Справа № 826/14810/15
Суддя: Арсірій Р.О.
Дата ухвалення: 2015-12-08 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

08 грудня 2015 року письмове провадження № 826/14810/15

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Арсірія Р.О., розглянувши адміністративну справу

за позовом Державного підприємства завод «Арсенал»

до Відділу державної виконавчої служби Печерського районного управління юстиції у м. Києві

про скасування постанови

Позивач звернувся до Окружного адміністративного суду м. Києва з позовом до відповідача в якому просить скасувати постанову про відкриття виконавчого провадження ВП 48109534 від 14.07.2015 року головного державного виконавця Коблош О.Й. відділу державної виконавчої служби Печерського районного управління юстиції у м. Києві.

Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідачем неправомірно відкрито виконавче провадження, оскільки рішення податкового органу не є виконавчим документом у розумінні п. 2 ст. 17 Закону України «Про виконавче провадження». Підприємство не отримувало рішення податкового органу, чим було позбавлене можливості його оскаржити.

Під час розгляду справи представник позивача заявлені позовні вимоги підтримав з підстав, викладених в позовній заяві. Просив позов задовольнити в повному обсязі.

Представник відповідача у судове засідання 20.10.2015 року не з'явився, письмових заперечень проти позову не подав. Через відділ документообігу суду подав завірені копії матеріалів виконавчого провадження.

Суд відповідно до ч.6 ст.128 Кодексу адміністративного судочинства України ухвалив перейти до розгляду справи у письмовому провадженні.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

На виконанні у Відділі державної виконавчої служби Печерського районного управління юстиції у м. Києві знаходиться виконавче провадження ВП №48109534 щодо виконання рішення ДПІ у Печерському районі ГУ ДФС у м. Києві № виданого 09.04.2015 року про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску Позивача у розмірі 133813,83 грн.

14 липня 2015 року Головним державним виконавцем Відділу державної виконавчої служби Печерського районного управління юстиції м. Києві прийнято постанову про відкриття виконавчого провадження.

Вказаною постановою про відкриття виконавчого провадження від 14.06.2015 року № 48109534 надано боржнику строк для виконання судового рішення до 21.07.2015 року.

Згідно наявного в матеріалах справи супровідного листа від 17.07.2015 року №1944/5, Відповідачем сторонам виконавчого провадження направлено до виконання та відома копію постанови головного державного виконавця відділу державної виконавчої служби Печерського районного управління юстиції у м. Києві Коблоша Олександра Йосифовича про відкриття виконавчого провадження від 14.07.2015 року на виконання рішення податкового органу від 09.04.2015 року № про стягнення з Позивача суми у розмірі 133813,83 грн.

За приписами ст.1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цьогоЗакону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (далі - рішення).

Відповідно ч.1 ст.2 Закону України «Про виконавче провадження» примусове виконання рішень покладається на державну виконавчу службу, яка входить до системи органів Міністерства юстиції України.

Частиною 1 статті 6 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що державний виконавець зобов'язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб.

Положеннями статті 11 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Державний виконавець, зокрема, здійснює заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення (далі - виконавчий документ), у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим Законом.

Статтею 17 Закону передбачений перелік виконавчих документів за рішень, що підлягають примусовому виконанню державною виконавчою службою.

Згідно ч.ч.1, 2 ст.17 Закону України «Про виконавче провадження» примусове виконання рішень здійснюється державною виконавчою службою на підставі виконавчих документів, визначених цим Законом.

Відповідно до цього Закону підлягають виконанню державною виконавчою службою такі виконавчі документи, зокрема, рішення інших органів державної влади, якщо їх виконання за законом покладено на державну виконавчу службу.

Приписами ст.1 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» (далі - Закон) визначено, що єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок) - консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов'язкового державного соціального страхування в обов'язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов'язкового державного соціального страхування.

Пунктом 1 частини 1 статті 4 Закону передбачено, що платниками єдиного внеску є роботодавці: підприємства, установи та організації, інші юридичні особи, утворені відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, які використовують працю фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, чи за цивільно-правовими договорами (крім цивільно-правового договору, укладеного з фізичною особою - підприємцем, якщо виконувані роботи (надавані послуги) відповідають видам діяльності, відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), у тому числі філії, представництва, відділення та інші відокремлені підрозділи зазначених підприємств, установ і організацій, інших юридичних осіб, які мають окремий баланс і самостійно ведуть розрахунки із застрахованими особами.

Пунктом 7.1 розділу VII Інструкції про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, затвердженої наказом Міністерства доходів і зборів України від 09.09.2013 № 455, в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин, визначено, що за порушення норм законодавства про єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування до платників, на яких згідно із Законом покладено обов'язок нараховувати, обчислювати та сплачувати єдиний внесок, застосовуються фінансові санкції (штрафи та пеня) відповідно до Закону.

Згідно пп.2 п.7.2 розділу VII Інструкції про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин, відповідно до частини одинадцятої статті 25 Закону до платників, визначених підпунктами 1 - 4 пункту 2.1 розділу II цієї Інструкції, органи доходів і зборів застосовують штрафні санкції у таких розмірах за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску накладається штраф у розмірі 10 відсотків своєчасно не сплачених сум. При цьому складається рішення про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за формою згідно з додатком 9.

На доводи позивача про те, що законами України не передбачено виконання рішень податкових органів шляхом їх подачі до державної виконавчої служби, крім того, рішення податкового органу не є виконавчим документом, суд зауважує наступне.

