Справа № 1309/9729/12,2а-1309/786/12
Суддя: Большакова Олена Олегівна
Дата ухвалення: 2015-12-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 грудня 2015 року Справа № 876/10892/13

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі :

головуючого судді Большакової О.О.,

суддів Гудима Л.Я., Макарика В.Я,

з участю секретаря судового засідання Гнідець Р.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 ОСОБА_2 на постанову Залізничного районного суду міста Львова від 21 травня 2013 року в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 ОСОБА_2 до управління Пенсійного фонду України в Залізничному районі м. Львова про відміну стягнення з пенсії, повернення коштів,

В С Т А Н О В И В :

15 листопада 2012 року ОСОБА_3-Є.Г. звернулася до Залізничного районного суду м. Львова з позовом до управління Пенсійного фонду України в Залізничному районі м. Львова (далі УПФУ в Залізничному районі м. Львова) про визнання протиправним рішення управління Пенсійного фонду України в Залізничному районі міста Львова від 30 січня 2012 року про відрахування з її пенсії, скасування та призупинення цього ріння, зобов»язання виплатити їй незаконно стягнуту пенсію з 1 го березня 2012 року в сумі 2141, 09 грн., відшкодування моральної шкоди в розмірі 50% від місячної пенсії 537,24 грн.

Постановою Залізничного районного суду м. Львова від 21 травня 2013 року в задоволенні позовних вимог відмовлено.

Не погодившись із таким рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_3-Є.Г. оскаржила його в апеляційному порядку. Вважає постанову незаконною, оскільки судом не було повністю зясовані обставини незаконного стягнення з пенсії. Вважає, що оскаржуване судове рішення прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права. Зокрема, апелянт зазначила, що висновок суду першої інстанції щодо порушення нею п. 12 Порядку надання та оформлення документів для призначення та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсії, затвердженого постановою ПФУ від 25.11.2005 року № 22-через неповідомлення нею управління Пенсійного фонду про те, що вона стала зайнятою особою, є безпідставним, адже вона офіційно зареєстрована з листопада 2003 року і сплачує відповідні внески. Отже згідно даних персоніфікованого обліку відповідач повинен був з»ясувати, що ОСОБА_3-Є.Г. є приватним підприємцем.

Представник апелянта ОСОБА_4 у судовому засіданні підтримав доводи апеляційної скарги та просив задовольнити її з підстав, що у ній наведені.

ОСОБА_3-Є.Г. у судовому засіданні також пояснила, що не отримувала у 2009-2012 роках підвищення до пенсії як непрацююча.

Представник відповідача ОСОБА_5 у судовому засіданні заперечив щодо доводів апеляційної скарги та просив залишити рішення суду першої інстанції без змін. Зауважив, що позивач у суді першої інстанції не заперечувала факт отримання нею підвищення до пенсії як непрацюючій особі. Також зауважив, що позивач підписала зобовязання, згідно якого повинна була повідомити управління пенсійного фонду про зміни умов для призначення пенсії. Однак цього не зробила.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників сторін, вивчивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_3-Є.Г. з 24 вересня 2003 року перебуває на обліку в управлінні Пенсійного Фонду України в Залізничному районі м. Львова як одержувач пенсії за віком відповідно до Закону України «Про наукову та науково-технічну діяльність».

Розмір пенсії ОСОБА_3-Є.Г. складається з основного розміру пенсії від середнього заробітку, підвищення згідно 20% темпів росту зарплати, доплати до розміру пенсії з урахуванням індексації, визначеної станом на 31.12.2007 року.

Також позивач отримувала доплату до пенсії, що передбачена для непрацюючих осіб, згідно Постанов Кабінет Міністрів України № 374 від 28 березня 2002 року та № 198 від 11 березня 2009 року з квітня 2009 року.

04 листопада 2003 року ОСОБА_3-Є.Г. зареєстрована в як фізична особа підприємець в управлінні Пенсійного фонду України в Галицькому районі м. Львова.

Оскільки позивач не повідомила управління Пенсійного фонду України Залізничному району м. Львова про працевлаштування, виникла переплата в складі сум нарахованої індексації пенсії та виплат, передбачених непрацюючим особам згідно постанов Кабінету Міністрів України від 28.03.2002 року № 374 та від 11.03.2009 року № 198.

Рішенням від 1 лютого 2012 року управління Пенсійного фонду України в Залізничному районі міста Львова було вирішено утримати переплату пенсії ОСОБА_3-Є.Г. за період з 1 квітня 2009 року по 29 лютого 2012 року, яка вникла внаслідок працевлаштування пенсіонера, в розмірі 20 % до повного погашення відповідно до ст. 50 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування»

Як вбачається з матеріалів справи і не заперечується апелянтом, з пенсії ОСОБА_3 з березня 2012 року по листопад 2012 року було утримано 2311,55 грн.

Колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновком суду першої інстанції про законність рішення відповідача та стягнення переплати з таких підстав.

Основний розмір пенсії позивача було підвищено на 12 відсотків відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 28.03.2002 № 374, як непрацюючому пенсіонеру.

