Справа № 826/15705/15
Суддя: Федорчук А.Б.
Дата ухвалення: 2015-11-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

27 листопада 2015 року № 826/15705/15

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Федорчука А.Б., розглянувши адміністративну справу в письмовому провадженні

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Кийтранс - 2005",

Товариства з обмеженою відповідальністю "Дженерал Сістем"

до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію

Публічного акціонерного товариства "Банк "Київська Русь" ОСОБА_1,

Фонду гарантування вкладів фізичних осіб

третя особа Публічне акціонерне товариство "Банк "Київська Русь",

Приватне підприємство «Виробничо-комерційна фірма «Інтар»

про визнання протиправним та скасування рішення

На підставі ч. 6 ст. 128 КАС України, Суд розглядає справу у письмовому провадженні.

ВСТАНОВИВ:

Позивачі, в особі Товариства з обмеженою відповідальністю "Кийтранс - 2005" (надалі - Позивач 1) та Товариства з обмеженою відповідальністю "Дженерал Сістем" (надалі - Позивач 2, (Позивачі)), звернулися з адміністративним позовом до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства "Банк "Київська Русь" ОСОБА_1 (надалі - Відповідач 1), Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (надалі - Відповідач 2), треті особи: Публічне акціонерне товариство "Банк "Київська Русь" (надалі - третя особа 1), Приватне підприємство «Виробничо-комерційна фірма «Індар» (надалі - третя особа 2) про визнання протиправними та скасувати рішення (повідомлення) Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб ОСОБА_1, який уповноважений Фондом гарантування вкладів фізичних осіб, щодо визнання нікчемними: правочину з погашення кредиту в сумі 2 872 288,90 грн. з рахунку № НОМЕР_2, який належить Приватному підприємству «Виробничо-комерційна фірма «Інтар» та відкрито в ПАТ «Банк «Київська Русь» на рахунок № НОМЕР_1 з призначенням платежу; погашення заборгованості за Кредитним договором № 13591-23/14-1 від 07.02.2014 року згідно Договору поруки № 25349-23/15-5 від 19.03.2015 року, вчиненого на підставі платіжного доручення № 2496 від 19 березня 2015 року; правочину з часткового припинення зобов'язання Приватного підприємства «Виробничо-комерційна фірма «Інтар» прощенням боргу; правочину з часткового припинення зобов'язання прощенням боргу в сумі 2 686 711,10 грн., які доведені до відома Товариства з обмеженою відповідальністю «Кийтранс- 2005» листом вих. № 4742/01 від 08.06.2015 року, а до відома Приватного підприємства «Виробничо-комерційна фірма «Інтар» листом вих. № 4741/01 від 08.06.2015 року; зобов'язати Уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб ОСОБА_1 утриматись від вчинення дій щодо застосування наслідків нікчемності: правочину з погашення кредиту в сумі 2 872 288,90 грн. з рахунку № НОМЕР_2, який належить Приватному підприємству «Виробничо-комерційна фірма «Інтар» та відкрито в ПАТ «Банк «Київська Русь» на рахунок № НОМЕР_1 з призначенням платежу погашення заборгованості за Кредитним договором № 13591-23/14-1 від 07.02.2014 року згідно Договору поруки № 25349-23/15-5 від 19.03.2015 року, вчиненого на підставі платіжного доручення № 2496 від 19 березня 2015 року; правочину з часткового припинення зобов'язання прощенням боргу в сумі 2 686 711,10 грн.; зобов'язати Фонд гарантування вкладів фізичних осіб утриматись від вчинення дій щодо застосування наслідків нікчемності: правочину з погашення кредиту в сумі 2 872 288,90 грн. з рахунку № НОМЕР_2, який належить Приватному підприємству «Виробничо-комерційна фірма «Інтар» та відкрито в ПАТ «Банк «Київська Русь» на рахунок № НОМЕР_1 з призначенням платежу погашення заборгованості за Кредитним договором № 13591-23/14-1 від 07.02.2014 року згідно Договору поруки № 25349-23/15-5 від 19.03.2015 року, вчиненого на підставі платіжного доручення № 2496 від 19 березня 2015 року; правочину з часткового припинення зобов'язання прощенням боргу в сумі 2 686 711,10 грн. (з урахуванням уточнення позовних вимог).

В обґрунтування позовних вимог Позивачі зазначають, що правочини визнано нікчемними безпідставно та необґрунтовано, адже в рішенні не вмотивовано жодної з підстав, передбачених у ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» (далі - Закон); Відповідач-1 не мав права визнавати правочини нікчемними; визнані нікчемними правочини відповідають вимогам ст.ст. 203 та 215 ЦК України; Відповідач-1 порушує права та охоронювані законом інтереси позивачів, оскільки порушує їх майнові права та право на свободу укладення договорів.

Представники Позивачів в судовому засіданні надали пояснення, аналогічні викладеним в позовній заяві та додатково надали в письмові пояснення, та просили задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Представник Відповідача 1 та третьої особи 1 в обґрунтування своїх запереченнь зазначає, що Банк відмовився від власних майнових вимог (п. 1 ч. 3 ст. 38 Закону); прощення боргу Банком суперечить його майновим інтересам; Відповідачу 1 не потрібно вчиняти дій для визнання правочинів нікчемними, він не визнає правочин нікчемним, а лише виявляє та фіксує даний факт; Банк не звертався до ПП «ВКФ «Інтар» з вимогою сплатити борг за Кредитним договором, оскільки ТОВ «Кийтранс-2005» не мало боргу перед ПАТ «Банк «Київська Русь», строк сплати якого б настав.

В обґрунтування заперечень Відповідач 2 зазначає, що визнаючи договори нікчемним Уповноважена особа діяла у відповідності до вимог законодавства та підстав для задоволення позовних вимог не вбачається.

Представник Відповідача 2 в судове засідання не з'явився, хоча про дату, час та місце судового розгляду справи повідомлений своєчасно та належним чином.

