Справа № 2а-649/09/0970
Суддя: Кошіль В.В.
Дата ухвалення: 2015-12-01 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 грудня 2015 року м. Київ К/800/66034/14

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:

Головуючого Кошіля В.В.

Суддів Борисенко І.В.

Моторного О.А.

розглянувши у попередньому судовому засіданні касаційну скаргу Долинської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів в Івано-Франківській області

на постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 28.11.2014

та постанову Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 21.04.2011

у справі № 2а-649/09/0970

за позовом Комунального підприємства «Комунгосп» Долинської міської ради

до Долинської об'єднаної державної податкової інспекції

за участю Прокуратури Івано-Франківської області

про визнання недійсними податкових повідомлень-рішень

ВСТАНОВИВ:

Комунальне підприємство «Комунгосп» Долинської міської ради звернулось до суду, з урахуванням уточнень позовних вимог, з позовом про визнання недійсними податкових повідомлень-рішень від 19.01.2009 № /0, № /0, № /0, № /0 Долинської об'єднаної державної податкової інспекції, правонаступником якої є Долинська об'єднана державна податкова інспекція Головного управління Міндоходів в Івано-Франківській області.

Постановою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 21.04.2011 позов задоволено частково; визнано протиправними та скасовано податкові повідомлення-рішення № /0 від 19.01.2009, № /0 від 19.01.2009, № /0 від 19.01.2009 та № /0 від 19.01.2009, яким донараховано податкове зобов'язання по збору за забруднення навколишнього природного середовища в розмірі 32 255,80 грн., в тому числі за основним платежем 19 718,20 грн. та за штрафними санкціями 12 537,60 грн.; в задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 28.11.2014 скасовано постанову суду першої інстанції та прийнято нову, якою позов задоволено частково; визнано протиправними та скасовано податкові повідомлення-рішення від 19.01.2009 № /0, № /0 та № /0; в задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

В касаційній скарзі відповідач просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій, в задоволенні позовних вимог відмовити, посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права.

Перевіривши правильність застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, юридичної оцінки обставин справи, колегія суддів Вищого адміністративного суду України приходить до висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на наступне.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що за результатами проведеної планової виїзної перевірки позивача з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 12.01.2007 по 30.09.2008, складено акт № 2674/231/34535962 від 31.12 2008, в якому зафіксовано порушення: пп. 3.1.1 п. 3.1 ст. 3, пп. 7.3.5 п. 7.3 ст. 7, пп. 7.5.1 п. 7.5 ст. 7 Закону України «Про податок на додану вартість», в результаті чого завищено від'ємне значення різниці між сумою податкових зобов'язань та податкового кредиту в періоді, що перевірявся на загальну суму 4 602 грн.; пп. 4.1.6 п. 4.1, пп. 4.2.1 п. 4.2 ст. 4, п. 5.1, пп. 5.2.1, пп. 5.3.3, пп. 5.7.1 п. 5.7, п. 5.9 ст. 5, п. 6.1 ст. 6, пп. 11.3.5 п. 11.3 ст. 11 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств», в результаті чого завищено податок на прибуток в періоді, що перевірявся на загальну суму 782 грн. та занижено податок на прибуток на загальну суму 6 542 грн. занижено від'ємне значення об'єкта оподаткування податком на прибуток у періоді, що перевірявся на загальну суму 69 481 грн.; пп. 6.3.2 п. 6.3 ст. 6 Закону України «Про податок з доходів фізичних осіб», в результаті збільшено до сплати податок з доходів фізичних осіб на 137,25 грн., в т.ч.: за 2007 рік - 60 грн., за 9 місяців 2008 року - 77,25 грн.; ст. 5.7 Інструкції про порядок обчислення та сплати збору за забруднення навколишнього природного середовища, затвердженої наказом Міністерства охорони навколишнього природного середовища та ядерної безпеки України і Державної податкової адміністрації України від 19.07.1999 за № 162/379 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 09.08.1999 за № 544/3837, внаслідок чого занижено до сплати в бюджет збору за забруднення навколишнього природного середовища за 9 місяців 2007 року на суму 35 370,92 грн. та за 9 місяців 2008 року на суму 42 060,06 грн.