В період з квітня 2009 року по лютий 2012 року позивачеві, як непрацюючій особі нараховувалося і виплачувалося підвищення до пенсії відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 11.03.2009 року № 198 «Деякі питання соціального захисту окремих категорій громадян» (01.01.2010 р. відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 05.05.2010 р. № 331 «Деякі питання реалізації Закону України «Про Державний бюджет України на 2010 рік»).

З квітня 2010 року відповідно до Порядку проведення індексації грошових доходів населення від 17.07.2003 року № 1078, пенсійна виплата позивача підлягала індексації.

Відповідно до ч. 2 ст. 16 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» на застраховану особу покладається обов'язок повідомляти територіальні органи Пенсійного фонду про зміну даних, що вносяться до її персональної облікової картки в системі персоніфікованого обліку та Державному реєстрі загальнообов'язкового державного соціального страхування, виїзд за межі держави та про обставини, що спричиняють зміну статусу застрахованої особи, протягом десяти днів з моменту їх виникнення.

Відповідно до частини 1 статті 50 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» суми пенсій, виплачені надміру внаслідок зловживань з боку пенсіонера або подання страхувальником недостовірних даних, можуть бути повернуті пенсіонером добровільно або стягуються на підставі рішень територіальних органів Пенсійного фонду чи в судовому порядку.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про зайнятість населення» зайнятість - це діяльність громадян, пов'язана із задоволенням особистих та суспільних потреб і така, що, як правило, приносить їм доход у грошовій або іншій формі.

Пунктом «б» частини 1 статті 3 Закону України «Про зайнятість населення» визначено, що в Україні до зайнятого населення належать, зокрема, громадяни, які самостійно забезпечують себе роботою, включаючи підприємців, осіб, зайнятих індивідуальною трудовою діяльністю, творчою діяльністю, члени кооперативів, фермери та члени їх сімей, що беруть участь у виробництві, а також члени особистих селянських господарств, діяльність яких здійснюється відповідно до Закону України «Про особисте селянське господарство».

Постановою правління Пенсійного фонду України № 22-1 від 25 листопада 2005 року, яку зареєстровано в Міністерстві юстиції України 27 грудня 2005 року за № 1566/11846, затверджено Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» (далі - Порядок).

Відповідно до цього Порядку для призначення пенсії особа звертається до органів Пенсійного фонду за місцем їх проживання (реєстрації) з відповідною заявою. У заяві вказується чи працює особа на час звернення за призначенням пенсії чи ні.

У п. 12 Порядку зазначено, що у разі працевлаштування особи, якій призначено пенсію, для проведення індексації пенсіонером протягом 10 днів органу, що призначив пенсію, надається довідка про прийняття на роботу.

З огляду на викладене, взяття УПФУ в Галицькому районі м. Львова на облік фізичної особи-підприємця 04 листопада 2003 року не можна вважати належним повідомленням пенсійного органу про реєстрацію особи підприємцем.

Оскільки позивач не виконала вимоги законодавства щодо повідомлення УПФУ в Залізничному районі міста Львова про своє працевлаштування (реєстрацію приватним підприємцем), колегія суддів вважає, що відповідачем правомірно прийнято рішення про утримання з ОСОБА_3-Є.Г. переплати на підставі ч. 1 ст. 50 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Посилання позивача на відсутність з її сторони зловживання (недобросовісності), що призвело до надмірної виплати пенсії, не знайшли свого підтвердження, адже, ОСОБА_3-Є.Г., отримуючи пенсію як непрацююча особа, не повідомила відповідача про своє працевлаштування орган, який призначив їй пенсію, хоча зобовязалася це робити, що підтверджено відповідним документом від 24 вересня 2003 року (а.с. 36).

Факт виплату позивачу підвищення до пенсії у 2009-2012 роках як непрацюючій особі підтверджено довідкою про розмір призначеної і фактично отриманої пенсії ОСОБА_3 від 2 грудня 2015 року, виданою Головним управлінням Пенсійного фонду України у Львівській області, а також даними особового рахунку № 195057 від 20 лютого 2012 року (а.с. 10).

Слід зазначити, що ОСОБА_3-Є.Г. у позовній заяві не заперечувала факт отримання нею вищевказаних сум.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає необґрунтованими доводи апелянта про неправомірність рішення УПФУ в Залізничному районі міста Львова від 1 лютого 2012 року про повернення переплати виплаченої позивачу пенсії шляхом щомісячного утримання 20% від пенсійного забезпечення. А відтак, підстави для скасування вказаного рішення відсутні.

Враховуючи наведене, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про безпідставність позовних вимог.

За наведених обставин колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, тому оскаржувану постанову слід залишити без змін.

Керуючись ч. 3 ст. 160, ст.ст. 195, 196, 198, 200, 205, 206, 254 КАС України, суд,

У Х В А Л И В :

апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення, а постанову Залізничного районного суду м. Львова від 21 травня 2013 року в адміністративній справі № 1309/9729/12 - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня складання у повному обсязі шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя О.О. Большакова

Судді Л.Я. Гудим

ОСОБА_6

Повиний текст виготовлено 08 грудня 2015 року.