Представник третьої особи 2 (ПП «ВКФ «Інтар») надав пояснення, аналогічні викладеним в письмових поясненнях, та просив задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. Доводи ПП «ВКФ «Інтар» ґрунтуються на наступному: правочини визнано нікчемними без зазначення в чому саме полягає незаконність та порушення інтересів вкладників банку; при визнанні правочинів нікчемними не взято до уваги умови кредитного договору, відповідно до якого кредит може бути погашено в будь-який момент; порушено вимоги ст. 41 Конституції України, ст.ст. 316, 317, 627 Цивільного кодексу України щодо свободи договору та свободи розпоряджатись власним майном; Відповідач 1 визнав чинність договору поруки і в той же час визнав нікчемним платіж за ним; посилаючись на окремі норми ст.ст. 215 та 203 ЦК України, Відповідач 1 не обґрунтував, яких саме вимог не було дотримано сторонами.

Враховуючи, що в судове засідання не прибув Відповідач 2, судом було прийнято рішення про розгляд справи в письмову провадженні на підставі частини шостої статті 128 КАС України.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд м. Києва зазначає наступне.

З матеріалів справи вбачається, що між ТОВ "Кийтранс - 2005" (Позичальник), з однієї сторони, та Публічним акціонерним товариством «Банк «Київська Русь» (Банк), з іншої сторони, укладено Кредитний договір №13591-23/14-1 на відкиття відновлювальної кредитної лінії від 07.02.2014 р. (надалі - Договір №13591-23/14-1).

Також, між ПП "Виробничо-комерційна фірма "Інтар" (Порочутель), з однієї сторони, та Публічним акціонерним товариством «Банк «Київська Русь» (Кредитор), з іншої сторони, укладено Договір поруки №25349-23/15-5 від 19.03.2015 р. (надалі - Договір №25349-23/15-5).

У відповідності до п. 1.1 - п. 2.2 Договору №25349-23/15-5, Боржник - Товариство з обмеженою відповідальністю «Кийтранс-2005», , який є Позичальником за Кредитним договором. Кредитний договір - Кредитний договір № 13591-23/14-1 про відкриття відновлювальної кредитної лінії від « 07» лютого 2014 року, укладений між Кредитором та Боржником, а також всі договори про внесення змін до нього (додаткові договори, додатки тощо), які чинні на момент укладення цього Договору та можуть бути укладені після укладення цього Договору. Поручитель зобов'язується солідарно та в повному обсязі відповідати перед Кредитором за виконання Боржником зобов'язань за Кредитним договором, який було укладено між Кредитором та Боржником. Поручителю добре відомі і зрозумілі всі умови та зобов'язання Боржника за Кредитним договором, в тому числі: Повернути Кредитору кредит у сумі 2 872 288 (два мільйони вісімсот сімдесят дві тисячі двісті вісімдесят вісім) гривень 90 копійок в строки, в порядку та на умовах, визначених Кредитним договором; Сплачувати проценти за користування кредитом у розмірі, в строки, та на умовах, визначених Кредитним договором; Боржник перераховує кошти по кредиту на розрахунковий рахунок № НОМЕР_1 в ПАТ «Банк «Київська Русь», МФО 319092. У випадку порушення Боржником строків (термінів) повернення Кредиту або процентів Боржник зобов'язаний сплатити суму заборгованості за Кредитом, нарахованим процентами та іншими платежами згідно з Кредитним договором з урахуванням встановленого індексу інфляції, а також 30 (тридцять) процентів річних від простроченої суми, за весь час прострочення. Остаточне погашення Кредиту, процентів за його користування та інших платежів, визначених Кредитним договором, здійснити не пізніше « 06» лютого 2016 р.

Відповідно до п. 3.2.2 Договору №25349-23/15-5, після виконання Поручителем зобов'язань Боржника щодо повернення кредиту, сплати процентів за користування ним, неустойки та інших платежів, визначених Кредитним договором, Поручитель набуває право зворотної вимоги до Боржника.

Платіжним дорученням №2496 від 19.03.2015 р. ПП "Виробничо-комерційна фірма "Інтар" перерахувало кошти в розмірі 2872288,90 грн. з призначенням платежу погашення заборгованості за Кредитним Договором №13591-23/14-1 від 07.02.2014 р., згідно договору поруки №25349-23/15-5 від 19.03.2015 р. без ПДВ.

Листом від 19.03.2015 року №1801.1/25 за підписом Голови правління ПАТ «Банк «Київська Русь» повідомлено Позивача 1 про те, що ПП «ВКФ «Індар» частково погасив борг ТОВ «Кийтранс-2005» перед ПАТ «Банк «Київська Русь» за Кредитним договором №13591-23/14-1 від 07.02.2014 р. Згідно п. 3.2.2 Договору поруки №25349-23/15-5 від 19.03.2015 року: «Після виконання Поручителем зобов'язань Боржника щодо повернення кредиту, сплати процентів за користування ним, неустойки та інших платежів, визначених Кредитним договором, Поручитель набуває право зворотної вимоги до Боржника». У зв'язку з вищевикладеним повідомляє, що ПП «ВКФ «Індар» у відповідності до чинного законодавства України набув права зворотної вимоги до підприємства на суму 2 872 288 гривень 90 грн.

Також, 19.03.2015 р. між ТОВ "Кийтранс - 2005" (Позичальник), з однієї сторони, та Публічним акціонерним товариством «Банк «Київська Русь» (Банк), з іншої сторони, укладено Договір про розірвання Кредитного договору №13591-23/14-1 на відкриття відновлювальної кредитної лінії від 07.02.2014 року (надалі - Договір про розірвання).

У відповідності до п. 1 - п. 3 Договору про розірвання, Сторони домовились розірвати Кредитний договір №13591-23/14-1 на відкриття відновлювальної кредитної лінії від 07 лютого 2014 року, починаючи з "19" березня 2015 року. З моменту набуття чинності цього Договору про розірвання Сторони не вважають себе пов'язаними будь- якими правами та зобов'язаннями за Кредитним Договором та заявляють про те, що не мають одна до одної будь-яких претензій щодо його виконання. Цей договір про розірвання укладений у 2-х оригінальних примірниках, по одному для кожної із Сторін. Цей договір про розірвання вступає в силу з моменту його підписання повноважними представниками Сторін та скріплення печатками.

