Справа № 807/1966/13-а
Суддя: Качмар Володимир Ярославович
Дата ухвалення: 2015-12-01 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 грудня 2015 р. Справа № 876/7151/14
Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Качмара В.Я.,

суддів Гінди О.М., Ніколіна В.В.,

за участі секретаря Лемцьо І.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові апеляційну скаргу першого заступника прокурора Закарпатської області на постанову Закарпатського окружного адміністративного суду від 12 травня 2014 року у справі за позовом Ужгородського міжрайонного прокурора до Ужгородської обєднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Закарпатській області, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача, Державне підприємство «Дослідне господарство Агрофірма «Еліта» Закарпатського інституту агропромислового виробництва Національної академії аграрних наук України та Національна академія аграрних наук України, про скасування рішення,

В С Т А Н О В И В :

Ще в листопаді 2011 року Ужгородський міжрайонний прокурор (далі - Прокурор) звернувся до суду з позовом до Ужгородської міжрайонної державної податкової інспекції у Закарпатській області Державної податкової адміністрації України (правонаступником якої є Ужгородська обєднана державна податкова інспекція Головного управління Міндоходів у Закарпатській області) (далі - МДПІ) у якому просив рішення про опис майна Державного підприємства «Дослідне господарство Агрофірма «Еліта» Закарпатського інституту агропромислового виробництва Національної академії аграрних наук України (далі - ДП) у податкову заставу від 02.09.2011 (далі Рішення) скасувати.

Позивач обґрунтовував свої позовні вимоги тим, що спірне Рішення прийнято протиправно та без належних на це у відповідача повноважень, оскільки на його підставі було описано нерухоме майно підприємства, на яке не може бути поширено податкової застави, а відтак вказане може призвести до невідворотніх збитків для держави.

Постановою Закарпатського окружного адміністративного суду від 12 травня 2014 року у справі №807/1966/13-а у задоволенні заявленого позову відмовлено.

Не погодившись із ухваленим рішенням, його оскаржив перший заступник прокурора Закарпатської області (далі Прокурор-1), який покликаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою задовольнити позов в повному обсязі. У поданій апеляційній скарзі покликається на обставини викладені в позовній заяві та вказує на те, що суд першої інстанції не звернув уваги на висновки суду касаційної інстанції.

Відповідач у письмовому запереченні вважає постанову суду першої інстанції обґрунтованою, прийняту з врахуванням всіх обставини справи та такою, що відповідає нормам матеріального та процесуального права. Просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржувану постанову - без змін. Також, відповідач клопотав про розгляд справи за його відсутності.

Особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не з'явились, про дату, час і місце розгляду справи були повідомлені належним чином, а тому, апеляційний суд, відповідно до ч.1 ст.41 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС), вважає за можливе провести розгляд справи за відсутності сторін, без здійснення фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, апеляційну скаргу, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив із того, що оспорюване Рішення прийнято відповідачем на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені чинним законодавством.

Такі висновки суду першої інстанції відповідають фактичним обставинам справи та є вірними з таких міркувань.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджено матеріалами справи, 02.09.2011 першим заступником начальника МДПІ прийнято Рішення, яким відповідно до ст.89 Податкового кодексу України (далі - ПК) у звязку із несплатою у встановлені ПК строки сум податкового боргу, вирішено здійснити опис майна, що перебуває у власності (господарському віданні або оперативному управлінні) ДП, а у разі якщо на момент складення акта опису майно відсутнє або його балансова вартість менша суми податкового боргу, також того майна, права власності на яке він набуде у майбутньому (а.с.17 т.1).

В подальшому, з метою скорочення податкового боргу, наказом МДПІ від 07.09.2011 №997 було призначено податкового керуючого по боржнику ДП, яким цього ж дня проведено опис майна у податкову заставу позивача, про що складено відповідний акт опису майна №2 (далі Акт опису №1, а.с.14-15 т.1).

Не погодившись із таким Рішенням податкового органу, Прокурор звернувся до адміністративного суду із цим позовом.

