Справа № 758/296/14-а
Суддя: Троян Н.М.
Дата ухвалення: 2015-12-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 758/296/14-а Головуючий у 1-й інстанції: Сербіна Н.Г. Суддя-доповідач: Троян Н.М.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 грудня 2015 року м. Київ

Колегія суддів Київського апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді - Троян Н.М.,

суддів - Бужак Н.П., Твердохліб В.А.,

за участю секретаря - Новак О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві, апеляційну скаргу ОСОБА_2 на ухвалу Подільського районного суду міста Києва від 06 жовтня 2015 року за поданням головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у місті Києві Магди Світлани Григорівни про зміну способу і порядку виконання постанови Подільського районного суду міста Києва від 04.06.2014 у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області про визнання дій неправомірними та зобов'язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И Л А :

Ухвалою Подільського районного суду міста Києва від 06 жовтня 2015 року у задоволенні подання головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у місті Києві Магди Світлани Григорівни про зміну способу і порядку виконання постанови Подільського районного суду міста Києва від 04.06.2014 у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області про визнання дій неправомірними та зобов'язання вчинити певні дії - відмовлено.

ОСОБА_2, не погоджуючись з зазначеною ухвалою, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить суд скасувати ухвалу та прийняте нове рішення, яким задовольнити подання головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у місті Києві Магди Світлани Григорівни та змінити спосіб виконання рішення Подільського районного суду міста Києва від 04.06.2014 у справі №758/296/14 шляхом стягнення з Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області на користь ОСОБА_2 коштів в сумі 14 633 грн 81 коп., які нараховані Головним управлінням Пенсійного фонду України у Київській області згідно розрахунку на доплату (виплату, утримання) пенсії, за пенсійною справою №КФ .

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши матеріали справи та апеляційну скаргу, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як свідчать матеріали справи, постановою Подільського районного суду м. Києва від 04.06.2014 адміністративний позов ОСОБА_2 до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області задоволено, а саме: стягнуто з Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області на користь позивача заборгованість, яка виникла на підставі перерахунку пенсійного забезпечення, здійсненого на виконання постанови Подільського районного суду м. Києва від 11.09.2013 за період з 18.01.2011 по 11.09.2012 в сумі 7739 грн 62 коп.; зобов'язано Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області здійснити перерахунок пенсійного забезпечення та в подальшому нараховувати та виплачувати пенсію, починаючи з 11.09.2013, виходячи з розмірів грошового забезпечення: посадовий оклад - 1300 грн; оклад за спеціальним званням - полковник - 135 грн; надбавка за вислугу років - 574 грн; надбавка за виконання особливо важливих завдань - 1004 грн 50 грн.; надбавка за таємність - 130 грн; премія 1300 грн (а.с.81-85).

Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.09.2014 постанову Подільського районного суду м. Києва від 04.06.2014 в частині задоволення адміністративного позову щодо стягнення з Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області на користь ОСОБА_2 заборгованості, яка виникла на підставі перерахунку пенсійного забезпечення, здійсненого на виконання постанови Подільського районного суду м. Києва від 11.09.2013 за період з 18.01.2011 по 11.09.2012 в сумі 7739 грн 62 коп. скасовано, ухвалено в цій частині нову постанову, якою в задоволені адміністративного позову відмовлено. В іншій частині постанову від 04.06.2014 залишено без змін (а.с.101-102).

19 листопада 2014 року Подільським районним судом м. Києва видано виконавчий лист про зобов'язання Головного управління Пенсійного фонду України в Київській області здійснити перерахунок пенсійного забезпечення ОСОБА_2 та виплачувати йому пенсію, починаючи з 11.09.2013, виходячи з розмірів грошового забезпечення: посадовий оклад - 1300 грн; оклад за спеціальним званням - полковник - 135 грн; надбавка за вислугу років - 574 грн; надбавка за виконання особливо важливих завдань - 1004 грн 50 коп.; надбавка за таємність - 130 грн; премія 1300 грн (а.с.138).

27 лютого 2015 року ОСОБА_2 звернувся з заявою про зміну способу та порядку виконання постанови Подільського районного суду м. Києва від 04.06.2014 шляхом стягнення з Державного бюджету України на користь ОСОБА_2 коштів у розмірі 14633 грн 81 коп. за рахунок коштів, передбачених для перерахування Головному управлінню Пенсійного фонду України в Київській області з Державного бюджету України (а.с.108-111).