Листом від 19 березня 2015 року за вих. № 1801.1/25 ПАТ «Банк «Київська Русь» повідомило ТОВ «Кийтранс-2005» про те, що ПП «ВКФ «Інтар» відповідно до чинного законодавства України набуло права зворотної вимоги до ТОВ «Кийтранс-2005» на суму 2 872 288,90 грн.

На підставі постанови Правління Національного банку України від 19.03.2015 № 190 «Про віднесення ПАТ «Банк «Київська Русь» до категорії неплатоспроможних», Виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб 19.03.2015 прийнято рішення № 61 про запровадження з 20.03.2015 тимчасової адміністрації та призначення уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації в ПАТ «Банк «Київська Русь».

Уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації в ПАТ «Банк «Київська Русь» призначено ОСОБА_1.

Тимчасову адміністрацію в ПАТ «Банк «Київська Русь» запроваджено строком на 3 місяці з 20 березня 2015 року по 19 червня 2015 року включно.

Також, між Приватним підприємством «Виробничо-комерційна фірма «Інтар» (Первісний кредитор), з однієї сторони, та Товариством з обмеженою відповідальністю «Дженерал Сістем» (Новий кредитор), з іншої сторони, укладено Договір відступлення права вимоги від 01.06.2015 року (надалі - Договір від 01.06.2015 р.).

У відповідності до п. 1 - п. 9 Договору від 01.06.2015 р., згідно з умовами цього Договору, Первісний кредитор передає, а Новий кредитор приймає в повному обсязі права Первісного кредитора як кредитора за зобов'язаннями, що виникли на підставі: виконання Первісним кредитором за Товариством з обмеженою відповідальністю «Кийтранс-2005» зобов'язання з повернення ПУБЛІЧНОМУ АКЦІОНЕРНОМУ ТОВАРИСТВУ «БАНК «КИЇВСЬКА РУСЬ» боргу та відсотків за Кредитним договором № 13591-23/14-1 про відкриття відновлювальної кредитної лінії від 07 лютого 2014 року з усіма діючими змінами та доповненнями до нього (надалі - Кредитний договір), укладеного між ПУБЛІЧНИМ АКЦІОНЕРНИМ ТОВАРИСТВОМ «БАНК «КИЇВСЬКА РУСЬ» (надалі - «Банк») та Товариством з обмеженою відповідальністю «Кийтранс-2005» (надалі - «Боржник»). Право вимоги, що передбачено цим Договором, становить 2 632 931,56 грн. (два мільйони шістсот тридцять дві тисячі дев'ятсот тридцять одна гривня 56 копійок). Відповідно до умов Договору всі ризики та вигоди переходять від Первісного кредитора до Нового кредитора з моменту виникнення у нього права вимоги. Первісний кредитор втрачає з моменту передачі права вимоги всі права вимагати від Боржника виконання ним будь-яких зобов'язань, що вказані в п.1 цього Договору. Первісний кредитор несе відповідальність перед Новим кредитором за недійсність вимоги, переданої за цим Договором, а також недійсність забезпечувального зобов'язання - договору поруки, що укладений в забезпечення вимог за Кредитним договором, але не відповідає за невиконання цієї вимоги Боржником. Первісний кредитор протягом п'яти робочих днів з дня підписання цього Договору передає за актом приймання-передачі Новому кредиторові документи та копії всіх документів та будь-яку інформацію, які підтверджують право вимоги до Боржника та які є важливими для здійснення прав Нового кредитора. З моменту підписання цього Договору та акту приймання-передачі документів та належним чином посвідчених (Первісним кредитором) копій документів у Первісного кредитора виникає право вимоги до Нового кредитора в сумі, зазначеній у п.10 цього Договору. При цьому Сторони підтверджують, що в результаті укладення цього Договору не відбулося збільшення обсягу відповідальності Боржника за Кредитним договором. Новий кредитор зобов'язується здійснити розрахунки за цим Договором з Первісним кредитором не пізніше 15 липня 2015 року відповідно до порядку, встановленого у п. 10 та п.11 цього Договору. Право вимоги відступається Первісним кредитором Новому кредитору на оплатній основі у гривнях на дату укладення цього Договору зі строком оплати до 15 липня 2015 року. В забезпечення виконання Кредитного договору, 19 березня 2015 року між ПУБЛІЧНИМ АКЦІОНЕРНИМ ТОВАРИСТВОМ «БАНК «КИЇВСЬКА РУСЬ» та Первісним кредитором укладено договір поруки, виконавши який Первісний кредитор отримав право вимагати від Боржника повернення сплачених за Боржника коштів за Кредитним договором.

На виконання умов Договору від 01.06.2015 р. сторонами підписано наступні документи: Акти приймання-передачі документів до Договору відступлення права вимоги від 01.06.2015 р.; Акт виконання зобов'язань від 26.06.2015 р.

Листом № 4742/01 від 08 червня 2015 року за підписом Відповідача 1 на бланку ПАТ «Банк «Київська Русь» Позивача 1 було повідомлено про визнання нікчемним правочину з погашення кредиту в сумі 2 872 288,90 грн. з рахунку № НОМЕР_2, який належить ПП «ВКФ «Інтар» та відкрито у ПАТ «Банк «Київська Русь» на рахунок № НОМЕР_1 з призначенням платежу - погашення заборгованості за Кредитним договором № 13591-23/14-1 від 07.02.2014 року згідно Договору поруки № 25349-23/15-5 від 19.03.2015 року, вчиненого на підставі платіжного доручення № 2496 від 19 березня 2015 року, та правочину з часткового припинення зобов'язання прощенням боргу в сумі 2 686 711,10 грн.

