Справа № 819/1291/13-а
Суддя: Ходачкевич Н.І.
Дата ухвалення: 2015-11-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 819/1291/13-a

26 листопада 2015 р.м.Тернопіль
Тернопільський окружний адміністративний суд, в складі:

головуючої судді Ходачкевич Н.І.

при секретарі судового засідання Цимбал А.В.

за участю:

представника позивача: ОСОБА_1

представника відповідача: ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Тернополі адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю"Козівський цукровий завод" до Козівської об'єднана державна податкова інспекція ГУ Міндоходів в Тернопільській області про скасування податкового повідомлення-рішення від 14.03.2013 року №, -

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Козівський цукровий завод» (далі - ТОВ «Козівський цукровий завод», Товариство або позивач) звернулося до адміністративного суду з позовом до Козівської міжрайонної державної податкової інспекції Тернопільської області Державної податкової служби, правонаступником якої є Козівська об'єднана державна податкова інспекція Головного управління Міндоходів у Тернопільській області (далі Козівська ОДПІ або відповідач) про скасування податкового повідомлення-рішення від 14.03.2013 року №, яким Товариству зменшено суму від'ємного значення об'єкта оподаткування податком на прибуток в розмірі: 4 445 506 грн. за звітний період - І квартал 2010 року; 5 239 504 грн. за звітний період - І півріччя 2010 року; 3 096 316 грн. за звітний період - ІІІ квартали 2010 року; 3 992 481 грн. за 2010 рік; 7 556 632 грн. за звітний період - І квартал 2011 року; 4 257 565 грн. за 2011 рік; 5 304 624 грн. за звітний період - І квартал 2012 року; 3 198 560 грн. за звітний період - І півріччя 2012 року.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 07 жовтня 2015 року у справі №К/800/58153/14 касаційну скаргу Козівської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Тернопільської області на постанову Тернопільського окружного адміністративного суду від 07.08.2014 та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 07.10.2014 у справі № 819/1291/13-а за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Козівський цукровий завод" до Козівської об'єднаної державної податкової інспекції ГУ Міндоходів в Тернопільській області про скасування податкового повідомлення-рішення від 14.03.2013 року № задоволено частково. Постанову Тернопільського окружного адміністративного суду від 07.08.2014 та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 07.10.2014 скасовано та направлено на новий розгляд до суду першої інстанції до Тернопільського окружного адміністративного суду -

Представник позивач в обґрунтування позовних вимог, суду пояснив, що висновки податкового органу є передчасними, оскільки побудовані на неповному вивчені первинних документів та в основу покладено аналіз окремих операцій, тоді як господарська діяльність складається з комплексу таких операцій.

Представник позивача зазначив, що передумовою для прийняття оспорюваного податкового повідомлення-рішення є висновки викладені в акті перевірки від 05.02.2012 року №000001/19-08-22/22/35452840 про порушення позивачем законодавства України, внаслідок включення до валових витрат відсотків за користування кредитом та позиками, які податковий орган вважає такими, що не пов'язані зі здійсненням господарської діяльності, що призвело до завищення валових витрат та включення до валових витрат витрати на поліпшення основних фондів без підтверджуючих документів.

На підставі таких висновків контролюючим органом було винесено податкові повідомлення-рішення №; № та №.

З врахуванням викладеного, представник позивача просить позов задовольнити та скасувати податкове повідомлення-рішення від 14.03.2013 року №.

Представник відповідача проти позову заперечила, суду пояснила, що актом перевірки встановлено порушення податкового законодавства, а саме включення до валових витрат витрати на поліпшення основних фондів без підтверджуючих документів та відсотки за користування кредитом та позиками, які не пов'язані зі здійсненням господарської діяльності, що призвели до завищення валових витрат та відповідно заниження об'єкта оподаткування з податку на прибуток.

Представник відповідача вважає, що оспорюване податкове повідомлення-рішення прийняте у відповідності до вимог чинного законодавства, а тому просить відмовити у задоволенні позовних вимог.

Заслухавши у відкритому судовому засіданні пояснення представника позивача та представника відповідача, дослідивши подані суду письмові докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає до задоволення, з наступних міркувань.

