Справа № 812/1474/15
Суддя: Блохін Анатолій Андрійович
Дата ухвалення: 2015-12-08 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Головуючий у 1 інстанції - Смішлива Т.В.
Суддя-доповідач - ОСОБА_1
ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 грудня 2015 року справа №812/1474/15

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Донецький апеляційний адміністративний суд у складі колегії: судді-доповідача ОСОБА_1, суддів Гаврищук Т.Г., Сухарька М.Г. при секретарі судового засідання Святодух О.Б., за участі представника відповідача ОСОБА_2, розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_3 на постанову Луганського окружного адміністративного суду від 19 жовтня 2015 року у справі № 812/1474/15 за позовом ОСОБА_3 до Державної податкової інспекції у м. Лисичанську Головного управління ДФС у Луганській області про визнання протиправним та скасування рішення про застосування фінансових санкцій від 11.09.2015, -

ВСТАНОВИВ:

25 вересня 2015 року ОСОБА_3 звернулась до суду з позовом до Державної податкової інспекції у м. Лисичанську Головного управління ДФС у Луганській області про визнання протиправним та скасування рішення про застосування фінансових санкцій від 11.09.2015 року.

Постановою Луганського окружного адміністративного суду від 19 жовтня 2015 року у справі № 812/1474/15, у задоволенні позову відмовлено. Позивач із таким рішенням суду першої інстанції не погодився, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне зясуванням судом обставин, які мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушенням норм матеріального та процесуального права. Просив скасувати постанову суду першої інстанції, та винести нову постанову, якою задовольнити позовні вимоги.

На обґрунтування доводів апеляційної скарги апелянт зазначає, що через порушення процедури проведення фактичної перевірки, а саме ненадання посадовими особами податкового органу до початку перевірки копії наказу та направлень на перевірку, відсутності підстав для проведення такої перевірки. Також позивач зазначає, що перевіркою встановлено порушення позивачем лише вимог ст. 15 Закону України від 19.12.1995 № 481/95 Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів, у той час як в оскаржуваному рішенні відповідач вказує вже на порушення позивачем ст.ст. 10, 15 та 17 вказаного Закону. Крім того, Податковим кодексом України передбачено застосування штрафних санкцій на підставі податкового повідомлення-рішення, а тому застосування фінансових санкцій на підставі рішення суперечить чинному законодавству.

Також апелянт зазначає, що суд першої інстанції не прийняв до уваги постанову Лисичанського міського суду від 16.10.2015 про закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ст. 164 ч. 1 КУпАП, у відношенні ОСОБА_3.

Під час апеляційного розгляду представник відповідача заперечував проти доводів апеляційної скарги.

Представник позивача надав суду письмове клопотання з проханням розглянути справу за відсутності апелянта та його представника.

Відповідно до вимог ст. 195 ч.1 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції може вийти за межі доводів апеляційної скарги в разі встановлення під час апеляційного провадження порушень, допущених судом першої інстанції, які призвели до неправильного вирішення справи.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів встановила наступне.

ОСОБА_3 зареєстрована як суб'єкт підприємницької діяльності виконавчим комітетом Лисичанської міської ради Луганської області 15.02.1994 за № 0000740, ідентифікаційний номер НОМЕР_1 та перебуває на обліку в ДПІ у м. Лисичанську (а.с. 11-12).

Згідно свідоцтва про право власності ОСОБА_3 є власником обєкта нерухомого майна кафе-бара Фортеця, розташованого за адресою: м. Лисичанськ, вул. Кільцева, 2. Вказане свідоцтво видано на підставі рішення Лисичанського міського виконавчого комітету № 18 від 19.01.1999. (а.с. 16).

ФОП ОСОБА_3 у 2013-2014 роках здійснювала роздрібну торгівлю алкогольними напоями на підставі ліцензії серії АЕ № 311146, виданої 19.08.2013 Головним управлінням Міндоходів у Луганській області зі строком дії до 20.08.2014. Місце торгівлі: м. Лисичанськ, вул. Кільцева, 2 (закусочна Фортеця) (а.с. 17-18).