В обґрунтування визнання правочинів нікчемними у повідомленні наведено ч. 1 та ч. 3 ст. 215 Цивільного кодексу України, ч. 1 та ч. 2 ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», а також загальне посилання на ст. 36 та ст. 38 Закону.

Листом № 4741/01 від 08 червня 2015 року за підписом Відповідача 1 на бланку ПАТ «Банк «Київська Русь» ПП «ВКФ «Інтар» було повідомлено про визнання нікчемними правочину з погашення кредиту в сумі 2 872 288,90 грн. з рахунку № НОМЕР_2, який належить ПП «ВКФ «Інтар» та відкрито у ПАТ «Банк «Київська Русь» на рахунок № НОМЕР_1 з призначенням платежу - погашення заборгованості за Кредитним договором № 13591-23/14-1 від 07.02.2014 року згідно Договору поруки № 25349-23/15-5 від 19.03.2015 року, вчиненого на підставі платіжного доручення № 2496 від 19 березня 2015 року та правочину з часткового припинення зобов'язання ПП «ВКФ Інтар» прощенням боргу. В обґрунтування правових підстав для визнання правочинів нікчемними наведено ті ж, що й у листі до Позивача-1, окрім загального посилання на ст. 36 Закону.

Рішенням Виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 15.06.2015 № 116 строк тимчасової адміністрації продовжено до 19.07.2015 включно.

Крім того, Рішенням Виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 17.07.2015 № 138 розпочато процедуру ліквідації ПАТ «Банк «Київська Русь» з 17.07.2015. Уповноваженою особою Фонду на ліквідацію ПАТ «Банк «Київська Русь» призначено ОСОБА_1 строком на 1 рік з 17.07.2015 по 16.07.2016 включно.

Рішенням Виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 25.08.2015 № 155/44 делеговано всі повноваження ліквідатора ПАТ «Банк «Київська Русь», визначені статтями 37, 38, ч. 1 та ч. 2 статті 48 Закону, ОСОБА_1 на час здійснення процедури ліквідації банку.

Позивач 1 та Позивач 2 не погоджуючись з рішеннями щодо визнання правочинів нікчемними, викладеними в вищезазначених листах, звернулись до суду з відповідними позовами.

Повно та всебічно дослідивши наявні матеріали справи, а також норми чинного законодавства, суд прийшов до висновку про обґрунтованість позовних вимог виходячи з наступного.

В частині позовних вимог щодо визнання протиправними та скасування рішення (повідомлення) Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб ОСОБА_1, який уповноважений Фондом гарантування вкладів фізичних осіб, щодо визнання нікчемними: правочину з погашення кредиту в сумі 2 872 288,90 грн. з рахунку № НОМЕР_2, який належить Приватному підприємству «Виробничо-комерційна фірма «Інтар» та відкрито в ПАТ «Банк «Київська Русь» на рахунок № НОМЕР_1 з призначенням платежу; погашення заборгованості за Кредитним договором № 13591-23/14-1 від 07.02.2014 року згідно Договору поруки № 25349-23/15-5 від 19.03.2015 року, вчиненого на підставі платіжного доручення № 2496 від 19 березня 2015 року; правочину з часткового припинення зобов'язання Приватного підприємства «Виробничо-комерційна фірма «Інтар» прощенням боргу; правочину з часткового припинення зобов'язання прощенням боргу в сумі 2 686 711,10 грн., які доведені до відома Товариства з обмеженою відповідальністю «Кийтранс- 2005» листом вих. № 4742/01 від 08.06.2015 року, а до відома Приватного підприємства «Виробничо-комерційна фірма «Інтар» листом вих. № 4741/01 від 08.06.2015 року; зобов'язати Уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб ОСОБА_1 утриматись від вчинення дій щодо застосування наслідків нікчемності: правочину з погашення кредиту в сумі 2 872 288,90 грн. з рахунку № НОМЕР_2, який належить Приватному підприємству «Виробничо-комерційна фірма «Інтар» та відкрито в ПАТ «Банк «Київська Русь» на рахунок № НОМЕР_1 з призначенням платежу погашення заборгованості за Кредитним договором № 13591-23/14-1 від 07.02.2014 року згідно Договору поруки № 25349-23/15-5 від 19.03.2015 року, вчиненого на підставі платіжного доручення № 2496 від 19 березня 2015 року; правочину з часткового припинення зобов'язання прощенням боргу в сумі 2 686 711,10 грн., Суд зазначає наступне.

Правові, фінансові та організаційні засади функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, повноваження Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі - Фонд), порядок виплати Фондом відшкодування за вкладами, а також відносини між Фондом, банками, Національним банком України, повноваження та функції Фонду щодо виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків визначені Законом України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" від 23 лютого 2012 року № 4452-VI (далі - Закон №4452-VI).

Відповідно до ч. 2 ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з п. 17 ч. 1 ст. 2 Закону №4452-VI, уповноважена особа Фонду - працівник Фонду, який від імені Фонду та в межах повноважень, передбачених цим Законом, виконує дії із забезпечення виведення банку з ринку під час здійснення тимчасової адміністрації неплатоспроможного банку та/або ліквідації банку.

Відповідно до ч. 8 ст. 35 Закону №4452-VI, уповноважена особа Фонду у своїй діяльності підзвітна Фонду, який несе відповідальність за дії уповноваженої особи Фонду щодо процедури виведення неплатоспроможного банку з ринку.

Згідно з п. 4 ч. 2 ст. 37 Закону №4452-VI, уповноважена особа Фонду має право повідомляти сторони за договорами, зазначеними у частині другій статті 38 цього Закону, про нікчемність цих договорів та вчиняти дії щодо застосування наслідків нікчемності договорів.

Відповідно до ч. 1 ст. 38 Закону №4452-VI, уповноважена особа Фонду зобов'язана забезпечити збереження активів та документації банку.

