Справа № 335/8810/15-а (2-а/335/218/2015)
Суддя: Білак С.В.
Дата ухвалення: 2015-12-07 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Суддя-доповідач - ОСОБА_1
Головуючий у 1 інстанції Рибалко Н.І.
ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

07 грудня 2015 рокусправа № 335/8810/15-а (2-а/335/218/2015)
Приміщення суду за адресою: 49083, м. Дніпропетровськ, пр.імені Газети Правда, 29

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Білак С.В., суддів: Олефіренко Н.А. Шальєвої В.А. , секретар судового засідання Фірсік Д.Ю., розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в Орджонікідзевському районі м. Запоріжжя на постанову Орджонікідзевського районного суду м.Запоріжжя від 29 вересня 2015 р. у справі № 335/8810/15-а (2-а/335/218/2015) за позовом ОСОБА_2 до Управління Пенсійного фонду України в Орджонікідзевському районі м. Запоріжжя про зобов'язання поновити виплату пенсії, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач - ОСОБА_2 звернулась до Орджонікідзевського районного суду м.Запоріжжя з адміністративним позовом до Управління Пенсійного фонду України в Орджонікідзевському районі м.Запоріжжя про зобовязання здійснити виплату пенсії, в якому просила суд зобовязати відповідача поновити виплату їй пенсії, як інваліду 3 групи від загального захворювання з 01 червня 2015 року, стягнути на її користь витрати по сплаті судового збору у сумі 243,60 грн.

Постановою Орджонікідзевського районного суду м.Запоріжжя від 29 вересня 2015 р. позовні вимоги задоволено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, відпловідач подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального права та суперечності чинному пенсійному законодавству України, просить скасувати постанову Орджонікідзевського районного суду м.Запоріжжя від 29 вересня 2015 р. та прийняти нову постанову, якою в задоволені позовних вимог відмовити повністю.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначив, що позивачу з 26.06.2007 року виплачувалась пенсія по інвалідності, проте на теперішній час вона працює в органах місцевого самоврядування.

У звязку з вищевикладеним, на підставі ч.7 ст.21 Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування» у період служби в органах місцевого самоврядування пенсії призначені відповідно до законодавства України не виплачуються.

Відповідач окремо зауважив, що дане обмеження є тимчасове, у період з 01.04.2015 року по 31.12.2015 року або до моменту звільнення з посади в органах місцевого самоврядування.

Особи, які беруть участь у справі, у судове засідання не прибули, належним чином були повідомлені про дату, час і місце судового засідання.

Відповідно до ч.4 ст. 196 КАС України, неприбуття у судове засідання сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про дату, час і місце апеляційного розгляду, не перешкоджає судовому розгляду справи.

Згідно з ч.1 ст.41 КАС україни у разі неявки у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності осіб, які беруть участь у справі (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, перебуває на обліку в Управлінні Пенсійного фонду України в Орджонікідзевському районі м.Запоріжжя та з 26.06.2007 року їй призначена пенсія по інвалідності 3 групи за нормами Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування».

Позивач працює на посаді начальника відділу адміністративно-правової роботи Районної адміністрації Запорізької міської ради по Комунарському району, є державним службовцем.

З 1 квітня 2015 року відповідачем виплату вказаної вище пенсії позивачу припинено з посиланням на вимоги Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 року № 213-VIII.

При вирішенні справи колегія суддів виходить з наступного.

Статтею 46 Конституції України передбачено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Статтею 19 Конституції України регламентовано, що правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Рішенням Конституційного Суду України від 26.12.2011 року № 20/20'. визначено, що одним з визначальних елементів у регулюванні суспільних відносин соціальній сфері є додержання принципу пропорційності між соціальним захистом громади та фінансовими можливостями держави, а також гарантування права кожного на достатій життєвий рівень (абзац сьомий підпункту 2.1 пункту 2 Рішення). При цьому Конституційним Судом України взято до уваги статтю 22 Загальної декларації прав людини, за якою розміри соціальних виплат і допомоги встановлюються з урахуванням фінансових можливостей держави. Європейський суд з прав людини у рішенні від 09.10.1979 року у справі «Ейрі проти Ірландії» констатував, що здійснення соціально-економічних прав людини значною мірою залежить від становища в державах, особливо фінансового. Такі положення поширюються й на питання допустимості зменшення соціальних виплат, про що зазначено і рішенні цього суду у справі «Кйартан Асмундсон проти Ісландії» від 21.10.2004 року (абзац шостий підпункту 2.1 пункту 2 Рішення).