Після закінчення строку дії вказаної ліцензії позивач із заявами про отримання нової ліцензії на право здійснення підприємницької діяльності з роздрібної торгівлі алкогольними напоями не зверталась, нової ліцензії не отримувала.

З акта перевірки № 11/21-02/235590008 від 17.08.2015 року вбачається, що державними податковими ревізорами-інспекторами відділу акцизного податку управління контролю за обігом та оподаткуванням підакцизних товарів Головного управління ДФС у Луганській області ОСОБА_4 та ОСОБА_5 здійснено фактичну перевірку господарської одиниці закусочної Фортеця за адресою: м. Лисичанськ, вул. Кільцева, 2, з питань дотримання субєктами господарювання вимог, встановлених законодавством України, які є обовязковими до виконання при здійсненні оптової і роздрібної торгівлі алкогольними напоями та/або тютюновими виробами. Під час перевірки встановлено, що ФОП ОСОБА_3 здійснено продаж алкогольних напоїв без наявності ліцензії на право здійснення роздрібної торгівлі алкогольними напоями: покупцеві було реалізовано одну пляшку алкогольного напою горілки Наша марка обємом 0,5 л. на суму 50,00 грн., чим порушено ст. 15 Закону України від 19.12.1995 № 481/95 Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів. Також в акті зазначено, що до перевірки не надано ліцензію на право здійснення роздрібної чи оптової торгівлі алкогольними напоями, супровідні документи на товар, що реалізується та розрахункові книжки, реєстратор розрахункових операцій відсутній. Перевірку проведено в присутності ФОП ОСОБА_3, яка акт перевірки підписала без заперечень, зазначивши, що претензій до перевіряючих вона не має, з порушеннями згодна, один примірник акта отримала (а.с. 21-27).

Також, до матеріалів перевірки додано пояснення ФОП ОСОБА_3, написані нею власноручно 17.08.2015року безпосередньо після перевірки, у яких зазначено, що у липні 2014 року вона написала заяву на закриття підприємницької діяльності, здала торговий патент, касову книгу та реєстратор розрахункових операцій. До травня 2015 року підприємницьку діяльність не здійснювала, а з червня 2015 року почала допродувати товар, який залишився з 2014 року. Документи та накладні на вказаний товар через проведення АТО втрачено. 17.08.2015 продала алкогольний напій горілку Наша марка за ціною 50,00 грн. (а.с. 28).

На підставі акта перевірки № 11/21-02/235590008 від 17.08.2015 ДПІ у м. Лисичанську ГУ ДФС у Луганській області прийнято рішення про застосування фінансових санкцій до ФОП ОСОБА_3 за порушення ст. 15, 10 Закону України від 19.12.1995 № 481/95 Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів у розмірі 17000,00 грн. Як вбачається з вказаного рішення та додатку до нього штрафні (фінансові) санкції розраховано згідно ч. 2 ст. 17 вказаного Закону у розмірі 200 відсотків вартості отриманої партії товару, але не менше 17000,00 гривень (а.с. 19-20).

Стосовно доводів позивача щодо недотримання податковим органом порядку проведення перевірки та ненадання до перевірки наказу та направлень на проведення перевірки суд першої інстанції зазначив, що згідно ст. 61 Податкового кодексу України податковий контроль - система заходів, що вживаються контролюючими органами з метою контролю правильності нарахування, повноти і своєчасності сплати податків і зборів, а також дотримання законодавства з питань проведення розрахункових та касових операцій, патентування, ліцензування та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи. Податковий контроль здійснюється органами, зазначеними у статті 41 цього Кодексу, в межах їх повноважень, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до п.п. 41.1.1 п. 41.1 ст. 41 Податкового кодексу України контролюючими органами є органи державної податкової служби - щодо податків, які справляються до бюджетів та державних цільових фондів, крім зазначених у підпункті 41.1.2 цього пункту, а також стосовно законодавства, контроль за дотриманням якого покладається на органи державної податкової служби.