Згідно з ч. 2. ст. 38 Закону №4452-VI, протягом дії тимчасової адміністрації уповноважена особа Фонду зобов'язана забезпечити перевірку правочинів (у тому числі договорів), вчинених (укладених) банком протягом одного року до дня запровадження тимчасової адміністрації банку, на предмет виявлення правочинів (у тому числі договорів), що є нікчемними з підстав, визначених частиною третьою цієї статті.

Відповідно до ч. 3 ст. 38 Закону №4452-VI, визначено виключний перелік договорів (правочинів), які можуть визнаватись нікчемними, а саме: банк безоплатно здійснив відчуження майна, прийняв на себе зобов'язання без встановлення обов'язку контрагента щодо вчинення відповідних майнових дій, відмовився від власних майнових вимог; банк до дня визнання банку неплатоспроможним взяв на себе зобов'язання, внаслідок чого він став неплатоспроможним або виконання його грошових зобов'язань перед іншими кредиторами повністю чи частково стало неможливим; банк здійснив відчуження чи передав у користування або придбав (отримав у користування) майно, оплатив результати робіт та/або послуги за цінами, нижчими або вищими від звичайних (якщо оплата на 20 відсотків і більше відрізняється від вартості товарів, послуг, іншого майна, отриманого банком), або зобов'язаний здійснити такі дії в майбутньому відповідно до умов договору; банк оплатив кредитору або прийняв майно в рахунок виконання грошових вимог у день, коли сума вимог кредиторів банку перевищувала вартість майна; банк прийняв на себе зобов'язання (застава, порука, гарантія, притримання, факторинг тощо) щодо забезпечення виконання грошових вимог у порядку іншому, ніж здійснення кредитних операцій відповідно до Закону України "Про банки і банківську діяльність"; банк уклав кредитні договори, умови яких передбачають надання клієнтам переваг (пільг), прямо не встановлених для них законодавством чи внутрішніми документами банку; банк уклав правочини (у тому числі договори), умови яких передбачають платіж чи передачу іншого майна з метою надання окремим кредиторам переваг (пільг), прямо не встановлених для них законодавством чи внутрішніми документами банку; банк уклав правочин (у тому числі договір) з пов'язаною особою банку, якщо такий правочин не відповідає вимогам законодавства України.

Згідно з ч. 5 Закону№4452-VI, у разі отримання повідомлення уповноваженої особи Фонду про нікчемність правочину на підставах, передбачених частиною третьою цієї статті, кредитор зобов'язаний повернути банку майно (кошти), яке він отримав від такого банку, а у разі неможливості повернути майно в натурі - відшкодувати його вартість у грошових одиницях за ринковими цінами, що існували на момент вчинення правочину.

Відповідно до ч. 1. ст. 54 Закону №4452-VI, рішення, що приймаються відповідно до цього Закону Національним банком України, Фондом, працівниками Фонду, що виконують функції, передбачені цим Законом, у тому числі у процесі здійснення тимчасової адміністрації, ліквідації банку, виконання плану врегулювання, можуть бути оскаржені до суду.

Отже, уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб зобов'язана забезпечити перевірку правочинів, вчинених (укладених) банком протягом одного року до дня запровадження тимчасової адміністрації банку на предмет виявлення правочинів (у тому числі договорів), що є нікчемними з підстав, визначених частиною третьою статті 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб".

Відповідач 1 в запереченнях на позовну заяву зазначає, що відповідно до п.п. 3.2.1. п. 3.2. Договору поруки №25349-23/15-5, у разі невиконання ТОВ «КИЙТРАНС - 2005» зобов'язань за Кредитним договором у відповідні строки, ПП «Виробничо - комерційна фірма «ІНТАР» зобов'язалося сплатити заборгованість ТОВ «КИЙТРАНС - 2005» впродовж 10 календарних днів з дати пред'явлення Банком вимоги.

Таким чином Відповідач 1 робить висновки, що Банк не звертався із зазначеною вимогою до ПП «Виробничо - комерційна фірма «ІНТАР» як поручителя, оскільки підстав для звернення не було, Суд не погоджується з даними доводами з наступних підстав.

Як вже було встановлено судом та не спростовано сторонами, між ТОВ "Кийтранс - 2005" (Позичальник), з однієї сторони, та Публічним акціонерним товариством «Банк «Київська Русь» (Банк), з іншої сторони, укладено Кредитний договір №13591-23/14-1 на відкиття відновлювальної кредитної лінії від 07.02.2014 р. (надалі - Договір №13591-23/14-1).

У відповідності до п. 4.1 Договору №13591-23/14-1, повернення Кредиту Позичальником здійснюється шляхом перерахування коштів із свого поточного рахунку на Позичковий рахунок. Заборгованість за Кредитом повертається Позичальником у відповідності до наступного графіка зменшення ліміту кредитування: починаючи з березня місяця 2014 року, щомісячно, до кінця останнього робочого дня поточного місяця - зменшення ліміту кредитування на 217 000,00 (двісті сімнадцять тисяч) гривень 00 копійок; погашення решти заборгованості за кредитною лінією - в кінці строку. Остаточне повернення Кредиту (заборгованості за всіма отриманими відповідно до Договору окремими частинами Кредиту), нарахованих процентів та можливих штрафних санкцій Позичальник зобов'язаний здійснити не пізніше Кінцевого терміну повернення Кредиту, визначеного п. 1.1.2. Договору.