На підставі результатів проведеної перевірки, 19.01.2009 відповідачем прийняті податкові повідомлення-рішення:

- № /0 про визначення суми податкового зобов'язання з податку на прибуток приватних підприємств у розмірі 7 850,40 грн., в т.ч.: 6 542 грн. основного платежу та 1 308,40 грн. штрафних (фінансових) санкцій;

- № /0 про визначення суми податкового зобов'язання з податку по збору за забруднення навколишнього природного середовища у розмірі 113 113,56 грн., в т.ч.: 77 147,48 грн. основного платежу та 35 966,08 грн. штрафних (фінансових) санкцій;

- № /0 про визначення суми податкового зобов'язання з податку на додану вартість у розмірі 889 927,50 грн., в т.ч.: 593 285 грн. основного платежу та 296 642,50 грн. штрафних (фінансових) санкцій;

- № /0 про визначення суми податкового зобов'язання по податку з доходів фізичних осіб у розмірі 411,75 грн., в т.ч.: 137,25 грн. основного платежу та 274,50 грн. штрафних (фінансових) санкцій.

Матеріалами справи встановлено, що Комунальне підприємство «Комунгосп» Долинської міської ради створено з метою надання територіальній громаді м. Долина якісних послуг по благоустрою міста і є підпорядковане, підзвітне і підконтрольне Долинській міській раді Івано-Франківської області.

Рішенням Долинської міської ради № 784-21/2008 від 28.01.2008 затверджено Програму діяльності КП «Комунгосп» на 2008 рік на виконання якої на рахунок КП «Комунгосп» № 2764 надходило фінансування з державного бюджету.

Отже, позивач включений до мережі розпорядників бюджетних коштів та отримував грошові кошти від Долинської міської ради за кодом економічної класифікації видатків бюджету КЕК 1310.

Враховуючи межі перегляду судом касаційної інстанції та оскарження судових рішень фактично лише в частині задоволення позовних вимог, слід зазначити наступне.

Щодо нарахування позивачу податкових зобов'язань з податку на додану вартість, судами встановлено наступне.

В акті перевірки зазначено, що за період з 12.01.2007 по 30.09.2008 позивачем порушено вимоги пп. 3.1.1 п. 3.1 ст. 3, пп. 7.3.5 п. 7.3 ст. 5, пп. 7.5.1 п. 7.5 ст. 7 Закону України «Про податок на додану вартість», що зумовило завищення від'ємного значення різниці між сумою податкових зобов'язань та сумою податкового кредиту та заниження податку на додану вартість.

Відповідно до положень пп. 3.1.1 п. 3.1 ст. 3 Закону України «Про податок на додану вартість» об'єктом оподаткування є операції платників податку з поставки товарів та послуг, місце поставки яких знаходиться на митній території України.

Під поставкою товарів згідно п. 1.4 ст. 1 зазначеного Закону розуміють будь-які операції, що здійснюються згідно з договорами купівлі-продажу, міни, поставки та іншими цивільно-правовими договорами, які передбачають передачу прав власності на такі товари за компенсацію незалежно від строків її надання, а також операції з безоплатної поставки товарів (результатів робіт) та операції з передачі майна орендодавцем (лізингодавцем) на баланс орендаря (лізингоотримувача) згідно з договорами фінансової оренди (лізингу) або поставки майна згідно з будь-якими іншими договорами, умови яких передбачають відстрочення оплати та передачу права власності на таке майно не пізніше дати останнього платежу.

З огляду на те, що кошти які були надані позивачу з бюджету на виконання програми благоустрою міста є по суті трансфертним платежем (субсидією), який не передбачає відплатність та поворотність, тому в розумінні п. 1.4 ст. 1 Закону України «Про податок на додану вартість» не являється об'єктом оподаткування податком на додану вартість, тому податкове повідомлення-рішення № /0, яким визначено податкове зобов'язання з податку на додану вартість підлягає скасуванню.

