Справа № 379/1139/15-а
Суддя: Шелест С.Б.
Дата ухвалення: 2015-12-08 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 379/1139/15-а Головуючий у 1-й інстанції: Потеряйко С.А.
Суддя-доповідач: Шелест С.Б.
ПОСТАНОВА

Іменем України

08 грудня 2015 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуюча суддя: Шелест С.Б.

Судді: Гром Л.М., Пилипенко О.Є.

За участю секретаря судового засідання: Коломійцевої А.О.

За участі представника позивача: ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Громадської організації «Товариство «Сазан» по любительському лову риби» на постанову Таращанського районного суду Київської області від 13.10.15р. у справі №379/1139/15-а за позовом ОСОБА_3 до Салиської сільської ради Таращанського району Київської області, тертя особа: Громадська організація «Товариство «Сазан» по любительському лову риби» - голова ради організації Коваленко Сергій Миколайович про визнання незаконними та скасування рішень, визнання протиправними дій

у с т а н о в и в:

Позивач звернувся до суду з позовом про визнання незаконними та скасування рішень Салиської сільської ради Таращанського району Київської області «Про надання статусу загального користування водоймами ставку №1 «Марцин» від 29.08.14р. №156-V та «Про розгляд клопотання громадської організації «Товариство «Сазан» по любительському лову риби» від 25.12.14р. №165-56-V; визнання протиправними дій відповідача в особі Якубовича В.В. щодо ухвалення рішень від 29.08.14р. №156-V та від 25.12.14р. №165-56-V.

Постановою Таращанського районного суду Київської області від 13.10.15р. адміністративний позов задоволено частково: визнано незаконними та скасовано рішення Салиської сільської ради Таращанського району Київської області «Про надання статусу загального користування водоймами ставку №1 «Марцин» від 29.08.14р. №156-V та «Про розгляд клопотання громадської організації «Товариство «Сазан» по любительському лову риби» від 25.12.14р. №165-56-V.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з вказаною постановою у частині задоволених позовних вимог, третя особа подала апеляційну скаргу, у якій просить суд скасувати постанову з мотивів порушення судом норм матеріального та процесуального права та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні адміністративного позову.

Свої вимоги апелянт мотивує тим, що оспорювані рішення не порушують прав позивача, так як на момент їх прийняття позивач не набув права оренди водних об'єктів та земель водного фонду згідно договору від 03.06.08р., оскільки такий договір не був зареєстрований у встановленому законом порядку.

Заслухавши суддю-доповідача, представника позивача, розглянувши матеріали справи та апеляційну скаргу третьої особи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, тоді як постанова суду підлягає зміні, виходячи з наступного.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 201 КАС України, підставами для зміни постанови або ухвали суду першої інстанції є: правильне по суті вирішення справи чи питання, але із помилковим застосуванням норм матеріального чи процесуального права.

Задовольняючи позов в частині визнання протиправними і скасування оспорюваних рішень, суд першої інстанції не вказав яким нормам права суперечать такі рішення, а лише виходив з того, що укладений з позивачем договір оренди щодо водних об'єктів та земель водного фонду є чинним, а також, що позивач - орендар не притягувався відповідними органами до відповідальності за порушення вимог водного чи земельного законодавства.

Разом з тим, колегія суддів не погоджується, що вказані мотиви є підставою для визнання протиправними оскаржуваних рішень і наголошує, що п.1 ч.3 статті 3 КАС України покладає на суд обов'язок перевірити у кожній справі щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень, чи прийняті рішення, дії чи бездіяльність суб'єкта владних повноважень: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Зазначена норма кореспондується з ч. 2 ст. 19 Конституції України.

"На підставі" означає, що суб'єкт владних повноважень, зокрема, зобов'язаний діяти на виконання закону, за умов та обставин, визначених ним.

"У межах повноважень" означає, що суб'єкт владних повноважень повинен приймати рішення, а дії вчиняти відповідно до встановлених законом повноважень, не перевищуючи їх.

"У спосіб" означає, що суб'єкт владних повноважень зобов'язаний дотримуватися встановленої законом процедури і форми прийняття рішення або вчинення дії і повинен обирати лише визначені законом засоби.

