Справа № 810/2623/15
Суддя: Мєзєнцев Є.І.
Дата ухвалення: 2015-12-07 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 810/2623/15 Головуючий у 1-й інстанції: Кушнова А.О. Суддя-доповідач: Мєзєнцев Є.І.
У Х В А Л А

Іменем України

07 грудня 2015 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі: головуючого - судді Мєзєнцева Є.І., суддів - Старової Н.Е., Файдюка В.В., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Департаменту соціального захисту населення Київської обласної державної адміністрації на постанову Київського окружного адміністративного суду від 31 серпня 2015 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Департаменту соціального захисту населення Київської обласної державної адміністрації, за участю третьої особи без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Управління соціального захисту населення Білоцерківської міської ради про зобов'язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 звернувся до суду з адміністративним позовом до Департаменту соціального захисту населення Київської обласної державної адміністрації, за участю третьої особи без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Управління соціального захисту населення Білоцерківської міської ради про:

- визнання дій відповідача щодо відмови позивачу у прийомі документів для встановлення статусу особи, постраждалої внаслідок Чорнобильської катастрофи категорії 1 - протиправними;

- зобов'язання відповідача прийняти документи ОСОБА_2 для встановлення статусу особи, постраждалої внаслідок Чорнобильської катастрофи категорії 1;

- зобов'язання відповідача прийняти рішення щодо надання ОСОБА_2 статусу особи, постраждалої внаслідок Чорнобильської катастрофи категорії 1 та видати відповідне посвідчення.

Постановою Київського окружного адміністративного суду від 31 серпня 2015 року адміністративний позов задоволено повністю.

В апеляційній скарзі відповідач, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи та на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просить скасувати вказане судове рішення і прийняти нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 197 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на основі наявних у ній доказів, у разі неприбуття жодної з осіб, які беруть участь у справі, у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомленні про дату, час і місце судового засідання.

Сторони до судового засідання не з'явилися, про дату, час та місце судового засідання були повідомлені належним чином.

З огляду на викладене, колегія суддів визнала за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження, як це передбачено ст. 197 КАС України.

Перевіривши повноту встановлення окружним адміністративним судом фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, суд дійшов наступного висновку.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, паспорт серії НОМЕР_1, виданий Білоцерківським МВМ-2 ГУ МВС України в Київській області 17.08.2007 року, є пенсіонером у зв'язку з інвалідністю 2 групи, що підтверджується пенсійним посвідченням НОМЕР_2 від 17.02.2015 (а.с. 5, 12).

05 вересня 1994 року Київською обласною державною адміністрацією ОСОБА_2 видано посвідчення громадянина, який постійно проживає на території зони посиленого радіоекологічного контролю категорії 4 серія НОМЕР_3 (а.с. 6).

Відповідно до виписки з акта огляду медико-соціальної експертної комісії від 15.12.2014 позивачу встановлена друга група інвалідності, діагноз - Лімфома Ходжкіна, нодулярний варіант лімфоїдної переваги ІV-В ст., ІІ кл.гр., патологічний компресійний перелом тіла Th10 хребця, больовий синдром (а.с.8).

Згідно з експертним висновком Центральної міжвідомчої експертної комісії МОЗ та МНС України від 30.01.2015 №86 за результатами розгляду звернення позивача та зареєстрованої в ЦМЕК 08.01.2015 документації на предмет встановлення причинного зв'язку хвороб, інвалідності з дією іонізуючого випромінювання та інших шкідливих чинників внаслідок аварії на Чорнобильській АЕС встановлено основний діагноз: Лімфома Ходжкіна, нодулярний варіант лімфоїдної переваги ІV-В ст., з ураженням всіх груп лімфовузлів, правої легені, Th8- Th12, ІІ кл.гр. Згідно експертного висновку захворювання позивача пов'язане з впливом аварії на Чорнобильській АЕС (а.с.9).

Відповідно до довідки до акта огляду медико-соціальної експертної комісії від 10.03.2015 при повторному огляді інваліда позивачу підтверджено другу групу інвалідності та зазначено причину інвалідності - захворювання позивача пов'язане з впливом аварії на Чорнобильській АЕС (а.с. 12).

17.02.2015 позивач звернувся до Управління соціального захисту населення Білоцерківської міської ради із заявою, в якій просив роз'яснити причини неприйняття документів для оформлення Чорнобильського посвідчення 1 категорії, так як 15 грудня 2014 року йому було встановлено 2 групу інвалідності (а.с.30).