Відносно донарахування позивачу податку з доходів фізичних осіб, то відповідно до пп. 6.3.2 п. 6.3 ст. 6 Закону України «Про податок з доходів фізичних осіб» платник податку подає працедавцю заяву про самостійне обрання місця застосування податкової соціальної пільги (далі - заява про застосування пільги) за формою, визначеною центральним податковим органом. Податкова соціальна пільга починає застосовуватися до нарахованих доходів у вигляді заробітної плати з дня отримання працедавцем заяви платника податку про застосування пільги. Пільга не застосовується до доходу, нарахованого до моменту отримання такої заяви, крім випадків, зазначених у підпункті 6.3.3 цього пункту. Платник податку, який змінює за самостійним рішенням місце отримання податкової соціальної пільги, зобов'язаний надати працедавцю за попереднім місцем її застосування заяву про відмову від такої пільги (далі - заява про відмову від пільги) за формою, визначеною центральним податковим органом. Така заява не подається, якщо платник податку припиняє трудові відносини з таким працедавцем з будь-яких підстав, а також у випадках, визначених у підпункті 6.3.3 цього пункту. Працедавець відображає у складі річної податкової звітності всі випадки отримання заяв платників податку про застосування пільги та заяв про відмову від такої пільги.

Згідно з п. 6 Порядку надання документів та їх складу при застосуванні податкової соціальної пільги, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26 грудня 2003 № 2035, якщо платник податку прийняв рішення про зміну місця отримання (застосування) пільги або втратив право на її отримання, він подає працедавцю за попереднім місцем застосування пільги заяву за формою, встановленою Державною податковою адміністрацією. Заява про відмову від застосування пільги не подається у разі, коли платник податку припиняє трудові відносини з таким працедавцем з будь-яких підстав, а також у випадках, зазначених у підпунктах «а» - «д» підпункту 6.3.3 статті 6 Закону.

У разі отримання працедавцем заяви про відмову від пільги вона не застосовується до доходів платника податку у вигляді заробітної плати за місяць, в якому працедавець отримав заяву (пункт 8 цього Порядку).

Отже, застосування податкової соціальної пільги припиняється в разі наявності заяви працівника про відмову від такої пільги, однак норми пункту 8 Порядку не поширюються на платників податку, які припинили трудові відносини з працедавцем, однак не подали заяви про відмову від застосування податкової соціальної пільги.

З огляду на те, що податкова соціальна пільга не застосовується при виплаті заробітної плати працівникам за період часу впродовж календарного місяця, в якому вони були звільнені з роботи, податкове повідомлення-рішення № /0, яким позивачу визначено податкове зобов'язання по податку з доходів фізичних осіб є протиправним.

Крім того, судами встановлено, що КП «Комунгосп» на 3 місяці 2007 року та 2008 рік отримало відповідно дозволи на розміщення відходів № 36 від 01.10.2007 на період з 01.10.2007 по 31.12.2007 та № 48 від 01.01.2008 дійсний до 31.12.2008.

Згідно з п. 5.5 Інструкції про порядок обчислення та сплати збору за забруднення навколишнього природного середовища, затвердженої наказом Міністерства охорони навколишнього природного середовища та ядерної безпеки України, Державної податкової адміністрації України від 19.07.1999 № 162/379 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 09.08.1999 за № 544/3837, у разі відсутності в платника затверджених у встановленому порядку лімітів скидів і розміщення відходів збір обчислюється і сплачується в п'ятикратному розмірі.

Відповідно до ч. 1 ст. 44 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища» збір за забруднення навколишнього природного середовища встановлюється на основі фактичних обсягів викидів, лімітів скидів забруднюючих речовин в навколишнє природне середовище і розміщення відходів.

