Справа № 826/18756/15
Суддя: Нагорянський С.І.
Дата ухвалення: 2015-12-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

10 грудня 2015 року № 826/18756/15

Суддя Окружного адміністративного суду міста Києва Нагорянський С.І., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1
доВійськової частини НОМЕР_1
провизнання дій протиправними, скасування пункту наказу
ВСТАНОВИВ:
До Окружного адміністративного суду міста Києва звернулась ОСОБА_1 з позовною заявою до Військової частини НОМЕР_1 , в якому просила:

- визнати протиправними дії Військової частини НОМЕР_1 за фактами несвоєчасної виплати полковнику юстиції ОСОБА_1 грошового забезпечення за червень місяць 2015 року;

- скасувати пункт 26 наказу командира Військової частини НОМЕР_1 (по особовому складу) від 03 червня 2015 року № 117 ДСК, як протиправний.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 02 вересня 2015 року відкрито провадження по даній адміністративній справі та призначено судове засідання на 17 вересня 2015 року.

В судовому засіданні 06 листопада 2015 року оголошено ухвалу про перехід до розгляду справи в порядку письмового провадження.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення позивача та представника позивача, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позовні вимоги та заперечення проти позову, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

Полковник юстиції ОСОБА_1 , 1962 р.н., у Збройних Силах України з 1995 р., на посаді співробітника відділу напрямків Резерву кадрового складу військової частини НОМЕР_1 з серпня 2014 р.

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 29 квітня 2015 року №90 ДСК (по стройовій частині) полковника юстиції ОСОБА_1 було направлено для проходження медичного огляду військово-лікарською комісією (ВЛК) до ГВМКЦ ГВКГ.

За повідомленням начальника ГВМКЦ ГВКГ 22 травня 2015 року ОСОБА_1 під час проходження ВЛК, не дочекавшись запрошення на засідання гарнізонної ВЛК, самовільно залишила клініку амбулаторної допомоги ГВМКЦ ГВКГ та 25 травня 2015 року до клініки амбулаторної допомоги ГВМКЦ ГВКГ для продовження ВЛК не прибула.

22 травня 2015 року ОСОБА_1 було надано невідкладну медичну допомогу у Олександрівській поліклініці, про що нею було повідомлено ГВМКЦ ГВКГ 22 травня 2015 року, а 25 травня 2015 року позивача перевезено до поліклініки за місцем проживання, про що повідомлено безпосереднього начальника позивача.

Командуванням ГВМКЦ ГВКГ було припинено подальше проходження полковником юстиції ОСОБА_1 . ВЛК, про що було повідомлено начальника РКС полковника ОСОБА_2

04 червня 2015 року позивачу надано направлення на стаціонар до міської клінічної лікарні №9, про що повідомлено телефоном начальника РКС ОСОБА_2 .

Згідно наказу командира військової частини НОМЕР_1 (з адміністративно-господарської діяльності) від 12 червня 2015 року №130 призначено службове розслідування за фактами правопорушень, вчинених полковником юстиції ОСОБА_1 з терміном проведення з 16 червня 2015 року по 15 липня 2015 року.

У зв`язку з неотриманням коштів на картковий рахунок позивачем 17 червня 2015 року направлено до військової частини НОМЕР_1 запит з цього приводу.

19 червня 2015 року позивача було виписано з лікарні, та 22 червня 2015 року вона прибула на службу до військової частини НОМЕР_1 .

У відповідь на заяву позивача від 23 червня 2015 року позивачу надано відповідь за №222/4/785, згідно якої позивача повідомлено, що відповідно до п. 34.4 Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженої наказом Міністерства оборони України від 11 червня 2008 року №260, позивачу припинено виплату грошового забезпечення.

Грошове забезпечення за червень 2015 року позивачу було перераховано лише 06 липня 2015 року.

Листом від 11 червня 2015 року №222/4/965 позивачу надано витяг з наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 03 червня 2015 року №117ДСК, згідно якого виплата грошового забезпечення була призупинена з 25 травня 2015 року, та від 22 червня 2015 року №132ДСК, згідно якого, встановлено вважати позивача такою, що прибула після лікування та приступила до виконання службових обов`язків, а з 22 червня 2015 року їй поновлено виплату грошового забезпечення.

Позивач вважає протиправними дії відповідача щодо несвоєчасної виплати їй грошового забезпечення з наступних підстав.

Як зазначає позивач, вона повідомила і ГВМКЦ ГВКГ, і своє безпосереднє керівництво про знаходження на лікуванні у цивільному лікувальному закладі, що унеможливило повернення до ГВМКЦ ГВКГ для завершення ВЛК, а також прибуття до військової частини НОМЕР_1 для проходження військової служби.

Перебування на лікуванні виключає можливість застосування до позивача п. 34.4 Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженої наказом Міністерства оборони України від 11 червня 2008 року №260, а також свідчить про невідповідність законодавству п. 26 наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по особовому складу) від 03 червня 2015 року №117ДСК.

Відповідач (військова частина НОМЕР_1 ) проти задоволення позовних вимог заперечив з таких підстав.

