Справа № 826/14843/15
Суддя: Нагорянський С.І.
Дата ухвалення: 2015-12-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

04 грудня 2015 року № 826/14843/15

Суддя Окружного адміністративного суду міста Києва Нагорянський С.І., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1
доКомандира військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України Павлова Юрія Анатолійовича
про визнання протиправними дій, зобов`язати вчинити дії, скасування наказу ,

ВСТАНОВИВ:
До Окружного адміністративного суду міста Києва звернувся ОСОБА_1 з позовною заявою до Командира військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України ОСОБА_2 , в якому просив (з урахуванням заяв про зміну позовних вимог):

- визнати протиправною особисту бездіяльність командира військової частини НОМЕР_2 генерал-майора ОСОБА_2 за фактами неприйняття рішення за Рапортом (вих. №222/6/176 від 09 липня 2015 року) і ненадання позивачу з 13 липня 2015 року основної частини чергової відпустки за 2015 рік тривалістю 35 діб як ветерану війни учаснику бойових дій;

- зобов`язати командира військової частини НОМЕР_2 негайно надати позивачу основну частину чергової відпустки за 2015 рік тривалістю 35 діб як ветерану війни учаснику бойових дій.

Позивач в ході судового розгляду справи позов підтримав у повному обсязі.

Представник відповідача проти позову заперечував, з підстав, викладених у письмових запереченнях проти позову.

В судовому засіданні 08 вересня 2015 року суд ухвалив продовжити розгляд справи в порядку письмового провадження.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представників сторін, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов та заперечення проти позову, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

ОСОБА_1 , полковник юстиції, проходить військову службу у Збройних Силах України з серпня 1986 р.; має 28 повних календарних років військової служби.

З 31 серпня 2009 року ОСОБА_1 проходить військову службу на посаді начальника юридичного управління військової частини НОМЕР_2 , згідно наказу Міністра оборони України №085Р від 31 серпня 2009 року.

З 14 квітня 2000 року ОСОБА_1 має статус ветерана війни учасника бойових дій, згідно посвідчення серії НОМЕР_3 , виданого Головним управлінням кадрів Міністерства оборони України.

09 липня 2015 року позивач звернувся до командира військової частини НОМЕР_2 генерал-майора ОСОБА_2 з рапортом (вих. №222/6/176 від 09 липня 2015 року), у якому просив відповідно до ст. 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» надати йому основну частину щорічної відпустки за 2015 рік терміном 35 діб з 13 липня 2015 року у зручний для нього час у відповідності з графіком відпусток військової частини НОМЕР_2 у 2015 р. Рапорт направлено поштою, отримано представником військової частини 13 липня 2015 року, згідно повідомлення про вручення поштового відправлення.

Листом від 22 липня 2015 року №222/5/89 позивачу надано відповідь на попередньо поданий рапорт, згідно якого у задоволенні рапорту відмовлено з посиланням на той факт, що з 13 липня 2015 року по 15 липня 2015 року позивач був звільнений від виконання службових обов`язків, тому не міг звертатися з рапортом про надання відпустки; надання щорічної основної відпустки за 2015 р. з 13 липня 2015 року не відповідає графіку щорічних основних відпусток за 2015 р.; для надання щорічної основної відпустки за 2015 р. у інші терміни позивачу необхідно звернутися до командира військової частини НОМЕР_2 .

Вважаючи протиправною бездіяльність відповідача що не прийняття рішення за результатами розгляду рапорту від 09 липня 2015 року та щодо не надання основної частини чергової відпустки за 2015 рік, позивач звернувся до суду з даним позовом.

В обґрунтування позову позивач зазначає, що рапорт подано ним в порядку ст. 10-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», п. 12 ст. 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», згідно яких, учасникам бойових дій обов`язково надається така пільга як використання чергової щорічної відпустки у зручний для них час.

Позивач посилається на порушення послідовності у вирішенні питань соціального захисту, оскільки спочатку позивач подав рапорт від 09 липня 2015 року про надання йому відпустки як ветерану війни учаснику бойових дій, а згідно медичної довідки №605 від 13 липня 2015 року позивач мав право на її продовження на кількість календарних днів за період захворювання, відповідно до п. 5 ст. 10-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

В додаткових поясненнях позивач зазначив, що Графік відпусток на 2015 р. до нього під підпис не доводився у встановленому порядку, крім того, у Графіку не враховано бажання позивача щодо зручного часу відпустки.

