Справа № 806/764/15
Суддя: Моніч Б.С.
Дата ухвалення: 2015-11-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
_____________________________________________
Головуючий у 1-й інстанції: Романченко Є.Ю.
Суддя-доповідач:ОСОБА_1
ПОСТАНОВА

іменем України

"23" листопада 2015 р. Справа № 806/764/15

Житомирський апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді Моніча Б.С.

суддів: Жизневської А.В.

ОСОБА_2,

при секретарі Єрикаловій О.О. ,

за участю

представників сторін:

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги Командитного товариства "Гермес", Новоград-Волинської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Житомирській області на постанову Житомирського окружного адміністративного суду від "22" червня 2015 р. у справі за позовом Командитного товариства "Гермес" до Новоград-Волинської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Житомирській області визнання протиправними та скасування податкових повідомлень - рішень ,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом, у якому просив визнати нечинними і скасувати податкові повідомлення рішення № НОМЕР_1, № НОМЕР_2, № НОМЕР_3 та № НОМЕР_4 від 05.09.2014 та № НОМЕР_5 і № НОМЕР_6 від 25.11.2014.

В обґрунтування своїх позовних вимог КТ "Гермес" посилалося на те, що висновки акту № 1134/22-00/32183446 від 08.08.2014, покладені в основу спірних податкових повідомлень рішень, є безпідставними та не відповідають фактичним обставинам справи. Так як доходи і витрати Підприємства сформовані відповідно до вимог законодавства та підтвердженні належними первинними доказами. При цьому зазначав, що акт перевірки складено без дотримання відповідних норм, він не містить чіткого обґрунтування порушень Податкового кодексу України, в результаті яких здійснено донарахування грошових зобовязань, зменшено обєкт оподаткування Підприємства податком на прибуток і зменшено розмір відємного значення суми податку на додану вартість.

Також КТ "Гермес" вказало, що не є платником екологічного податку та не має обов'язку з його обчислення та перерахування до бюджету відповідно до вимог ст. 240 Податкового кодексу України, оскільки не здійснювало викидів забруднюючих речовин в атмосферу пересувними джерелами забруднення у разі використання ними палива.

Постановою Житомирського окружного адміністративного суду від 22.06.2015 року позов задоволено частково.

Визнано протиправними і скасовано податкові повідомлення - рішення Новоград-Волинської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Житомирській області від 05 вересня 2014 року за №№ НОМЕР_1, НОМЕР_2, НОМЕР_3 та від 25 листопада 2014 року за № НОМЕР_5.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з таким рішенням сторони звернулися з апеляційними скаргами.

Новоград-Волинська об'єднана державна податкова інспекція Головного управління Міндоходів у Житомирській області, посилаючись на незаконність, необ'єктивність та необґрунтованість оскаржуваного рішення, порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати постанову в частині задоволення позовних вимог, та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Командитне товариство "Гермес" просить скасувати постанову в частині відмови позовним вимогам та прийняти нове рішення про задоволення позовних вимог в повному обсязі.

Заслухавши пояснення представників сторін, розглянувши матеріали справи, дослідивши доводи апеляційних скарг та перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального законодавства, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга Новоград-Волинської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Житомирській області не підлягає задоволенню, а апеляційну скаргу Командитного товариства "Гермес" слід задовольнити з огляду на наступне.

Судом встановлено, що КТ "Гермес" ОСОБА_3 зареєстроване як юридична особа Виконавчим комітетом Новоград Волинської міської ради Житомирської області, основним видом господарської діяльності якого є оптова торгівля паливом.

У період з 21.07.2014 по 01.08.2014 посадовими особами Новоград-Волиньскої ОДПІ Головного управління Міндоходів у Житомирській області та ГУ Міндоходів у Житомирській області проведено планову виїзну перевірку Командитного товариства "Гермес" ОСОБА_3 з питань дотримання вимог податкового законодавства, валютного та іншого законодавства за період з 01.04.2011 по 31.12.2013, про що складено акт від 08.08.2014 № 1134/22-00/32183446.