Судом встановлено, що Козівською об'єднаною державною податковою інспекцією Головного управління Міндоходів у Тернопільській області було проведено документальну планову виїзну перевірку з питань дотримання податкового законодавства за період з 03.07.2008 р. по 30.06.2012 р., валютного та іншого законодавства за період з 03.07.2008 р. по 30.06.2012 р., за результатами якої складено акт від 05.02.2013 року №000001/19-08-22/22/35452840 (далі - Акт).

Перевіркою встановлено, що в порушення пп.5.3.9 п. 5.3 ст.5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» Товариством до складу валових витрат включено витрати на поліпшення основних фондів, які не підтвердженні відповідними розрахунковими, платіжними та іншими документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення податкового обліку.

Також перевіркою встановлено, що в порушення пп.5.5.1 п. 5.1 ст.5, п.6.1 ст.6 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» Товариством до складу валових витрат включено відсотки за користуванням кредитом та позиками, які не пов'язані зі здійсненням господарської діяльності.

На підставі акту перевірки було винесено податкове повідомлення-рішення від 14.03.2013 року №, яким Товариству зменшено суму від'ємного значення об'єкта оподаткування податком на прибуток в розмірі: 4 445 506 грн. за звітний період - І квартал 2010 року; 5 239 504 грн. за звітний період - І півріччя 2010 року; 3 096 316 грн. за звітний період - ІІІ квартали 2010 року; 3 992 481 грн. за 2010 рік; 7 556 632 грн. за звітний період - І квартал 2011 року; 4 257 565 грн. за 2011 рік; 5 304 624 грн. за звітний період - І квартал 2012 року; 3 198 560 грн. за звітний період - І півріччя 2012 року.

Судом також встановлено, що податкові повідомлення-рішення від 14.03.2013 року № та №, що були прийняті на підставі цього ж акту перевірки, були предметом оскарження в суді і постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 26 травня 2014 року у справі 876/8388/13 були визнані протиправними та скасовані з наступних підстав .

02.10.2008 року ТОВ Козівський цукровий завод уклало договір купівлі- продажу 99.999624% корпоративних прав ТОВ Козова Цукор в ТОВ Цукрінвест згідно якого позивач придбавав дані права за 14 958 364.36 грн. 20.10.2008 року позивачем було укладено договір купівлі продажу (відступлення) частки в статутному капіталі ТОВ Козова Цукор з ТОВ Інвест Сервіс по ціні придбання, а саме 14 958 364.36 грн. тобто через 18 днів позивач ТОВ Козівський цукровий завод продав дані корпоративні права ТОВ Інвест Сервіс.

Згідно кредитного договору від 30.09.2008 року №151208К50 укладеного між ТОВ Козівський цукровий завод та ВАТ Державний експортно-імпортний банк України, позивач 02.10.2008 року отримав позику в сумі 27 999 954.35 грн.

02.10.2008 року ТОВ Козівський цукровий завод було перераховано отримані кошти ТОВ Козова Цукор за майновий комплекс в сумі 13041635.64 грн. та ТОВ Цукорінвест на підставі договору купівлі - продажу (відступлення) частки у статутному капіталі ТОВ Козова-цукор у сумі 14958318.71 грн.

Таким чином ТОВ Козівський цукровий завод придбало корпоративні права у ТОВ Цукорінвест у статутному фонді ТОВ Козова цукор номінальною вартістю 12148091.17 грн. за ціною 14958318.71 грн. з збитком для позивача в сумі 2810227.54 грн. і через 18 днів продало ціж корпоративні права ТОВ Інвест Сервіс за туж саму ціну, а саме 14958318.71 грн. з відстрочкою оплати на термін 25 років.

Отриманий у ВАТ Державний експортно-імпортний банк України кредит в сумі 27 999 954.35 грн. ТОВ Козівський цукровий завод частково погасило за рахунок позики отриманої в ТОВ Компанія з управління активами Пріоритет Фінанс згідно договору відсоткової позики від 15.03.2011 року. Повернення позики відбулось за рахунок отриманої в ТОВ Компанія з управління активами Омега Капітал відсоткової позики, а саме 16.02.2012 року в сумі 26482970 грн.