Ухвалою Подільського районного суду міста Києва від 16.04.2015 заяву ОСОБА_2 про зміну способу і порядку виконання постанови Подільського районного суду м. Києва від 04.06.2014 у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області про визнання дій неправомірними та зобов'язання вчинити певні дії - відмовлено (а.с. 128-130). Вказану відмову вмотивовано тим, що виконання рішення неможливе через відсутність коштів, виплата яких буде здійснена за наявності відповідного фінансування з Державного бюджету України, відтак виконання постанови суду фактично можливе, хоча й за певних умов.

20 травня 2015 року головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень управління Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у місті Києві Магдою С.Г. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження, якою боржнику надано строк на самостійне виконання рішення суду (а.с. 139-140).

Згідно повідомлення Головного управління Пенсійного фонду України в Київській області №3361/10 від 09.06.2015 на виконання вищевказаної постанови Головним управлінням проведено перерахунок пенсії ОСОБА_2 Сума перерахунку складає 14 633 грн 81 коп. Відповідно виплати будуть здійснені за наявності бюджетного фінансування (а.с. 142-143).

Отже, Головним управлінням Пенсійного фонду України в Київській області здійснено нарахування грошових коштів належних до виплати ОСОБА_2, в розмірі 14 633 грн 81 коп., але ці кошти не виплачені.

Вважаючи порушенням прав з боку пенсійного органу державний виконавець звернувся з поданням, в якому, з врахуванням положень Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень», просив змінити спосіб виконання постанови Подільського районного суду м.Києва від 04.06.2014 по справі № 758/296/14-а, шляхом стягнення з Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області на користь ОСОБА_2 коштів в сумі 14 633 грн 81 коп., нарахованих Головним управлінням згідно розрахунку на доплату (виплату, утримання) пенсії, за пенсійною справою № КФ .

Відмовляючи у задоволенні подання головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у місті Києві Магди Світлани Григорівни, суд першої інстанції виходив з того, що, оскільки, по-перше, виплата нарахованих сум буде здійснена пенсійним фондом після надходження відповідних сум із Державного бюджету, а, по-друге, оскільки розрахунок суми належної ОСОБА_2, за спірний період судом не здійснювався, то змінивши спосіб виконання такої постанови із зобов'язання виплатити зазначену суму пенсії на стягнення конкретної суми пенсії, суд фактично змінює постанову по суті та виходить при цьому за межі позовних вимог, вирішує питання, що не були предметом дослідження судом при розгляді справи.

На думку колегії суддів позиція суду першої інстанції є вірною з огляду на наступні обставини справи.

Частиною першою статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України (КАС України) встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Згідно з частинами першою та другою статті 162 КАС України за результатами розгляду звернення особи до суду з адміністративним позовом і в разі його задоволення можуть бути прийняті постанови: 1) про визнання протиправними рішення суб'єкта владних повноважень чи окремих його положень, дій чи бездіяльності і про скасування або визнання нечинним рішення чи окремих його положень, про поворот виконання цього рішення чи окремих його положень із зазначенням способу його здійснення; 2) зобов'язання відповідача вчинити певні дії; 3) зобов'язання відповідача утриматись від вчинення певних дій; 4) стягнення з відповідача коштів; 5) тимчасову заборону (зупинення) окремих видів або всієї діяльності об'єднання громадян; 6) примусовий розпуск (ліквідацію) об'єднання громадян; 7) примусове видворення іноземця чи особи без громадянства за межі України; 8) визнання наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб'єкта владних повноважень. Суд може прийняти іншу постанову, яка б гарантувала дотримання і захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб'єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Відповідно до частини четвертої статті 105 КАС України адміністративний позов може містити як вимоги про зобов'язання відповідача - суб'єкта владних повноважень - прийняти рішення або вчинити певні дії, так і про стягнення з нього коштів на відшкодування шкоди, завданої його незаконним рішенням, дією або бездіяльністю.

Статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, зазначених у цьому Законі, спрямованих на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які здійснюються на підставах, у спосіб та в межах повноважень, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, виданими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено права та обов'язки державного виконавця, якою ,крім іншого, передбачено, що державний виконавець: здійснює заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення, у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим Законом.

Згідно з частиною першою статті 263 Кодексу адміністративного судочинства України за наявності обставин, що ускладнюють виконання судового рішення (відсутність коштів на рахунку, відсутність присудженого майна в натурі, стихійне лихо тощо), державний виконавець може звернутися до адміністративного суду першої інстанції, незалежно від того, суд якої інстанції видав виконавчий лист, що видав виконавчий лист, із поданням, а особа, яка бере участь у справі, та сторона виконавчого провадження - із заявою про відстрочення або розстрочення виконання, зміну чи встановлення способу і порядку виконання судового рішення. Питання про відстрочення або розстрочення виконання, зміну чи встановлення способу і порядку виконання судового рішення може бути розглянуто також за ініціативою суду.

Як зміну способу і порядку виконання судового рішення розуміють застосування судом нових заходів щодо його реалізації у зв'язку з неможливістю виконання цього рішення раніше визначеними способом і порядком. При цьому зміна способу виконання не має змінювати (зачіпати) суті самого судового рішення.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові колегії суддів Судової палати в адміністративних справах Верховного суду України від 25.11.2014 (справа №21-506а14).

Частиною другою статті 263 КАС України передбачено, що суд розглядає питання про відстрочення або розстрочення виконання, зміну чи встановлення способу і порядку виконання судового рішення в десятиденний строк у судовому засіданні з повідомленням державного виконавця або сторони виконавчого провадження, що звернулися із поданням (заявою), та осіб, які беруть участь у справі, та у виняткових випадках може відстрочити або розстрочити виконання, змінити чи встановити спосіб і порядок виконання рішення. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає судовому розгляду. У разі прийняття рішення про відстрочення чи розстрочення виконання постанови в адміністративній справі суд змінює строк подання суб'єктом владних повноважень звіту про виконання такої постанови.

З аналізу приписів вказаної норми вбачається, що підставою зміни чи встановлення способу і порядку виконання судового рішення є обставини, що роблять виконання судового рішення неможливим. При цьому, під порядком виконання судового рішення слід розуміти законодавчо врегульовану послідовність і зміст виконавчих дій державного виконавця, а також права і обов'язки суб'єктів виконавчого провадження під час їх вчинення.

Під зміною способу і порядку виконання рішення слід розуміти прийняття судом нових заходів для реалізації рішення в разі неможливості його виконання у порядку і способом раніше встановленим судом.

Тому, суд за наявності обґрунтованих підстав та належних доказів може змінити спосіб і порядок виконання рішення суду. При цьому під обґрунтованими підставами слід розуміти наявність обставин, які є об'єктивно непереборними, тобто такими що ускладнюють або роблять неможливим виконання рішення суду у раніше встановлений судом спосіб.

Наявність таких обставин має бути підтверджена належними та допустимими доказами.

З резолютивної частини постанови Подільського районного суду міста Києва від 04.06.2014 вбачається, що Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області зобов'язано здійснити перерахунок пенсійного забезпечення та в подальшому нараховувати та виплачувати пенсію, починаючи з 11.09.2013, виходячи з розмірів грошового забезпечення: посадовий оклад - 1300 грн; оклад за спеціальним званням - полковник - 135 грн; надбавка за вислугу років - 574 грн; надбавка за виконання особливо важливих завдань - 1004 грн 50 грн.; надбавка за таємність - 130 грн; премія 1300 грн.

Розрахунок суми належного ОСОБА_2 перерахунку суди не здійснювали, тому, змінивши спосіб виконання такої постанови із зобов'язання виплатити зазначений перерахунок на стягнення конкретної суми цього перерахунку, суд змінить постанову по суті та виходить при цьому за межі позовних вимог та вирішить питання, що не були предметом дослідження судами всіх інстанцій при розгляді справи.

Рішення суду в частині перерахунку пенсії виконано, однак сама пенсія не виплачена, оскільки на рахунок управління Пенсійного фонду не надійшли відповідні кошти з Державного бюджету України, що підтверджується повідомленням Головного управління Пенсійного фонду України в Київській області №3361/10 від 09.06.2015.

