Справа № 815/3636/15
Суддя: Марин П. П.
Дата ухвалення: 2015-12-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 815/3636/15
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 грудня 2015 року м.Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Марина П.П.

за участю секретаря Кулішенко Є.С.

розглянувши в порядку письмового провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Одеській області, за участю третьої особи яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_2, про визнання протиправним та скасування п.1 Наказу від 27.05.2015 року №1805 Про надзвичайну подію в Суворовському РВ ОМУ ГУ МВС України в Одеській області, визнання протиправним та скасування Наказу від 18.06.2015 року №378 о/с, поновлення на посаді,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до Одеського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Одеській області, за участю третьої особи яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_2, про визнання протиправним та скасування п.1 Наказу від 27.05.2015 року №1805 Про надзвичайну подію в Суворовському РВ ОМУ ГУ МВС України в Одеській області, визнання протиправним та скасування Наказу від 18.06.2015 року №378 о/с, поновлення на посаді. В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на те, що відносно наявності в діях позивача порушень чинного законодавства проведено службове розслідування, яке ґрунтується лише на припущеннях відповідача, висновки про наявність ознак дискредитації в діях позивача зроблено відповідачем виходячи з матеріалів досудового слідства, рішення по яким в установленому Законом порядку ще не прийнято, а отже дії відповідача щодо притягнення його до дисциплінарної відповідальності та звільнення з ОВС на підставі висновку, що позивач винний у вчинені злочинів передбачених ч.5 ст. 27, ч. 3 ст. 368 Кримінального кодексу України є протиправними. Отже, наведене призвело до видачі незаконних наказів та, як наслідок, до незаконного звільнення позивача. Також, позивачем надано письмові пояснення, відповідно до яких останнім зазначено, що по-перше, наказ на проведення службового розслідування призначено не уповноваженою особою, по-друге, наказ на продовження строку службового розслідування взагалі відсутній, по-третє, ОСОБА_1 не був повідомлений про закінчення службового розслідування, що є порушенням порядку проведення розслідування, а також позивачу не було надано для ознайомлення атестаційний матеріал і взагалі не відомо, чи проводилась атестація, а тому підстав для прийняття Наказу №1805 від 27.05.2015 року не існувало.

Від відповідача надійшли заперечення на позов, відповідно до яких останній посилається на необґрунтованість позовних вимог, проти задоволення адміністративного позову заперечує у повному обсязі, пояснивши, що позивач звільнений на законних підставах у відповідності до вимог чинного законодавства, оскільки факт порушення позивачем вимог ст. 2, ст. 3, ст. 10 Закону України Про міліцію, ст. 7 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України, затвердженого Законом України від 22.02.2006 року № 3460-ІV, ст. 40 КПК України, п. 6.3. Інструкції взаємодії органів досудового розслідування з іншими підрозділами внутрішніх справ у попередженні, виявлені та розслідуванні кримінальних правопорушень, затвердженої наказом МВС України від 14.08.2012 року № 700, п. 7.2. розділу VII Правил поведінки та професійної етики осіб рядового та начальницького складу ОВС України, затверджених наказом МВС України від 22.02.2012 року № 155, вимог Присяги працівника ОВС України, зобов'язання наданого ним при прийнятті на службу в ОВС України, та пунктів 11, 12 своїх функціональних обовязків, що виразилось в низьких морально-ділових якостях, в ігноруванні вимог чинного законодавства України, вступі у неділові стосунки з підозрюваним ОСОБА_3, вимаганні від нього неправомірної вигоди за не притягнення його до кримінальної відповідальності, безпідставному прийнятті участі у проведенні слідчих дій без отримання відповідного доручення, схиленні головного лікаря КУ «Одеський обласний центр психологічного здоровя» ОСОБА_4 до застосування впливу на підлеглого щодо надання останнім неправомірної вигоди працівникам міліції, що призвело до надзвичайної події, яка дискредитує органи внутрішніх справ України, знайшов своє підтвердження в матеріалах, які слугували підставою для звільнення позивача та є достатнім підґрунтям для звільнення ОСОБА_1 за п. 66 (за дискредитацію) Положення про проходження служби рядовим та начальницьким складом органів внутрішніх справ.

Позивач до судового засідання не зявився, згідно наданих письмових пояснень просив суд розглянути справу в порядку письмового провадження, у звязку з чим справу розглянуто в порядку, передбаченому ч.6 ст.128 КАС України.

Дослідивши наявні в справі письмові докази, оцінивши їх за власним внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді справи, суд встановив наступні факти та обставини.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 17 КАС України, юрисдикція адміністративних судів поширюється на спори з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст.17 КАС України, юрисдикція адміністративних судів поширюється на спори з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби.