В подальшому, позивачу надано відповідь листом від 17.02.2015 №1987, в якому Управління соціального захисту населення Білоцерківської міської ради повідомило, що згідно з Порядком видачі посвідчень особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, затвердженим постановою КМУ від 20.01.1997 №51, відповідні посвідчення видаються обласними державними адміністраціями за поданням місцевих органів влади чи органів місцевого самоврядування. В цьому ж листі третя особа послалась на лист Департаменту соціального захисту населення Київської облдержадміністрації від 04.02.2015 №05-49-263, яким повернуто подання виконавчого комітету Білоцерківської міської ради для видачі посвідчень особам категорії 1 та роз'яснено, що починаючи з 1 вересня 2015 року в Департаменті соціального захисту населення Київської облдержадміністрації не будуть прийматися подання місцевих органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування на оформлення посвідчень категорії 1 для громадян із числа потерпілих категорії 4 (а.с.10).

Крім того, згідно листа Департаменту соціального захисту населення Київської облдержадміністрації від 04.02.2015 №05-49-263 Управління соціального захисту населення Білоцерківської міської ради повідомлено про те, що 28.12.2014 Верховною Радою України був прийнятий Закон України "Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність деяких законодавчих актів України" №76-VІІІ, яким виключено абзац п'ятий частини другої статті 2 Закону України "Про правовий режим територій, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи", а саме виключено зону посиленого радіоекологічного контролю. Враховуючи вищевикладене, у листі повідомлено про те, що подання виконавчого комітету Білоцерківської міської ради, які були передані до департаменту 21.01.2015 супроводжуючим листом Управління від 16.01.2015 №249, для подальшого розгляду питання оформлення посвідчень постраждалого Чорнобильської катастрофи першої категорії, повертаються, оскільки документи не відповідають вимогам чинного законодавства (а.с.70).

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_2 з грудня 1986 року проживає в місті Біла Церква Київської області.

Зокрема, відповідно до довідки Білоцерківського національного аграрного університету від 13.08.2015 №103 позивач навчався в Білоцерківському сільськогосподарському інституті в аспірантурі з відривом від виробництва з 01.12.1986 по 01.06.1990, з 02.06.1990 по 19.08.1996 - асистент, доцент кафедри паразитології та фармакології, з 19.08.1996 зарахований до докторантури, з якої відрахований у зв'язку з закінченням терміну навчання з 19.08.1999, після чого з 19.08.1999 - доцент, завідувач кафедри паразитології та фармакології по даний час (а.с.78).

Відповідно до довідки Білоцерківського національного аграрного університету від 17.08.2015 №249 позивач з 18.02.1987 по 15.05.1996 зареєстрований та проживав в місті Біла Церква (а.с.79). Відповідно до довідки КП Білоцерківської міської ради ЖЕК №6 від 18.08.2015 №162 позивач з 15.05.1996 зареєстрований та по даний час проживає в місті Біла Церква (а.с.79).

Відповідно до диплома доктора наук, виданого 14.02.2014 року, позивачу присуджено науковий ступінь доктора ветеринарних наук (а.с.85), 22.12.2014 рішенням Атестаційної колегії Міністерства освіти та науки України позивачу присвоєно вчене звання професора (а.с.86).

Відтак, обставини справи свідчать, що з грудня 1986 року позивач проживає у м. Біла Церква, яке постановою Кабінету Міністрів УРСР №106 від 23.07.1991 було віднесено до зони посиленого радіоекологічного контролю.

Зважаючи на те, що позивач більше 4 років проживав у зоні посиленого радіоекологічного контролю, йому було видано посвідчення потерпілого категорії 4 серії НОМЕР_3 (а.с. 6).

Основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їх життя і здоров'я, соціального захисту потерпілого населення визначено Законом УРСР від 28 лютого 1991 року № 796-XII "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" із змінами і доповненнями (далі - Закон № 796 - XII).

Відповідно до статті 9 Закону № 796 - XII, особами, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, є: учасники ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС - громадяни, які брали безпосередню участь у ліквідації аварії та її наслідків; потерпілі від Чорнобильської катастрофи - громадяни, включаючи дітей, які зазнали впливу радіоактивного опромінення внаслідок Чорнобильської катастрофи.

