Справа № 802/3801/15-а
Суддя: Крапівницька Н. Л.
Дата ухвалення: 2015-12-01 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Вінниця

01 грудня 2015 р. Справа № 802/3801/15-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Крапівницької Н.Л.,

суддів: Дмитришеної Р.М.,

ОСОБА_1,

секретаря судового засідання: Арутюнян З.С.,

за участю представників сторін:

позивача: ОСОБА_2,

представника позивача: ОСОБА_3,

представника відповідача

ДФС України: ОСОБА_4

представника відповідача

Вінницької митниці: ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Вінниці адміністративну справу за позовом

ОСОБА_2

до Державної фіскальної служби України, Вінницької митниці Державної фіскальної служби України,

третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: ГУ ДФС у Вінницькій області.

про визнання протиправним та скасування наказів, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_2 звернувся в суд з адміністративним позовом до Вінницької митниці Державної митної служби України та Державної фіскальної служби України, третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: ГУ ДФС у Вінницькій області про визнання протиправним і скасування наказів, поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу. 22 вересня 2015 року позивача ознайомлено з наказом ДФС України №718 від 18 вересня 2015 року Про результати перевірок митниць ДФС та наказом Вінницької митниці ДФС України №400-о від 21 вересня 2015 року Про розрахунок та звільнення працівників митниці.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач та його представник в судовому засіданні позов підтримали, пояснивши, що ОСОБА_2 працював на посаді начальника митного поста Вінниця-центральний Вінницької митниці Державної фіскальної служби України, а 22 вересня 2015 року його було ознайомлено (з отриманням на руки копій) з наказами Державної фіскальної служби №718 від 18 вересня 2015 року Про результати перевірок митниць ДФС та наказом Вінницької митниці Державної фіскальної служби України №400-о від 21 вересня 2015 року Про розрахунок та звільнення працівників митниці на підставі яких його було звільнено з займаної посади.

Представники відповідача Державної фіскальної служби України, Вінницької митниці ДФС проти задоволення адміністративного позову заперечували, посилаючись на письмові заперечення, які були подані в судовому засіданні. Зазначили, що в ході перевірки встановлено численні недоліки та порушення при організації митного контролю й митного оформлення товарів, транспортних засобів, боротьби із контрабандою та протидії митним порушенням та з інших питань у Вінницькій митниці ДФС, а тому ОСОБА_2 підставно звільнено із займаної посади.

Третя особа ГУ ДФС у Вінницькій області в судове засідання не зявився, хоча про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся.

Отже, суд вжив всі належні від нього заходи щодо повідомлення третьої особи належним чином про час і місце розгляду справи з його участю та реалізацією ним права судового захисту, своїх прав та інтересів.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Норми частини 2 статті 2 КАС України передбачають, що до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень.

Дослідивши матеріали справи, докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі, виходячи з наступного.

Наказом ДФС №718 від 18.09.2015 року, на підставі ст. 147, 148, 149, п.1 ч.1 ст. 41 Кодексу законів про працю України за одноразове грубе порушення трудових обовязків ОСОБА_2 звільнено з посади.

Наказом Вінницької митниці ДФС №400-о від 21.09.2015р. Про розрахунок та звільнення працівників митниці ОСОБА_2 звільнено з посади начальника митного поста Вінниця-центральний Вінницької митниці ДФС із виплатою компенсації за невикористану відпустку (а. с. 36-37).

Підставою для звільнення ОСОБА_2 стали наступні обставини.

На виконання розпорядження ДФС від 07.07.2015 № 184-р Про проведення перевірок із змінами, робочими групами територіальних органів ДФС проведено перевірку Вінницької, митниці ДФС з окремих питань організації роботи.

Так, з 08.07.2015р. по 07.08.2015р. робочою групою у складі працівників ГУ ДФС у Вінницькій області та територіальних органів Митниці ДФС, на чолі з начальником відділу внутрішнього аудиту та контролю ДФС у Вінницькій області ОСОБА_6, з відома та у присутності начальника Вінницької митниці ДФС ОСОБА_7, проведено внутрішню перевірку стану організації роботи Вінницької митниці ДФС за період діяльності з 01.01.2014 по 30.06.2015 щодо забезпечення повноти оподаткування товарів та з інших питань.