На переконання позивача, беззаперечною обставиною, якою обґрунтовується фізична неможливість використання позивачем щорічної основної відпустки за 2015 рік за визначеними датами початку та закінчення, згідно Графіку відпусток, є факти безперервного і послідовного лікування позивача у період з 30 березня 2015 року по 05 липня 2015 року, що підтверджується відповідними наказами.

Крім того, позивач вважає, що факт пропуску ним строку щорічної відпустки, згідно Графіку відпусток на 2015 р., не є підставою для ненадання такої відпустки у подальшому.

Відповідач, в обґрунтування позову посилається на те, що під час формування Графіку відпусток на 2015 р. та вирішення питання про надання відпустки позивача дотримано вимоги ст. 10-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10 грудня 2008 року №1153/2008 та Інструкцією про організацію виконання Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженої наказом Міністра оборони України від 10 квітня 2009 року №170.

Зокрема, відповідач зазначив, що відпустка надається з урахуванням необхідності підтримання постійної бойової готовності та проведення заходів з підготовки військових частин, під час складання графіку повинно бути враховане побажання, в тому числі, ветеранів війни та осіб, на яких поширюється Закон України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».

Крім того, згідно вказаних актів законодавства в особливий період з моменту оголошення мобілізації до часу введення воєнного стану або до моменту прийняття рішення про демобілізацію щорічна основна відпустка військовослужбовцям надається за умови одночасної відсутності не більше 30% загальної чисельності певної категорії військовослужбовців відповідного підрозділу.

Так, під час формування Графіку відпусток на 2015 р. у листопаді 2014 р. було враховано побажання позивача у відповідності до вимог п. 12 ст. 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», а саме - з 08 червня 2015 року по 07 липня 2015 року та з 14 вересня 2015 року по 28 вересня 2015 року. Позивач ознайомлений з Графіком і жодних зауважень до нього не висловлював.

Відповідач також зазначив, що пропозицією про звернення до командира військової частини з письмовою заявою щодо надання щорічної відпустки за 2015 р. з іншої дати позивач не скористався.

Також, відповідачем повідомлено, що згідно Указу Президента України від 28 липня 2015 року №454/2015, ОСОБА_2 було звільнено з посади начальника Головного управління розвідки Міністерства оборони України, і він з 28 липня 2015 року не є командиром військової частини НОМЕР_2 , тоді як вказану посаду обіймає ОСОБА_3 згідно Указу Президента України від 28 липня 2015 року №455/2015.

Під час судового розгляду справи судом також встановлено, що 09 вересня 2015 року позивачем було подано рапорт про надання йому основної частини щорічної відпустки за 2015 р., терміном 35 діб, з 28 вересня 2015 року у зручний для позивача час (повідомлення про вручення поштового відправлення від 14 вересня 2015 року).

06 жовтня 2015 року позивачем подано рапорт про надання йому основної частини щорічної відпустки за 2015 р. терміном 45 діб з 21 жовтня 2015 року у зручний для позивача час (направлено поштою 06 жовтня 2015 року).

Проаналізувавши матеріали справи та пояснення представників сторін, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги є необґрунтованими та не підлягають задоволенню, з таких підстав.

Згідно частин 1, 2, 5, 17 ст. 10-1 Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей, військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, надаються щорічні основні відпустки із збереженням грошового, матеріального забезпечення та наданням грошової допомоги на оздоровлення у розмірі місячного грошового забезпечення. Тривалість щорічної основної відпустки для військовослужбовців, які мають вислугу в календарному обчисленні до 10 років, становить 30 календарних днів; від 10 до 15 років - 35 календарних днів; від 15 до 20 років - 40 календарних днів; понад 20 календарних років - 45 календарних днів. Час для проїзду до місця проведення зазначеної відпустки і назад не надається. Святкові та неробочі дні при визначенні тривалості щорічних основних відпусток не враховуються.

Щорічна основна відпустка надається протягом календарного року. В особливих випадках з дозволу прямого начальника, уповноваженого Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, які відповідно до закону здійснюють керівництво військовими формуваннями, утвореними відповідно до законів України, керівниками правоохоронних органів та керівниками розвідувальних органів України, щорічна основна відпустка за минулий рік надається в першому кварталі наступного року, якщо раніше її не було надано.

Військовослужбовцям, які захворіли під час щорічної основної або щорічної додаткової відпустки, зазначена відпустка продовжується після одужання на кількість невикористаних днів цієї відпустки.