Стаття 67 Конституції України передбачає, що кожен зобов'язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом. Згідно зі ст.92 Основного Закону виключно законами України встановлюються система оподаткування, податки і збори.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, а також в інших сферах, у тому числі, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов'язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов'язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства, регулює ПК.

Обов'язок проведення сплати податкових зобов'язань платниками податків у встановлені строки визначено пп.16.1.4 п.16.1 ст.16 ПК, згідно якого платник податків зобов'язаний сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.

Нормами п.88.1 ст.88 вказаного Кодексу встановлено, що з метою забезпечення виконання платником податків своїх обов'язків, визначених цим Кодексом, майно платника податків, який має податковий борг, передається у податкову заставу.

Відповідно до пп.14.1.155 п.14.1 ст.14 ПК податкова застава - спосіб забезпечення сплати платником податків грошового зобов'язання та пені, не сплачених таким платником у строк, визначений цим Кодексом. Податкова застава виникає на підставах, встановлених цим Кодексом, а саме ст.89 ПК, згідно якої право податкової застави виникає у разі:

- несплати у строки, встановлені цим Кодексом, суми грошового зобов'язання, самостійно визначеної платником податків у податковій декларації, - з дня, що настає за останнім днем зазначеного строку (пп.89.1.1 п.89.1 ст.89 ПК);

- несплати у строки, встановлені цим Кодексом, суми грошового зобов'язання, самостійно визначеної контролюючим органом, - з дня виникнення податкового боргу (пп.89.1.2 п.89.1 ст.89 ПК).

Згідно п.89.2 ст.89 ПК з урахуванням положень цієї статті право податкової застави поширюється на будь-яке майно платника податків, яке перебуває в його власності (господарському віданні або оперативному управлінні) у день виникнення такого права і балансова вартість якого відповідає сумі податкового боргу платника податків, крім випадків, передбачених пунктом 89.5 цієї статті, а також на інше майно, на яке платник податків набуде прав власності у майбутньому.

Майно, на яке поширюється право податкової застави оформлюється актом опису, до якого включається ліквідне майно, яке можливо використати як джерело погашення податкового боргу. Опис майна у податкову заставу здійснюється на підставі рішення керівника органу державної податкової служби, яке пред'являється платнику податків, що має податковий борг (п.89.3 ст.89 ПК).

При цьому, право податкової застави виникає згідно з цим Кодексом та не потребує письмового оформлення (п.88.2 ст. 88 ПК).

Виходячи із системного аналізу вищенаведених норм права, суд апеляційної інстанції зазначає, що рішення керівника органу державної податкової служби про опис майна у податкову заставу, є лише підставою для проведення такого опису майна у податкову заставу, однак оформляється саме актом опису майна, до якого включається ліквідне майно, яке можливо використати як джерело погашення податкового боргу.

Із матеріалів справи вбачається, що Прокурор фактично не погоджується із оскаржуваним Рішенням у звязку із тим, що майно, яке було описане відповідачем за Актом опису №1 не може бути предметом податкової застави.

У відповідності до п.89.2 та п.89.3 ст.89 ПК рішення про опис майна у податкову заставу, керівник органу державної податкової служби має право прийняти у разі наявності підстав визначених пп.89.1.1, 89.1.2 п.89.1 ст.89 ПК.

Матеріалами справи підтверджено, а сторонами не спростовано і не заперечується наявність податкового боргу станом на день прийняття оскаржуваного Рішення у ДП. Доказів сплати такого у добровільному порядку суду першої та апеляційної інстанцій також не надано.

Більше того, згідно листа відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області (якому передано виконання виконавчого листа №2а-4195/2010 виданого Закарпатським окружним адміністративним судом 01.08.2011 про стягнення з ДП податку з доходів фізичних осіб у сумі 92021,52грн) від 13.11.2015 №2943/6 такий виконавчий лист залишається не виконаним в повному обсязі.

Відтак, виходячи із наведеного, право податкової застави у даному випадку виникло у звязку із несплатою у строки, встановлені ПК сум грошового зобов'язання з податку з доходів фізичних осіб, при цьому таке право не потребує письмового оформлення, а майно, на яке поширюється право податкової застави оформлюється актом опису.

