Справа № 2-а-311/10
Суддя: Білик Г. О.
Дата ухвалення: 2010-03-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

справа № 2-а-311/10
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 березня 2010 року Броварський міськрайонний суд Київської області в складі: головуючої судді: Білик Г.О.

при секретарі: Самогран С.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Бровари адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 Пенсійного фонду України в Броварському районі Київської області про визнання бездіяльності протиправною та стягнення недоплаченої щомісячної державної соціальної допомоги дітям війни, - суд

ВСТАНОВИВ:

В січні 2010 року позивач звернулась до суду з вищевказаним позовом до ОСОБА_2 Пенсійного фонду України в Броварському районі Київської області.

Свої позовні вимоги обгрунтовує тим, що відповідно до ст. 1 Закону України Про соціальний захист дітей війни вона належить до категорії громадян, які мають правовий статус «дитина війни». Згідно зі ст.6 зазначеного Закону з 1 січня 2006 року їй повинна виплачуватися щомісячна соціальна допомога у розмірі ЗО відсотків мінімальної пенсії за віком. У 2006-2007 роках така допомога не виплачувалась, а в 2008 -2009 роках - такі виплати проводились в менших розмірах.

Позивач зазначає, що такі дії відповідача є незаконними, оскільки Рішенням Конституційного Суду України №6-рп/2007 року від 09.07.2007 року і № 10-рп/2008 року від

22.05.2008року було визнано неконституційними положення Законів України «Про державний бюджет України на 2007 рік» та «Про державний бюджет України на 2008 рік» про зупинення та внесення змін до ст.6 Закону України «Про соціальний статус дітей війни», посилається на те, що розмір допомоги повинен обраховуватись з мінімальної пенсії за віком, встановленої Законом України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», тобто з розміру прожиткового мінімуму для осіб, що втратили працездатність, за відповідний період.

В звязку з цим позивач звернулась до суду та просить визнати бездіяльність відповідача щодо виплати щомісячної державної соціальної допомоги як дитині війни - протиправною та стягнути з відповідача на її користь недоплачену щомісячну державну соціальну допомогу «дитині війни» за період з 2006 року по серпень 2009 року включно в сумі 3 503 грн. 20 коп., а з вересня 2009 року - щомісяця на весь період чинності ст.6 Закону України Про соціальний захист дітей війни та забезпечити її виплату.

Позивач в судове засідання не зявилась, про час та дату розгляду справи повідомлялась належним чином.

Представник відповідача ОСОБА_2 Пенсійного фонду України в Броварському районі Київської області в судове засідання не зявився, до суду надав клопотання про розгляд справи за його відсутності та заперечення на позов, в якому вважає його необгрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню, оскільки позивачем пропущений строк звернення до адміністративного суду щодо вимог про стягнення недоотриманих сум щомісячної державної соціальної допомоги «дітям війни» за 2006 - 2008 роки. Зазначив, що відповідно ст.6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» в редакції, що діяла до 01.01. 2008 року було передбачено, що дітям війни пенсії або щомісячне довічне грошове утримання чи державна соціальна допомога, що виплачується замість пенсії, підвищуються на 30 % мінімальної пенсії за віком. З 01.01.2008 року внесені зміни до цієї статті Законом України «Про державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України», згідно з якими « дітям війни» до пенсії або грошового утримання чи державної соціальної допомоги, що виплачується замість пенсії, виплачується підвищення в розмірі надбавки, встановленої для учасників війни. Згідно ст.14 Закону України «Про статус ветеранів війни та гарантії їх соціального захисту» учасникам

війни пенсії або грошове утримання чи держана соціальна допомога, що виплачується замість пенсій, підвищується на 10 % прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність. Після набрання чинності Рішення Конституційного Суду України від 22.05.2008 року за 3 530 встановлено, що «дітям війни» до пенсії або щомісячного довічного грошового утримання чи державної соціальної допомоги, що виплачується замість пенсії, підвищення проводиться в розмірі з 22.05.2008 року - 48, 10 грн., з 01.07.2008 року- 48,20 грн., з 01.10.2008 року-49, 80 грн., саме в цих розмірах, як пояснив представник відповідача в запереченні, виплачується підвищення «дітям війни».У вказаному запереченні на позов, а також клопотанні, наданому до суду, представник відповідача наполягає на відмові в задоволенні позовних вимог позивача в звязку з пропуском строку звернення до суду та звертає увагу суду на те, що виплати «дітям війни» - це не пенсія, а соціальна надбавка, а тому виплачується вона не з бюджету Пенсійного фонду, а за рахунок коштів Державного бюджету, Пенсійний фонд лише здійснює виплату цієї надбавки, але в межах асигнувань з бюджету, тому не може нести відповідальність власними коштами за соціальні зобовязання Держбюджету України.