Надаючи оцінку законності наказу Державної фіскальної служби України №718 від 18.09.2015 року, суд керується наступним.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про державну службу" №3723-XII від 16.12.1993 року з наступними змінами і доповненнями, де державна служба в Україні це професійна діяльність осіб, які займають посади в державних органах та їх апараті щодо практичного виконання завдань і функцій держави та одержують заробітну плату за рахунок державних коштів.

Основні обов'язки державних службовців визначені статтею 10 вищевказаного Закону.

Так, державний службовець повинен дотримуватись Конституції України та інших актів законодавства України; забезпечувати ефективну роботу та виконання завдань державних органів відповідно до їх компетенції; не допускати порушень прав і свобод людини та громадянина; безпосередньо виконувати покладені на нього службові обов'язки, своєчасно і точно виконувати рішення державних органів чи посадових осіб, розпорядження і вказівки своїх керівників; зберігати державну таємницю, інформацію про громадян, що стала йому відома під час виконання обов'язків державної служби, а також іншу інформацію, яка згідно з законодавством не підлягає розголошенню; постійно вдосконалювати організацію своєї роботи і підвищувати професійну кваліфікацію; сумлінно виконувати свої службові обов'язки, ініціатива і творчість в роботі. Державний службовець повинен діяти в межах своїх повноважень. У разі одержання доручення, яке суперечить чинному законодавству, державний службовець зобов'язаний невідкладно в письмовій формі доповісти про це посадовій особі, яка дала доручення, а у разі наполягання на його виконанні повідомити вищу за посадою особу.

В силу вимог ст. 147 Кодексу законів про працю України за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення: догана, звільнення. Законодавством, статутами і положеннями про дисципліну можуть бути передбачені для окремих категорій працівників й інші дисциплінарні стягнення.

Статтею 14 Закону України "Про держану службу" встановлено особливості дисциплінарної відповідальності державних службовців, зокрема, що дисциплінарні стягнення застосовуються до державного службовця за невиконання чи неналежне виконання службових обов'язків, перевищення своїх повноважень, порушення обмежень, пов'язаних з проходженням державної служби, а також за вчинок, який порочить його як державного службовця або дискредитує державний орган, в якому він працює. До службовців, крім дисциплінарних стягнень, передбачених чинним законодавством про працю України, можуть застосовуватися такі заходи дисциплінарного впливу: попередження про неповну службову відповідність, затримка до одного року у присвоєнні чергового рангу або у призначенні на вищу посаду.

Аналізуючи наведені вище норми, суд приходить до висновку, що норми Закону №3723-ХІІ є спеціальними по відношенню до Кодексу законів про працю України. Тобто, за невиконання чи неналежне виконання службових обовязків до державного службовця поряд із звільненням та попередженням можуть застосовуватись заходи дисциплінарного впливу: попередження про неповну службову відповідність, затримка до одного року у присвоєнні чергового рангу або у призначенні на вищу посаду.

У судовому засіданні судом встановлено, що жодних заходів дисциплінарного впливу до позивача не застосовувались.

Статтею 41 Кодексу законів про працю України передбачені додаткові підстави розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу з окремими категоріями працівників за певних умов.

Так, зокрема, відповідно до п. 1 ч.1 ст. 41 крім підстав, передбачених статтею 40 цього Кодексу, трудовий договір з ініціативи власника або уповноваженого ним органу може бути розірваний також у випадках: одноразового грубого порушення трудових обов'язків керівником підприємства, установи, організації всіх форм власності (філіалу, представництва, відділення та іншого відокремленого підрозділу), його заступниками, головним бухгалтером підприємства, установи, організації, його заступниками, а також службовими особами органів доходів і зборів, яким присвоєно спеціальні звання, і службовими особами центральних органів виконавчої влади, що реалізують державну політику у сферах державного фінансового контролю та контролю за цінами.

Стаття 149 Кодексу законів про працю України визначає порядок застосування дисциплінарних стягнень, в якій зазначено, що до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення. За кожне порушення трудової дисципліни може бути застосовано лише одне дисциплінарне стягнення. При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника. Стягнення оголошується в наказі (розпорядженні) і повідомляється працівникові під розписку.