За приписами пункту 4 частини 1 статті 11 Закону №796 - XII до потерпілих від Чорнобильської катастрофи категорії 4 належать особи, які постійно проживають або постійно працюють чи постійно навчаються на території зони посиленого радіоекологічного контролю, за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали чи постійно навчалися у цій зоні не менше чотирьох років.

Зважаючи на те, що позивач постійно проживав та працював на території зони посиленого радіоекологічного контролю, і станом на 1 січня 1993 року прожив та відпрацював у цій зоні не менше чотирьох років, ОСОБА_2 в розумінні Закону №796 - XII безумовно є потерпілим від Чорнобильської катастрофи.

За змістом статей 14 і 65 Закону №796 - XII для встановлення пільг і компенсацій вказаним особам встановлюється категорія 4 та видаються посвідчення, виготовлені за зразками, затвердженими Кабінетом Міністрів України.

Правила видачі посвідчень учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС і потерпілого внаслідок Чорнобильської катастрофи регулює Порядок видачі посвідчень особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, затверджений Постановою Кабінету Міністрів України від 20 січня 1997 року № 51 із змінами і доповненнями (далі - Порядок № 51).

За визначенням, наведеним у Порядку № 51, посвідчення є документом, що підтверджує статус громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та надає право користуватися пільгами й компенсаціями, встановленими Законом України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", іншими актами законодавства.

Відповідно до пункту 6 Порядку №51 особам, які постійно проживають або постійно працюють чи постійно навчаються на території зони посиленого радіоекологічного контролю, за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 р. прожили або відпрацювали чи постійно навчалися у цій зоні не менше чотирьох років, і віднесеним до категорії 4, видаються посвідчення коричневого кольору, серія В.

Статтею 15 Закону №796 - XII передбачено, що підставою для визначення статусу потерпілих від Чорнобильської катастрофи, які проживають або працюють на забруднених територіях, є довідка про період проживання, роботи на цих територіях.

Положення статті 15 Закону №796-XII кореспондуються з приписами пункту 10 Порядку №51, відповідно до якого особам, які постійно проживають або постійно працюють чи постійно навчаються на території зони посиленого радіоекологічного контролю, за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 р. прожили або відпрацювали чи постійно навчалися у цій зоні не менше чотирьох років посвідчення видаються на підставі довідки встановленого зразка (додаток N 7).

Отже, особи, які станом на 1 січня 1993 року постійно проживали або працювали на території зони посиленого радіоекологічного контролю понад чотири роки, визнаються потерпілими від Чорнобильської катастрофи та мають право на встановлення пільг і компенсацій, передбачених Законом №796-XII.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 14 Закону №796- XII, до 1 категорії осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи належать інваліди з числа учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та потерпілих від Чорнобильської катастрофи (статті 10, 11 і частина третя статті 12), щодо яких встановлено причинний зв'язок інвалідності з Чорнобильською катастрофою, хворі внаслідок Чорнобильської катастрофи на променеву хворобу.

Підставою звернення позивача до суду із цим позовом є саме відмова відповідача у встановленні позивачу статусу особи, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи категорії 1.

Відмовляючи у встановленні позивачу статусу особи, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи категорії 1, відповідач посилається на Закон України від 28.12.2014 № 76-VIII "Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України", яким внесено зміни до Закону України "Про правовий режим території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи" від 27.02.1991 № 791а-XII та, зокрема, зону посиленого радіоекологічного контролю, в тому числі місто Білу Церкву, виключено з числа зон, що зазнали радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи, з приводу чого суд зазначає таке.

Відповідно до частини першої статті 2 Закону України "Про правовий режим території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи" від 27.02.1991 № 791а-XII (зі змінами та доповненнями на час виникнення спірних правовідносин, далі Закон №№ 791а-XII) залежно від ландшафтних та геохімічних особливостей ґрунтів, величини перевищення природного доаварійного рівня накопичення радіонуклідів у навколишньому середовищі, пов'язаних з ними ступенів можливого негативного впливу на здоров'я населення, вимог щодо здійснення радіаційного захисту населення та інших спеціальних заходів, з урахуванням загальних виробничих та соціально-побутових відносин територія, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи, поділяється на зони.