Згідно з п. 15 ч. 1 ст. 3 КАС України, публічна служба - це діяльність на державних політичних посадах, професійна діяльність суддів, прокурорів, військова служба, альтернативна (невійськова) служба, дипломатична служба, інша державна служба, служба в органах влади Автономної Республіки Крим, органах місцевого самоврядування.

Відповідно до статті 1 Закону України Про міліцію від 20 грудня 1990 року №565-XII (діючого на момент виникнення спірних правовідносин) міліція в Україні - державний озброєний орган виконавчої влади, який захищає життя, здоров'я, права і свободи громадян, власність, природне середовище, інтереси суспільства і держави від протиправних посягань. Статтею 7 даного Закону визначено, що міліція є єдиною системою органів, яка входить до структури Міністерства внутрішніх справ України, виконує адміністративну, профілактичну, оперативно-розшукову, кримінально-процесуальну, виконавчу та охоронну (на договірних засадах) функції. При цьому згідно до ст. 20 Закону України Про міліцію працівник міліції є представником державного органу виконавчої влади.

Відповідно до п.1 Положення про Міністерство внутрішніх справ України, затвердженого Указом Президента України від 6 квітня 2011 року № 383/2011 Міністерство внутрішніх справ України (МВС України) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України.

Згідно з п. 7 зазначеного Положення МВС України здійснює свої повноваження безпосередньо та через утворені в установленому порядку головні управління, управління МВС України в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, на транспорті, районні, районні в містах, міські управління (відділи), лінійні управління (відділи).

Судом встановлено, що ОСОБА_1 проходив службу в органах внутрішніх справ України, остання посада старший оперуповноважений СБНОН Суворовського РВ ОМУ ГУ МВС України в Одеській області, спеціальне звання майор міліції.

З матеріалів адміністративної справи вбачається, що 18.03.2015 року працівниками УСБУ в Одеській області спільно з працівниками прокуратури м. Одеси, в рамках кримінального провадження № 0000018 відкритого 20.02.2015 року прокуратурою м. Одеси за зверненням гр. ОСОБА_5, за ознаками складу злочину, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України, затримано старшого слідчого СВ Суворовського РВ ОМУ ГУМВС України в Одеській області ОСОБА_6 та старшого оперуповноваженого СБНОН Суворовського РВ ОМУ ГУМВС України в Одеській області майора міліції ОСОБА_1 та 19.03.2015 року прокурором прокуратури м. Одеси, зокрема, позивачу повідомлено про підозру у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України (а.с.41-43).

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 20.03.2015 року відносно ОСОБА_1 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в Одеському слідчому ізоляторі (ОСІ №21) (а.с. 38-40).

Наказом ГУМВС України в Одеській області № 962 від 19.03.2015 року призначено службове розслідування за фактом затримання слідчого СВ Суворовського РВ ОМУ ГУМВС України в Одеській області за підозрою у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 368 КК України (а.с. 35) та Наказом №1111 від 01.04.2015 року змінено та викладено вищенаведений наказ у наступній редакції: «Призначити службове розслідування за фактом затримання працівників Суворовського РВ ОМУ ГУМВС підполковника ОСОБА_6 та майора міліції ОСОБА_1 за підозрою у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 368 КК України (а.с.35-36), який підписано ОСОБА_7 т.в.о. начальника ГУ МВС України в Одеській області згідно Наказу від 27.03.2015 року №1063.

15 травня 2015 року начальником ГУМВС України в Одеській області генерал-майором міліції ОСОБА_8 затверджено висновок службового розслідування проведеного за фактом затримання працівників Суворовського РВ ОМУ ГУМВС України в Одеській області підполковника міліції ОСОБА_6 та майора міліції ОСОБА_1 від 15.05.2015 року (а.с. 63-67).

Як вбачається з висновку, службовим розслідуванням встановлено грубі порушення старшим оперуповноваженим СБНОН Суворовського РВ ОМУ ГУМВС України в Одеській області майором міліції ОСОБА_1 вимог ст. ст.2, ст. 3, ст. 10 Закону України Про міліцію, ст. 7 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України, затвердженого Законом України від 22.02.2006 року № 3460-ІУ, ст. 40 КПК України, п. 6.3. Інструкції взаємодії органів досудового розслідування з іншими підрозділами внутрішніх справ у попередженні, виявлені та розслідуванні кримінальних правопорушень, затвердженої наказом МВС України від 14.08.2012 року № 700, п. 7.2. розділу VII Правил поведінки та професійної етики осіб рядового та начальницького складу ОВС України, затверджених наказом МВС України від 22.02.2012 року № 155, вимог Присяги працівника ОВС України, зобов'язання наданого ним при прийнятті на службу в ОВС України, та пунктів 11, 12 своїх функціональних обовязків, що виразилось в низьких морально-ділових якостях, в ігноруванні вимог чинного законодавства України, у примушуванні головного лікаря КУ Одеський обласний центр психологічного здоров'я ОСОБА_4 до застосування впливу на підлеглого ОСОБА_3 щодо надання ним неправомірної вигоди працівникам міліції, вступі у неділові стосунки з останнім, вимаганні від нього неправомірної вигоди за не ініціювання питання про відсторонення його від посади лікаря та не притягнення до кримінальної відповідальності за ст. 364, ст. 367 КК України, безпідставному прийнятті участі у проведенні слідчих дій, та визначено необхідність звільнити ОСОБА_1 з органів внутрішніх справ за п.66 (за дискредитацію) Положення про проходження служби рядовим та начальницьким складом органів внутрішніх справ України.