Відповідно до ст.25 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування», рішення, прийняті органами доходів і зборів та органами Пенсійного фонду з питань, що належать до їх компетенції відповідно до цього Закону, є обов'язковими до виконання платниками єдиного внеску, посадовими особами і застрахованими особами.

Положення цієї статті поширюються лише на тих платників, які відповідно до цього Закону зобов'язані нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок.

У разі виявлення своєчасно не сплачених сум страхових внесків платники єдиного внеску зобов'язані самостійно обчислити ці внески і сплатити їх з нарахуванням пені в порядку і розмірах, визначених цією статтею.

Суми недоїмки стягуються з нарахуванням пені та застосуванням штрафів.

Рішення органу доходів і зборів про нарахування пені та/або застосування штрафів, передбачених частинами одинадцятою і дванадцятою цієї статті, є виконавчим документом.

У разі якщо платник єдиного внеску не сплатив зазначені в рішенні суми протягом десяти робочих днів, а також не повідомив у цей строк орган доходів і зборів про оскарження рішення, таке рішення передається державній виконавчій службі в порядку, встановленому законом.

Суми штрафів та нарахованої пені, застосованих за порушення порядку та строків нарахування, обчислення і сплати єдиного внеску, стягуються в такому самому порядку, що і суми недоїмки із сплати єдиного внеску.

Суми штрафів та нарахованої пені включаються до вимоги про сплату недоїмки, якщо їх застосування пов'язано з виникненням та сплатою недоїмки.

Таким чином, рішення податкового органу від 09.04.2015 року № є виконавчим документом в розумінні ст.17 Закону України «Про виконавче провадження» та після несплати платником єдиного внеску зазначені у рішенні суми недоїмки та штрафів разом з нарахованою пенею, повинно бути надіслано в порядку, встановленому законом, до підрозділу державної виконавчої служби.

Отримавши вказане рішення державний виконавець згідно вимог Закону України «Про виконавче провадження» прийняв постанову про відкриття виконавчого провадження.

Крім цього, на момент розгляду даного спору рішення податкового органу від 09.04.2015 року № про застосування штрафних санкцій та нарахування пені Позивачем не оскаржується.

Відповідно до п.п.7.10, 7.11 Інструкції про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, рішення органу доходів і зборів про нарахування пені та/або застосування штрафів є виконавчим документом.

У разі якщо платник єдиного внеску чи банк отримали рішення про нарахування пені та/або застосування штрафів і не сплатили зазначені в них суми протягом десяти робочих днів, а також не оскаржили це рішення чи не повідомили у цей строк відповідний орган доходів і зборів про його оскарження, таке рішення передається для виконання органу державної виконавчої служби або до органів Державної казначейської служби України.

Згідно листа податкового органу від 28.05.2015 року № 798/9/26-55-23-03, згідно поштового повідомлення про вручення дата набрання чинності рішення від 09.04.2015 року № про застосування штрафних санкцій та нарахування пені - 27.04.2015 року.

Отже, ДПІ мала право передати Відповідачу для виконання рішення про застосування штрафних санкцій та нарахування пені, а останній з підстав, передбачених законом, прийняв постанову про відкриття виконавчого провадження.

Згідно ст.19 Конституції органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

З огляду на вказане суд дійшов висновку щодо правомірності дій суб'єкта владних повноважень при прийнятті постанови про відкриття виконавчого провадження від 14.07.2015 року ВП №48109534. Оскаржувана постанова винесена державним виконавцем у відповідності до вимог статей 19 та 25 Закону України «Про виконавче провадження» та за відсутності визначених частиною першою статті 26 вказаного Закону обставин для відмови у відкритті виконавчого провадження.

Позивач стверджує, що однією із підстав протиправності оскаржуваної постанови є та обставина, що підприємство не отримувало рішення податкового органу від 09.04.2015 року №.

Суд вважає такі доводи необґрунтованими з огляду на таке.

Алгоритм дій державного виконавця при вирішенні питання про відкриття виконавчого провадження визначений статтями 19,25 та 26 Закону України «Про виконавче провадження». Ні нормами вказаних статей, ні нормами будь-яких інших статей цього Закону державний виконавець не наділений повноваженнями по перевірці вказаних позивачем обставин.

Судом встановлено, що ДПІ у Печерському районі ГУ ДФС у м. Києві з заявою про відкриття виконавчого провадження з примусового виконання рішення від 09.04.2015 року № про стягнення з Позивача суми у розмірі 133813,83 грн. звернулося до відповідача 13.07.2015 року.

Тобто, пред'явлення примусового виконання через три місяці з дня прийняття виконавчого документа, для якого статтею 25 Закону № 2464-VI передбачено десять календарних днів для виконання чи оскарження, є свідченням того, що боржник добровільно його не виконав.

Згідно з частиною першою статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

На думку Окружного адміністративного суду міста Києва, з урахуванням вимог, встановлених частиною другою статті 19 Конституції України та частиною третьою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, виходячи з системного аналізу положень законодавства України та доказів, наявних у матеріалах справи, адміністративний позов Державного підприємства завод «Арсенал» не підлягає задоволенню.

Враховуючи викладене, керуючись статями 69, 70, 71, 128, 181, 158 - 163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні адміністративного позову Державного підприємства завод «Арсенал» відмовити повністю.

Постанова набирає законної сили відповідно до статті 254 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Р.О. Арсірій