Відповідно до частини другої статті 2 Закону №№ 791а-XII такими зонами, зокрема, є:

1) зона відчуження - це територія, з якої проведено евакуацію населення в 1986 році;

2) зона безумовного (обов'язкового) відселення - це територія, що зазнала інтенсивного забруднення довгоживучими радіонуклідами, з щільністю забруднення ґрунту понад доаварійний рівень ізотопами цезію від 15,0 Кі/кв. км та вище, або стронцію від 3,0 Кі/кв. км та вище, або плутонію від 0,1 Кі/кв. км та вище, де розрахункова ефективна еквівалентна доза опромінення людини з урахуванням коефіцієнтів міграції радіонуклідів у рослини та інших факторів може перевищити 5,0 мЗв (0,5 бер) за рік понад дозу, яку вона одержувала у доаварійний період;

3) зона гарантованого добровільного відселення - це територія з щільністю забруднення ґрунту понад доаварійний рівень ізотопами цезію від 5,0 до 15,0 Кі/кв. км, або стронцію від 0,15 до 3,0 Кі/кв. км, або плутонію від 0,01 до 0,1 Кі/кв. км, де розрахункова ефективна еквівалентна доза опромінення людини з урахуванням коефіцієнтів міграції радіонуклідів у рослини та інших факторів може перевищити 1,0 мЗв (0,1 бер) за рік понад дозу, яку вона одержувала у доаварійний період.

До 01.01.2015 року до зон, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи, належала й зона посиленого радіоекологічного контролю - це територія з щільністю забруднення ґрунту понад доаварійний рівень ізотопами цезію від 1,0 до 5,0 Кі/кв. км, або стронцію від 0,02 до 0,15 Кі/кв. км, або плутонію від 0,005 до 0,01 Кі/кв. км за умови, що розрахункова ефективна еквівалентна доза опромінення людини з урахуванням коефіцієнтів міграції радіонуклідів у рослини та інших факторів перевищує 0,5 мЗв (0,05 бер) за рік понад дозу, яку вона одержувала у доаварійний період, яка була передбачена абзацом п'ятим частини другої статті 2 Закону № 791а-XII.

Суд зазначає, що згідно із Законом України від 28.12.2014 № 76-VIII "Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України" абзац п'ятий частини другої статті 2 Закону №№ 791а-XII виключено, відтак із зон, що зазнали радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи, виключено зону посиленого радіоекологічного контролю.

Суд зазначає, що Законом України від 28.12.2014 № 76-VIII виключено також статтю 23 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", яка встановлювала компенсації та пільги громадянам, віднесеним до категорії 4.

Вказані норми згідно Прикінцевих положень Закону України від 28.12.2014 №76-VIII набрали чинності з 01 січня 2015 року.

Спираючись саме на вищевикладені зміни у законодавстві відповідач обґрунтовує свою відмову у встановленні позивачу статусу особи, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи категорії 1, зокрема, зазначаючи, що оскільки з 01.01.2015 зону посиленого радіоекологічного контролю виключено з переліку зон, що зазнали радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи, не може бути й осіб зі статусом потерпілого внаслідок Чорнобильської катастрофи, які мали такий статус до 01.01.2015.

Проте, необхідною умовою реалізації пільг і компенсацій, передбачених Законом "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" є встановлення відповідній особі статусу потерпілого від Чорнобильської катастрофи, що підтверджується посвідченням категорії 4, яке видається на підставі довідки про період проживання на території зони посиленого радіоекологічного контролю.

Аналізуючи зміни у законодавстві, зокрема, внесені Законом України від 28.12.2014 № 76-VIII "Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України", суд зазначає, що виключення із правового регулювання такої зони, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи, як зона посиленого радіоекологічного контролю, мало наслідком лише скасування компенсацій та пільг особам, віднесеним до категорії 4, які були гарантовані державою до 01.01.2015.

Крім того, суд вважає, що виключення законодавцем з 01.01.2015 з правового поля зони посиленого радіоекологічного контролю не позбавляє особу статусу потерпілого від Чорнобильської катастрофи категорії 4, оскільки наявність такого статусу пов'язана, зокрема, з фактом постійного проживання або постійної роботи чи постійного навчання на території зони посиленого радіоекологічного контролю, за умови проживання або роботи чи постійного навчання станом на 1 січня 1993 року у цій зоні не менше чотирьох років, в той час як зона посиленого радіоекологічного контролю існувала до 01.01.2015.