Статтею 62 Податкового кодексу України встановлено, що податковий контроль здійснюється шляхом: ведення обліку платників податків; інформаційно-аналітичного забезпечення діяльності органів державної податкової служби; перевірок та звірок відповідно до вимог цього Кодексу, а також перевірок щодо дотримання законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, у порядку, встановленому законами України, що регулюють відповідну сферу правовідносин.

Відповідно до п. 75.1 ст. 75 Податкового кодексу України органи державної податкової служби мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки, що кореспондує також з приписами пп.20.1.3 п.20.1 ст.20 Кодексу.

Підпунктом 75.1.3 п. 75.1 ст. 75 цього Кодексу визначено, що фактичною вважається перевірка, що здійснюється за місцем фактичного провадження платником податків діяльності, розташування господарських або інших об'єктів права власності такого платника. Така перевірка здійснюється контролюючим органом щодо дотримання норм законодавства з питань регулювання обігу готівки, порядку здійснення платниками податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності ліцензій, патентів, свідоцтв, у тому числі про виробництво та обіг підакцизних товарів, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами).

Фактична перевірка здійснюється без попередження платника податків (особи).

Загальні вимоги до порядку організації та проведення фактичних перевірок передбачені нормами статті 80 ПК України.

Фактична перевірка може проводитися на підставі рішення керівника органу податкової служби, оформленого наказом, копія якого вручається платнику податків або його уповноваженому представнику під розписку до початку проведення такої перевірки, та за наявності хоча б однієї з обставин, передбачених пунктом 80.2 статті 80 ПК України.

Відповідно до пп. 80.2.5 п. 80.2 ст. 80 ПК України фактична перевірка може проводитися у разі отримання в установленому законодавством порядку інформації про порушення вимог законодавства в частині виробництва, обліку, зберігання та транспортування спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів та цільового використання спирту платниками податків, а також здійснення функцій, визначених законодавством у сфері виробництва і обігу спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів, нафтопродуктів, палива моторного альтернативного, скрапленого газу.

Зі змісту вищенаведеної норми права вбачається, що фактична перевірка проводиться на підставі пп. 80.2.5. п.80.2 ст. 80 ПК України також і у разі здійснення функцій, визначених законодавством у сфері виробництва і обігу спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів, а не тільки, як стверджує представник позивача, у разі отримання в установленому законодавством порядку інформації про порушення вимог законодавства в частині виробництва, обліку, зберігання та транспортування спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів та цільового використання спирту платниками податків.

Слід зазначити, що статтею 19-1 ПК України визначено функції контролюючих органів, зокрема, здійснюють контроль у сфері виробництва, обігу та реалізації підакцизних товарів, контроль за їх цільовим використанням, забезпечують міжгалузеву координацію у цій сфері; здійснюють заходи щодо запобігання та виявлення порушень законодавства у сфері виробництва та обігу спирту, алкогольних напоїв і тютюнових виробів; проводять роботу щодо боротьби з незаконним виробництвом, переміщенням, обігом спирту, алкогольних напоїв і тютюнових виробів.

Відповідно до ст. 16 Закону України від 19.12.1995 № 481/95-ВР Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів (далі - Закон № 481/95-ВР) контроль за дотриманням норм цього Закону здійснюють органи, які видають ліцензії, а також інші органи в межах компетенції, визначеної законами України.

Судом першої та апеляційної інстанції встановлено, що перевірка ФОП ОСОБА_3 проведена на виконання наказу Головного управління Державної фіскальної служби у Луганській області № 82 від 17.08.2015 Про проведення фактичної перевірки на підставі направлень № 16 та № 17 від 17.08.2015 (а.с. 68-71).