Згідно договору оренди, укладеного 15 червня 2009 року між позивачем та ТОВ Цукровий завод Козова позивач передав ТОВ Цукровий завод Козова майно вказане в специфікаціях. Згідно до п.6 даного договору поточний ремонт об'єкту оренди здійснюється за рахунок орендаря, а капітальний ремонт здійснюється за погодженням з орендодавцем за рахунок орендаря і підлягає відшкодуванню. Підставою для визначення вартості проведених робіт є підписаний сторонами двохсторонній Акт понесених витрат з ремонту та надання орендарем всіх підтверджуючих документів до цього Акту.

Відповідно до даного договору в разі дострокового повернення об'єкту оренди орендодавець відшкодовує орендарю вартість понесених ним витрат в зв'язку з поліпшенням об'єкту оренди. Строк дії даного договору завершувався 1 червня 2012 року. 18.08.2010 року договір оренди позивачем було достроково розірвано, а майно повернуто позивачу. Таким чином в орендаря ТОВ Цукровий завод Козова виникло право на відшкодування витрат понесених ним на поліпшення об'єкту оренди, що пов'язані з проведенням ремонтних робіт.

31 жовтня 2010 року, а також 27 грудня 2010 року були складені акти про надання послуг по ремонту об'єкту оренди і видані податкові накладні на загальну суму 7 993 856.71 грн. в тому числі ПДВ 1 609 571.23 грн. Дані кошти були перераховані ТОВ Цукровий завод Козова.

Щодо порушення позивачем п.5.1, п.п.5.3.9, п.п.5.5.1 п.5.5 ст. 5 Закону № 334/94-ВР (далі - Закон № 334/94-ВР), п.п.14.1.27 п.14.1 ст. 14, п.141.1 ст.141 Податкового кодексу України, п.п.7.4.1 п.7.4 ст. 7 Закону № 168/97-ВР від 03.04.1997 року, п.198.3, п.198.6 ст. 198 ПК України.

Суд зазначає, що положення п.5.1, п.п.5.3.9, п.п.5.5.1 п.5.5 ст. 5 Закону № 334/94-ВР, п.п.14.1.27 п.14.1 ст. 14, п.141.1 ст.141 ПКУ не допускають довільного тлумачення, оскільки вимагають встановлення об'єктивного зв'язку понесених витрат з направленістю діяльності на отримання доходу. Тобто економічна доцільність витрат визначається виходячи із економічного змісту тих чи інших витрат. Спрямованість витрат на отримання доходу є визначальним при визначенні обґрунтованості витрат.

При наданні оцінки обґрунтованості понесених витрат слід враховувати саме наміри та мету (спрямованість) діяльності (операції), в рамках якої проведено такі витрати - на отримання доходу (прибутку), а не на її результат у вигляді отримання доходів.

Тобто, юридична конструкція наведених положень Закону № 334/94-ВР, ПК України, вказує виключно на цільову спрямованість понесених платником податків витрат на отримання доходів, отримання яких в результаті здійснення таких витрат не є обов'язковою умовою для їх кваліфікації в якості обґрунтованих витрат.

Зазвичай отримання платником податків доходу є результатом сукупності дій і здійснення ряду витрат, головною ж умовою для визнання витрат економічно виправданими на підставі такого критерію як дохід (прибуток) є саме цільова направленість на отримання доходу (прибутку).

При цьому, витрати спрямовані в діяльності на отримання доходу і такі, які не принесли позитивного результату у вигляді доходу (прибутку), мають визнаватись обґрунтованими і враховуватись при оподаткуванні.

Важливим є те, що ані Закон № 334/94-ВР, ані ПК України закріплюючи критерій обґрунтованості витрат в податковому обліку у вигляді їх дохідної направленості, не визначають термін діяльність, спрямована на отримання доходу.

Статтею 1 Закону № 334/94-ВР, ст. 14 ПК України визначено, що під такою діяльністю в податковому обліку слід розуміти підприємницьку діяльність. Так, згідно із ст. 42 Господарського кодексу України від 16.01.2003 року № 436-ІУ (далі ГК України) це самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється суб'єктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку.