Отже, статус потерпілого від Чорнобильської катастрофи категорії 4 зберігається за особою, якій він присвоєний, довічно, оскільки його отримання до 01.01.2015 відбулось правомірно, а зміни, внесені до законодавства про правовий режим території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи, жодним чином не вплинули на статус потерпілих від Чорнобильської катастрофи категорії 4, який було отримано до 01.01.2015.

При цьому суд зазначає, що отримане 05.09.1994 року та наявне у позивача на час розгляду справи посвідчення потерпілого категорії 4 серії НОМЕР_3, є діючим.

Таким чином, на момент огляду в Київській обласній МСЕК - 10.03.2015 та звернення із заявами про надання посвідчення потерпілого внаслідок Чорнобильської катастрофи 1 категорії позивач мав статус потерпілого внаслідок Чорнобильської катастрофи 4 категорії.

Відтак у відповідності до приписів пункту 1 частини 1 статті 14 Закону №796- XII та п.10 Порядку видачі посвідчень особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20.01.1997 № 51, позивач має право на отримання статусу потерпілого від Чорнобильської катастрофи 1 категорії.

Статтею 12 Закону №796-XII передбачено, що причинний зв'язок між захворюванням, пов'язаним з Чорнобильською катастрофою, частковою або повною втратою працездатності громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, і Чорнобильською катастрофою визнається встановленим (незалежно від наявності дозиметричних показників чи їх відсутності), якщо його підтверджено під час стаціонарного обстеження постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи уповноваженою медичною комісією не нижче обласного рівня або спеціалізованими медичними установами Міністерства оборони України, Міністерства внутрішніх справ України, Служби безпеки України, які мають ліцензію центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони здоров'я.

Отже, як вбачається з матеріалів справи, у позивача наявні всі юридичні підстави для встановлення статусу потерпілого внаслідок Чорнобильської катастрофи 1 категорії та видачі посвідчення потерпілого 1 категорії, оскільки статтею 14 Закону №796-XII визначено, що до потерпілих внаслідок Чорнобильської катастрофи 1 категорії можуть бути віднесені інваліди з числа потерпілих від Чорнобильської катастрофи, щодо яких встановлено причинний зв'язок інвалідності з Чорнобильською катастрофою, який встановлений, зокрема, Київською обласною медико-соціальною експертною комісією.

Суд зазначає, що позивач дійсно проходив огляд в Київській обласній МСЕК 10.03.2015, тобто після набрання чинності Законом України "Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України" від 28.12.2014 № 76-VІІІ, але як вірно було зазначено судом першої інстанції для вирішення питання про встановлення позивачу статусу потерпілого 1 категорії не має правового значення факт проходження позивачем огляду у МСЕК після 01.01.2015, оскільки як вже було встановлено, на момент проходження огляду МСЕК 10.03.2015 позивач мав статус потерпілого внаслідок Чорнобильської катастрофи 4 категорії, який зберігається у нього довічно, якщо не буде змінений на іншу категорію.

З приводу дотримання порядку розгляду заяви позивача про встановлення статусу потерпілого внаслідок Чорнобильської катастрофи 1 категорії суд зазначає наступне.

Абзацом третім пункту 10 Порядку видачі посвідчень особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20.01.1997 № 51 передбачено, що видача посвідчень провадиться іншим потерпілим і учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, а також дружині (чоловіку) або опікуну дітей померлого громадянина, смерть якого пов'язана з Чорнобильською катастрофою - Радою міністрів Автономної Республіки Крим, обласними, Київською та Севастопольською міськими державними адміністраціями за поданням місцевих органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування за місцем проживання.

Відповідно до абзаців 4 та 9 пункту 10 вказаного Порядку посвідчення видаються інвалідам із числа учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС і потерпілим від Чорнобильської катастрофи, віднесеним до категорії 1, щодо яких встановлено причинний зв'язок інвалідності з Чорнобильською катастрофою, - на підставі довідки медико-соціальної експертної комісії про встановлення інвалідності відповідної групи, пов'язаної з наслідками Чорнобильської катастрофи.

Відповідно до пункту 10 Вищевказаного Порядку рішення про видачу або відмову у видачі посвідчення приймається у місячний термін з дня надходження необхідних документів до органу, що видає посвідчення.

Інших вимог щодо надання документів вказаний Порядок не містить, відтак до заяви додаються копії документів для встановлення особи, зокрема, паспорт та довідка про присвоєння ідентифікаційного номера, копія виписки-довідки МСЕК із експертним висновком та посвідчення потерпілого 4 категорії.