Оскільки позивач дізнався про порушення своїх прав ще у червні 2015 р., позовна заява подана з порушенням передбаченого ч. 3 ст. 99 КАС України місячного строку звернення до суду, також позивачем під час провадження у адміністративній справі №826/8791/15 подано заяву про збільшення позовних вимог щодо несвоєчасності виплати грошового забезпечення за червень 2015 року, що не відповідає наведеним вище вимогам стосовно строку звернення до суду.

Оскаржуваний наказ командира військової частини НОМЕР_1 (по особовому складу) від 03 червня 2015 р. №117ДСК, п. 26 якого позивачу призупинено виплату грошового забезпечення відповідно до п. 34.4 Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, прийнято після отримання військовою частиною листа від 25.05.15 р. №9/2614 ГВМКЦ ГВКГ, у якому повідомлено про повне проходження позивачем медичного огляду, залишення клініки амбулаторної допомоги та неприбуття 25 травня 2015 р. для продовження проходження медичного огляду.

Позивач прибула на службу лише 22 червня 2015 року, про що нею був поданий відповідний рапорт про перебування на стаціонарному лікуванні та на лікарняному у період з 22 травня 2015 року по 21 червня 2015 року.

Крім того, позивачем у встановленому порядку не повідомлено своєму безпосередньому начальнику про хворобу та необхідність отримання медичної допомоги у невійськовому медичному закладі.

В сукупності вказані обставини дали підстави для видання оскаржуваного наказу та призупинення виплати позивачу грошового забезпечення.

Після надання позивачем документів щодо перебування на лікуванні у період з 22 травня 2015 року по 21 червня 2015 року військовою частиною було поновлено виплату грошового забезпечення з 22 червня 2015 року. Згідно п. 12 "Статут внутрішньої служби Збройних Сил України" затвердженого Законом України від 24 березня 1999 року N 548-XIV (в подальшому - Статут), про все, що сталося з військовослужбовцем і стосується виконання ним службових обов`язків, та про зроблені йому зауваження військовослужбовець зобов`язаний доповідати своєму безпосередньому начальникові.

За загальним правилом Статуту, військовослужбовцям надається медична допомога у військово-медичних закладах охорони здоров`я, тоді як отримання медичної допомоги у цивільних медичних закладах є виключними випадками, про які військовослужбовець зобов`язаний негайно доповідати своєму керівництву, а саме.

Згідно п. 255-257, 260 Статуту, амбулаторний прийом проводиться в медичному пункті військової частини лікарем (фельдшером) у години, встановлені розпорядком дня військової частини.

Військовослужбовці, які захворіли раптово або дістали травму, направляються до медичного пункту частини негайно, у будь-який час доби.

Після огляду лікарем (фельдшером) хворі залежно від характеру хвороби направляються для лікування.

Висновок про часткове або повне звільнення військовослужбовців строкової служби від занять, робіт, несення служби у наряді, а офіцерів та військовослужбовців військової служби за контрактом - від виконання службових обов`язків дається лікарем, а у військових частинах, де лікар за штатом не передбачений, - фельдшером не більше ніж на шість діб. У разі потреби термін звільнення може бути продовжено. Рекомендації лікаря (фельдшера) про часткове або повне звільнення від виконання обов`язків підлягають виконанню посадовими особами.

По закінченні терміну звільнення за висновком лікаря військовослужбовці мають бути направлені у разі потреби на повторний медичний огляд. Про звільнення від виконання службових обов`язків офіцерів і військовослужбовців військової служби за контрактом на підставі довідки лікаря (фельдшера) і про вихід їх на службу після хвороби оголошується в наказі по військовій частині.

Хворі, яким призначене амбулаторне лікування, для приймання ліків і проведення інших лікувальних процедур, а також ті, що потребують консультації медичних спеціалістів, направляються до медичного пункту військової частини у дні і години, зазначені лікарем у книзі запису хворих.

Офіцери та військовослужбовці військової служби за контрактом за висновком лікаря можуть залишатися для лікування на квартирах (удома). Про результати огляду хворих, характер поданої допомоги і призначення лікар робить відповідні відмітки в медичних книжках та видає довідки про стан здоров`я.

На стаціонарне лікування поза розташуванням військової частини військовослужбовці направляються за висновком лікаря військової частини, а для подання невідкладної допомоги за відсутності лікаря - черговим фельдшером (санітарним інструктором) медичного пункту з одночасним доповіданням про це начальникові медичної служби і черговому військової частини. До лікувальних закладів хворі доставляються у супроводі фельдшера (санітарного інструктора).

Також, порядок вибуття військовослужбовців військової частини НОМЕР_1 на лікування врегульовано Інструкцією про порядок вибуття військовослужбовців військової частини НОМЕР_1 у відпустки, службові відрядження, на навчання та лікування, затвердженої наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 02 квітня 2010 року №100, згідно якого передбачено звернення військовослужбовця у разі погіршення здоров`я по медичну допомогу до лікувального закладу Міністерства оборони України, а у разі відсутності такого до лікувального закладу Міністерства охорони здоров`я України; обов`язкову доповідь про стан здоров`я безпосередньому начальнику військовослужбовця; надання у визначений термін довідки лікаря про звільнення від виконання службових обов`язків; оголошення наказу про звільнення військовослужбовця від виконання службових обов`язків (п. 4.1).