Відповідно до Положення про Пенсійний фонд України, бюджет Пенсійного фонду України затверджує Урядом. Таким чином, Верховна Рада України є органом, який забезпечує проведення державної політики у соціальній сфері, а Пенсійний фонд України - органом, який реалізує таку політику.

Отже, одним із визначальних елементів у регулюванні суспільних відносин у соціальній сфері є додержання принципу пропорційності між соціальним захистом громадян та фінансовими можливостями держави, а також гарантування права кожного на достатній життєвий рівень.

Конституційний Суд України також зазначив, що передбачені законами соціально - економічні права не є абсолютними. Механізм реалізації цих прав може бути змінений державою, зокрема, через неможливість їх фінансового забезпечення шляхом пропорційного перерозподілу коштів з метою збереження балансу інтересів усього суспільства. Крім того, такі заходи можуть бути обумовлені необхідністю запобігання чи усунення реальних загроз економічній безпеці України, що згідно з частиною першою статті 17 Конституції України є найважливішою функцією держави.

З 01.04.2015 набув чинності Закон України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 02.03.2015 № 213-VІІІ.

Частину 7 статті 21 Закону України "Про службу в органах місцевого самоврядування від 07.06.2001 № 2493-ІІІ доповнено реченням такого змісту: "Тимчасово, у період з 1 квітні 2015 року по 31 грудня 2015 року, посадовим особам місцевого самоврядування (крім інвалідів І та II груп, інвалідів III групи та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія пункту 2 статті 10 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціальною захисту"), у період служби в органах місцевого самоврядування, пенсії, призначені відповідно до законодавства України, не виплачуються.

З огляду на вищевикладене колегія суддів прийшла до висновку, що оскільки позивач продовжує працювати на посаді начальника відділу адміністративно-правової роботи Районної адміністрації Запорізької міської ради по Комунарському району, тому підстави для нарахування та виплати їй пенсії з 01 квітня 2015 року відсутні.

Відповідно до ст.202 КАС України, підставами для скасування постанови суду першої інстанції та ухвалення нового рішення є порушення норм матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи або питання.

Враховуючи вищезазначене, колегія суддів вважає, що постанова суду першої інстанції прийнята з порушенням норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, а тому підлягає скасуванню.

Ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 23.11.2015 року було відстрочено сплату судового збору до ухвалення рішення по справі, а тому судовий збір за звернення до суду з апеляційною скаргою на постанову Орджонікідзевського районного суду м.Запоріжжя від 29 вересня 2015 р. у справі № 335/8810/15-а (2-а/335/218/2015) у розмірі 80,39 грн. (110 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви) підлягає присудженню на користь Державного бюджету України за рахунок бюджетних асигнувань Управління Пенсійного фонду України в Орджонікідзевському районі м. Запоріжжя.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 41, 167, 183-2, 184, 195, 196, 198, 202, 205, 207, 211, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВА:

Апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в Орджонікідзевському районі м. Запоріжжя на постанову Орджонікідзевського районного суду м.Запоріжжя - задовольнити.

Постанову Орджонікідзевського районного суду м.Запоріжжя від 29 вересня 2015 р. у справі №335/8810/15-а (2-а/335/218/2015) за позовом ОСОБА_2 до Управління Пенсійного фонду України в Орджонікідзевському районі м. Запоріжжя про зобов'язання поновити виплату пенсії - скасувати.

В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_2 до Управління Пенсійного фонду України в Орджонікідзевському районі м. Запоріжжя про зобов'язання поновити виплату пенсії відмовити.

Присудити на користь Державного бюджету України за рахунок бюджетних асигнувань Управління Пенсійного фонду України в Орджонікідзевському районі м.Запоріжжя () судовий збір у розмірі 80 (вісімдесят) грн. 39 коп.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя С.В. Білак

Судді Н.А. Олефіренко

ОСОБА_3