Справа № 2а-16675/12/2670
Суддя: Усенко Є.А.
Дата ухвалення: 2015-11-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 листопада 2015 року м. Київ К/800/27690/13

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:

головуючого судді-доповідача: Усенко Є.А.,

суддів: Вербицької О.В., Олендера І.Я.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні

касаційну скаргу Державної податкової інспекції у Деснянському районі м. Києва Державної податкової служби

на постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 25.04.2013

у справі № 2а-16675/12/2670

за позовом громадянки ОСОБА_2 (далі - ОСОБА_2)

до Державної податкової інспекції у Деснянському районі м. Києва (далі - ДПІ)

про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення,

В С Т А Н О В И В:

Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 18.12.2012 відмовлено у задоволенні позову громадянки ОСОБА_2 про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення ДПІ від 19.09.2012 № про збільшення грошового зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб (за основним платежем) на 39 949,48 грн.

Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 25.04.2013 скасовано постанову Окружного адміністративного суду від 18.12.2012, позов задоволено: податкове повідомлення-рішення ДПІ від 19.09.2012 № скасовано.

У касаційній скарзі ДПІ, посилаючись на порушення судом апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати постанову цього суду та залишити в силі судове рішення суду першої інстанції.

Позивач не реалізував процесуальне право щодо подання заперечень проти касаційної скарги.

Перевіривши правильність застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, юридичної оцінки обставин справи, Вищий адміністративний суд України приходить до висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню.

Фактичною підставою для збільшення ОСОБА_2 грошового зобов`язання за платежем "податок з доходів фізичних осіб" на 39 949,48 грн. згідно з податковим повідомленням-рішенням, з приводу правомірності якого виник спір, став висновок податкового органу, викладений у акті від 10.08.2012 № 2507/17-10/НОМЕР_2 про результати документальної невиїзної перевірки своєчасності, достовірності, повноти нарахування і сплати податків, зборів (обов'язкових платежів) та додержання податкового законодавства України за період з 01.01.2009 по 31.12.2009. Згідно з висновками цього акту ОСОБА_2 порушила підпункт "ж" пункту 1.3 статті 1, підпункту 4.2.9 пункту 4.2 статті 4, підпункт 8.2.1 пункту 8.2 статті 8, статтю 12 Закону України "Про податок з доходів фізичних осіб" з огляду на те, що за 2009 рік не задекларувала дохід від продажу автомобіля (Lexus LX-470, 2005 року випуску), оціночна вартість якого згідно з актом оцінки від 23.10.2009, проведеної Дослідним експертно-криміналістичним центром при ГУ МВС України в м. Києві, складає 266 329,92 грн., та не сплатила податок в розмірі 15 % з доходу в зазначеній сумі від продажу рухомого майна.

У судовому процесі встановлено, що на підставі біржового договору (угоди), укладеного на Українській товарній біржі від 23.10.2009, реєстраційний № 934751, громадянка ОСОБА_2 здійснила продаж автомобіля марки "Lexus LX-470", 2005 року випуску, за ціною 100,00 грн., тоді як ринкова вартість автомобіля згідно з експертною оцінкою (акт Дослідного експертно-криміналістичного центру при ГУ МВС України в м. Києві від 23.10.2009) становить 266 329,92 грн.

Порядок оподаткування доходу від продажу або обміну об'єктів рухомого майна до 1 січня 2011 року був врегульований статтею 12 Закону України "Про податок з доходів фізичних осіб" від 22.05.2003 № 889-IV (втратив чинність у зв'язку з набранням чинності Податковим кодексом України) (далі - Закон № 889-IV), якою, за винятком пункту 12.4, де йдеться про обмін, можливість визначення бази оподаткування за рівнем звичайних цін не передбачено. Крім того, серед усіх інших передбачених Законом № 889-IV підстав для застосування звичайних цін при обчисленні доходу, згадки про продаж автомобіля немає, а оціночна вартість, визначена у підпункті 11.2.3 пункту 11.2 статті 11 цього Закону, застосовується лише для визначення доходу від продажу нерухомого майна.