У вказаному акті зафіксовано, що перевіркою встановлено порушення КТ "Гермес" ОСОБА_3, зокрема:

- п. 135.2 та п. 135.4 ст. 135, п. 137.1 ст. 137, п. 138.2 та п. 138.4 ст. 138 Податкового кодексу України, в результаті чого зменшено відємне значення обєкта оподаткування податком на прибуток на загальну суму 71031,00 грн., в тому числі : за 2-4 квартали 2011 року на суму 71031,00 грн., та донараховано податку на прибуток на загальну суму 43871,00 грн., у тому числі: за 2 квартал 2011 року на суму 14452,00 грн., за 3 квартал 2011 на 5746,00 грн., за 4 квартал 2011 року на 813,00 грн., за 1 квартал 2012 року на 2890,00 грн., за 2 квартал 2012 року на 2718,00 грн., за 3 квартал 2012 року на 11023,00 грн. та за 4 квартал 2012 на 6229,00 грн.;

- п. 187.1 ст. 187, п. 188.1 ст. 188, п. 189.1 ст. 189, п. 198.5 ст. 198 Податкового кодексу України, в результаті чого зменшено залишок відємного значення ПДВ на загальну суму 4059,00 грн., в тому числі: за серпень 2011 року на суму 4059,00 грн. та донараховано податок на додану вартість на загальну суму 36486,00 грн., у тому числі: за квітень 2011 року в сумі 4334,00 грн., за вересень 2011 року в сумі 1047,00 грн., за жовтень 2011 року в сумі 846,00 грн., за жовтень 2012 року в сумі 3856,00 грн., за грудень 2012 року в сумі 452,00 грн. та за грудень 2013 року в сумі 25951,00 грн.;

- п. 241.1, п. 241.2, п. 241,9 ст. 249 Податкового кодексу України, в результаті чого донараховано екологічний податок на загальну суму 14133,00 грн., в тому числі за 3 квартал 2011 року на 14133,00 грн.;

- пп. 250.2.2 п. 250.2 ст. 250 Податкового кодексу України, в результаті чого платником податку не подано до Новоград-Волинської ОДПІ податкову декларацію екологічного податку з 2 квартал 2011 року.

05 вересня 2014 року Новоград-Волинською об'єднаною державною податковою інспекцією Головного управління Міндоходів у Житомирській області на підставі акту перевірки № 1134/22-00/32183446 від 08.08.2014 прийнято податкові повідомлення рішення:

- № НОМЕР_1 про збільшення суми грошового зобов'язання КТ "Гермес" ОСОБА_3 за платежем податок на додану вартість на 40190,00 грн. (за основним платежем 32152,00 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями 8038,00 грн.);

- № НОМЕР_7 про визначення грошового зобовязання з податку на прибуток приватних підприємств у розмірі 36774 грн.;

- № НОМЕР_3 про зменшення позивачу розміру відємного значення суми податку на додану вартість в сумі 4059,00 грн.;

- № НОМЕР_2 про зменшення суми відємного значення обєкта оподаткування податком на прибуток в сумі 71031,00 грн.;

- № НОМЕР_4 про збільшення суми грошового зобов'язання КТ "Гермес" ОСОБА_3 за платежем екологічний податок на 17836,00 грн. (за основним платежем 14133,00 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями 3703,00 грн.).

Не погоджуючись із вищевказаними податковими повідомленнями - рішеннями КТ "Гермес" ОСОБА_3 оскаржило їх у адміністративному порядку.

Рішенням Головного управління Міндоходів у Житомирській області про результати розгляду первинної скарги від 11.11.2014 № 15400/Я-С/10-205 податкові повідомлення - рішення від 05.09.2014 № НОМЕР_3, № НОМЕР_2, № НОМЕР_4, № НОМЕР_1 залишено без змін, додатково збільшено розмір застосованої штрафної (фінансової) санкції на 3534 грн. з екологічного податку, скасовано податкове повідомлення рішення від 05.09.2014 № НОМЕР_7 про визначення грошового зобовязання з податку на прибуток приватних підприємств у розмірі 4661, а в іншій частині 32113 грн. залишено без змін, скаргу КТ "Гермес" ОСОБА_3 задоволено у певній частині.