При цьому, направлення на перевірку містять розписку ОСОБА_3 про те, що вона з направленнями на проведення перевірки в закусочній Фортеця ознайомлена 17.08.2015 о 12 годині 15 хвилин, копію наказу № 82 від 17.08.2015 отримала. Тобто, позивач отримала копію наказу про перевірку та ознайомилась з направленнями на перевірку до початку фактичної перевірки, яка, відповідно до акта перевірки від 17.08.2015 розпочалась о 12 годині 20 хвилин.

Оригінали вказаних направлень оглянуто судом першої інстанції та предявлено для огляду позивачу, яка у судовому засіданні підтвердила, що рукописний текст в розписках про ознайомлення з направленнями виконано нею власноручно.

Приймаючи до уваги, що ГУ ДФС у Луганській області є органом ліцензування роздрібної торгівлі алкогольними напоями та тютюновими виробами на території Луганської області, фактичну перевірку ФОП ОСОБА_3 проведено фахівцями ГУ ДФС на підставі п.п. 80.2.5 п. 80.2 ст. 80 ПК України, а саме: при здійсненні функцій по контролю за дотриманням вимог діючого законодавства у сфері виробництва і обігу алкогольних напоїв та тютюнових виробів.

Враховуючи вищевикладене, посилання представника позивача на відсутність в наказі підстав для проведення фактичної перевірки є необґрунтованими.

У випадку ненадання до початку перевірки копії наказу про перевірку та направлень на перевірку субєкт господарювання має право не допустити працівника податкового органу до проведення перевірки. Однак власне недотримання податковим органом вимог законодавства під час здійснення такої перевірки не звільняє субєкта господарювання від передбаченої чинним законодавством відповідальності за допущені ним порушення вимог податкового та іншого законодавства.

Посилання позивача на те, що перевіряючі змусили її підписати акт та написати пояснення, які не відповідали дійсності, є необґрунтованими, так як ані під час перевірки, ані після її закінчення позивач до правоохоронних органів із заявами щодо вчинення незаконних дій працівниками податкового органу не зверталась.

Щодо встановлення факту вчинення порушення чинного законодавства, а саме здійснення роздрібної торгівлі алкогольними напоями без наявності ліцензії слід зазначити, що вказаний факт, по перше, зафіксовано в акті перевірки № 11/21-02/235590008 від 17.08.2015, який позивачем підписано без заперечень.

Один примірник акта позивач отримала відразу після завершення перевірки, що підтверджено ОСОБА_3 у судовому засіданні, однак, заперечення на вказаний акт нею не подавались.

По друге, про факт продажу 17.08.2015 однієї пляшки горілки ОСОБА_3 зазначила у власноручно написаних поясненнях до акта перевірки № 11/21-02/235590008 від 17.08.2015 (а.с. 28).

Крім того, у судовому засіданні суду першої інстанції позивач підтвердила суду те, що 17.08.2015 вона дійсно продала одну пляшку горілки за 50,00 грн., гроші за продану горілку отримала, касовий чек покупцю не видавала, тому що касовий апарат у неї відсутній, а касову книгу вона здала до податкового органу у червні 2014 року.

Таким чином, посилання позивача на відсутність факту вчинення правопорушення та відсутність зазначення в акті перевірки доказів продажу алкогольних напоїв без ліцензії є безпідставними.

Щодо посилань позивача на притягнення її до відповідальності за ст. 17 Закону № 481/95-ВР, порушення якої не відображено в акті перевірки, слід зазначити таке.

Статтею 15 Закону № 481/95-ВР передбачено, що роздрібна торгівля алкогольними напоями (крім столових вин) або тютюновими виробами може здійснюватися суб'єктами господарювання всіх форм власності, у тому числі їх виробниками, за наявності у них ліцензій.