На підставі вищевказаного висновку ГУМВС України в Одеській області 27.05.2015 року прийнято наказ № 1805 Про надзвичайну подію в Суворовському РВ ОМУ ГУМВС України в Одеській області, пунктом 1 якого старшого оперуповноваженого СБНОН Суворовського РВ ОМУ ГУМВС України в Одеській області майора міліції ОСОБА_1 за грубі порушення вимог ст.ст. 2, ст. 3, ст. 10 Закону України Про міліцію, ст. 7 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України, затвердженого Законом України від 22.02.2006 року № 3460-ІУ, ст. 40 КПК України, п. 6.3. Інструкції взаємодії органів досудового розслідування з іншими підрозділами внутрішніх справ у попередженні, виявлені та розслідуванні кримінальних правопорушень, затвердженої наказом МВС України від 14.08.2012 року № 700, п. 7.2. розділу VII Правил поведінки та професійної етики осіб рядового та начальницького складу ОВС України, затверджених наказом МВС України від 22.02.2012 року № 155, вимог Присяги працівника ОВС України, зобов'язання наданого ним при прийнятті на службу в ОВС України, та пунктів 11, 12 своїх функціональних обовязків, що виразилось в низьких морально-ділових якостях, в ігноруванні вимог чинного законодавства України, вступі у неділові стосунки з підозрюваним ОСОБА_3, вимаганні від нього неправомірної вигоди за не притягнення його до кримінальної відповідальності, безпідставному прийнятті участі у проведенні слідчих дій без отримання відповідного доручення, схиленні головного лікаря КУ «Одеський обласний центр психологічного здоровя» ОСОБА_4 до застосування впливу на підлеглого щодо надання останнім неправомірної вигоди працівникам міліції (а.с. 69-71).

На виконання вищезазначеного наказу ГУМВС України в Одеській області 18.06.2015 року виданий наказ № 378 о/с, яким майора міліції ОСОБА_1, старшого оперуповноваженого сектора боротьби з незаконним обігом наркотиків Суворовського РВ ОМУ ГУМВС України в Одеській області 18 червня 2015 року звільнено у запас Збройних Сил за п. 66 (за дискредитацію) Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ України (а.с.74).

Оцінивши належність, допустимість, достовірність наданих сторонами доказів, а також достатність та взаємний зв'язок у їх сукупності, суд погоджується з підставами звільнення позивача з органів внутрішніх справ та вважає, що відповідач при прийнятті оскаржуваного наказу в частині звільнення позивача з органів внутрішніх справ за п. 66 (за дискредитацію) Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ України, діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, виходячи з наступного.

Звільнення за п. 66 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ України (за дискредитацію) являється крайнім, найсуворішим заходом дисциплінарної відповідальності, у звязку з чим, його застосування має бути вмотивованим та доведеним.

Судом встановлено, що наказ ГУМВС України в Одеській області № 1805 від 27.05.2015 року, вмотивований службовим розслідуванням проведеним старшим інспектором ВІОС УКЗ ГУМВС України в Одеській області капітаном міліції ОСОБА_9 спільно зі слідчим організаційно-методичного відділу СУ ГУМВС України в Одеській області підполковником міліції ОСОБА_10, яким зокрема встановлено, що 15.01.2015 року старшим слідчим СВ Суворовського РВ ОМУ ГУМВС підполковником міліції ОСОБА_6 було розпочато відносно ОСОБА_3В кримінальне провадження за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 319 КК України. При цьому підполковник міліції ОСОБА_6 у порушення вимог ст. 40 КПК України, без оформлення необхідних доручень, залучила до проведення слідчих дій старшого оперуповноваженого СБНОН Суворовського РВ ОМУ ГУМВС майора міліції ОСОБА_1