Загальний порядок оподаткування доходів від продажу рухомого майна визначено підпунктом "ж" пункту 1.3 статті Закону № 889-IV, відповідно до якого до складу доходів з джерелом його походження з України належать доходи від продажу рухомого майна, якщо факт зміни власника (продажу об'єкта рухомого майна) підлягає державній реєстрації та/або нотаріальному посвідченню згідно із законом України, або якщо місце вручення такого рухомого майна набувачеві знаходиться на території України.

Відповідно до пункту 1.2 цієї статті дохід - сума будь-яких коштів, вартість матеріального і нематеріального майна, інших активів, що мають вартість, у тому числі цінних паперів або деривативів, одержаних платником податку у власність або нарахованих на його користь, чи набутих незаконним шляхом у випадках, визначених підпунктом 4.2.16 пункту 4.2 статті 4 цього Закону, протягом відповідного звітного податкового періоду з різних джерел як на території України, так і за її межами.

В свою чергу, підпунктом "е" підпункту 4.2.9 пункту 4.2 статті 4 Закону № 889-IV встановлено, що до оподатковуваного доходу включається дохід, отриманий платником податку від його працедавця як додаткове благо (за винятками, передбаченими пунктом 4.3 цієї статті), а саме у вигляді вартості безоплатно отриманих товарів (робіт, послуг), а також суми знижки з ціни (вартості) товарів (послуг), що перевищує звичайну, розраховану за правилами визначення звичайних цін (у розмірі такої знижки), крім випадків, передбачених пунктом 4.3 цієї статті. Якщо додаткові блага надаються особою, що не є працедавцем платника податку, чи особою, яка діє від імені або за дорученням такого працедавця, то такі доходи прирівнюються з метою оподаткування до подарунків з їх відповідним оподаткуванням (абзац десятий цього підпункту).

За змістом наведених норм дохід у вигляді знижки з ціни (вартості) товару, що перевищує звичайну, розраховану за правилами визначення звичайних цін, в разі придбання автомобіля за ціною, що не відповідає його звичайній ціні, є оподатковуваним доходом покупця автомобіля як додаткове благо, отримане від продавця.

Аналогія ж закону в публічному праві допустима лише стосовно процедурних відносин.

Отже, до 01.01.2011 (дата набрання чинності Податковим кодексом України) вітчизняне законодавство не містило норми, яка б встановлювала визначення оподатковуваного доходу від продажу нерухомого майна за звичайними цінами. Це питання було врегульоване нормою абзацу третього пункту 173.1 статті 173 Податкового кодексу України.

Застосовуючи вищенаведені правові норми, суд апеляційної інстанції зробив правильний висновок, що нормами Закону № 889-IV не передбачено визначення оподатковуваного доходу від продажу рухомого майна за звичайними цінами, а доходом фізичної особи від продажу об'єкта рухомого майна є сума коштів, отриманих продавцем у власність або нарахованих на його користь.

В судовому процесі не було встановлено отримання позивачем доходу більшого, ніж визначено в біржовому контракті від 23.10.2009, а податковим органом всупереч вимогам частини 2 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України, за змістом якої в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову, не було надано достатніх доказів на обґрунтування висновків про порушення платником податків норм податкового законодавства, на підставі яких такому платникові визначено грошові зобов'язання у сумі 39 949,48 грн.

Отже, суд апеляційної інстанції зробив правильний висновок, що податкове повідомлення-рішення, з приводу правомірності якого виник спір, є протиправним.

Відповідно до статті 224 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанції не допустили порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Керуючись статтями 220, 2201, 223, 224, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, Вищий адміністративний суд України

У Х В А Л И В :

Касаційну скаргу Державної податкової інспекції у Деснянському районі м. Києва Державної податкової служби залишити без задоволення, а постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 25.04.2013 у справі № 2а-16675/12/2670 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути переглянута Верховним Судом України в порядку та з підстав, визначених ст. ст. 237-2391 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий Є.А. Усенко

Судді О.В. Вербицька

І.Я. Олендер