Під час перевірки встановлено факт реалізації алкогольного напою без наявності ліцензії на здійснення даного виду підприємницької діяльності, що є порушенням ст. 15 Закону № 481/95-ВР, та про що зазначено в акті перевірки № 11/21-02/235590008 від 17.08.2015.

Відповідальність за порушення норм Закону № 481/95-ВР передбачена статтею 17 цього Закону.

Згідно абз. 3 ч. 2 ст. 17 Закону № 481/95-ВР до суб'єктів господарювання застосовуються фінансові санкції у вигляді штрафів у разі оптової (включаючи імпорт та експорт) і роздрібної торгівлі спиртом етиловим, коньячним і плодовим, спиртом етиловим ректифікованим виноградним, спиртом етиловим ректифікованим плодовим, алкогольними напоями та тютюновими виробами без наявності ліцензій, - 200 відсотків вартості отриманої партії товару, але не менше 17000 гривень.

Таким чином, зазначення в оскаржуваному рішенні, що фінансову санкцію застосовано згідно ч. 2 ст. 17 Закону № 481/95-ВР за порушення ФОП ОСОБА_3 вимог ст. 15 Закону № 481/95-ВР є правомірним.

Щодо доводів позивача, що оскаржуване рішення прийнято з порушенням форми, а саме: не у формі податкового повідомлення-рішення, слід зазначити наступне.

Частиною четвертою статті 17 Закону № 481/95-ВРвизначено компетенцію органів, уповноважених застосовувати штрафні санкції за порушення норм цього Закону. Рішення про стягнення штрафів, передбачених частиною другою статті 17 Закону, приймаються органами доходів і зборів та/або органом, який видав ліцензію на право виробництва і торгівлі спиртом етиловим, коньячним і плодовим, спиртом етиловим ректифікованим виноградним, спиртом етиловим ректифікованим плодовим, спиртом-сирцем виноградним, спиртом-сирцем плодовим, алкогольними напоями і тютюновими виробами, та іншими органами виконавчої влади у межах їх компетенції, визначеної законами України.

Разом із тим відповідно до пункту 10 підрозділу 10 розділу ХХ Податкового кодексу України (Перехідні положення) нормативно-правові акти Кабінету Міністрів України, Державної податкової адміністрації України та інших центральних органів виконавчої влади, прийняті до набрання чинності цим Кодексом на виконання законів з питань оподаткування, та нормативно-правові акти, які використовуються при застосуванні норм законів про оподаткування (в тому числі акти законодавства СРСР), застосовуються в частині, що не суперечить цьому Кодексу, до прийняття відповідних актів згідно з вимогами цього Кодексу.

Згідно з підпунктом 54.3.3 пункту 54.3 статті 54 Податкового кодексу України контролюючий орган зобовязаний самостійно визначити суму грошових зобовязань, передбачених цим Кодексом або іншим законодавством, у разі застосування штрафних (фінансових) санкцій та пені, у тому числі за порушення у сфері зовнішньоекономічної діяльності, є контролюючий орган.

Відповідно до пункту 58.1 статті 58 Податкового кодексу України у разі, коли сума грошового зобовязання платника податків, передбаченого податковим або іншим законодавством, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, розраховується контролюючим органом відповідно до статті 54 цього Кодексу, такий контролюючий орган надсилає (вручає) платнику податків податкове повідомлення-рішення.

Зазначена норма чітко встановлює, що в разі, коли контролюючий орган діє на підставі статті 54 цього Кодексу (тобто, коли він зобовязаний визначити, зокрема, суму штрафу за порушення вимог законодавства, дотримання якого ним контролюється), такий орган приймає податкове повідомлення-рішення.