Наприкінці січня 2015 року, підполковник міліції ОСОБА_11 та майор міліції ОСОБА_12, прибули до робочого кабінету головного лікаря КУ Одеський обласний центр психологічного здоров'я ОСОБА_4, де у порушення вимог ст. 2, ст. 3, ст. 10 Закону України Про міліцію, ст. 7 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України, затвердженого Законом України від 22.02.2006 року № 3460-1 V, вимог п. 7.2. Правил поведінки та професійної етики осіб рядового та начальницького складу ОВС України затверджених наказом МВС України від 22.02.2012 року № 155, Присяги працівників ОВС України і зобов'язання наданого ними при прийнятті на службу в ОВС України, почали схиляти останнього, шляхом погроз щодо розголошення серед громадськості інформації про те, що лікар вказаного медичного закладу притягується до кримінальної відповідальності, щоб він вплинув на підлеглого ОСОБА_3 щодо надання ним неправомірно вигоди вказаним посадовим особам. В подальшому, 16.02.2015 року ОСОБА_4Є повідомив вимоги підполковника міліції ОСОБА_6 та майора міліції ОСОБА_1 своєму підлеглому ОСОБА_3, після чого останній звернувся до прокуратури м. Одеси із заявою на дії працівників міліції.

16.03.2015 року підполковник міліції ОСОБА_6 викликала ОСОБА_3 на 12:00 год. до свого службового кабінету, розташованого у приміщені Хаджибеївського ВМ Суворовського РВ ОМУ ГУМВС, для проведення слідчих дій, однак у порушення вимог ст. 7 Дисциплінарного статуту ОВС України, вказівки МВС України від 20.09.2013 року № 1629/Рт т наказу ГУМВС в області від 30.01.2012 року № 110 дек, прибуття останнього у журналі обліку доставлених, відвідувачів та запрошених ВМ не зареєструвала та до чергової частини з цього приводу не супроводила.

Того ж дня, підполковник міліції ОСОБА_13 та майор міліції ОСОБА_1, якого ОСОБА_6 допустила до участі у проведенні слідчих дій, в порушення вимог ст. 2, ст. 3, ст. 10 Закону України Про міліцію, вимог ст. 7 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України, затвердженого Законом України від 22.02.2006 року № 3460-1 V, вимог п. 7.2. Правил поведінки та професійної етики осіб рядового та начальницького складу ОВС України, затверджених наказом МВС України від 22.02.2012 року № 155, Присяги працівників ОВС України і зобов'язання наданого ним при прийнятті на службу в ОВС України, почали вимагати у ОСОБА_3 грошові кошти у сумі 5000 доларів США за не ініціювання питання про відсторонення його від займаної посади та не притягнення до кримінальної відповідальності за ст. 364 та ст. 367 КК України. При цьому майор міліції ОСОБА_1 надавав поради ОСОБА_3 щодо конспірації, а саме останній повинен зателефонувати підполковнику міліції ОСОБА_6 та повідомити, що у нього є в наявності документи, в наслідок чого, остання повинна була зрозуміти, що він готовий передати їй грошові кошти у сумі 5000 доларів США.

18.03.2015 року о 10:48 год. ОСОБА_3 знову прибув до Хаджибеївського ВМ Суворовського РВ ОМУ ГУМВС, при цьому підполковник міліції ОСОБА_13 у порушення вимог ст. 7 Дисциплінарного статуту ОВС України, вказівки МВС України від 20.09.2013 року № 1629/Рт та наказу ГУМВС в області від 30.01.2012 року № 110 дек, прибуття останнього у журналі обліку доставлених, відвідувачів та запрошених ВМ знову не зареєструвала.

У подальшому підполковник міліції ОСОБА_13 після проведення слідчих дій у своєму службовому кабінеті, надала вказівку ОСОБА_3 залишити документи - грошові кошти у сумі 5000 доларів США на столі у суміжному кабінеті.

Того ж дня підполковник міліції ОСОБА_6 та майор міліції ОСОБА_1 були затриманні в порядку ст. 208 КПК України працівниками прокуратури м. Одеси та УСБУ в Одеській області.

19.03.2015 року прокурором прокуратури м. Одеси юристом 1-го класу ОСОБА_14 було повідомлено про підозру у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України, підполковнику міліції ОСОБА_6 та майору міліції ОСОБА_1

20.03.2015 року ухвалою Приморського районного суду м. Одеси відносно ОСОБА_1 та ОСОБА_6 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в Одеському слідчому ізоляторі (ОСІ № 21).

Як вбачається із матеріалів службового розслідування, від надання будь-яких пояснень позивач відмовився з посиланням на ст.63 Конституції України.

Опитаний в ході службового розслідування ОСОБА_3 підтвердив факт вимагання та отримання неправомірної вигоди підполковником міліції ОСОБА_6 та майором міліції ОСОБА_1

Вищезазначені обставини підтверджуються наявними матеріалами службового розслідування (а.с. 33-67).