В свою чергу опис майна у податкову заставу здійснюється на підставі рішення керівника органу державної податкової служби, яке пред'являється платнику податків, що має податковий борг.

Тобто, Рішення є лише підставою для проведення опису майна боржника у податкову заставу та не змінює права податкового органу на податкову заставу та опис майна.

Для позивача фактично має правове значення лише сам Акт опису №1 та дії податкового органу щодо опису майна, яке на його думку не підпадає в податкову заставу.

Апеляційний суд вважає за необхідне зазначити, що позивач та ДП не позбавлені права оскаржити відповідний Акт опису №1 та в разі наявності підстав для звільнення майна з податкової застави визначених п.93.1 ст.93 ПК звернутися до відповідного податкового органу з вимогою щодо припинення такої.

Зокрема в силу положень п.93.1 ст.93 ПК, такими підставами є: отримання контролюючим органом підтвердження повного погашення суми податкового боргу в установленому законодавством порядку; визнання податкового боргу безнадійним; набрання законної сили відповідним рішенням суду про припинення податкової застави у межах процедур, визначених законодавством з питань банкрутства; отримання платником податків рішення відповідного органу про скасування раніше прийнятих рішень щодо нарахування суми грошового зобов'язання або його частини (пені та штрафних санкцій) внаслідок проведення процедури адміністративного або судового оскарження.

Однак, складення Акту опису №1 та опис майна ДП жодним чином не впливає на право податкового органу на податкову заставу, а відтак і на правомірність Рішення на основі якого таке право МДПІ було реалізовано.

Доречним є також твердження, що у Рішенні не встановлюється конкретне майно, яке підлягає опису, а тому таке не може бути причиною поміщення у податкову заставу майна, яке не є предметом такої застави.

Більше того, як вбачається із матеріалів справи, Акт опису №1, який став причиною звернення позивача із розглядуваним позовом до суду у 2013 році був відкликаний відповідачем, що свідчить про те, що фактично жодного порушення прав ДП, а відтак і держави немає (а.с.102 т.2).

Щодо тверджень апелянта про незаконність прийнятого Рішення у звязку із тим, що воно прийнято заступником керівника органу державної податкової служби, що є порушенням п.89.3 ст.89 ПК, суд апеляційної інстанції вважає такі безпідставними та необґрунтованими в силу того, що вказане не може бути підставою для скасування такого рішення, оскільки заступник безпосередньо виконує накази та доручення свого керівника, а також може бути наділений правом його підпису, що і було належним чином досліджено судом першої інстанції, який встановив право ОСОБА_1 на підписання Рішення. Крім того, згідно п.2.1 «Порядку застосування податкової застави органами державної податкової служби», затвердженого наказом Державної податкової адміністрації України від 24.12.2010 №1043 (в редакції, чинній на час виникнення спірних відносин), опис майна у податкову заставу здійснюється на підставі рішення про опис майна у податкову заставу (додаток 1). З Додатку 1 до вказаного Порядку вбачається, що рішення про опис майна у податкову заставу підписується керівником (заступником керівника) органу державної податкової служби з зазначенням прізвища та ініціалів та має містити підпис такої особи.

Таким чином, апеляційний суд приходить до переконання про наявність у ДП податкового боргу, який підтверджується дослідженими судом доказами і на час вирішення справи залишається не погашеним, а тому оспорюване Рішення відповідачем було прийнято на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, що виключає підстави для задоволення позовних вимог Прокурора щодо скасування такого.

Підсумовуючи, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що суд першої інстанції при вирішенні даного публічно-правового спору правильно встановив фактичні обставини справи та надав їм належну правову оцінку. Доводи апелянта висновків суду не спростовують та не дають правових підстав для скасування оскаржуваного судового рішення.

Керуючись статтями 195, 196, 198, 200, 205, 207, 254 КАС, суд,

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу першого заступника прокурора Закарпатської області залишити без задоволення, а постанову Закарпатського окружного адміністративного суду від 12 травня 2014 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до адміністративного суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів після набрання нею законної сили.

Головуючий суддя В.Я. Качмар

Суддя О.М. Гінда

Суддя В.В. Ніколін

Повний текст виготовлений 07 грудня 2015 року.