Вивчивши та дослідивши матеріали справи, повно і всебічно зясувавши обставини в адміністративній справі, обєктивно дослідивши докази, що мають юридичне значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд прийшов до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

В ході розгляду справи судом встановлено, що позивач належить до категорії громадян, які мають правовий статус «дитина війни», відповідно до вимог ст.1 Закону України «Про соціальний захист дітей війни», позивач є пенсіонером за віком, пенсію отримує в ОСОБА_2 Пенсійного Фонду України в Броварському районі Київської області, даний статус позивача відповідачем не заперечується та підтверджується посвідченням серії АА за № 228298 виданим 03.12.1997 року, крім того статус дитина війни визначається автоматично по даті народження пенсіонера в період з 03.09.1927 по 02.09.1945 року.

У листопаді 2004 року Верховна Рада України ухвалила Закон Про соціальний захист дітей війни. Законами України Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту, "Про соціальний захист дітей війни" особам, на яких поширюється дія вказаних нормативно- правових актів, передбачені різноманітні пільги та соціальні виплати.

Зокрема, дітям війни, до яких відносяться громадяни України, яким на час закінчення (2 вересня 1945 року) Другої світової війни було менше 18 років, передбачено підвищення до пенсії або їх щомісячного довічного грошового утримання.

Відповідно ст. 6 Закону України Про соціальний захист дітей війни позивач має право на підвищення пенсії на 30% мінімальної пенсії за віком.

Незважаючи на це, у 2006 р. дію Закону України Про соціальний захист дітей війни повністю, а у 2007 р. окремо дію ст. 6 цього Закону було зупинено законами про Державний бюджет України на 20062007 роки. Згідно із Законом України Про Державний бюджет України на 2008 р. та про внесення змін до деяких законодавчих актів до ст. 6 Закону України Про соціальний захист дітей війни вносились зміни, якими з 01.01.2008 р. виплата підвищення дітям війни передбачалась лише в розмірі надбавки, встановленої для учасників війни (10% прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність).

Рішеннями Конституційного суду України від 09.07.2007 р. №6-рп/2007 та від 22.05.2008 р. №10-рп/2008 зупинені дії ст. 6 Закону України Про соціальний захист дітей війни на 2007 2008 роки було визнано неконституційними, а відтак з 09.07. 2007 року по 31.12.2007 року та з

22.05.2008р. по 31.12.2008 р. діти війни мали законне право на підвищення пенсій у розмірі 30% мінімальної пенсії за віком.

Відповідно до ст. З Конституції України, права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод, людини є головним обов'язком держави.

Ст. 8 Конституції встановлює, що норми Конституції України є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.

Ст. 22 Конституції України передбачено, що конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Статтею 152 Конституції України чітко визначено, що закони, інші правові акти або їх окремі положення, що визначені неконституційними, втрачають чинність із дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність.

Рішення Конституційного Суду України від 09.07.2007 року зворотної дії в часі не має, відтак на період до 09 липня 2007 року не поширюється.

Відповідно до ч. 2 ст. З Закону України Про соціальний захист дітей війни, державні гарантії дітям війни, встановлені цим Законом, не можуть бути обмежені або скасовані іншими нормативно-правовими актами.

Статтею 64 Конституції У країни встановлено, що конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України.

Конституційний суд неодноразово розглядав проблему, повязану з реалізацією права на соціальний захист, неприпустимістю обмеження конституційного права громадян на достатній життєвий рівень і сформулював правову позицію, згідно з якою Конституція та закони України виокремлюють певні категорії громадян України, що потребують додаткових гарантій соціального захисту з боку держави. До них зокрема належать громадяни, яким пенсія призначається за спеціальними законами. У рішеннях Конституційного Суду України, зокрема рішення КСУ від 06.07.199 року № 8-рп/99, від 20.03.2002 року № 5-рп/2002,від 17.03.2004 року № 7-рп/2004, від 01.12.2004 року № 20-рп/2004, від 11.102005 року № 8-рп/2005, визначено, що пільги, компенсації, гарантії є видом соціальної допомоги і необхідною складовою конституційного права на достатній життєвий рівень, тому звуження змісту і обсягу цього права шляхом прийняття нових законів або внесення змін до чинних законів за ст.22 Конституції України не допускається.

Щодо розрахункової величини мінімальної пенсії за віком, з якої необхідно рахувати підвищення до пенсії дітям війни в розмірі 30%, суд приходить до наступних висновків.

Відповідно до ч. 1 ст. 28 Закону України Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування мінімальний розмір пенсії за віком за наявності у чоловіків 25, а у жінок - 20 років страхового стажу встановлюється у розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність.

При цьому, ч. З ст. 28 цього ж Закону передбачено, що мінімальний розмір пенсії за віком, встановлений частиною першою цієї статті, застосовується виключно для визначення розмірів пенсій, призначених згідно з цим Законом.

Крім того, в даному випадку мінімальний розмір пенсії за віком використовується не для визначення розміру будь-якої пенсії, а лише як розрахункова величина для визначення розміру щомісячної доплати до пенсії, передбаченої Законом України Про соціальний захист дітей війни, оскільки цей Закон передбачає в якості критерію визначення розміру щомісячної доплати до пенсії саме із розрахунку мінімальної пенсії за віком, що на думку суду не суперечить вимогам ч. З ст. 28 Закону України Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування.

Доводи відповідача про відсутність механізму реалізації ст. 6 Закону України Про соціальний захист дітей війни не можуть бути підставою для невиконання вимог зазначеного Закону.