В подальшому відповідачем на підставі рішення Головного управління Міндоходів у Житомирській області про результати розгляду первинної скарги від 11.11.2014 № 15400/Я-С/10-205 були прийняті податкові повідомлення - рішення від 25.11.2014:

- № НОМЕР_6 про збільшення суми грошового зобов'язання КТ "Гермес" ОСОБА_3 за платежем екологічний податок на 3534,00 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями;

- № НОМЕР_5, яким позивачу збільшено суми грошового зобов'язання за платежем податок на прибуток /доходи/ приватних підприємств на 32113,00 грн. (за основним платежем 25690,00 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями 6423,00 грн.).

Державною Фіскальною Службою України рішенням від 20.01.2015 № 919/6/99-99-10-01-04-25 про результатами розгляду повторної скарги залишено без змін податкові повідомлення - рішення Новоград Волинської ОДПІ від 05.09.2014 № НОМЕР_3, № НОМЕР_2, № НОМЕР_1, № НОМЕР_7, № НОМЕР_4 з урахуванням рішення, прийнятого в результаті розгляду первинної скарги, а скаргу без задоволення.

Не погоджуючись із податковими повідомленнями рішеннями від № НОМЕР_1, № НОМЕР_2, № НОМЕР_3 та № НОМЕР_4 від 05.09.2014 та № НОМЕР_5 і № НОМЕР_6 від 25.11.2014 позивач звернувся до суду з даним позовом.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення позовних вимог КТ "Гермес" в частині визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень Новоград-Волинської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів від 05 вересня 2014 року № НОМЕР_1, № НОМЕР_2, № НОМЕР_3 та від 25 листопада 2014 року № НОМЕР_5.

Зі змісту акту перевірки вбачається, що заниження, відображених у рядку 02 Декларації "Дохід від операційної діяльності (дохід від реалізації товарів (робіт, послуг)" показників за період з 01.04.2011 по 31.12.2013 на загальну суму 72974,00 грн., завищення повноти витрат, що враховуються при визначенні обєкта оподаткування за період з 01.04.2011 по 31.12.2013 на загальну суму 180509,00 грн., завищення відємного значення обєкта оподаткування податком на прибуток на загальну суму 71031,00 грн. та заниження податку на прибуток на загальну суму 43871,00 грн., заниження податкових зобовязань на суму 40545,00 грн., завищення залишку відємного значення з податку на додану вартість в розмірі 4059,00 грн. та заниження податку на додану вартість у сумі 486,00 грн., обґрунтовано слідуючим.

При співставленні доходу, отриманого КТ "Гермес" ОСОБА_3 від реалізації дизельного палива покупцям, із собівартістю придбаного та реалізованого палива з урахуванням залишків нереалізованих паливно мастильних матеріалів було встановлено розбіжності, що призвели до заниження доходу, тобто сума торгової націнки відповідно до видаткових накладних більша ніж та, що відображена в доходах на загальну суму 72974,00 грн.

При співставленні документів з обліковими регістрами Товариства та податковою звітністю з податку на прибуток за 2-4 квартали 2011 року та за 2012 рік встановлено, що частина витрат у розмірі 162751,00 грн., понесених Товариством при здійсненні придбання ПММ у постачальників та його реалізації покупцям, не приймали участі у формуванні ціни реалізованого дизельного палива, а отже, і в собівартості реалізованих ПММ та відповідно доходів, оскільки вказані витрати було віднесено позивачем до складу інших витрат (загальновиробничих та витрат на збут).

Враховуючи те, що товариством в результаті допущеного порушення не отримано доходів, дані витрати за результатами перевірки не повинні збільшувати собівартість реалізованої продукції.

