дискредитацію керівництвом ГУМВС України в Одеській області не було порушено чинного законодавства. Крім того, судом першої інстанції не враховано практику Вищого адміністративного суду України, повязану з вирішенням спорів даної категорії. У звязку з викладеним в апеляційній скарзі ставиться питання про скасування постанови суду першої інстанції з винесенням нової постанови про відмову у задоволенні позовних вимог.

Постанову суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні вимог позивача в апеляційному порядку не оскаржено.

Заслухавши суддю-доповідача, виступи представників відповідачів в підтримку апеляційної скарги, а також позивача про залишення постанови суду першої інстанції без змін, розглянувши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про відсутність підстав для її задоволення.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 проходив службу в органах внутрішніх справ на посаді оперуповноваженого сектора розкриття злочинів, учинених іноземцями та відносно них, відділу карного розшуку ОМУ ГУМВС України в Одеській області.

Пунктом 2 наказу ГУМВС України в Одеській області від 9 серпня 2012 року № 1588 «Про покарання співробітників ВКР ОМУ ГУМВС України в Одеській області» за грубі порушення вимог ст. 7 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України, ст. ст. 29, 30 Конституції України, ст. ст. 5, 11 Закону України «Про міліцію», ст. ст. 85, 106, 190, 195 КПК України, ОСОБА_6 працівника органів внутрішніх справ України, зобовязання, наданого ним при прийнятті на службу до ОВС України, розпорядження МВС України від 31 березня 2011 року № 329, звернення колегії МВС України до особового складу органів внутрішніх справ України та військовослужбовців внутрішніх військ від 7 лютого 2012 року, що виразилось у незаконному затриманні та утриманні громадян ОСОБА_7 і ОСОБА_8 у службових приміщеннях, не повідомленні про їх затримання родичів, не наданні можливості отримати допомогу адвоката, незаконному обшуку приватного житла та автомобіля, оперуповноваженого сектора розкриття злочинів проти особи відділу карного розшуку ОМУ ГУМВС України в Одеській області лейтенанта міліції ОСОБА_1 звільнено з органів внутрішніх справ за п. 66 (за дискредитацію) Положення про проходження служби рядовим та начальницьким складом органів внутрішніх справ України.

Названий наказ реалізовано наказом ГУМВС України в Одеській області від 28 серпня 2012 року № 439 о/с, яким позивача у відповідності до Положення про проходження служби рядовим та начальницьким складом органів внутрішніх справ України звільнено у запас Збройних Сил за п. 66 (за дискредитацію) з 30 серпня 2012 року.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1 в частині визнання протиправними та скасування наказів про звільнення позивача з органів внутрішніх справ з поновленням на службі, суд першої інстанції обґрунтовано виходив з того, що відповідачем не доведено факт вчинення позивачем проступку, що дискредитує звання рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ.

Так, відповідно до ст. 18 Закону України «Про міліцію», чинного на момент виникнення спірних правовідносин, порядок та умови проходження служби в міліції регламентуються Положенням про проходження служби особовим складом органів внутрішніх справ, затверджуваним Кабінетом Міністрів України.

Порядок проходження служби особами рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, їх права і обовязки врегульовано Положенням про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженим постановою Кабінету Міністрів Української РСР від 29 липня 1991 року № 114.

Згідно пункту 66 названого Положення особи рядового і начальницького складу, які скоїли вчинки, що дискредитують звання рядового і начальницького складу, звільняються з органів внутрішніх справ. При цьому звільнення проводиться з урахуванням вимог пункту 62 цього Положення.

За змістом наведеного пункту Положення, обовязковою умовою звільнення особи рядового і начальницького складу з органів внутрішніх справ за дискредитацію є наявність факту скоєння вчинку, що дискредитує звання рядового і начальницького складу.