Згідно положень ст. 1 Закону України «Про відходи» під розміщенням відходів розуміється зберігання та захоронення відходів у спеціально відведених для цього місцях чи об'єктах. При цьому якщо зберігання відходів - це тимчасове їх розміщення (до утилізації чи видалення), то захоронення - остаточне розміщення при їх (відходів) видаленні у спеціально відведених місцях чи на об'єктах таким чином, щоб довгостроковий шкідливий вплив відходів на навколишнє природне середовище та здоров'я людини не перевищував установлених нормативів.

Статтею 39 Закону України «Про відходи» встановлено, що за розміщення відходів із суб'єктів підприємницької діяльності стягується плата, яка розраховується на основі нормативу на одиницю обсягу утворених відходів, залежно від рівня їх небезпеки і цінності території, на якій вони розміщенні, та лімітів. За понадлімітне розміщення відходів плата стягується у підвищеному розмірі. Одержані кошти зараховуються до відповідних фондів охорони навколишнього природного середовища згідно із законом. Нормативи плати за розміщення відходів визначає Кабінет Міністрів України.

Відповідно до п. 2.1 Інструкції про порядок обчислення та сплати збору за забруднення навколишнього природного середовища, затвердженої наказом Міністерства охорони навколишнього природного середовища та ядерної безпеки України, Державної податкової адміністрації України від 19.07.1999 № 162/379 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 09.08.1999 за № 544/3837, платниками збору є суб'єкти господарювання, незалежно від форм власності, включаючи їх об'єднання, філії, відділення та інші відокремлені підрозділи, що не мають статусу юридичної особи, розташовані на території іншої територіальної громади; бюджетні, громадські та інші підприємства, установи і організації; постійні представництва нерезидентів, які отримують доходи в Україні; громадяни, які здійснюють на території України і в межах її континентального шельфу та виключної (морської) економічної зони викиди і скиди забруднюючих речовин у навколишнє природне середовище та розміщення відходів.

Таким чином, за змістом наведених норм платником збору за забруднення навколишнього природного середовища є суб'єкт, в результаті діяльності якого утворюються викиди, скиди, відходи, що спричиняють забруднення природного середовища.

В пункті 4 Порядку встановлення нормативів збору за забруднення навколишнього природного середовища і стягнення цього збору, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 01.03.1999 № 303, суми збору, який справляється за викиди стаціонарними джерелами забруднення, скиди і розміщення відходів, обчислюються платниками збору самостійно на підставі затверджених лімітів (щодо скидів і розміщення відходів) виходячи з фактичних обсягів викидів, скидів і розміщення відходів, нормативів збору та визначених за місцем знаходження цих джерел коригуючих коефіцієнтів.

В розумінні п. 240.5 ст. 240 Податкового кодексу України не є платниками податку за розміщення відходів у спеціально відведених для цього місцях чи на об'єктах суб'єкти господарювання, які мають ліцензію на збирання і заготівлю відходів як вторинної сировини, провадять статутну діяльність із збирання і заготівлі таких відходів, що розміщуються на власних територіях (об'єктах), та надають послуги у цій сфері.

З огляду на наведені норми матеріального права, КП «Комунгосп» не є платником збору за забруднення навколишнього природного середовища, тому в останнього відсутній обов'язок щодо сплати відповідного збору, в результаті чого прийняття податковим органом податкового повідомлення-рішення № /0 від 19.01.2009 є протиправним.

Враховуючи встановлені обставини, межі перегляду, відсутність порушень норм матеріального та процесуального права, висновок суду апеляційної інстанції про часткове задоволення позовних вимог є вірним, а касаційна скарга відповідача - необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 2201, 223, 224, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Долинської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів в Івано-Франківській області відхилити.

Постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 28.11.2014 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі, та може бути переглянута Верховним Судом України у випадках, встановлених Кодексом адміністративного судочинства України.

Головуючий В.В. Кошіль
Судді І.В. Борисенко
О.А. Моторний