Однак, окремі дефекти форми рішення контролюючого органу не повинні сприйматися як безумовні підстави для висновку щодо протиправності спірного рішення і, як наслідок, про його скасування. Якщо спірне рішення прийняте контролюючим органом у межах своєї компетенції та з його змісту можна чітко встановити зміст цього рішення (зокрема, порушення законодавства, за які застосовуються відповідні санкції, та розмір останніх), таке рішення може бути визнане судом правомірним навіть у разі, коли не дотримано окремих елементів форми спірного рішення. У такому разі рішення контролюючого органу про застосування фінансових санкцій за порушення вимог законодавства з регулювання обігу спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів, прийняте не за формою, передбаченою для податкових повідомлень-рішень, варто розцінювати як податкове повідомлення-рішення з окремими дефектами, які не змінюють суті спірного рішення. Вказаний підхід є універсальним принципом розгляду податкових спорів, відповідно до якого перевага надається змісту документа порівняно з його зовнішньою формою.

Враховуючи, що факт порушення позивачем вимог статті 15 Закону № 481/95-ВР, а саме реалізація алкогольних напоїв без наявності відповідної ліцензії, знайшов підтвердження під час вирішення справи, прийняття оскаржуваного рішення не у формі податкового повідомлення-рішення не є ознакою протиправності такого рішення.

Стосовно доводів апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції при ухваленні оскаржуваної постанови не взяв до уваги постанову Лисичанського міського суду від 16.10.2015 про закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ст. 164 ч. 1 КУпАП, у відношенні ОСОБА_3, слід зазначити наступне.

Згідно ч. 1, 4 ст. 72 КАС України обставини, встановлені судовим рішенням в адміністративній, цивільній або господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Вирок суду в кримінальній справі або постанова суду у справі про адміністративний проступок, які набрали законної сили, є обов'язковими для адміністративного суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, щодо якої ухвалений вирок або постанова суду, лише в питаннях, чи мало місце діяння та чи вчинене воно цією особою.

З постанови Лисичанського міського суду від 16.10.2015 року вбачається, що підставою для закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення є посилання на норму Закону, який втратив свою чинність, а також через порушення процедури складання протоколу про адміністративне правопорушення. Разом з цим, судом зафіксовано пояснення ОСОБА_3 про те, що 17.08.2015, спокусившись на наполегливі прохання невідомого їй чоловіка, погодилась продати йому 1 пляшку горілки Наша марка за 50,00 грн. та фактично здійснила продаж горілки.

Слід зазначити, що вищевказаною постановою суду встановлено факт продажу позивачем 17.08.2015 року 1 пляшки горілки Наша марка за 50,00 грн..

Згідно з частиною першою статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що відповідач як субєкт владних повноважень довів правомірність прийнятого ним рішення від 11.09.2015 № 000001/12-09-21/НОМЕР_1 про застосування до ОСОБА_3 фінансових санкцій у розмірі 17000,00 грн.

За таких обставин колегія суддів погоджує висновок суду першої інстанції про необґрунтованість позовних вимог ОСОБА_3 та відсутність підстав для їх задоволення.

З урахуванням викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, постанова прийнята з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування постанови не вбачається.

Керуючись ст. ст. 195, 197, 198, 200, 205, 206, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 на постанову Луганського окружного адміністративного суду від 19 жовтня 2015 року у справі № 812/1474/15 залишити без задоволення.

Постанову Луганського окружного адміністративного суду від 19 жовтня 2015 року у справі № 812/1474/15 за позовом ОСОБА_3 до Державної податкової інспекції у м. Лисичанську Головного управління ДФС у Луганській області про визнання протиправним та скасування рішення про застосування фінансових санкцій від 11.09.2015 залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції за наслідками перегляду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів після набрання законної сили судовим рішенням суду апеляційної інстанції, а в разі складення в повному обсязі відповідно до статті 160 цього Кодексу - з дня складення в повному обсязі.

Повний текст ухвали виготовлено 09 грудня 2015 року.

Головуючий: А.А. Блохін

Судді: Т.Г. Гаврищук

ОСОБА_6