Крім того, накази відповідачів про притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності є актами індивідуальної дії, які мають відповідати вимогам, встановленим частиною третьою ст. 2 КАС України де передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема, з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення.

Тобто, право особи на участь у процесі прийняття суб'єктом владних повноважень рішень є однією із ключових гарантій реалізації її прав у сфері публічної адміністрації.

Позивач зазначив, що ним було надано письмові пояснення 14 вересня 2015 року на імя голови ДФС ОСОБА_8 в рамках акту перевірки, а не в рамках службової перевірки діяльності за одноразове порушення трудової дисципліни. Також представник позивача вказав на те, що із самого тексту пояснення зазначено як проводилось митне оформлення товарів, включаючи встановлення митної вартості (а.с. 39-41).

Вирішуючи питання про те, чи є те чи інше порушення трудових обов'язків грубим, суд бере до уваги абзац 2 пункту 27 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.1992 №9 Про практику розгляду судами трудових спорів. Вказаним положенням Постанови передбачено, що суд, вирішуючи питання про те, чи є порушення трудових обов'язків грубим, має виходити з характеру проступку, обставин, за яких його вчинено, яку завдано ним (могло бути завдано) шкоду. Порушення є одноразовим. Верховний Суд вважає неможливим звільнення за пунктом 1 стаття 41 КЗпП України, якщо порушення носить тривалий, а не разовий характер, зокрема, не дає підстав для звільнення за цим пунктом у зв'язку з послаблення контролю за роботою підлеглих працівників. Наведене також підтверджується сталою правовою позицією Верховного Суду України, викладеною, зокрема, в ухвалі від 18.11.2004 р. по справі за позовом громадянина Г. до Антимонопольного комітету України про поновлення на роботі та стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу, виходячи зі змісту п. 1 ст. 41 КЗпП України підставою для звільнення керівника за цією нормою є вчинення ним одноразового грубого порушення трудових обов'язків, а не тривале, зокрема, неналежне керівництво роботою установи, ослаблення контролю за роботою підлеглих тощо).

Враховуючи викладене, суд виходить із того, що фактично підставою для прийняття наказу про звільнення ОСОБА_2, слугували результати перевірки. Однак, додаткові заходи, зокрема ініціювання проведення службового розслідування по факту допущених порушень, відповідачем не вживались.

Постановою Кабінету Міністрів України №750 від 13.06.2000 затверджено Порядок проведення службового розслідування стосовно осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування (далі Порядок).

Відповідно до п.1 Порядку стосовно осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування може бути проведено службове розслідування:

у разі невиконання або неналежного виконання ними службових обов'язків, перевищення своїх повноважень, що призвело до людських жертв або заподіяло значну матеріальну чи моральну шкоду громадянинові, державі, підприємству, установі, організації чи об'єднанню громадян; у разі недодержання ними законодавства про державну службу, службу в органах місцевого самоврядування, антикорупційного законодавства на вимогу особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, з метою зняття безпідставних, на її думку, звинувачень або підозр.

Разом з тим, статтею 43 Конституції України гарантовано захист від незаконного звільнення, а згідно із ст. 32 Закону № 3723-XII рішення про припинення державної служби може бути оскаржено державним службовцем безпосередньо до суду.

Частиною 3 статті 2 КАС України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення; безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб'єктів владних повноважень на підтвердження правомірності своїх рішень та дій, суд доходить висновку про протиправність п.п.1.1. п.1 наказу Державної фіскальної служби України №718 від 18.09.2015 року та наказу Вінницької митниці ДФС №400-о від 21.09.2015 року в частині звільнення ОСОБА_2 з 21.09.2015р. з посади начальника митного поста Вінниця -центральний.

Отже, з метою захисту порушених прав та інтересів ОСОБА_2, суд вважає необхідним поновити його на тій посаді, з якої він був незаконно звільнений, тобто на посаді начальника митного поста Вінниця центральний Вінницької митниці ДФС України, починаючи з дати припинення державної служби, тобто з 21 вересня 2015 року.