В особливий період з моменту оголошення мобілізації до часу введення воєнного стану або до моменту прийняття рішення про демобілізацію військовослужбовцям надаються відпустки, передбачені частинами першою, шостою та дванадцятою цієї статті, і відпустки за сімейними обставинами та з інших поважних причин. Надання військовослужбовцям відпусток, передбачених частиною першою цієї статті, здійснюється за умови одночасної відсутності не більше 30 відсотків загальної чисельності військовослужбовців певної категорії відповідного підрозділу. Відпустки за сімейними обставинами та з інших поважних причин військовослужбовцям надаються із збереженням грошового забезпечення тривалістю не більш як 10 календарних днів.

Згідно п. 12 ст. 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», учасникам бойових дій (статті 5, 6) надаються, зокрема, такі пільги: використання чергової щорічної відпустки у зручний для них час, а також одержання додаткової відпустки із збереженням заробітної плати строком 14 календарних днів на рік.

Відповідно до пп. 186-188 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10 грудня 2008 року №1153/2008, щорічна основна відпустка надається згідно з графіком відпусток на наступний рік, що до 1 грудня затверджується командиром (начальником), який має право надавати відпустки військовослужбовцям, і доводиться під підпис до відома кожного військовослужбовця.

Щорічна основна відпустка надається військовослужбовцю з урахуванням необхідності підтримання постійної бойової готовності та проведення заходів з підготовки військових частин, часу використання відпусток у попередньому році, побажань і сімейних обставин військовослужбовця, висновку (постанови) військово-лікарської комісії.

В особливий період з моменту оголошення мобілізації до часу введення воєнного стану або до моменту прийняття рішення про демобілізацію щорічна основна відпустка військовослужбовцям надається за умови одночасної відсутності не більше 30 відсотків загальної чисельності певної категорії військовослужбовців відповідного підрозділу.

Щорічна основна відпустка переноситься на інший період або продовжується командиром військової частини зокрема в разі: захворювання військовослужбовця, на підставі довідки закладу охорони здоров`я, завіреної міським (районним) військовим комісаром, - на кількість діб хвороби військовослужбовця.

Облік відпусток, що надаються військовослужбовцям, та постійний контроль за наданням відпусток згідно із затвердженими графіками відпусток здійснюються штабами військових частин.

Накази командирів (начальників) військових частин про надання щорічних основних відпусток видаються не пізніше ніж за два тижні до встановленого графіком відпусток строку на підставі рапорту військовослужбовця, розглянутого його прямим начальником.

Згідно п. 8.8 Інструкції про організацію виконання Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженої наказом Міністра оборони України від 10 квітня 2009 року №170, під час планування щорічних чергових відпусток передбачається рівномірне їх надання військовослужбовцям протягом календарного року. Під час складання графіка відпусток повинно бути враховано надання відпусток у зручний час для: ветеранів війни та осіб, на яких поширюється Закон України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту".

Як вбачається з матеріалів справи, в даному випадку спір виник у зв`язку з незадоволенням рапорту позивача (вих. №222/6/176 від 09 липня 2015 року) та ненадання йому з 13 липня 2015 року основної частини чергової відпустки за 2015 рік тривалістю 35 діб як ветерану війни учаснику бойових дій.

Зокрема, позивач вважає, що передбачене п. 12 ст. 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» його право (пільга) як учасника бойових дій з використання чергової щорічної відпустки у зручний для нього час, є безумовним і має бути задоволене по факту подання ним відповідного рапорту.

Водночас, суд не може погодитися з вказаним твердженням з таких підстав.

Так, передбачена у п. 12 ст. 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» пільга з використання відпустки у зручний час має розумітися з врахуванням інших положень законодавства щодо надання відпусток військовослужбовцям, зокрема, вимог Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України щодо складання графіку відпусток на наступний рік.

На переконання суду, надання позивачу пільги з надання відпустки у зручний для нього час реалізовується на стадії складання та погодження відповідного графіку, коли згідно п. 8.8 Інструкції про організацію виконання Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України враховуються, в тому числі, пільги згідно п. 12 ст. 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».

Згідно матеріалів справи, 10 листопада 2014 року було затверджено пропозиції до графіку чергових відпусток, а 25 листопада 2014 року графік щорічних відпусток осіб офіцерського складу, прапорщиків (мічманів) військової частини НОМЕР_2 та командирів підпорядкованих військових частин на 2015 рік, згідно якого, у ОСОБА_1 передбачена відпустка з 08 червня по 07 липня та з 14 по 28 вересня 2015 року.