За змістом пп. 135.4.1 п. 135.4 цієї статті ПК України дохід від операційної діяльності визнається в розмірі договірної (контрактної) вартості, але не менше ніж сума компенсації, отримана в будь-якій формі, в тому числі при зменшенні зобов'язань, та включає: дохід від реалізації товарів, виконаних робіт, наданих послуг, у тому числі винагороди комісіонера (повіреного, агента тощо); особливості визначення доходів від реалізації товарів, виконаних робіт, наданих послуг для окремих категорій платників податків або доходів від окремих операцій встановлюються положеннями цього розділу.

У відповідності до п. 135.2 ст. 135 ПК України доходи визначаються на підставі первинних документів, що підтверджують отримання платником податку доходів, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

Пунктом 137.1 статті 137 ПК України визначено, що дохід від реалізації товарів визнається за датою переходу покупцеві права власності на такий товар. Дохід від надання послуг та виконання робіт визнається за датою складення акта або іншого документа, оформленого відповідно до вимог чинного законодавства, який підтверджує виконання робіт або надання послуг.

Згідно зі п. 138.1 ст. 138 ПК України, витрати, що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування, складаються із: витрат операційної діяльності, які визначаються згідно з пунктами 138.4, 138.6 - 138.9, підпунктами 138.10.2 - 138.10.4 пункту 138.10, пунктом 138.11 цієї статті: інших витрат, визначених згідно з пунктом 138.5, підпунктами 138.10.5, 138.10.6 пункту 138.10, пунктами 138.11, 138.12 цієї статті, пунктом 140.1 статті 140 і статтею 141 цього Кодексу; крім витрат, визначених у пунктах 138.3 цієї статті та у статті 139 цього Кодексу.

Згідно п.138.2 ст.138 ПК України, витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

У разі якщо платник податку здійснює виробництво товарів, виконання робіт, надання послуг з довготривалим (більше одного року) технологічним циклом виробництва за умови, що договорами, укладеними на виробництво таких товарів, виконання робіт, надання послуг, не передбачено поетапної їх здачі, до витрат звітного податкового періоду включаються витрати, пов'язані з виробництвом таких товарів, виконанням робіт, наданням послуг у цьому періоді.

Платник податку для визначення об'єкта оподаткування має право на врахування витрат, підтверджених документами, що складені нерезидентами відповідно до правил інших країн (п. 138.2 ст. 138 ПК України).

У пункті 138.4 статті 138 ПК України зазначено, що витрати, що формують собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг, визнаються витратами того звітного періоду, в якому визнано доходи від реалізації таких товарів, виконаних робіт, наданих послуг.

Відповідно до п. 187.1 ст. 187 ПК України, датою виникнення податкових зобов'язань з постачання товарів/послуг вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше: а) дата зарахування коштів від покупця/замовника на банківський рахунок платника податку як оплата товарів/послуг, що підлягають постачанню, а в разі постачання товарів/послуг за готівку - дата оприбуткування коштів у касі платника податку, а в разі відсутності такої - дата інкасації готівки у банківській установі, що обслуговує платника податку; б) дата відвантаження товарів, а в разі експорту товарів - дата оформлення митної декларації, що засвідчує факт перетинання митного кордону України, оформлена відповідно до вимог митного законодавства, а для послуг - дата оформлення документа, що засвідчує факт постачання послуг платником податку.

За змістом пункту 188.1 статті 188 ПК України база оподаткування операцій з постачання товарів/послуг визначається виходячи з їх договірної (контрактної) вартості, але не нижче звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, з урахуванням загальнодержавних податків та зборів (крім податку на додану вартість та акцизного податку на спирт етиловий, що використовується виробниками - суб'єктами господарювання для виробництва лікарських засобів, у тому числі компонентів крові і вироблених з них препаратів, крім лікарських засобів у вигляді бальзамів та еліксирів, і збору на обов'язкове державне пенсійне страхування на послуги стільникового рухомого зв'язку). У випадках, передбачених статтею 189 цього Кодексу, база оподаткування визначається з урахуванням положень статті 189 цього Кодексу.