Як встановлено матеріалами справи, ОСОБА_1 звільнено з органів внутрішніх справ за дискредитацію за грубі порушення вимог ст. 7 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України, ст. ст. 29, 30 Конституції України, ст. ст. 5, 11 Закону України «Про міліцію», ст. ст. 85, 106, 190, 195 КПК України, ОСОБА_6 працівника органів внутрішніх справ України, зобовязання, наданого ним при прийнятті на службу до ОВС України, розпорядження МВС України від 31 березня 2011 року № 329, звернення колегії МВС України до особового складу органів внутрішніх справ України та військовослужбовців внутрішніх військ від 7 лютого 2012 року, що виразилось у незаконному затриманні та утриманні громадян ОСОБА_7 і ОСОБА_8 у службових приміщеннях, не повідомленні про їх затримання родичів, не наданні можливості отримати допомогу адвоката, незаконному обшуку приватного житла та автомобіля.

Підставою для видання оскаржених наказів в частині звільнення позивача з органів внутрішніх справ став висновок за результатами службової перевірки звернення гр. ОСОБА_7 від 6 липня 2012 року щодо незаконних дій окремих працівників ВКР ОМУ ГУМВС України в Одеській області, а також висновок за результатами додаткового службового розслідування у відношенні посадових осіб ВКР ОМУ ГУМВС України в Одеській області від 9 серпня 2012 року (т. 1 а. с. 67-70, 87-90).

Згідно названим висновкам, до УВБ в Одеській області ДВБ МВС України з прокуратури Малиновського району м. Одеси надійшло звернення гр. ОСОБА_9 щодо протиправних дій працівників ВКР ОМУ ГУМВС України в Одеській області у відношенні заявниці та її співмешканця гр. ОСОБА_8.

В ході перевірки звернення ОСОБА_9 було встановлено, що 21 березня 2012 року до старшого оперуповноваженого сектору розкриття злочинів, учинених іноземцями і відносно них, відділу карного розшуку ОМУ ГУМВС України в Одеській області майора міліції ОСОБА_6 звернувся громадянин ОСОБА_10 із заявою про незаконне заволодіння гр. ОСОБА_7 його коштами.

Відповідну заяву ОСОБА_6 надав для реєстрації до вхідного журналу ВКР ОМУ ГУМВС України в Одеській області, а після до ЖРЗПЗ ОМУ ГУМВС України в Одеській області.

За висновками службового розслідування, під час перевірки фактів, викладених у заяві ОСОБА_10, 21 березня 2012 року о 10 год. 30 хв. майором міліції ОСОБА_6 та оперуповноваженим сектору розкриття злочинів, учинених іноземцями і відносно них, відділу карного розшуку ОМУ ГУМВС України в Одеській області лейтенантом міліції ОСОБА_11, а також оперуповноваженим сектору розкриття злочинів проти особи відділу карного розшуку ОМУ ГУ МВС України в Одеській області лейтенантом міліції ОСОБА_1 біля будинку № 31 по вул. Жуковського в м. Одесі було затримано гр. ОСОБА_7 і гр. ОСОБА_8 та о 10 год. 40 хв. доставлено до службових приміщень ВКР ОМУ ГУМВС України в Одеській області, що зареєстровано у журналі обліку відвідувачів та запрошених до ОМУ ГУМВС України в Одеській області.

Згідно пояснень гр. ОСОБА_7 та гр. ОСОБА_8, працівники ВКР ОМУ ГУМВС України застосовували до них спецзасоби - наручники, що, в свою чергу, ОСОБА_6, ОСОБА_11 та ОСОБА_1 заперечували.

При цьому, в порушення вимог діючого законодавства, вказані вище працівники ВКР ОМУ ГУМВС України в Одеській області будь-яких документів про затримання ОСОБА_7 та ОСОБА_8 не складали та примусово утримували останніх в службових приміщеннях, не зважаючи на вимоги затриманих, не надали їм можливості запросити адвоката та повідомити родичів про своє місцезнаходження.

Згідно пояснень гр. ОСОБА_7, протягом цього часу майор міліції ОСОБА_6 примушував погрозами сплатити гр. ОСОБА_10 30000 доларів США, а також обіцяв після сплати вказаної суми відпустити її та гр. ОСОБА_8, не оформляючи будь-яких офіційних документів щодо них.