Пенсійний фонд України діє на підставі Положення Про Пенсійний фонд України та здійснює свої повноваження на підставі пункту 15 даного Положення через створені в установленому порядку його територіальні управління.

Слід зазначити, що позивач в своїй позовній заяві не просила суд поновити пропущений строк звернення до суду, а наголосила на тому, що нею в порядку досудового вирішення спірних правовідносин була направлена заява відповідачу, з проханням нарахувати та виплатити їй підвищення до пенсії, 11 серпня 2009 року відповідач надав відмову за № 192/р-з, тому ОСОБА_1 в прохальній частині позовної заяви просить суд при прийнятті рішення застосовувати ч.4 ст.99 КАС України. Але позивачем не були надані суду докази про можливість застосування в конкретному випадку досудового врегулювання спору, тому суд не вбачає підстав для застосування ч.4. ст. 99 КАС України і застосовує загальні положення щодо строку звернення до адміністративного суду.

Разом з тим, слід наголосити, що відповідно ч. 2 ст. 99 КАС України для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється річний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Наслідки пропущення строків звернення до адміністративного суду визначені в ст.100 КАС України, згідно з якою пропущення строку звернення до адміністративного суду є підставою для відмови у задоволенні адміністративного позову, за умови якщо на цьому наполягає одна із сторін.

Відповідач в своєму запереченні, зазначив, що позивач пропустила строк звернення до суду за 2006-2008 роки та наполягав на застосуванні наслідків пропуску строків звернення до адміністративного суду.

Беручи до уваги, що позивач звернулась до суду 15.01.2010 року, тобто не в межах річного строку звернення до адміністративного суду, поважних причин пропуску строку звернення до суду не надала, тому суд прийшов до висновку, що підстави для поновлення зазначеного строку - відсутні.

В частині позовних вимог позивача, щодо визнання протиправною відмову ОСОБА_2 Пенсійного фонду України в Броварському районі Київської області щодо виплати позивачу щомісячної державної соціальної допомоги як дитині війни, суд вважає необхідно відмовити, оскільки ОСОБА_2 Пенсійного фонду України в Броварському районі Київської області є підвідомчим органом вищестоящих органів і підпорядковується їхнім наказам.

Позовна вимога щодо зобовязання ОСОБА_2 Пенсійного фонду України в Броварському районі Київської області стягнути недоплачену щомісячну державну соціальну допомогу «дитині війни» у визначеній позивачем конкретній грошовій сумі не підлягає задоволенню, оскільки суд не може перебирати на себе не властиві йому функції органу, на якого законодавством України покладено такі повноваження.

Вимоги позивача щодо зобовязання відповідача надалі виплачувати щомісячну державну соціальну допомогу «дитині війни» відповідно ст.6 Закону України Про соціальний захист дітей війни задоволенню не підлягає, так як позивач не навела доказів з підтвердженням обставин, на які вона посилається, що надалі її права відповідачем будуть порушуватись.

За таких обставин, суд приходить до висновку про необхідність зобовязати ОСОБА_2 Пенсійного фонду України в Броварському районі Київської області здійснити перерахунок пенсії ОСОБА_1 з урахуванням підвищення її на ЗО % з розміру мінімальної пенсії за віком, виходячи з розміру, встановленого ч. 1 ст. 28 Закону України Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування та положень ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» та провести відповідні виплати за період з 15.01.2009 року по 31.12.2009 року.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. З, 8, 22,64, 152 Конституції України, ст. ст. 1,6 Закону України Про соціальний захист дітей війни, ст.14 Закону України «Про статус ветеранів війни та гарантії їх соціального захисту», ст. 28 Закону України Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування, Рішення Конституційного Суду України від 06.07.199 року № 8- рп/99, від 20.03.2002 року № 5-рп/2002,від 17.03.2004 року № 7-рп/2004, від 0001.12.2004 року № 20-рп/2004, від 11.102005 року № 8-рп/2005, від 09.07.2007 р. №6-рп/2007 та від 22.05.2008 р. №10-рп/2008, Законом України Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини, ст. ст. 7, 8, 9, 10, 11, 71, 160-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Позов задовольнити частково.

Зобовязати ОСОБА_2 Пенсійного фонду України в Броварському районі Київської області здійснити перерахунок пенсії ОСОБА_1 з урахуванням підвищення її на 30 % мінімальної пенсії за віком, виходячи з розміру, встановленого ч. 1 ст. 28 Закону України Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування та на підставі положень ст.6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» та провести відповідні виплати за період з 15 січня 2009 року по 31 грудня 2009 року.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Постанова суду набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження, якщо заяву про апеляційне оскарження не було подано. Якщо було подано заяву про апеляційне оскарження, але апеляційна скарга не була подана у строк, встановлений ст.186 КАС України, постанова суду набирає законної сили після закінчення цього строку. У разі подання апеляційної скарги постанови, якщо вона не скасована, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

На постанову протягом 10 днів може бути подана заява про оскарження, а протягом 20 днів апеляційна скарга до апеляційного суду Київської області через міськрайонний суд.

Суддя: Г.О Білик