Суд зазначає, що Департамент соціального захисту населення Київської обласної державної адміністрації діє на підставі Положення про департамент соціального захисту населення Київської обласної державної адміністрації, затвердженого розпорядженням голови Київської обласної державної адміністрації від 05.02.2013 №43 (а.с.114-126), згідно пункту 1 якого Департамент соціального захисту населення Київської обласної державної адміністрації є структурним підрозділом Київської обласної державної адміністрації, що утворюється головою облдержадміністрації, підзвітним і підконтрольним голові облдержадміністрації та Міністерству соціальної політики України.

Серед повноважень відповідача, визначених у п.34 вищевказаного Положення, є, зокрема, виконання таких функцій, як організація та координація роботи, пов'язаної з визначенням статусу осіб, які постраждали від Чорнобильської катастрофи.

Як вже було встановлено судом, позивач звернувся до Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Білоцерківської міської ради ще в лютому 2015 року, однак документи не були прийняті третьою особою, у зв'язку з чим позивач 17.02.2015 подав заяву до Управління соціального захисту населення Білоцерківської міської ради, в якій просив роз'яснити причини неприйняття документів для оформлення Чорнобильського посвідчення 1 категорії (а.с.30), на яку отримав відповідь листом від 17.02.2015 №1987 про те, що згідно листа Департаменту соціального захисту населення Київської облдержадміністрації від 04.02.2015 №05-49-263 повернуті подання виконавчого комітету Білоцерківської міської ради для видачі посвідчень особам категорії 1 та роз'яснено, що починаючи з 1 вересня 2015 року в Департаменті соціального захисту населення Київської облдержадміністрації не будуть прийматися подання місцевих органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування на оформлення посвідчень категорії 1 для громадян із числа потерпілих категорії 4 (а.с.10).

Отже, підставою для повернення Управлінням праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Білоцерківської міської ради документів позивача є саме правова позиція Департаменту соціального захисту населення Київської облдержадміністрації, який листом від 04.02.2015 №05-49-263 на адресу Управління соціального захисту населення Білоцерківської міської ради повідомив про те, що 28.12.2014 Верховною Радою України був прийнятий Закон України "Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність деяких законодавчих актів України" №76-VІІІ, яким виключено абзац п'ятий частини другої статті 2 Закону України "Про правовий режим територій, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи", а саме виключено зону посиленого радіоекологічного контролю. Враховуючи вищевикладене, у листі повідомлено про те, що подання виконавчого комітету Білоцерківської міської ради, які були передані до департаменту 21.01.2015 супроводжуючим листом Управління від 16.01.2015 №249, для подальшого розгляду питання оформлення посвідчень постраждалого Чорнобильської катастрофи першої категорії, повертаються, оскільки документи не відповідають вимогам чинного законодавства (а.с.70).

Більш того, листом Департаменту соціального захисту населення Київської облдержадміністрації від 23.01.2015 №05-49-143 на адресу управлінь соціального захисту населення райдержадміністрацій та міськвиконкомів повідомлено про те, що на підставі Закону України "Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність деяких законодавчих актів України" №76-VІІІ, яким виключено зону посиленого радіоекологічного контролю, з 01.01.2015 року не будуть прийматися подання райдержадміністрацій та міськвиконкомів на оформлення громадянам посвідчень постраждалого внаслідок Чорнобильської катастрофи категорії 1 з числа потерпілих від Чорнобильської катастрофи категорії 4 (а.с.66).

Беручи до уваги, що саме через відмову Департаменту соціального захисту населення Київської облдержадміністрації приймати подання райдержадміністрацій та міськвиконкомів на оформлення громадянам посвідчень постраждалого внаслідок Чорнобильської катастрофи категорії 1, позивача було позбавлено можливості подати на розгляд документи щодо присвоєння відповідного статусу постраждалого внаслідок Чорнобильської катастрофи категорії 1 та видачі відповідного посвідчення.

Таким чином, відповідач протиправно відмовлявся приймати на розгляд документи райдержадміністрацій та міськвиконкомів на оформлення громадянам посвідчень постраждалого внаслідок Чорнобильської катастрофи категорії 1 з числа потерпілих від Чорнобильської катастрофи категорії 4, зокрема, й щодо позивача, відтак такі особи були позбавлені можливості подати документи, а отже позбавлені права на належний розгляд документів уповноваженими компетентними органами та отримати рішення по суті поставленого питання.