Приблизно о 20 годині 21 березня 2012 року працівники ВКР ОМУ ГУМВС України в Одеській області ОСОБА_6, ОСОБА_11 та ОСОБА_1, без дозволу орендаторів та власника квартири, яка перебуває у приватній власності, провели обшук квартири АДРЕСА_1, в ході якого вилучили грошові кошти, мобільний телефон, ноутбуки, флеш-карту, інші документи та особисті речі, що належали гр. ОСОБА_7 та гр. ОСОБА_8.

Також, приблизно о 21 годині 21 березня 2012 року на вул. Преображенській в м. Одесі, біля адміністративної будівлі ОМУ ГУМВС України в Одеській області, зазначені вище працівники провели обшук автомобіля, який на підставі Свідоцтва про реєстрацію перебуває у приватній власності гр. ОСОБА_8, та вилучили з автомобіля 4000 грн.. Протокол огляду зазначеного автомобіля було складено з порушеннями. Прокурора про проведення обшуків повідомлено не було.

27 березня 2012 року матеріали перевірки заяви ОСОБА_10 були направлені до Хмельницького ВМ Малиновського РВ ОМУ ГУМВС України в Одеській області, де 5 квітня 2012 року було порушено кримінальну справу за ознаками злочину, передбаченого ч. 3 ст. 190 КК України, за фактом заволодіння шляхом омани майном, що належить гр. ОСОБА_10.

За результатами службового розслідування зроблено висновок, що позивачем грубо порушено вимоги ст. 7 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України, ст. ст. 29, 30 Конституції України, ст. ст. 5, 11 Закону України «Про міліцію», п. 3.1 Інструкції про порядок приймання, реєстрації та розгляду в органах і підрозділах внутрішніх справ України заяв і повідомлень про злочини, що вчинені або готуються, затвердженої наказом МВС України від 14 квітня 2004 року № 400, ОСОБА_6 працівника органів внутрішніх справ України, зобовязання, наданого ним при прийнятті на службу до ОВС України, розпорядження МВС України від 31 березня 2011 року № 329, звернення колегії МВС України до особового складу органів внутрішніх справ України та військовослужбовців внутрішніх військ від 7 лютого 2012 року, що виразилось у незаконному затриманні та утримуванні громадян ОСОБА_7 та ОСОБА_8 у службових приміщеннях, не повідомленні про їх затримання родичів, не наданні можливості отримати допомогу адвоката, незаконному обшуку приватного житла та автомобіля.

Проте, покладені в основу висновків службового розслідування пояснення ОСОБА_7 та ОСОБА_8 послідовно заперечувались поясненнями ОСОБА_1, ОСОБА_6 та ОСОБА_11.

Крім того, всупереч висновкам службового розслідування, постановою слідчого прокуратури м. Одеси від 15 жовтня 2012 року відмовлено в порушенні кримінальної справи за відсутністю складу злочину, зокрема у відношенні оперуповноваженого лейтенанта міліції ОСОБА_1 за ч. 2 ст. 365, ч. 1 ст. 366 КК України, по факту перевищення влади та службових повноважень, тобто здійснення дій, які явно виходять за межі наданих повноважень, які спричинили суттєву шкоду охоронюваним законом правам та інтересам окремих громадян, державним інтересам, що супроводжується застосуванням спеціальних засобів та погрозами застосування насильства та за фактом посадового підроблення, яке кваліфікується як складання посадовою особою завідомо неправдивих офіційних документів (т. 1 а. с. 61-64).

Згідно названої постанови про відмову в порушені кримінальної справи, огляд квартири АДРЕСА_1 працівниками міліції було проведено за письмовою згодою представника власника квартири, а огляд автомобіля, що належить гр. ОСОБА_8, було здійснено в присутності понятих, яким лише не було розяснено їх прав та обовязків.

Як зазначено вище, оскарженим наказом від 28 серпня 2012 року № 439 о/с позивача у відповідності до Положення про проходження служби рядовим та начальницьким складом органів внутрішніх справ України звільнено у запас Збройних Сил за п. 66 (за дискредитацію).

Пунктом 66 Положення визначено не окремий вид відповідальності працівника ОВС, а спеціальну підставу для припинення служби, яке відбувається у формі звільнення, тобто припинення служби з вказаної підстави є найсуворішою санкцією відповідальності працівника ОВС, який вчинив діяння, несумісне з посадою.