Як встановлено судом з матеріалів справи та пояснень учасників по справі, до розгляду адміністративної справи по суті позивач жодного разу не висловлював зауважень щодо термінів відпустки.

Також, обізнаність позивача з Графіком відпусток на 2015 р. підтверджується поясненнями представника військової частини О.М.Козяра, який стверджує про те, що він особисто 12 січня 2015 року довів Графік до відома позивача у присутності особового складу юридичного управління військової частини; також позивачу була надана ксерокопія витягу з Графіка, розміщена ним на стіні біля металевого сейфу у своєму робочому кабінеті, де вона і знаходиться станом на 02 вересня 2015 року згідно акту від 02 вересня 2015 року.

За наведених обставин суд критично ставиться до тверджень позивача про необізнаність з Графіком відпусток та його складання без врахування його побажань. При цьому, відсутність підпису позивача про ознайомлення з Графіком не може бути безумовним підтвердженням його необізнаності з ОСОБА_4 та неврахування його побажань щодо терміну відпустки.

Суд також зазначає, що ні відповідач, ні суд не заперечує право позивача на отримання чергової щорічної відпустки, згідно п. 12 ст. 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», в той час як для реалізації цього права позивачу необхідно з`явитись до військової частини та погодити термін відпустки з врахуванням існуючого Графіку відпусток, як йому і було рекомендовано у листі від 22 липня 2015 року за №222/5/89.

Позивачем у свою чергу не було вчинено жодних дій щодо погодження з військовою частиною питання терміну надання йому відпустки, рапортів на надання відпустки на інший термін він не подавав.

При цьому, рапорти від 09 вересня 2015 року та 06 жовтня 2015 року не можуть вважатися виконанням роз`яснення про можливість повторного звернення з цього приводу до командира військової частини, оскільки в них позивач просить надати йому відпустку з 28 вересня 2015 року в зручний для нього час та з 21 жовтня 2015 року в зручний для нього час (без визначення конкретного терміну), що не може вважатися належною реалізацією права на відпустку.

Також, суд вважає що відсутні підстави для визнання протиправною особистої бездіяльності командира військової частини НОМЕР_2 генерал-майора ОСОБА_2 за фактами неприйняття рішення за Рапортом (вих. №222/6/176 від 09 липня 2015 року) і ненадання позивачу з 13 липня 2015 року основної частини чергової відпустки за 2015 рік тривалістю 35 діб як ветерану війни учаснику бойових дій, оскільки військовою частиною отримано рапорт позивача 13 липня 2015 року і відпустка не могла бути надана йому в цей же день, враховуючи визначення терміну відпустки поза Графіком.

Крім того, згідно Указу Президента України від 28 липня 2015 року №454/2015 ОСОБА_2 було звільнено з посади начальника Головного управління розвідки Міністерства оборони України, і з 28 липня 2015 року він не несе відповідальності за забезпечення права позивача на відпустку.

Щодо позовних вимог позивача в частині зобов`язання командира військової частини НОМЕР_2 негайно надати позивачу основну частину чергової відпустки за 2015 рік тривалістю 35 діб, як ветерану війни учаснику бойових дій, суд також не вбачає підстав для їх задоволення, оскільки відповідач позбавлений можливості надати позивачу відпустку за відсутності погодження з боку позивача її терміну.

Надавати відпустку позивачу з конкретної дати без визначання її конкретного терміну (в зручний для позивача час) відповідач не зобов`язаний згідно вищевикладених положень законодавства.

При цьому, вина за ненадання позивачу відпустки не може в даному випадку бути покладена на відповідача, оскільки позивач своїми діями унеможливлює належне погодження та оформлення власної відпустки.

Згідно ч. 3 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано; безсторонньо; добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно; з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно.

В даному випадку суд не знаходить підстав для висновку про порушення відповідачем, як суб`єктом владних повноважень, вказаних принципів під час розгляду питання щодо надання позивачу відпустки, що є підставою для відмови в задоволення позовних вимог.

На підставі вищевикладеного, ст. 160-163, 186, 254 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні позову відмовити.

Постанова набирає законної сили в порядку, визначеному статтею 254 Кодексу адміністративного судочинства України. Постанова може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя С.І. Нагорянський