Згідно наявних у справі матеріалів позивачем не було виконано свого обов`язку з повідомлення свого керівництва щодо вибуття на лікування до лікувального закладу Міністерства охорони здоров`я України та неможливості отримати належну медичну допомогу у лікувальному закладі Міністерства оборони України.

Зокрема, це підтверджується листом від 25 травня 2015 року №9/2614 ГВМКЦ ГВКГ, у якому повідомлено про повне проходження позивачем медичного огляду, залишення клініки амбулаторної допомоги та неприбуття 25 травня 2015 року для продовження проходження медичного огляду, а також неможливість зв`язатися з позивачем засобами телефонного зв`язку.

Суд критично ставиться до тверджень позивача про ненадання їй належного медичного обслуговування у ГВМКЦ ГВКГ, оскільки вказане твердження базується виключно на оціночному судженні позивача, яка не є фаховим медиком.

Також, суд критично ставиться до пояснень позивача щодо усного повідомлення свого безпосереднього керівника ОСОБА_3 про перебування на лікуванні у цивільному закладі, оскільки згідно показів вказаної особи, викликаної в якості свідка, факт спілкування з позивачем по телефону 25 травня 2015 року мав місце, проте позивач відмовилася назвати своє місцеперебування.

На думку суду, усі вказані докази у сукупності не давали підстав для керівництва військової частини НОМЕР_1 дійти висновку про те, що відсутність позивача у військовій частині та у ГВМКЦ ГВКГ викликана саме перебуванням у цивільному лікувальному закладі і не є самовільним залишенням військової служби.

Згідно п. 34.4 Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженої наказом Міноборони від 11 червня 2008 року № 260, військовослужбовцям, які самовільно залишили військові частини або місця служби на строк понад 10 діб, незалежно від причини залишення виплата грошового забезпечення призупиняється з дня самовільного залишення військової частини або місця служби та поновлюється з дня повернення. Про призупинення та поновлення виплати грошового забезпечення оголошується наказом командира військової частини.

Відповідно, станом на 03 червня 2015 року (дату прийняття оскаржуваного п. 26 наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по особовому складу) від 03 червня 2015 року №117ДСК) у відповідача буди підстави для застосування п. 34.4 Інструкції та призупинення виплати грошового забезпечення позивачу, тоді як вказані підстави відпали після прибуття позивача до військової частини згідно наказу від 22 червня 2015 року №132 ДСК.

Суд звертає увагу на те, що підставою для прийняття оскаржуваного наказу, згідно п. 34.4 Інструкції, є саме неповідомлення позивачем у встановленому порядку свого керівництва про причини відсутності, чого достатньо для застосування вказаного положення, а не сам по собі факт перебування позивача у лікувальному закладі.

Після доведення позивачем відповідної інформації про підстави своєї відсутності та місцеперебування, виплата грошового утримання була їй поновлена.

Не може суд погодитися з посиланням позивача на п. 34.1 Інструкції, згідно якого, військовослужбовцям, які мають право на одержання за основними посадами додаткових видів грошового забезпечення, установлених пунктами 14.1, 14.2, 14.5, 15.1, 15.2, 15.3, 16.1 - 16.6, 17.1, 18.1, 21.1, 22.1, 23.1, 25.1, 25.2, 31.1 цієї Інструкції, які тимчасово вибули з військових частин зі збереженням посад за місцем служби, виплата цих додаткових видів грошового забезпечення не припиняється в разі вибуття: 34.1.2. на лікування - за час перебування на лікуванні (з урахуванням пунктів 10.1, 10.2 цієї Інструкції) та звільнення від виконання службових обов`язків у зв`язку з хворобою.

Вказане положення стосується виплати додаткових видів грошового забезпечення, а не власне грошового забезпечення, і не є винятком щодо загального правила п. 34.4 Інструкції згідно логічного та буквального тлумачення змісту Інструкції.

Пункт 34.4 Інструкції не містить винятків і застосовується виключно за фактом відсутності інформації про причини залишення військовослужбовцем військової частини.

З урахуванням викладеного, у суду відсутні підстави для висновку про порушення відповідачем як суб`єктом владних повноважень вимог законодавства під час прийняття п. 26 наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по особовому складу) від 03 червня 2015 року №117ДСК, і, відповідно, про протиправність дій військової частини НОМЕР_1 за фактами несвоєчасної виплати полковнику юстиції ОСОБА_1 грошового забезпечення за червень 2015 р.

На підставі вищевикладеного, ст. 160-163, 186 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні позову відмовити.

Постанова, відповідно до ч. 1 статті 254 КАС України, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано. Постанова може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції протягом десяти днів з дня отримання копії постанови за правилами, встановленими статтями 185-187 КАС України, шляхом подання через суд першої інстанції апеляційної скарги.

Суддя С.І. Нагорянський