Відтак, витрати платника податків для визнання їх обґрунтованими, такими, що понесені у зв'язку зі веденням господарської діяльності, за змістом п.п.5.5.1 п.5.5 ст. 5 Закону № 334/94-ВР, п.141.1 ст. 141 ПК України, мають бути здійснені з метою отримання доходу від підприємницької (господарської) діяльності, а не прибутку (позитивної різниці між доходами та витратами). Тому, навіть у випадку отримання збитку від діяльності, направленої на отримання доходу, витрати такого платника податків, понесені ним в межах такої діяльності мають визнаватись обґрунтованими (економічно виправданими) витратами.

Також варто звернути увагу, що податкове законодавство не використовує поняття економічної обґрунтованості і не регулює порядок та умови ведення фінансово- господарської діяльності, а тому підставність витрат, які зменшують в податковому обліку отримані доходи, не може оцінюватись з точки зору їх доцільності, раціональності, ефективності отриманого результату. Платник податків здійснює господарську діяльність самостійно на власний ризик і вправі самостійно і одноосібно оцінювати її ефективність, доцільність.

Що стосується придбання Козівським цукровим заводом корпоративних прав у ТОВ Цукорінвест у статутному фонді ТОВ Козова цукор номінальною вартістю 12148091.17 грн. за ціною 14958318.71 грн., суд зазначає наступне.

Умови договорів позики, укладених із ТОВ Компанія з управління активами Пріоритет Фінанс та ТОВ Компанія з управління активами Омега Капітал № АП(П)- 15/03/3 від 15.03.2011 року, № АП(П)16/02-4 від 16.02.2012 року, були більш вигідними для позивача, оскільки відсоткова ставка була меншою і становила 16% річних від отриманої суми, тоді як, за кредитним договором відсоткова ставка у період з 30.09.2008 року по 23.12.2008 року становила 20% річних, з 24.12.2008 року по 31.12.2010 року - 21%, з 01.01.2011 року - 19%.

Подальший продаж 20.10.2008 року корпоративних прав за ціною їх придбання ТОВ Інвест Сервіс, згідно договору купівлі-продажу (відступлення) частки у статутному капіталі ТОВ Козова-Цукор, зумовлений зміною економічної ситуації в державі, наміром ефективного використання активів, та відсутністю можливостей реалізувати такі корпоративні права зі значною націнкою.

Фактично придбаваючи корпоративні права позивач мав на меті отримання прибутку, його діяльність відповідала визначеним у статуті цілям, втім зазначена операція не дала очікуваного результату у зв'язку із чим було прийнято рішення щодо подальшого їх продажу по ціні придбання.

Зволікання із здійсненням продажу цього активу спричинило неповернення всіх грошових коштів і призвести до банкрутства позивача.

Додатково, було повідомлено про те, що вартість корпоративних прав ТОВ Козова-Цукор на сьогодні рахується в активі Товариства, так як вони є інвестицією, термін сплати яких згідно договору не настав.

На підтвердження викладеного позивачем долучено бухгалтерську довідку від 15.05.2013 року.

З врахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що вищезазначені обставини встановленні постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 26 травня 2014 року у справі №876/8388/13 мають преюдиціальне значення для вирішення даної справи.

Згідно з пунктом 1.32 статті 1 Закону України Про оподаткування прибутку підприємств господарська діяльність - будь-яка діяльність особи, направлена на отримання доходу в грошовім, матеріальній або нематеріальній формах, у разі коли безпосередня участь такої особи в організації такої діяльності є регулярною, постійною та суттєвою. Під безпосередньою участю слід розуміти зазначену діяльність особи через свої постійні представництва, філіали, відділення, інші відокремлені підрозділи, а також через довірену особу, агента або будь-яку іншу особу, яка діє від імені та па користь першої особи.