Звільнення за цим пунктом може мати місце лише тоді, коли достеменно доведено, що особа скоїла проступок проти інтересів служби, який суперечить покладеним на нього обовязкам, підриває довіру до нього як носія влади, що призводить до приниження державного органу та унеможливлює подальше виконання особою своїх обовязків.

Як правильно зазначено судом першої інстанції, відповідачами не доведено правомірність прийняття оскаржуваних наказів, оскільки не надано належних доказів порушення позивачем честі працівника органів внутрішніх справ України та доказів скоєння позивачем проступку, який виразився у підриві довіри та авторитету органів внутрішніх справ України навмисними діями, що не сумісно із подальшим проходженням служби в ОВС України.

При цьому апеляційний суд враховує, що позивача звільнено з органів внутрішніх справ за дії, які вчинено сумісно із старшим оперуповноваженим сектору розкриття злочинів, учинених іноземцями і відносно них, відділу карного розшуку ОМУ ГУМВС України в Одеській області майором міліції ОСОБА_6, тобто посадовою особою, яка є стосовно позивача старшою як за посадою, так і за спеціальним званням, а також з оперуповноваженим сектору розкриття злочинів, учинених іноземцями і відносно них, відділу карного розшуку ОМУ ГУМВС України в Одеській області лейтенантом міліції ОСОБА_11.

Як вбачається з матеріалів справи, постановою Одеського окружного адміністративного суду від 26 лютого 2013 року по справі № 1570/6279/2012, залишеною без змін ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 30 травня 2013 року, задоволено позовні вимоги ОСОБА_6 до ГУМВС України в Одеській області та ОМУ ГУМВС України в Одеській області про визнання протиправними та скасування наказів ГУМВС України в Одеській області від 9 серпня 2012 року № 1588 та від 28 серпня 2012 року № 439 о/с в частині звільнення з органів внутрішніх справ старшого оперуповноваженого сектору розкриття злочинів, учинених іноземцями і відносно них, відділу карного розшуку ОМУ ГУМВС України в Одеській області майора міліції ОСОБА_6, поновлення останнього на посаді та стягнення на користь позивача середнього заробітку за час вимушеного прогулу (т. 2 а. с. 37-42, 162-170).

Крім того, постановою Одеського окружного адміністративного суду від 10 червня 2013 року по справі № 1570/6278/2012, залишеною без змін ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 30 жовтня 2013 року, задоволено позовні вимоги ОСОБА_11 до ГУМВС України в Одеській області про визнання неправомірними та скасування наказів ГУМВС України в Одеській області від 9 серпня 2012 року № 1588 та від 28 серпня 2012 року № 439 о/с в частині звільнення з ОВС оперуповноваженого сектору розкриття злочинів, учинених іноземцями і відносно них, відділу карного розшуку ОМУ ГУМВС України в Одеській області лейтенанта міліції ОСОБА_11, поновлення останнього на посаді та стягнення на користь позивача середнього заробітку за час вимушеного прогулу (т. 2 а. с. 178-184).

Ухвалами Вищого адміністративного суду України від 27 березня 2014 року та від 17 вересня 2015 року названі вище судові рішення Одеського окружного адміністративного суду та Одеського апеляційного адміністративного суду залишені без змін.

За таких обставин, враховуючи тотожність та сумісність дій позивача з названими посадовими особами ОМУ ГУМВС України в Одеській області, яких в судовому порядку поновлено на службі в органах внутрішніх справ, висновок суду першої інстанції про часткове задоволення вимог позивача є правильним.

Оскільки судом першої інстанції повно встановлено обставини справи та ухвалено судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, суд апеляційної інстанції на підставі ст. 200 КАС України залишає апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржену постанову окружного адміністративного суду без змін.

Керуючись ст. ст. 195, 196, 198, 200, 205, 206, 254 КАС України, апеляційний суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Одеській області залишити без задоволення, а постанову Одеського окружного адміністративного суду від 19 березня 2015 року - без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили судовим рішенням апеляційного суду.

Головуючий: О.С. Золотніков

Судді: Ю.В. Осіпов

ОСОБА_12