Як вбачається з матеріалів справи, за результатами проведення атестації за період з липня 2013 року по червень 2015 року відповідачем зроблено висновок, що ОСОБА_1 займаній посаді не відповідає та підлягає звільненню з ОВС за дискредитацію. Зміст атестаційного листа за період з липня 2013 року по червень 2015 року оголошено позивачу 08.06.2015 року, що підтверджується його підписом в атестаційному листі та відміткою не згоден (а.с. 183-184).

Також 09.06.2015 року позивача було ознайомлено з оскаржуваним наказом № 1805 від 27.05.2015 року, про що свідчить його підпис з відміткою не згоден (а.с. 178 з/б).

Правовідносини, пов'язані з проходженням та звільненням з публічної служби в органах внутрішніх справ, регулюються законодавством у сфері проходження служби, а саме Законом України Про міліцію від 20.12.1990 року № 565-ХІІ, Законом України Про Дисциплінарний статут органів внутрішніх справ України від 22.02.2006 року №3460-IV та Положенням про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ Української РСР, затвердженого постановою Кабінету Міністрів УРСР від 29.07.1991 року №114 (надалі Положення про проходження служби).

Відповідно до ст. 18 Закону України Про міліцію порядок та умови проходження служби в міліції регламентуються Положенням про проходження служби особовим складом органів внутрішніх справ, затверджуваним Кабінетом Міністрів України.

Згідно пункту 66 названого Положення про проходження служби особи рядового і начальницького складу, які скоїли вчинки, що дискредитують звання рядового і начальницького складу, звільняються з органів внутрішніх справ. При цьому звільнення проводиться з урахуванням вимог пункту 62 цього Положення.

За змістом наведеного пункту Положення про проходження служби, обов'язковою умовою звільнення особи рядового і начальницького складу з органів внутрішніх справ за дискредитацію є наявність факту скоєння вчинку, що дискредитує звання рядового і начальницького складу.

Дискредитація є самостійною підставою для звільнення з ОВС осіб рядового і начальницького складу і за своїм змістом відрізняється від порушення службової дисципліни, яке є підставою для звільнення згідно ст.64 Положення про проходження служби та Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справи України.

Статтею 2 Закону України Про міліцію встановлено, що основними завданнями міліції є: забезпечення особистої безпеки громадян, захист їх прав і свобод, законних інтересів; запобігання правопорушенням та їх припинення; охорона і забезпечення громадського порядку; виявлення і розкриття злочинів, розшук осіб, які їх вчинили; забезпечення безпеки дорожнього руху; захист власності від злочинних посягань; виконання кримінальних покарань і адміністративних стягнень; участь у поданні соціальної та правової допомоги громадянам, сприяння у межах своєї компетенції державним органам, підприємствам, установам і організаціям у виконанні покладених на них законом обов'язків.

Відповідно до ст. 3 Закону України Про міліцію діяльність міліції будується на принципах законності, гуманізму, поваги до особи, соціальної справедливості, взаємодії з трудовими колективами, громадськими організаціями й населенням.

Відповідно до п. 10 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, особи рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ користуються всіма соціально-економічними, політичними та особистими правами і свободами, виконують усі обов'язки громадян, передбачені Конституцією УРСР та іншими законодавчими актами, а їх права, обов'язки і відповідальність, що випливають з умов служби, визначаються законодавством, Присягою, статутами органів внутрішніх справ і цим Положенням.

Як вже судом зазначалось, пунктом 66 Положення про проходження служби, встановлено, що особи рядового і начальницького складу, які скоїли вчинки, що дискредитують звання рядового і начальницького складу, звільняються з органів внутрішніх справ. При цьому звільнення проводиться з урахуванням вимог пункту 62 цього Положення.

Отже пунктом 66 Положення про проходження служби передбачено особливу підставу звільнення працівника міліції з органів внутрішніх справ.

Пунктом 23 вищевказаного Положення про проходження служби встановлено, що особи рядового і начальницького складу несуть дисциплінарну, адміністративну, матеріальну та кримінальну відповідальність згідно з законодавством.

Сутність службової дисципліни, обов'язки осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ України (далі - особи рядового і начальницького складу) стосовно її дотримання, види заохочень та дисциплінарних стягнень, порядок і права начальників щодо їх застосування, а також порядок оскарження дисциплінарних стягнень визначені Дисциплінарним статутом органів внутрішніх справ України, що затверджений Законом України від 22.03.2006 року №3460-IV (надалі - Дисциплінарний статут).

Статтею 1 Дисциплінарного статуту визначено поняття службова дисципліна - дотримання особами рядового і начальницького складу Конституції і законів України, актів Президента України і Кабінету Міністрів України, наказів та інших нормативно-правових актів Міністерства внутрішніх справ України, підпорядкованих йому органів і підрозділів та Присяги працівника органів внутрішніх справ України.

