Справа № 804/15540/14
Суддя: Сафронова С.В.
Дата ухвалення: 2015-11-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

17 листопада 2015 рокусправа № 804/15540/14

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Сафронової С.В.

суддів: Чепурнова Д.В. Панченко О.М.

за участю секретаря судового засідання: Олійник Р.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровська апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 14 січня 2015 року у справі № 804/15540/14 за адміністративним позовом Лівобережної об'єднаної державної податкової інспекції м. Дніпропетровська Головного управління ДФС у Дніпропетровській області до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про стягнення податкового боргу, -

ВСТАНОВИЛА:

23.09.2014 року Лівобережна обєднана державна податкова інспекція м.Дніпропетровська Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області звернулася до суду першої інстанції з адміністративним позовом до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, в якому просить суд: стягнути з фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на користь держави кошти в рахунок погашення податкового боргу у розмірі 84006,33грн.

Постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 14 січня 2015 року адміністративний позов Лівобережної об'єднаної державної податкової інспекції м.Дніпропетровська Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області - задоволено. Стягнуто з фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 на користь держави кошти в рахунок погашення податкового боргу в розмірі 84006,33 грн. (вісімдесят чотири тисячі шість гривень тридцять три копійки).

Не погодившись з вищевказаною постановою відповідач подав апеляційну скаргу, мотивуючи тим, що судом першої інстанції під час винесення судового рішення були порушені норми матеріального та процесуального права, повністю не встановлені всі обставини справи та не досліджені докази, які мають значення для встановлення обставин справи, а тому просить постанову суду першої інстанції скасувати та прийняти нову, якою відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Дослідивши доводи апеляційної скарги за матеріалами справи та перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджено, що податковою інспекцією було проведено документальну позапланову невиїзну перевірку фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 з питань взаємовідносин з підприємствами: ТОВ СУПР ВЕКТОР М () за період: березень 2012 року, травень 2012 року, червень 2012 року, липень 2012 року, серпень 2012 року, вересень 2012 року, жовтень 2012 року, листопад 2012 року, січень 2013 року; з ТОВ Взлет-Ера () за лютий 2013 року, за результатами якої було складено акт перевірки від 26.07.2013 року №169/17-3/НОМЕР_1.

На підставі зазначеного акту перевірки податковим органом було винесено податкове повідомлення-рішення від 09.08.2013 р. №, за яким платнику податків було призначено до сплати суму грошового зобовязання у розмірі 78282,90грн., в тому числі основний платіж 62626,32грн., штрафні (фінансові) санкції у розмірі 15656,58грн.

Зазначене податкове повідомлення-рішення було оскаржене платником податків до Дніпропетровського окружного адміністративного суду. Постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 04.09.2013 року в задоволенні адміністративного позову відмовлено. Ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 22.05.2014 року зазначене рішення суду першої інстанції було залишено без змін. Також, ухвалою Вищого адміністративного суду від 04.09.2014 року касаційна скарга фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 була повернута скаржнику.

Тому, сума грошового зобовязання з ПДВ та штрафні (фінансові) санкції, визначені податковим повідомленням-рішенням від 09.08.2013 року № є узгодженою.

Крім того, за поясненнями позивача на особовому рахунку платника податків залишається несплачена пеня у розмірі 5723,43грн., нарахована у відповідності до положень ст.129 Податкового кодексу України.

Таким чином, загальна сума податкового боргу з ПДВ фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 становить 84006,33грн.

На підставі вищевикладеного, позивач звернувся з адміністративним позовом до суду першої інстанції щодо стягнення з фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на користь держави кошти в рахунок погашення податкового боргу.

Вирішуючи спір у справі та задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що загальна сума податкового боргу у розмірі 84006,33грн. є узгодженою та залишається несплаченою, доказів сплати відповідачем під час судового розгляду справи не надано.

Перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, а також правильність застосування судом норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, оскільки суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин сторін норми матеріального та процесуального права, а оскаржувана у цій справі постанова відповідає вимогам ст. 159 КАС України, тому відсутні підстави для її скасування та задоволення апеляційних вимог апелянта.

Відповідно до підпункту 14.1.175 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України податковий борг - це сума узгодженого грошового зобов'язання (з урахуванням штрафних санкцій за їх наявності), але не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, а також пеня, нарахована на суму такого грошового зобов'язання.

Порядок стягнення податкового боргу платників податків, крім фізичних осіб, регулюється статтями 95-99 Податкового кодексу України.

Стягнення коштів та продаж майна платника податків провадиться не раніше ніж через 60 календарних днів з моменту надіслання такому платнику податкової вимоги (пункт 95.2 статті 95 Податкового кодексу України).

Отже, право на стягнення коштів у рахунок погашення податкового боргу виникає у контролюючого органу на наступний день після закінчення 60 днів з дня надіслання платникові податків податкової вимоги.

За правилами пункту 59.1 статті 59 Податкового кодексу України порядок надіслання платникові податків податкової вимоги є тотожним порядку надіслання податкового повідомлення-рішення.

Відповідно до пп.20.1.34 п. 20.1 ст. 20 ПК України контролюючі органи мають право звертатися до суду щодо стягнення коштів платника податків, який має податковий борг, з рахунків у банках, що обслуговують такого платника податків, на суму податкового боргу або його частини.

Матеріалами справи підтверджується наявність у відповідача перед бюджетом узгодженого податкового боргу у розмірі 84006,33 грн., який виник в результаті несплати відповідачем суми податкових зобов'язань, нарахованих податковим органом у податковому повідомленні-рішенні, та суми пені, нарахованих податковим органом за несвоєчасну сплату узгоджених сум податкових зобов'язань.

З огляду на вищезазначене колегія суддів приходить до висновку про те, що суд першої інстанції об'єктивно, повно, всебічно дослідив обставини, які мають суттєве значення для вирішення даної адміністративної справи, застосував до правовідносин, які виникли між сторонами у справі, норми права, які регулюють саме ці правовідносини, зроблені судом першої інстанції висновки відповідають фактичним обставинам справи та підтверджуються зібраними у справі доказами, будь-яких порушень судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, яке б потягло за собою наявність підстав для скасування або зміни оскаржуваного судового рішення, не було встановлено, тому постанову суду першої інстанції від 14.01.2015 року у даній адміністративній справі необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу відповідача залишити без задоволення, оскільки доводи апеляційної скарги зводяться до переоцінки заявником апеляційної скарги доказів, які були досліджені судом першої інстанції під час розгляду даної адміністративної справи і незгоди з висновками суду з оцінки обставин у справі, а також помилкового тлумачення норм матеріального та процесуального права, і не можуть бути підставою для скасування постанови суду.

Керуючись ст. п.1 ч.1 ст.198, 200, 205, 206 КАС України, колегія суддів-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 14 січня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України в порядку та строки передбаченні ст. 212 КАС України.

Головуючий: С.В. Сафронова

Суддя: Д.В. Чепурнов

Суддя: О.М. Панченко