Щодо позовних вимог про зобов'язання відповідача прийняти документи позивача для встановлення статусу особи, постраждалої внаслідок Чорнобильської катастрофи категорії 1 та прийняти рішення щодо надання позивачу статусу особи, постраждалої внаслідок Чорнобильської катастрофи категорії 1 та видачі відповідного посвідчення суд зазначає таке.

Згідно з Рекомендацією № R (80) 2 комітету Міністрів державам-членам стосовно реалізації адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятою Комітетом Міністрів Ради Європи 11 травня 1980 року на 316-й нараді заступників міністрів, під дискреційним повноваженням слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду - тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Отже, дискреційним повноваженням є повноваження, яке надає певний ступінь свободи адміністративному органу при прийняті рішення, тобто, коли у межах, які визначені законом, адміністративний орган має можливість самостійно (на власний розсуд) обрати один з кількох варіантів рішення.

Суд, перевіряючи рішення, дію чи бездіяльність суб'єкта владних повноважень на відповідність закріпленим ч. 3 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України критеріям, не втручається у дискрецію (вільний розсуд) владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями.

Водночас, згідно пункту 2 частини другої статті 162 Кодексу адміністративного судочинства України у разі задоволення адміністративного позову суд може прийняти постанову про зобов'язання відповідача вчинити певні дії. При цьому, у випадку, коли закон встановлює повноваження суб'єкта публічної влади в імперативній формі, тобто його діяльність чітко визначена законом, то суд зобов'язує відповідача прийняти конкретне рішення чи вчинити певну дію. У випадку, коли ж суб'єкт наділений дискреційними повноваженнями, то суд може лише вказати на виявлені порушення, допущені при прийнятті оскаржуваного рішення (дій), та зазначити норму закону, яку відповідач повинен застосувати при вчиненні дії (прийнятті рішення), з урахуванням встановлених судом обставин.

Суд зазначає, що дискреційні функції відповідача як суб'єкта владних повноважень щодо надання особі статусу постраждалого внаслідок Чорнобильської катастрофи категорії 1 на етапі, коли особа, яка звернулась, є інвалідом та вже має статус потерпілого 4 категорії, а також має докази на підтвердження причинного зв'язку інвалідності з Чорнобильською катастрофою, досить жорстко обмежені в законодавчому порядку, а тому зазначені відповідачем підстави відмови, зокрема, пов'язані із набранням чинності змінами, внесеними Законом України від 28.12.2014 № 76-VIII "Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України" про виключення зони посиленого радіоекологічного контролю із зон, що зазнали радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи, що на думку відповідача взагалі позбавляє позивача статусу потерпілого внаслідок Чорнобильської катастрофи, - не належить до передбачених законом підстав відмови в наданні позивачу статусу особи, постраждалої внаслідок Чорнобильської катастрофи категорії 1 та видачі відповідного посвідчення.

З урахуванням тієї обставини, що оскаржувані дії відповідача в розглядуваній ситуації не ґрунтуються на дискреційних повноваженнях, суд вважає за необхідне зобов'язати відповідача прийняти документи позивача для встановлення статусу особи, постраждалої внаслідок Чорнобильської катастрофи категорії 1 та прийняти рішення щодо надання позивачу статусу особи, постраждалої внаслідок Чорнобильської катастрофи категорії 1 та видати відповідне посвідчення.

Відповідно до статті 19 Конституції України, правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.

Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Зважаючи на встановлені обставини, суд вважає, що у відповідача були наявні законні підстави для встановлення позивачу статусу потерпілого внаслідок Чорнобильської катастрофи 1 категорії та видачі відповідного посвідчення.

З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про задоволення позовних вимог в повному обсязі.

Доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду попередньої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права..

За правилами ст. 200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 160, 195, 198, 200, 205, 206, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу Департаменту соціального захисту населення Київської обласної державної адміністрації залишити без задоволення, а постанову Київського окружного адміністративного суду від 31 серпня 2015 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили в порядку, встановленому статтею 254 КАС України та може бути оскаржена безпосередньо до адміністративного суду касаційної інстанції в порядку і строки, встановлені статтею 212 КАС України.

Головуючий суддя Є.І. Мєзєнцев

суддя Н.Е.Старова

суддя В.В.Файдюк

Головуючий суддя Мєзєнцев Є.І.

Судді: Файдюк В.В.

Старова Н.Е.