Згідно зі п. 189.1 ст. 189 ПК України, у разі постачання товарів/послуг у межах балансу платника податку для невиробничого використання, постачання товарів/послуг та виробничих основних засобів відповідно до пункту 198.5 статті 198 цього Кодексу, використання виробничих або невиробничих засобів, інших товарів/послуг не у господарській діяльності, переведення виробничих основних засобів до складу невиробничих основних засобів, база оподаткування визначається виходячи з їх балансової вартості на момент переведення (постачання), а для товарів/послуг - не нижче цін придбання.

Якщо у подальшому такі товари/послуги, основні виробничі засоби фактично використовуються в операціях, які не є об'єктом оподаткування або звільняються від оподаткування відповідно до цього Кодексу, міжнародних договорів (угод) (за винятком випадків проведення операцій, передбачених підпунктом 196.1.7 пункту 196.1 статті 196 цього Кодексу), то з метою оподаткування такі товари/послуги, основні виробничі засоби вважаються проданими у податковому періоді, на який припадає таке використання, у тому випадку, якщо платник податку скористався правом на податковий кредит за цими товарами/послугами, основними виробничими засобами. Датою використання товарів/послуг, основних виробничих засобів вважається дата визнання витрат відповідно до розділу III цього Кодексу (п. 198.5 ст. 198 ПК України).

Пунктом 44.1 статті 44 ПК України встановлено, що для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством. Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Статтею 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", який діяв у весь період діяльності позивача, що підлягав перевірки, встановлено, що підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Такі первинні документи повинні мати обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції: посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення, особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Для підтвердження/спростування факту включення сум коштів до складу доходів, контролюючий орган під час здійснення перевірки зобов'язаний перевірити правильність формування підприємством даних податкового обліку за період перевірки на підставі відповідних первинних документів.

Згідно з п. 86.1 ст. 86 ПК України результати перевірок (крім камеральних) оформлюються у формі акта або довідки, які підписуються посадовими особами органу державної податкової служби та платниками податків або їх законними представниками (у разі наявності).У разі встановлення під час перевірки порушень складається акт. Якщо такі порушення відсутні, складається довідка.

Пунктом 1.4 Порядку оформлення результатів документальних перевірок щодо дотримання податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на органи державної податкової служби, платниками податків - фізичними особами, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 14.03.2013 № 395 (далі - Порядок) встановлено, що Акт це службовий документ, який підтверджує факт проведення документальної перевірки діяльності платника податків і є носієм доказової інформації про виявлені порушення вимог податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на органи державної податкової служби.

За результатами документальної перевірки в акті викладаються всі суттєві обставини діяльності платника податків, які стосуються фактів виявлених порушень податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на органи державної податкової служби (п. 1.6).

Відповідно до підпункту 2.3.2.2 зазначеного Порядку у разі встановлення перевіркою порушень податкового законодавства за кожним відображеним в акті фактом порушення необхідно: чітко викласти зміст порушення з посиланням на конкретні пункти і статті законодавчих актів, що порушені платником податків, зазначити період (місяць, квартал, рік) діяльності платника податків та операцію, в результаті якої здійснено це порушення, при цьому додати до акта письмові пояснення платника податків або його законних представників щодо встановлених порушень; зазначити первинні документи, на підставі яких вчинено записи з обліку, та інші документи, пов'язані з обчисленням і сплатою податків і зборів, та докази, що підтверджують наявність факту порушення; у разі відсутності первинних документів або ненадання їх чи інших документів, що підтверджують факт порушення, зазначити інші докази, що достовірно підтверджують наявність факту порушення.

На підставі викладеного апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції про те, акт Новоград Волинської обєднаної державної податкової інспекції Головного Управління Міндоходів у Житомирській області від 08.08.2014 не містить конкретного змісту порушень із посиланням на недоліки чи відсутність у позивача первинних документів, що слугували підставами для донарахування податкових зобов'язань з податку на прибуток і податку на додану вартість. Наведені у акті обґрунтування є суперечливими і необґрунтованими.

Як вбачається з матеріалів справи позивачем на підтвердження фактичного здійснення операцій, повного включення доходів та відповідності задекларованих позивачем показників фактично отриманим доходам за перевіряємий період надано до матеріалів всі необхідні первинні документи на реалізацію, доходи від якої включаються до операційних доходів КП "Гермес", складені за кожен місяць періоду, що підлягав перевірці. Також позивачем обґрунтовано собівартість реалізованих ПММ.