Зазначені критерії, хоч і адресовані суду, але одночасно вони є і вимогами для суб'єкта владних повноважень, який приймає відповідне рішення.

Суд приймаючи рішення у даній справі не перевірив дотримання відповідачем зазначених критеріїв.

Як вбачається з матеріалів справи 29.08.14р. Салиська сільська рада Таращанського району Київської області рішенням №156-V надала статус загального користування водойми ставу №1 «Марцин ставок» площею 8,92 га та прибережної захисної смуги навколо нього площею 0,44104 га.

Рішенням від 25.12.14р. №165-56-V «Про розгляд клопотання громадської організації «Товариство «Сазан» по любительському лову риби» Салиська сільська рада Таращанського району Київської області вирішила, зокрема:

1. Закріпити за громадською організацією «Товариство «Сазан» по любительському лову риби» для забезпечення статутних положень терміном на 10 років та передати ставок №1 «Марцин ставок», розташований в селі Салила, площею 8,92 га та прибережної захисної смуги навколо нього площею 0,44104 га для любительського лову рибу.

2. Зобов'язати правління громадської організації «Товариство «Сазан» по любительському лову риби» утримувати водоохоронні зони закріпленої водойми у відповідності з Водним кодексом України.

Разом з тим, з матеріалів справи вбачається, що землі водного фонду щодо яких прийняті оспорювані рішення відносяться до державної форми власності.

Вказана обставина підтверджується витягом з Державного земельного кадастру про земельну ділянку №НВ-015 від 28.09.15р., відповідно до якого земельна ділянка за кадастровим номером :01:017:0005 (категорія землі - землі водного фонду) перебуває у державній формі власності.

Даний факт не заперечувався і представником відповідача в судовому засіданні апеляційного суду 24.11.2015р., який попри це вважає, що оскільки ставок знаходиться у адміністративних межах Салиської сільської ради, то сільрада вправі вирішувати питання щодо статусу та права користування цим ставком та прибережної захисної смуги навколо нього.

Колегія суддів не погоджується з такими доводами відповідача, виходячи з наступного.

Частиною 3 ст. 78 Земельного кодексу України передбачено, що земля в Україні може перебувати у приватній, комунальній та державній власності.

Право власності на земельну ділянку поширюється в її межах на поверхневий (ґрунтовий) шар, а також на водні об'єкти, ліси і багаторічні насадження, які на ній знаходяться, якщо інше не встановлено законом та не порушує прав інших осіб (ч. 2 ст. 79 Земельного кодексу України).

У земельно-правовій доктрині приватна, комунальна та державна власність розглядаються як форми власності, тобто форми приналежності землі конкретним суб'єктам, наділеним конкретними правомочностями.

Землі, які належать на праві власності територіальним громадам сіл, селищ, міст, є комунальною власністю.

У комунальній власності перебувають усі землі в межах населених пунктів, крім земель приватної та державної власності, а також земельні ділянки за їх межами, на яких розташовані об'єкти комунальної власності (частини 1,2 ст.83 Земельного кодексу України).

У свою чергу, відповідно до частин 1,2 ст.84 Земельного кодексу України, у державній власності перебувають усі землі України, крім земель комунальної та приватної власності. Право державної власності на землю набувається і реалізується державою в особі Кабінету Міністрів України, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, обласних, Київської та Севастопольської міських, районних державних адміністрацій, державних органів приватизації відповідно до закону.

До повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належить: розпорядження землями територіальних громад; передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб відповідно до цього Кодексу; надання земельних ділянок у користування із земель комунальної власності відповідно до цього Кодексу (п.п. «а», «б», «в» ч.1 ст. 12 Земельного кодексу України).

У свою чергу, розпорядження землями державної власності в межах, визначених цим Кодексом належить до повноважень місцевих державних адміністрацій у галузі земельних відносин (п. «а» ч. 1 ст. 17 Земельного кодексу України).

За наведених обставин та правових норм, колегія суддів дійшла висновку про те, що оспорювані рішення прийняті сільрадою поза межами повноважень, визначених законом, а відтак є протиправні та підлягають скасуванню.

Доводи апелянта про те, що спірні правовідносини не порушують права позивача не заслуговують на увагу, виходячи з наступного.