При цьому, рішення суду в цій частині відповідно до ч. 5 ст. 235 КЗпП України та п. 3 ч. 1 ст. 256 КАС України підлягає негайному виконанню.

Частиною 2 статті 235 КЗпП України передбачено, що при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік.

Відповідно до ч. 1 ст. 27 Закону України "Про оплату праці" порядок обчислення середньої заробітної плати працівника у випадках, передбачених законодавством, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Так, згідно з абз. "з" п. 1 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України №100 від 08.02.1995 року (далі - Порядок), цей Порядок застосовується у випадку вимушеного прогулу.

Пунктом 2 Порядку передбачено, що середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата. Працівникам, які пропрацювали на підприємстві, в установі, організації менше двох календарних місяців, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за фактично відпрацьований час. Якщо протягом останніх двох календарних місяців працівник не працював, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за попередні два місяці роботи.

Відповідно до п. 8 Порядку нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Надаючи оцінку вимозі позивача про стягнення з Вінницької митниці ДФС середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 21 вересня 2015 року по день ухвалення рішення суду із розрахунку середньоденної заробітної плати відповідно до довідки про обчислення середньої заробітної плати з ПКМУ від 08 лютого 1995 року №100 Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати. Для розрахунку враховані два останні місяці перед звільненням. Згідно довідки середня заробітна плата складає 431,52 грн.(а.с.124).

При обчисленні даної суми суд виходив з наступного: ОСОБА_2 звільнено з посади 21 вересня 2015 року, до моменту поновлення його на посаді та прийняття відповідної постанови, якою позовні вимоги позивача задоволено, пройшло 72 календарні дні, з яких 51 робочий день (тобто 431,52*51=22007,52 ). З перерахунку вказаної суми по місяцям виходить, що:

· за вересень 2015 року, в якому було 8 робочих днів слід виплатити 3452,16 грн.;

· за жовтень 2015 року, в якому був 21 робочий день слід виплатити 9061,92 грн.;

· за листопад 2015 року, в якому був 21 робочий день слід виплатити 9061,92 грн.;

· за грудень 2015 року позивачу слід виплатити 431,52 грн.

З урахуванням наведених обставин та встановленого розміру середньоденної заробітної плати судом встановлено, що з моменту звільнення позивача із займаної посади до моменту поновлення його на посаді слід стягнути 22007,52 грн..

Відповідно до статей 11, 71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а суд згідно статті 86 цього Кодексу, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та обєктивному дослідженні.

Керуючись ст.ст. 70, 71, 79, 86, 94, 128, 158, 162, 163, 167 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Позов задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати частину 8 підпункту 1.1. пункту 1 наказу Державної фіскальної служби України №718 від 18.09.2015 року "Про результати перевірок митниць ДФС" в частині звільнення з посади начальника митного поста "Вінниця-центральний" Вінницької митниці Державної фіскальної служби України ОСОБА_2.

Визнати протиправним та скасувати пункт 1 наказу Вінницької митниці Державної фіскальної служби України №400-о від 21.09.2015 року "Про розрахунок та звільнення працівників митниці" в частині звільнення з посади начальника митного поста "Вінниця-центральний" Вінницької митниці Державної фіскальної служби України ОСОБА_2.

Поновити ОСОБА_2 на посаді начальника митного поста "Вінниця-центральний" Вінницької митниці Державної фіскальної служби України з 21.09.2015р.

Зобов'язати Вінницьку митницю Державної фіскальної служби України виплатити ОСОБА_2 середній заробіток за час вимушеного прогулу, виходячи із розрахунку середньоденної заробітної плати в сумі 431,52 грн. за період з 21.09.15р. по 01.12.15 р. включно в сумі 22007,52 грн., з відрахуванням всіх обов'язкових платежів.

Постанову в частині поновлення на посаді та присудження виплати заробітної плати у межах суми за один місяць, а саме, за жовтень 2015 - в розмірі 9061,92 грн., відрахуванням всіх обов'язкових платежів, допустити до негайного виконання.

Постанова набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 254 КАС України.

Відповідно до ст. 186 КАС України апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 цього Кодексу, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Головуючий суддя Крапівницька Н. Л.

Судді: Дмитришена Р.М.

ОСОБА_1