Службова дисципліна в органах внутрішніх справ досягається: створенням належних умов проходження служби особами рядового і начальницького складу; набуттям високого рівня професіоналізму; забезпеченням гласності та об'єктивності під час проведення оцінки результатів службової діяльності; дотриманням законності і статутного порядку; повсякденною вимогливістю начальників до підлеглих, постійною турботою про них, виявленням поваги до їх особистої гідності; вихованням в осіб рядового і начальницького складу високих моральних і ділових якостей; забезпеченням соціальної справедливості та високого рівня соціально-правового захисту; умілим поєднанням і правильним застосуванням заходів переконання, примусу, дисциплінарного та громадського впливу; належним виконанням умов контракту про проходження служби.

Статтею 2 Дисциплінарного статуту надане визначення дисциплінарного проступку, це - невиконання чи неналежне виконання особою рядового або начальницького складу службової дисципліни.

Відповідно до ст.5 Дисциплінарного статуту за вчинення дисциплінарних проступків особи рядового і начальницького складу несуть дисциплінарну відповідальність згідно з цим Статутом.

Статтею 7 Дисциплінарного статуту визначено, що службова дисципліна базується на високій свідомості та зобов'язує кожну особу рядового і начальницького складу: дотримуватися законодавства, неухильно виконувати вимоги Присяги працівника органів внутрішніх справ України, статутів і наказів начальників; захищати і охороняти від протиправних посягань життя, здоров'я, права та свободи громадян, власність, довкілля, інтереси суспільства і держави; поважати людську гідність, виявляти турботу про громадян і бути готовим у будь-який час надати їм допомогу; дотримуватися норм професійної та службової етики; берегти державну таємницю; у службовій діяльності бути чесною, об'єктивною і незалежною від будь-якого впливу громадян, їх об'єднань та інших юридичних осіб; стійко переносити всі труднощі та обмеження, пов'язані зі службою; постійно підвищувати свій професійний та культурний рівень; сприяти начальникам у зміцненні службової дисципліни, забезпеченні законності та статутного порядку; виявляти повагу до колег по службі та інших громадян, бути ввічливим, дотримуватися правил внутрішнього розпорядку, носіння встановленої форми одягу, вітання та етикету; з гідністю і честю поводитися в позаслужбовий час, бути прикладом у дотриманні громадського порядку, припиняти протиправні дії осіб, які їх учиняють; берегти та підтримувати в належному стані передані їй в користування вогнепальну зброю, спеціальні засоби, майно і техніку.

У разі виявлення порушень законодавства, зловживань чи інших правопорушень у службовій діяльності особа рядового або начальницького складу повинна вжити заходів щодо припинення цих порушень та доповісти про це безпосередньому або старшому прямому начальникові.

Статтею 12 Дисциплінарного статуту визначені види дисциплінарних стягнень, які накладаються на осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ за порушення службової дисципліни, у тому числі згідно п. 6 та п. 8 передбачено звільнення з посади та звільнення з органів внутрішніх справ.

Статтею 14 Статуту встановлений порядок накладання дисциплінарних стягнень, за якою з метою з'ясування всіх обставин дисциплінарного проступку, учиненого особою рядового або начальницького складу, начальник призначає службове розслідування.

Перед накладенням дисциплінарного стягнення начальник або особа, яка проводить службове розслідування, повинні зажадати від порушника надання письмового пояснення. Небажання порушника надавати пояснення не перешкоджає накладенню дисциплінарного стягнення.

При визначенні виду дисциплінарного стягнення мають враховуватися тяжкість проступку, обставини, за яких його скоєно, заподіяна шкода, попередня поведінка особи та визнання нею своєї вини, її ставлення до виконання службових обов'язків, рівень кваліфікації тощо. При цьому звільнення осіб рядового і начальницького складу з органів внутрішніх справ як вид стягнення є крайнім заходом дисциплінарного впливу.

Про накладення дисциплінарного стягнення видається наказ, зміст якого оголошується особовому складу органу внутрішніх справ.

Зміст наказу доводиться до відома особи рядового або начальницького складу, яку притягнуто до дисциплінарної відповідальності, під підпис. У разі звільнення з посади або звільнення з органів внутрішніх справ особі рядового або начальницького складу видається витяг з наказу.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідно до висновку службового розслідування, встановлено, що ОСОБА_1 з іншим співробітником міліції, ігноруючи вимоги чинного законодавства України, вступили у неділові стосунки з громадянином ОСОБА_3, вимагаючи від останнього незаконну винагороду за не ініціювання питання про відсторонення його від посади лікаря та не притягнення до кримінальної відповідальності за ст. 364, ст. 367 КК України та в подальшому при отриманні вказаної винагороди були затримані співробітниками УСБУ в Одеській області.