Крім того, судом не встановлено невідповідності даних первинних бухгалтерських документів фактичним обставинам.

Висновки суду першої інстанції щодо необґрунтованості доводів відповідача про відображення позивачем доходів на суми торгової націнки не в повній мірі теж є законними і обґрунтованими.

В силу приписів статті 42 Господарського кодексу України, суб'єкт господарювання здійснює самостійну, ініціативну, систематичну господарську діяльність з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку.

Згідно зі ст. 44 Господарського кодексу України, підприємницька діяльність здійснюється на принципах, зокрема: самостійного формування підприємцем програми діяльності, вибору постачальників і споживачів продукції, що виробляється, залучення матеріально-технічних, фінансових та інших видів ресурсів, використання яких не обмежено законом, встановлення цін на продукцію та послуги відповідно до закону; комерційного розрахунку та власного комерційного ризику.

Постачання товарів між суб'єктами господарської діяльності здійснюється шляхом укладання відповідних господарських договорів, в порядку передбаченому Господарським та Цивільним кодексами України. Ціна в господарських правовідносинах, як передбачено ч.1 ст. 189 Господарського кодексу України, є вираженим у грошовій формі еквівалентом одиниці товару (продукції, робіт, послуг, матеріально-технічних ресурсів, майнових та немайнових прав), що підлягає продажу (реалізації), який повинен застосовуватися як тариф, розмір плати, ставки або збору, крім ставок і зборів, що використовуються в системі оподаткування.

Подібним чином врегульовано поняття ціни ПК України, який передбачає, визначення звичайної та ринкової ціни.

Згідно зі Законом України "Про ціни та ціноутворення", субєкти господарювання під час провадження господарської діяльності використовують: вільні та державні регульовані ціни. Вільні ціни встановлюються субєктами господарювання самостійно за згодою сторін на всі товари, крім тих, щодо яких здійснюється державне регулювання цін.

З наданих позивачем первинних документів вбачається, що відпускна ціна продажу товарів, відображена у документах, що підтверджує факт реалізації, включає вартість придбання товарів, торгівельну націнку та податок на додану вартість.

Визначення суми торговельної націнки у розумінні Положення (стандарту) бухгалтерського обліку (далі - П(С)БО) 9 "Запаси" стосується виключно розрахунку собівартості реалізованих товарів, та не ототожнюється із визначенням суми доходів від операційної діяльності.

У акті зазначено, що проведеною перевіркою відображеного показника "Собівартість придбаних (виготовлених) та реалізованих товарів (робіт, послуг)" за період з 01.04.2011 по 31.12.2013 в загальній сумі 47844105,00 грн. не встановлено їх заниження або завищення.

У цьому ж акті вказано, що частина витрат, понесених позивачем при здійсненні придбання ПММ у постачальників та його реалізації покупцям, не приймали участі у формуванні ціни реалізованого дизельного палива, а отже, і в собівартості реалізованих ПММ та відповідно доходів, оскільки вказані витрати було віднесено позивачем до складу інших витрат (загальновиробничих та витрат на збут).

Тобто, твердження відповідача наведені у акті містять протиріччя, є недоречними та не вважаються належними доказами заниження доходів від операційної діяльності позивачем.

Судом встановлено, що для зменшення витрат позивача на 180509,00 грн. слугували доводи контролюючого органу про те, що затрати на вартість пального у вказаному розмірі, що використовувалися бензовозами КП "Гермес" в процесі збуту нафтопродуктів, не підлягають включенню у витрати, оскільки кількість такого пального не була продана, відтак їх вартість позивач не мав права відносити до собівартості товарів. Придбане пальне вартістю 180509,00 грн. використовувалося позивачем бензовозами Товариства в процесі збуту ПММ.