Частиною першою статті 94 КАС України передбачено, що якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати з Державного бюджету України (або відповідного місцевого бюджету, якщо іншою стороною був орган місцевого самоврядування, його посадова чи службова особа).

Аналізуючи норми частини першої статті 263 КАС України у системному зв'язку із нормами, які гарантують право на судовий захист і передбачають форми й способи його реалізації, можна дійти висновку, що в контексті спірних правовідносин обставини, якими обґрунтовувалася необхідність зміни способу і порядку виконання судового рішення, не можуть бути підставами для такої зміни, оскільки обраний позивачем спосіб захисту порушеного права не може бути змінений на стадії виконання судового рішення і поза межами судового розгляду позову по суті. Варто також зазначити, що невиконання Головним управлінням Пенсійного фонду України у Київській області судового зобов'язання в частині виплати пенсії через брак коштів на її виплату в розумінні частини першої статті 263 КАС України не може бути вагомою причиною для зміни способу і порядку виконання судового рішення, оскільки ця виплата буде виконана при надходженні коштів із Державного бюджету України.

Аналогічна правова позиція щодо застосування частини першої статті 263 КАС України, якою передбачено право на звернення із заявою про відстрочення або розстрочення виконання, зміну чи встановлення способу і порядку виконання судового рішення, висловлена колегією суддів Судової палати в адміністративних справах Верховного Суду України у постановах від 25 листопада 2014 року (справа №21-506а14) та від 11 листопада 2014 року (справа № 21-475а14).

Отже, зміна способу і порядку виконання рішення суду із зобов'язання Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області здійснити перерахунок та виплачувати пенсію на зобов'язання на стягнення такої виплати є незаконною.

Посилання ОСОБА_2 у своїй апеляційній скарзі та державного виконавця у своєму поданні на неможливість виконання рішення суду зобов'язального характеру щодо проведення соціальних виплат у зв'язку з відсутністю такого виду рішень у визначеному статтею 2 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» від 5 червня 2012 року №4901-VI переліку рішень, виконання яких гарантовано державою, колегією суддів не беруться до уваги, оскільки з огляду на положення статті 124 Конституції України та статті 14 КАС України постанови в адміністративних справах, що набрали законної сили, є обов'язковими до виконання на всій території України незалежно від обраного судом способу захисту порушеного права позивача (зобов'язання відповідача вчинити певні дії чи стягнення з нього коштів).

Аналогічна правова позиція викладена колегією суддів Судової палати в адміністративних справах Верховного Суду України у постанові від 14 квітня 2015 року (справа № 21-78а15).

З урахуванням викладеного, після детального з'ясування обставин справи та аналізу законодавчих норм, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що оскільки зміна на підставі статті 263 КАС України способу і порядку виконання судового рішення не передбачає зміни обраного судом відповідно до статті 162 КАС України при ухваленні рішення способу відновлення порушеного права, крім того, невиконання пенсійним фондом зобов'язання в частині виплати пенсії через брак коштів на її виплату не може бути вагомою причиною для зміни способу і порядку виконання судового рішення, оскільки ця виплата буде виконана при надходженні коштів із Державного бюджету України, відтак підстави для задоволення подання державного виконавця про зміну способу і порядку виконання постанови Подільського районного суду міста Києва від 04.06.2014 відсутні.

Згідно із частини першої ст. 159 Кодексу адміністративного судочинства України, судове рішення повинно бути законним та обґрунтованим.

Відповідно до статті 200 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки судове рішення ухвалене судом першої інстанції відповідно до норм матеріального права, при дотриманні норм процесуального права, на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в справі, підтвердженими доказами, а доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, суд апеляційної інстанції підстав для його скасування не вбачає.

Керуючись ст.ст. 160, 195, 196, 199, 200, 205, 206, 254 КАС України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - залишити без задоволення, а ухвалу Подільського районного суду міста Києва від 06 жовтня 2015 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України в порядку та строки, передбачені ст. 212 КАС України.

Головуючий суддя: Н.М.Троян

Судді: Н.П.Бужак,

В.А. Твердохліб

Повний текст виготовлено: 09 грудня 2015 року.

.

Головуючий суддя Троян Н.М.

Судді: Твердохліб В.А.

Бужак Н.П.