Також, як встановлено у ході досудового розслідування, підполковник міліції ОСОБА_6, у порушення вимог ст. 40 КПК України, вимог п. 6.4. Інструкції взаємодії органів досудового розслідування з іншими підрозділами внутрішніх справ у попередженні, виявлені та розслідуванні кримінальних правопорушень, затвердженої наказом МВС України від 14.08.2012 року № 700, безпідставно допустила майора міліції ОСОБА_1 до участі у проведенні слідчих дій, а останнім було безпідставно прийнято участь у проведенні слідчих дій, оскільки будь-яких доручень по кримінальному провадженню № 0000185 від 15.01.2015 року оперативним підрозділам Суворовського РВ ОМУ ГУМВС України в Одеській області в порядку ст. 40 КПК України, старшим слідчим Суворовського РВ ОМУ ГУМВС України в Одеській області підполковником міліції ОСОБА_6 не надавались, що підтверджується довідкою СВ Суворовського РВ ОМУ ГУМВС України в Одеській області.

Також встановлено, що після складання рапортів про виявлення порушення чинного законодавства ОСОБА_3 та внесення відомостей викладених в цих рапортах до ЄРДР РВ, оперуповноважений СБНОН Суворовського РВ ОМУ ГУМВС майор міліції ОСОБА_1 будь-яких процесуальних дій (допит підозрюваного ОСОБА_3, зібрання речових доказів, складання будь-яких процесуальних документів тощо), в рамках вищевказаного кримінального провадження не виконував, що підтверджено відповідним рапортом (а.с. 55).

Відповідно до ст. 25 Закону України Про міліцію працівник міліції несе за свої протиправні дії або бездіяльність дисциплінарну чи кримінальну відповідальність.

Поняття дисциплінарного проступку визначено статтею 2 Закону України Про Дисциплінарний статут органів внутрішніх справ України, згідно з якою дисциплінарний проступок - це невиконання чи неналежне виконання особою рядового або начальницького складу службової дисципліни. В свою чергу службовою дисципліною є дотримання особами рядового і начальницького складу Конституції і законів України, актів Президента України і Кабінету Міністрів України, наказів та інших нормативно-правових актів Міністерства внутрішніх справ України, підпорядкованих йому органів і підрозділів та Присяги працівника органів внутрішніх справ України.

Оскільки позивач звільнений за дискредитацію органів внутрішніх справ, судом перевірено, чи дійсно мали місце такі наслідки правопорушення вчиненого позивачем, що суд оцінює як навмисне вчинення дій, які підривають авторитет, імідж та довіру звання службових осіб начальницького складу, до якого відносилася позивач та до всієї системи правоохоронних органів.

Отже, на підставі встановлених фактів суд дійшов висновку, що позивач, перебуваючи на посаді старшого оперуповноваженого СБНОН Суворовського РВ ОМУ, вчинив проступок, який є несумісним з вимогами працівника органів внутрішніх справ України, статутів і наказів начальників; є свідченням недотримання норм професійної та службової етики; доказує той факт, що майор міліції ОСОБА_1 не приймав заходів стосовно зміцнення службової дисципліни, забезпечення законності та статутного порядку; не був прикладом у дотриманні правового порядку, а отже скоїв вчинок, який дискредитує звання службової особи органів внутрішніх справ.

Крім того суд, оцінюючи посилання позивача та його представника на той факт, що за порушеною відносно нього кримінальною справою, відсутній вирок суду, лише який може бути обовязковим для суду для підтвердження факту, чи мало місце діяння та чи вчинене воно особою, відносно якої ухвалено вирок, вважає їх хибними та зазначає, що звільнення за дискредитацію звання рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ є окремою підставою для звільнення, яке ніяк не пов'язано з порушенням кримінальної справи і набранням чинності вироком, який постановлено судом за результатами розгляду кримінальної справи. При цьому засуджені за вчинення злочину особи рядового і начальницького складу (в тому числі і без позбавлення спеціального звання), підлягають звільненню зі служби в органах внутрішніх справ після вступу в законну силу вироку суду за п. 67 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ України, тобто це є окремою підставою для звільнення, яка передбачає інший порядок звільнення.

За таких обставин, суд не може прийняти до уваги твердження позивача, що факт вчинення проступку, якій дискредитує авторитет органів внутрішніх справ не може бути доведений доки вина позивача не буде встановлена судом за результатами розгляду кримінальної справи, оскільки набрання законної сили вироком суду є підставою для звільнення особи за п. 67 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, який є окремою підставою звільнення і не є видом дисциплінарного стягнення.