В матеріалах справи міститься копія Витягу №1 з Протоколу №05/8 засідання Підкомітету з питань проблемних активів ПАТ «БАНК «КИЇВСЬКА РУСЬ» від 04.03.2015 року (надалі - Витяг №1)

Так у Витягу №1 зазначено наступне: «Порядок денний: Питання, які виникають в процесі роботи по погашенню проблемної заборгованості та щодо яких є необхідність в прийнятті колегіального рішення Підкомітету з питань проблемних активів. І. По першому питанню порядку денного слухали: 1.1.) Начальника Управління кредитування та реструктуризації інвестиційних проектів Департаменту кредитування та координації роботи з корпоративними проектами Синельника Сергія Васильовича щодо добровільного врегулювання кредитної заборгованості ТОВ «Кийтранс - 2005» () за Кредитним договором № 13591-23/14-1 на відкриття відновлювальної кредитної лінії від 07.02.2014 року (далі - Кредитний договір). Загальна сума боргу за кредитом буде складати (станом на 09.03.2015р.) - 5 589 883,33 гривень, в т.ч. процентів - 30 883,33 гривень. Вирішили: 1. Погодити добровільне врегулювання кредитної заборгованості ТОВ «Кийтранс -2005» () за Кредитним договором перед Банком, наступним чином: за умови погашення заборгованості в сумі не менше 2 850 000,00 гривень в строк не пізніше 20.03.2015 року, здійснити прощення залишку боргу та нарахованих процентів за Кредитним договором станом на 09.03.2015 року, уклавши з Позичальником Договір про прощення боргу, та письмово повідомити Позичальника про списання залишку заборгованості за кредитом з балансу Банку. 2. Доручити Департаменту кредитування та координації роботи з корпоративними проектами узгодити з Юридичним Департаментом Договір про прощення боргу за Кредитним договором. Контроль за виконанням рішення покласти на Директора Департаменту кредитування та координації роботи з корпоративними проектами - Авраменко Н.П.».

Також, в матеріалах справи міститься Постанова ПАТ «БАНК «КИЇВСЬКА РУСЬ» від 04.03.2015 р. №П-139 Про врегулювання кредитної заборгованості ТОВ «Кийтранс -2005» ().

Суд звертає увагу, що в матеріалах справи міститься Постанова ПАТ «БАНК «КИЇВСЬКА РУСЬ» від 04.03.2015 р. №П-139 Про врегулювання кредитної заборгованості ТОВ «Кийтранс -2005», яка підписана Головою Правління, який у відповідності до п. 6.4 та п. 6.5 Статуту ПАТ «БАНК «КИЇВСЬКА РУСЬ» має право приймати рішення про врегулювання кредитної заборгованості.

Також, Суд звертає увагу, що з вищезазначених документів вбачається, що станом на 09.03.2015р. у Позивача 1 був наявний борг в розмірі 5 589 883,33 гривень, що не спростовано Відповідачем 1.

Між ТОВ "Кийтранс - 2005" (Сторона 2), з однієї сторони, та Публічним акціонерним товариством ПАТ «Банк «Київська Русь» (Сторона 1), з іншої сторони, укладено Угоду про часткове припинення зобов'язання прощення боргу від 10.03.2015 р. (надалі - Угода).

У відповідності до п.1.1 - п. 1.5 та п. 1.7 Угоди, Сторона-1 є кредитором, а Сторона-2 є боржником при виконанні грошового зобов'язання в загальній сумі 5 589 883,33 (п'ять мільйонів п'ятсот вісімдесят девять тисяч вісімосот вісімдесят три гривні 33 копійки) за Кредитним договором № 13591-23/14-1 на відкриття відновлювальної кредитної лінії від 07.02.2014 року, що складається з наступних сум: заборгованість за кредитом у розмірі 5 559 000,00 (п'ять мільйонів п'ятсот п'ятдесят девять тисяч 00 копійок); заборгованість за процентами у розмірі 30 883,33 (тридцять тисяч вісімсот вісімдесят три гривні 33 копійок); Розмір та склад, зазначеного грошового зобов'язання Сторони-2 перед Стороною-1 вказаного в пп 1.1.-1.1.2. підтверджується випискою за рахунками .Сторона 1 та/або Сторона 2 не мають претензій та заперечень щодо вказаного розміру та складу заборгованості визначеного в п.п. 1.1.-1.1.2. Враховуючи наявність заборгованості Сторони 2 перед Стороною 1 у розмірі 5 589 883,33 (п'ять мільйонів п'ятсот вісімдесят девять тисяч вісімосот вісімдесят три гривні 33 копійки) за Кредитним договором № 13591-23/14-1 на відкриття відновлювальної кредитної лінії від 07.02.2014 року укладеного між Сторонами цього Договору, Сторона 1 вирішила звільнити Сторону 2 від обов'язку сплати грошових коштів на суму не більш ніж 2 739 883,33 (два мільйони сімсот тридцять девять тисяч вісімсот вісімдесят три гривні 33 копійки) у порядку передбаченому ст. 605 Цивільного кодексу України, а саме звільнити від сплати наступних сум: заборгованості за кредитом у розмірі 2 709 000,00 (два мільйони сімсот девять тисяч гривень 00 копійок); заборгованості за відсотками за період 01.03.15-08.03.15 року в розмірі 30 883,33 (тридцять тисяч вісімсот вісімдесят три гривні 33 копійок). Зобов'язання Сторони 2 в частині оплати Стороні 1 за Кредитним договором № 13591-23/14-1 на відкриття відновлювальної кредитної лінії від 07.02.2014 року, грошової суми 2 739 883,33 (два мільйони сімсот тридцять девять тисяч вісімсот вісімдесят три гривні 33 копійки) припиняються шляхом прощення боргу Стороні 2 після сплати коштів Стороною 2 в сумі 2 850 000,00 (два мільйони вісімсот п'ятдесят тисяч гривень 00 копійок) до 20.03.2015 року за наступними реквізитами: Рахунок НОМЕР_1 в ПАТ «Банк Кивська Русь», код Банку (МФО 319092), код Банку за . У зв'язку з частковим припиненням зобов'язань Сторони 2 згідно з п.1.3. цього Договору на суму 2 739 883,33 (два мільйони сімсот тридцять девять тисяч вісімсот вісімдесят три гривні 33 копійки) Сторона 1 заявляє про відсутність в неї жодних матеріальних претензій до Сторони 2 в частині стягнення цієї суми. Усі правовідносини, що виникають з цієї Угоди або пов'язані із нею, у тому числі пов'язані із дійсністю, укладенням, виконанням, зміною та припиненням цієї Угоди, тлумаченням її умов, визначенням наслідків недійсності або порушення Угоди, регулюються цією Угодою та відповідними нормами чинного законодавства України а також звичаями ділового обороту, які застосовуються до таких правовідносин на підставі принципів добросовісності, розумності та справедливості. Цим Сторони у порядку статті 212 Цивільного кодексу України домовилися, що ця Угода укладена під відкладальною умовою. Права та обов'язки за цією Угодою виникають виключно за умови сплати Стороною 2 суми заборгованості за Кредитним договором № 13591-23/14-1 на відкриття відновлювальної кредитноїлінії від 07.02.2014 року в сумі 2 850 000,00 (два мільйони вісімсот п'ятдесят тисяч гривень 00 копійок) згідно з графіком оплат вказаним в п.1.3. Угоди. Сторони домовились, що будь яка несплата або несвоєчасна сплата Стороною 2 коштів у сумах та у строки вказані в. п.1.3. цієї Угоди є підставою вважати, що відкладальна умова, що зумовлює виникнення прав та обовязків за цією Угодою не настала.