За змістом ч.1 ст.2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

З матеріалів справи вбачається, що позивач є орендарем водних об'єктів та землі водного фонду загальною площею 14,06615 га згідно з кадастровими планами об'єктів оренди згідно укладеного між позивачем та Таращанською районною державною адміністрацією договору оренди від 03.06.08р. та відповідним актом приймання-передачі.

Відомості про оренду та орендаря - позивача - внесено до Державного земельного кадастру про земельну ділянку, що підтверджується витягом з Державного земельного кадастру про земельну ділянку №НВ-015 від 28.09.15р. Дата державної реєстрації речового права оренди - 03.06.2008 року, строк дії речового права - 49 років.

Частиною 10 ст. 79-1 Земельного кодексу України передбачено, що державна реєстрація речових прав на земельні ділянки здійснюється після державної реєстрації земельних ділянок у Державному земельному кадастрі.

Право власності Таращанської районної державної адміністрації також зареєстровано у Державному земельному кадастрі.

Відповідно до ст. 20 Закону України «Про Державний земельний кадастр» від 7 липня 2011 року N 3613-VI, відомості Державного земельного кадастру є офіційними. Внесення до Державного земельного кадастру передбачених цим Законом відомостей про об'єкти Державного земельного кадастру є обов'язковим.

У свою чергу, офіційність відомостей Державного земельного кадастру означає, що вони мають найвищий державний статус під час визначення характеристик об'єктів, які підлягають земельно-кадастровому обліку, порівняно із будь-якими іншими документами, відомостями, даними, інформаційними довідками тощо, які можуть використовуватися у правозастосовній практиці.

Таким чином, позивач є орендарем земельної ділянки щодо якої прийняті оспорювані рішення, а тому доводи апелянта про те, що оспорювані рішення не порушують його прав та не зачіпають інтересів - не обґрунтовані.

За таких обставин, покликання апелянта на лист відділу Держкомагенства України у Таращанському районі від 07.09.15р., а також про те, що відомості щодо орендаря-позивача були внесені до Державного земельного кадастру про земельну ділянку несвоєчасно не заслуговують на увагу та не можуть бути підставою для відмови у задоволенні позову.

Одночасно з викладеним, погоджуючись з позицією суду першої інстанції щодо наявності підстав для розгляду зазначеного спору у порядку адміністративного судочинства, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

За змістом пункту 1 частини першої статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України справа адміністративної юрисдикції - це переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб'єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Згідно з пунктом 7 частини першої статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України суб'єкт владних повноважень - орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа, інший суб'єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 17 КАС України, юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема: спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

Відповідно до частини першої статті 10, статті 25, пункту 34 частини першої статті 26 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" сільські, селищні, міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами.

Сільські, селищні, міські ради правомочні розглядати і вирішувати питання, віднесені Конституцією України, цим та іншими законами до їх відання. Питання вирішення відповідно до закону питань регулювання земельних відносин вирішуються виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради

Системний аналіз положень Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" (частини першої статті 10, статей 16, 17, 18, 25, 26 та інших) свідчить про те, що органи місцевого самоврядування при вирішенні питань місцевого значення, віднесених Конституцією України та законами України до їхньої компетенції, є суб'єктами владних повноважень, які виконують владні управлінські функції, зокрема нормотворчу, координаційну, дозвільну, реєстраційну, розпорядчу. Як суб'єкти владних повноважень органи місцевого самоврядування вирішують в межах закону питання в галузі земельних відносин.

Так, згідно з рішенням Конституційного Суду України від 01.04.2010 № 10-рп/2010 положення пунктів "а", "б", "в", "г" статті 12 Земельного кодексу у частині повноважень сільських, селищних, міських рад відповідно до цього кодексу вирішувати питання розпорядження землями територіальних громад, передачі земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб, надання земельних ділянок у користування із земель комунальної власності, вилучення земельних ділянок із земель комунальної власності треба розуміти так, що при вирішенні таких питань ці ради діють як суб'єкти владних повноважень;

- положення пункту 1 частини першої статті 17 Кодексу адміністративного судочинства України стосовно поширення компетенції адміністративних судів на "спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності" слід розуміти так, що до публічно-правових спорів, на які поширюється юрисдикція адміністративних судів, належать і земельні спори фізичних чи юридичних осіб з органом місцевого самоврядування як суб'єктом владних повноважень, пов'язані з оскарженням його рішень, дій чи бездіяльності.