Положенням (стандартом) бухгалтерського обліку 15 "Дохід" встановлено, що дохід (виручка) від реалізації продукції (товарів, інших активів) визнається в разі наявності всіх наведених нижче умов: покупцеві передані ризики й вигоди, пов'язані з правом власності на продукцію (товар, інший актив); підприємство не здійснює надалі управління та контроль за реалізованою продукцією (товарами, іншими активами); сума доходу (виручка) може бути достовірно визначена; є впевненість, що в результаті операції відбудеться збільшення економічних вигод підприємства, а витрати, пов'язані з цією операцією, можуть бути достовірно визначені.

Згідно зі пп. 134.1.1 п. 134.1 ст. 134 ПК України, прибуток, як об'єкт оподаткування, визначається шляхом зменшення суми доходів звітного періоду, визначених згідно зі статтями 135-137 цього Кодексу, на собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг та суму інших витрат звітного податкового періоду, визначених згідно зі статтями 138-143 цього Кодексу, з урахуванням правил, встановлених статтею 152 ПК України.

Як слідує з матеріалів справи, що за період з 01.04.2011 по 31.12.2013 Командитним товариством "Гермес" задекларовано дохід від операційної діяльності (рядок 02 Декларації про прибуток підприємства) в сумі 48773564,00 грн., на підставі первинних документів, долучених до матеріалів справи, що підтверджують правомірність включення вказаної суми до складу доходів, відповідно до вимог Податкового Кодексу України і норм Положень (стандартів) бухгалтерського обліку.

Відтак доводи апеляційної скарги в цій частині є необґрунтованими та не доведеними.

Водночас суд першої інстанції дійшов помилкового висновку щодо правомірності податкових повідомлень - рішень № НОМЕР_4 від 05.09.2014 про збільшення суми грошового зобов'язання КТ "Гермес" ОСОБА_3 за платежем екологічний податок на 17836,00 грн. (за основним платежем 14133,00 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями 3703,00 грн.), та № НОМЕР_6, яким позивачу збільшення суми грошового зобов'язання за платежем екологічний податок на 3534,00 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями виходячи з наступного.

Згідно зі пп. 9.1.6 п.9.1 ст. 9 ПК України, до загальнодержавних податків належить екологічний податок.

Пунктом 240.2 ст. 240 Податкового кодексу України до кола платників податку віднесені суб'єкти господарювання, юридичні особи, що не провадять господарську (підприємницьку) діяльність, бюджетні установи, громадські та інші підприємства, установи та організації, постійні представництва нерезидентів, включаючи тих, які виконують агентські (представницькі) функції стосовно таких нерезидентів або їх засновників, а також громадяни України, іноземці та особи без громадянства, які здійснюють викиди забруднюючих речовин в атмосферу пересувними джерелами забруднення у разі використання ними палива.

Таким чином, Податковим кодексом України визначено як обов'язкову умову віднесення особи до платників екологічного податку це здійснення викидів забруднюючих речовин в атмосферу пересувними джерелами забруднення у разі використання ними палива.

Нормами ст. 241 Податкового кодексу України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, визначено, що податок, який справляється за викиди в атмосферне повітря забруднюючих речовин пересувними джерелами забруднення у разі використання палива, утримується і сплачується до бюджету податковими агентами під час реалізації такого палива. До податкових агентів належать суб'єкти господарювання, які здійснюють оптову торгівлю паливом та суб'єкти господарювання, які здійснюють роздрібну торгівлю паливом (крім тих, які реалізують паливо, придбане у суб'єктів господарювання, які здійснюють оптову торгівлю паливом).

Пунктом 242.1 ст. 242 Податкового кодексу України передбачено, що об'єктом та базою оподаткування були визначені обсяги та види палива, реалізованого податковими агентами (пп. 242.1.4).

Системний аналіз вказаних положень Розділу VIII Податкового кодексу України свідчить про те, що особа може бути визнана податковим агентом при здійсненні оптової торгівлі паливом виключно за умови встановлення факту реалізації пального покупцю, який здійснює викиди забруднюючих речовин в атмосферу пересувними джерелами забруднення у разі використання ним придбаного палива.