Пунктом 5.1 статті 5 Закону України Про оподаткування прибутку підприємств передбачено, що валові витрати виробництва та обігу (далі - валові витрати) - це сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних як компенсація вартості товарів (робіт, послуг), які придбаваються (виготовляються) таким платником податку для їх подальшого використання у власній господарській діяльності, а в підпункті 5.5.1 пункту 5.5 статті 5 Закону визначено, що до складу валових витрат відносяться будь-які витрати, пов'язані з виплатою або нарахуванням процентів за борговими зобов'язаннями (у тому числі за будь-якими кредитами, депозитами) протягом звітного періоду, якщо такі виплати або нарахування здійснюються у зв'язку з веденням господарської діяльності платника податку.

Відповідно до підпункту 14.1.27 пункту 14.1 статті 14 ПК України витрати - сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних для провадження господарської діяльності платника податку, в результаті яких відбувається зменшення економічних вигод у вигляді вибуття активів або збільшення зобов'язань, внаслідок чого відбувається зменшення власного капіталу (крім змін капіталу за рахунок ното вилучення або розподілу власником).

Господарська діяльність - діяльність особи, що пов'язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами (підпункту 14.1.36 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України).

До складу витрат, згідно із підпунктом 141.1 статті 141 Податкового кодексу України, включаються будь-які витрати, пов'язані з нарахуванням процентів за борговими зобов'язаннями (в тому числі за будь-якими кредитами, позиками, депозитами, крім фінансових витрат, включених до собівартості кваліфікаційних активів відповідно до положень (стандартів) бухгалтерського обліку) протягом звітного періоду, якщо такі нарахування здійснюються у зв'язку і провадженням господарської діяльності платника податку.

До складу інших витрат, відповідно до підпункту 138.10.5 пункту 138.10 статті 138 Податкового кодексу України, включаються фінансові витрати, до яких належать витрати на нарахування процентів (за користування кредитами та позиками, за випущеними облігаціями та фінансовою орендою) та інші витрати підприємства в межах норм, встановлених цим Кодексом, пов'язані із запозиченнями (крім фінансових витрат, які включені до собівартості кваліфікаційних активів відповідно до положень (стандартів) бухгалтерського обліку).

Господарюючий суб'єкт, який за своїми ознаками є підприємством, як зазначено в статті 62 Господарського кодексу України, самостійно здійснює будь-які види господарської діяльності, якщо вони не заборонені законодавством України і відповідають цілям, передбаченим статутом підприємства.

Так згідно із статтею 42 Господарського кодексу України підприємництво - це самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється субєктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку.

Чинне законодавство України гарантує суб'єктам господарювання вільне здійснення господарської діяльності на власний ризик та надає можливість самостійно визначати вартість продукції що передбачається до продажу.

Згідно статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Судом встановлено безпідставність та неправомірність висновків Козівської ОДПІ в акті від 05.02.2012 року №000001/19-08-22/22/35452840 з приводу необґрунтованого включення до валових витрат відсотків за користуванням кредитом та позиками по збитковим операціям (у зв'язку із продажем корпоративних прав за ціною їх придбання); віднесення до складу валових витрат вартості відшкодованого ремонту, не підтвердженого, за висновками контролюючого органу, первинними документами, в яких було б визначено його зміст.

Таким чином, в судовому засіданні в результаті здобутих та досліджених доказів встановлено, що оспорюване податкове повідомлення-рішення Козівської міжрайонної державної податкової інспекції Тернопільської області державної податкової служби (правонаступником якої є Козівська об'єднана державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Тернопільській області) від 14.03.2013 року № винесене з порушенням вимог чинного податкового законодавства, порушують права позивача, а тому суд приходить до переконання про захист порушених прав шляхом визнання його протиправними та скасування.

Якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, відповідно до ч.1 статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань субєкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа. .

Керуючись ст.ст. 94, 158-167 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Позов задоволити повністю.

2. Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 14.03.2013р. №.

Постанова суду може бути оскаржена до Львівського апеляційного адміністративного суду через Тернопільський окружний адміністративний суд в порядку і строки, передбачені ст. 186 Кодексу адміністративного судочинства України та набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст постанови виготовлено 30.11.2015р.

Головуючий суддя Ходачкевич Н.І.

копія вірна

Суддя Ходачкевич Н.І.