З урахуванням викладеного, виходячи з предмету спірних правовідносин, зважаючи на наявність у відповідача у спірних правовідносинах визначальних ознак суб'єкта владних повноважень у розумінні пункту 7 частини першої статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів дійшла висновку про наявність у переданому на вирішення суду спорі визначальних ознак справи адміністративної юрисдикції.

Пунктом 2 частини першої статті 150 Конституції України установлено, що до повноважень Конституційного Суду України належить офіційне тлумачення Конституції України та законів України. Згідно з вимогами частини другої цієї статті з питань, передбачених цією статтею, Конституційний Суд України ухвалює рішення, які є обов'язковими до виконання на території України, остаточними і не можуть бути оскаржені.

Відповідно до статті 69 Закону України "Про Конституційний Суд України" рішення і висновки Конституційного Суду України рівною мірою є обов'язковими до виконання.

Позиція суду щодо обов'язковості виконання рішення Конституційного Суду України відповідає аналогічній позиції Верховного Суду України, викладеній у постанові від 26 травня 2015 року у справі №2а/0470/9130/11.

З наведених вище мотивів, колегія суддів керуючись частиною першою статі 244-2 Кодексу адміністративного судочинства України, вважає за можливе у цій справі відступити від позиції Верховного Суду України викладеній у постановах від 11 листопада 2014 року у справі №21-493а14 та від 9 грудня 2014 року у справі № 21-308а14 про те, що органи місцевого самоврядування у відносинах розпорядження землями комунальної власності є суб'єктами цивільного права і не здійснюють у цих правовідносинах владних управлінських функцій.

Відповідно до пункту 10 частини другої статті 16 Цивільного кодексу України способами захисту цивільних прав та інтересів є визнання незаконним рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади АРК або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Порушені права землекористувачів підлягають захисту в порядку, передбаченому статтею 152 Земельного Кодексу з урахуванням обов'язкового дотримання норм чинного законодавства. Згідно із цими нормами захист прав громадян і юридичних осіб на земельні ділянки здійснюються, зокрема, шляхом визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування, що кореспондується з вимогами частини другої статті 55 Конституцій України і частини десятої статті 59 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні".

Аналіз зазначених норм дає підстави вважати, що оскарження рішень, дій та бездіяльності органів місцевого самоврядування та органів державної влади є окремим способом захисту права, пов'язаним з їх діяльністю як суб'єктів владних повноважень що здійснюють владні функції.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про наявність правових підстав для задоволення позову у частині визнання протиправними та скасування оспорюваних рішень з мотивів наведених у цій постанові.

У частині відмови у задоволенні позову постанова суду першої інстанції апелянтом по суті не оскаржується, а тому за правилами ч.1 ст.195 КАС України, не підлягає перегляду судом апеляційної інстанції.

Керуючись ст.ст.195, 196, п.1.ч.1. ст. 201, 205, 206 КАС України, Київський апеляційний адміністративний суд

п о с т а н о в и в :

апеляційну скаргу Громадської організації «Товариство «Сазан» по любительському лову риби» на постанову Таращанського районного суду Київської області від 13.10.15р. у справі №379/1139/15-а - залишити без задоволення.

Постанову Таращанського районного суду Київської області від 13.10.15р. у справі №379/1139/15-а - змінити у мотивувальній її частині щодо правових підстав для задоволення позову про визнання протиправними та скасування рішення Салиської сільської ради Таращанського району Київської області «Про надання статусу загального користування водоймами ставку №1 «Марцин» від 29.08.14р. №156-V та «Про розгляд клопотання громадської організації «Товариство «Сазан» по любительському лову риби» від 25.12.14р. №165-56-V.

У частині відмови у задоволенні позову - постанову Таращанського районного суду Київської області від 13.10.15р. у справі №379/1139/15-а - залишити без змін.

Дана постанова набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня складання у повному обсязі шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуюча суддя Шелест С.Б.

Судді : Гром Л.М.

Пилипенко О.Є.

Повний текст постанови складений: 09.12.15р.

Головуючий суддя Шелест С.Б.

Судді: Гром Л.М.

Пилипенко О.Є.