Пунктом 4.8 Договору №13591-23/14-1 передбачено, що при надходженні від Позичальника та/або його поручителів (гарантів, майнових поручителів) коштів на сплату заборгованості за Договором у сумі, недостатній для її погашення та/або з порушенням черговості платежів, встановленої п. 4.9. Договору, Банк має право самостійно перерозподілити кошти на погашення заборгованості Позичальника у черговості, встановленій Договором.

Дослідивши вищезазначені Договори (угоди), Судом встановлено, що дані Договори (угоди) не містять в собі обмежень, щодо погашення суми боргу, яка повинна здійснюватися лише Позичальником (Стороною 2, Позивачем 1), а навпаки передбачено, що в разі наявності боргу погашення може здійснюватися і Поручителем Позивачьника (п. 4.8 Договору №13591-23/14-1).

Як вже було встановлено судом та не спростовано Відповідачами, у Позивача 1 станом на 09.03.2015р. був наявний борг в розмірі 5 589 883,33 гривень, частину якого в розмірі не менше 2 850 000,00 необхідно було сплатити до 20.03.2015 року та 19.03.2015 року було сплачено 2 872 288,90.

Частиною першою статті 202 Цивільного кодексу України встановлено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Статтею 526 Цивільного кодексу України встановлено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з частиною першою статті 527 Цивільного кодексу України боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту.

Відповідно до статті 531 Цивільного кодексу України боржник має право виконати свій обов'язок достроково, якщо інше не встановлено договором, актами цивільного законодавства або не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту.

Таким чином, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, при цьому боржнику надано право виконати свій обов'язок достроково, якщо інше не встановлено договором, актами цивільного законодавства або не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту.

Відповідно до частин першої та другої статті 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Частиною першою статті 1049 Цивільного кодексу України встановлено, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно з частинами першою та третьою статті 202 Господарського кодексу України господарське зобов'язання припиняється: виконанням, проведеним належним чином; зарахуванням зустрічної однорідної вимоги або страхового зобов'язання; у разі поєднання управненої та зобов'язаної сторін в одній особі; за згодою сторін; через неможливість виконання та в інших випадках, передбачених цим Кодексом або іншими законами. До відносин щодо припинення господарських зобов'язань застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Отже, за кредитним договором банк виступає кредитодавцем та надає кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, на останній зобов'язаний повернути грошові кошти у строк та в порядку, що встановлені договором. При цьому Цивільним кодексом України та Господарським кодексу України не встановлено заборони щодо дострокового виконання боржником зобов'язань за кредитним договором.

Відповідно до частини 1 статті 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником.

Згідно з частиною 1 статті 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Так, між ПП "Виробничо-комерційна фірма "Індар" (Поручитель), з однієї сторони, та Публічним акціонерним товариством «Банк «Київська Русь» (Кредитор), з іншої сторони, укладено Договір поруки №25349-23/15-5 від 19.03.2015 р.

У відповідності до п. 1.1, п. 1.2 та пп. 2.2.1 п. 2.2 Договору №25349-23/15-5, Боржник - Товариство з обмеженою відповідальністю «Кийтранс-2005», , який є Позичальником за Кредитним договором. Кредитний договір - Кредитний договір № 13591-23/14-1 на відкриття відновлювальної кредитної лінії від « 07» лютого 2014 року, укладений між Кредитором та Боржником, а також всі договори про внесення змін до нього (додаткові договори, додатки тощо), які чинні на момент укладення цього Договору та можуть бути укладені після укладення цього Договору. Поручитель зобов'язується солідарно та в повному обсязі відповідати перед Кредитором за виконання Боржником зобов'язань за Кредитним договором, який було укладено між Кредитором та Боржником. Поручителю добре відомі і зрозумілі всі умови та зобов'язання Боржника за Кредитним договором, в тому числі: Повернути Кредитору кредит у сумі 2 872 288 (два мільйони вісімсот сімдесят дві тисячі двісті вісімдесят вісім) гривень 90 копійок в строки, в порядку та на умовах, визначених Кредитним договором.

Враховуючи, що основним Договором №13591-23/14-1 (Кредитний договір №13591-23/14-1 на відкриття відновлювальної кредитної лінії від 07.02.2014 р.) передбачено, що Порочутель має право погасити борг Божника (Позивача 1), а отже, посилання Відповідача 1 на те, що Договором поруки №25349-23/15-5, у разі невиконання ТОВ «КИЙТРАНС - 2005» зобов'язань за Кредитним договором у відповідні строки, ПП «Виробничо - комерційна фірма «ІНТАР» зобов'язалося сплатити заборгованість ТОВ «КИЙТРАНС - 2005» впродовж 10 календарних днів з дати пред'явлення Банком вимоги - є необгрунтованим, оскільки Договір поруки №25349-23/15-5 не є основним Договором по кредиту.