Як вбачається з матеріалів справи, обставини використання контрагентами позивача придбаного палива під час проведення перевірки не досліджувалися та не встановлювалися. Державною податковою інспекцією зроблено висновок про невиконання позивачем функцій податкового агента виключно на підставі того, що позивач здійснював оптову торгівлю паливом.

Крім того, згідно п. 18.1 ст. 18 Податкового кодексу України податковим агентом визнається особа, на яку цим Кодексом покладається обов'язок з обчислення, утримання з доходів, що нараховуються (виплачуються, надаються) платнику, та перерахування податків до відповідного бюджету від імені та за рахунок коштів платника податків. Проте, нормами розділу VIII Податкового кодексу України не передбачено, що податковий агент перераховує екологічний податок до бюджету від імені та за рахунок коштів платника такого податку та здійснює це саме при нарахуванні (виплаті, наданні) йому доходів.

Отже норми законодавства обов'язок платника податку нараховувати та сплачувати екологічний податок чітко пов'язують з фактичним викидом забруднюючих речовин у атмосферне повітря. Оскільки, фактично обставини використання придбаного палива у позивача контролюючим органом не встановлювались, суд дійшов помилкового висновку про наявність підстав для нарахуваня екологічного податку позивачеві .

Перевіряючий орган під час перевірки мав би встановити кількість дизпалива яка була реалізована КТ "Гермес" в період з 01.04.2011 року по 31.09.2011 року саме платникам екологічного податку, а не просто визначити загальну кількість проданих нафтопродуктів.

Відповідно до ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Згідно із ч. 2 ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. Тобто відповідач, будучи суб'єктом владних повноважень, несе тягар доказування правомірності здійснених податкових донарахувань, так як він заперечує проти задоволення позовних вимог.

Проте, відповідачем, як суб'єктом владних повноважень, не надано достатніх та належних доказів правомірності прийняття оскаржуваного податкового повідомлень-рішень від 05.09.2014 року № 0, та від 25.11.2014 року №.

Разом із тим, доводи апеляційної скарги позивача, повністю спростовують висновки суду першої інстанції та знайшли своє належне підтвердження в суді апеляційної інстанції.

Відтак, колегія суддів приходить до висновку, що спірні податкові повідомлення-рішення від 05.09.2014 року № 0, та від 25.11.2014 року № підлягають визнанню недійсними та скасуванню.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів скасовує рішення суду в цій частині та приймає нове про задоволення позову.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 198, п. 1 та 4 ч. 1 ст. 202 КАС України - за наслідками розгляду апеляційної скарги на постанову суду першої інстанції суд апеляційної інстанції скасовує її та приймає нову, якщо визнає, що судом першої інстанції порушено норми матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

На підставі викладеного та приймаючи до уваги те, що судом першої інстанції ухвалено судове рішення з порушенням норм матеріального права, суд апеляційної інстанції скасовує постанову Житомирського окружного адміністративного суду від 22 червня 2015 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог та приймає в цій частині нову про задоволення позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 195, 196, 198, 202, 205, 207, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Командитного товариства "Гермес" задовольнити, апеляційну скаргу Новоград-Волинської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Житомирській області залишити без задоволення.

Постанову Житомирського окружного адміністративного суду від "22" червня 2015 р. скасувати в частині відмови у задоволенні позовних вимог.

Прийняти в цій частині нову постанову, якою позовні вимоги задовольнити.

Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення Новоград-Волинської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Житомирській області форми "Р" № від 05.09.2014 року та №0 від 25.11.2014 року .

В решті постанову залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня складання її в повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя Б.С. Моніч

судді: А.В. Жизневська

ОСОБА_2

Повний текст cудового рішення виготовлено "30" листопада 2015 р.

Роздруковано та надіслано:р.л.п.

1- в справу:

2 - позивачу/позивачам: Командитне товариство "Гермес" вул.Шевченка,66, к. 3,м.Новоград-Волинський,Житомирська область,11707

3- відповідачу/відповідачам: Новоград-Волинська об'єднана державна податкова інспекція Головного управління Міндоходів у Житомирській області вул. Ушакова,3,м.Новоград-Волинський,Житомирська область,11700

4-третій особі: - ,