Суд зазначає, що оскільки позивача звільнено за ст. 66 (за дискредитацію) Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, то доведеність чи недоведеність факту скоєння позивачем злочину на законність оскаржуваного наказу про його звільнення не впливає, адже ніякі докази для суду не мають наперед установленої сили. Проте сам факт порушення проти позивача кримінальної справи мав враховуватися під час обрання щодо нього заходу дисциплінарного стягнення.

Крім того, суд враховує, що відповідно до статті 17 Закону України Про міліцію ОСОБА_1 при прийнятті на службу до міліції приносив присягу та клявся, у тому числі завжди суворо дотримуватися Конституції України та чинного законодавства, бути сумлінним і дисциплінованим працівником, а також присягав з високою відповідальністю виконувати свій службовий обов'язок, вимоги статутів і наказів, постійно вдосконалювати професійну майстерність та підвищувати рівень культури, всіляко сприяти зміцненню авторитету органів внутрішніх справ, та клялася мужньо і рішуче, не шкодуючи своїх сил і життя, боротися із злочинністю, захищати від протиправних посягань на життя, здоров'я, прав й свободи громадян, державний устрій і громадський порядок. Проте вчинені ОСОБА_1 дії свідчать про застосування з боку працівника міліції, якою є позивач, недозволених методів досягнення власної вигоди, які призвели до порушення прав та інтересів людини в результаті порушення вимог чинного законодавства, що не може сприяти зміцненню авторитету органів внутрішніх справ. При цьому вчинення протиправних дій працівником міліції мало місце при виконані ним службових обов'язків під час проходження служби в органах внутрішніх справах.

При цьому суд зазначає, що дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення зі служби в органах внутрішніх справ на позивача накладено 27.05.2015 року наказом № 1805, а реалізовано 12.06.2015 року наказом № 351 о/с.

Статтею 18 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України, яка регулює питання виконання та зняття дисциплінарних стягнень, передбачено, що дисциплінарне стягнення виконується негайно, але не пізніше місяця з дня його накладення, не враховуючи періоду перебування особи рядового або начальницького складу у відпустці, відрядженні або її тимчасової непрацездатності. Після закінчення цього строку дисциплінарне стягнення не виконується. Такі дисциплінарні стягнення, як звільнення з посади та звільнення з органів внутрішніх справ, накладені на осіб рядового і начальницького складу, які тимчасово непрацездатні або перебувають у відпустці, відрядженні, виконуються після їх прибуття до місця проходження служби.

На підставі встановлених у судовому засіданні фактів, оцінюючи докази, які є у справі їх достатність і взаємний зв'язок у їх сукупності, суд приходить до висновку, що при звільненні позивача з органів внутрішніх справ, відповідачем було враховано тяжкість скоєного проступку, обставини за яких його скоєно, заподіяну шкоду позитивному іміджу міліції, попередню поведінку позивача, ставлення позивача до виконання службових обовязків, а також встановлена його несумісність з подальшим проходженням служби в органах внутрішніх справ, у звязку з чим суд вважає, що відповідач - ГУМВС України в Одеській області при винесенні спірного наказу № 1805 від 27.05.2015 року в частині пункту 1 діяв на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано, обґрунтовано, пропорційно, своєчасно та з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення. Отже підстави для скасування оскаржуваного наказу відсутні.

Оскільки судом встановлено правомірність оскаржуваного наказу відповідача, похідні позовні вимоги позивача щодо поновлення його на посаді, задоволенню також не підлягають.

Оцінюючи правомірність дій та рішень органу владних повноважень, суд керується критеріями, закріпленими у ст.2 КАС України, які певною мірою відображають принципи адміністративної процедури, встановлюючи при цьому чи прийняті (вчинені) ним рішення (дії): на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з ч. 1 ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, а згідно зі ст. 105 КАС України позивач має право, зокрема, вимагати скасування або визнання нечинним рішення відповідача субєкта владних повноважень повністю чи окремих його положень.

На підставі вищевикладеного, з урахуванням встановлених у судовому засіданні фактів, оцінюючи надані сторонами у справі докази у сукупності, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 необгрунтовані, а отже задоволенню не підлягають.

Керуючись ст. ст. 2,4, 9, 11, 69-72, 86, 158-163, 167, 254 КАС України суд, -

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Одеській області, за участю третьої особи яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_2, про визнання протиправним та скасування п.1 Наказу від 27.05.2015 року №1805 Про надзвичайну подію в Суворовському РВ ОМУ ГУ МВС України в Одеській області, визнання протиправним та скасування Наказу від 18.06.2015 року №378 о/с, поновлення на посаді відмовити повністю.

Постанову може бути оскаржено до Одеського апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції. Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 КАС України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя П.П.Марин