Суд звертає увагу, що в матеріалах справи відсутні докази звернення Відповідача 1 до правоохоронних органів про вчинення шахрайства та документів, які підтверджували, що Відповідачем 1 приймалися рішення по перевірці правочинів та за результатом встановлення порушення прийнято рішення про визнання даних правочинів нікчемним.

Уповноваженою особою не вчинялись дії, на виконання своїх повноважень, зазначені дії не відповідають вимогам Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», а саме, не вживалися дії щодо перевірки правочинів, укладених банком, та повідомлення правоохоронних органів за фактом виявлення можливих протиправних дій відносно банку (Банківськими працівниками).

Отже, Відповідачами не надано належних та допустимих доказів, які б свідчили, що зазначені правочини є такими, що порушують публічний порядок чи спрямовані на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна держави.

Крім того, з аналізу норм права вбачається, що уповноважена особа Фонду з метою реалізації наданих їй Законом повноважень, застосовуючи норми статті 38 Закону до конкретних правовідносин, ухвалює на основі норм права рішення у конкретній справі. З погляду формальної логіки це процес, який полягає у підведенні конкретного життєвого випадку під загальну правову норму, а також ухвалення на цій основі рішення, що є актом застосування норм права, який породжує, змінює чи припиняє конкретні правовідносини, а також встановлює права чи обов'язки їх учасників.

Також, з матеріалів справи вбачається відсутність документального оформлення рішень Відповідача 2 про визнання правочинів нікчемними. Однак, сама по собі відсутність зовнішнього вираження рішення у вигляді письмового документа не свідчить про відсутність самого рішення суб'єкта владних повноважень як акту правозастосування.

В абзаці 4 пункту 1 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України № 2-зп від 23.06.1997 в справі № 3/35-313 вказано, що "…за своєю природою ненормативні правові акти, на відміну від нормативних, встановлюють не загальні правила поведінки, а конкретні приписи, звернені до окремого індивіда чи юридичної особи, застосовуються одноразово й після реалізації вичерпують свою дію".

В пункті 5 Рішення Конституційного Суду України № 9-рп/2008 від 22.04.2008 в справі № 1-10/2008 вказано, що при визначенні природи "правового акту індивідуальної дії" правова позиція Конституційного Суду України ґрунтується на тому, що "правові акти ненормативного характеру (індивідуальної дії)" стосуються окремих осіб, "розраховані на персональне (індивідуальне) застосування" і після реалізації вичерпують свою дію.

Враховуючи те, що Відповідач 1 не надав жодних письмових документів, що були складені в момент прийняття рішення про нікчемність правочинів, суд приходить до висновку, що такі документи відсутні.

Аналізуючи законність прийнятих Відповідачем 1 рішень про нікчемність правочинів, суд виходив з того, що рішення суб'єкта владних повноважень має бути обґрунтованим в момент його прийняття, оскільки воно має юридично значущі наслідки для суб'єктів приватного права, що знаходяться в нерівному положенні по відношенню до суб'єкта владних повноважень.

Рішення про нікчемність правочинів були доведені до відома Позивача 1 та ПП «ВКФ «Інтар» листами № 4742/01 від 08 червня 2015 року та № 4741/01 від 08 червня 2015 року.

З огляду на вищевикладене, суд при наданні оцінки законності рішення Відповідача 1 виходить з тих обставин, обґрунтувань та правових підстав прийняття рішення, що зазначені у вищезазначених листах.

Як вбачається зі змісту листів № 4742/01 від 08 червня 2015 року та № 4741/01 від 08 червня 2015 року правовим обґрунтуванням для визнання правочинів нікчемними послугували ч. 1 та ч. 3 ст. 215, ст. 203 Цивільного кодексу України, ч. 1 та ч. 2 ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». Також у листі № 4742/01 від 08 червня 2015 року, адресованому Позивачу 1, зазначене загальне посилання на положення ст. 36 та ст. 38 Закону, а в листі 4741/01 від 08 червня 2015 року, адресованому ПП «ВКФ «Інтар» - загальне посилання на положення ст. 38 Закону.

В той же час, Відповідачем 1 в наведених листах не вказано та не обґрунтовано підстав для нікчемності правочинів відповідно до ч. 3 ст. 38 Закону.

Загального посилання Відповідача-1 на ст. ст. 36 та 38 Закону без аргументації конкретної підстави нікчемності правочинів недостатньо, адже незрозуміло чому саме Відповідач-1 прийшов до висновку щодо нікчемності правочинів. Одне з правил принципу обґрунтованості рішення встановлює, що несприятливе для особи рішення суб'єкта владних повноважень повинно бути вмотивованим. Крім того, за правилом правової визначеності рішення суб'єкта владних повноважень є обґрунтованим, якщо підстави, на яких ґрунтується рішення, належно зазначені, а доводи та мотиви, на яких базується рішення, зазначені з достатньою ясністю. Суб'єкт владних повноважень зобов'язаний виправдати свої дії шляхом наведення обґрунтування своїх рішень.

Посилання ж Відповідача-1 у повідомленнях про нікчемність правочинів на ч. 1, ч. 3 ст. 215 та ст. 203 Цивільного кодексу України не є належним обґрунтуванням, адже вказані норми регламентують загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, та загальні підстави недійсності правочину. Закон визначив вичерпний перелік підстав нікчемності правочинів, які можуть бути застосовані уповноваженою особою Фонду при проведенні перевірки. Серед них відсутні будь-які посилання на нікчемність правочинів у зв'язку з недотриманням сторонами при укладенні правочинів загальних положень Цивільного кодексу України. Для дотримання принципу обґрунтованості рішення недопустимо надавати значення обставинам, які насправді не стосуються справи.

Крім того, суд вважає не допустимими допущені Відповідачем 1 у повідомленнях про нікчемність правочинів описки та помилки, адже вони свідчать про те, що рішення про нікчемність правочинів прийняті недобросовісно. Так, у листі Відповідача 1 № 4742/01 від 08 червня 2015 року у описовій частині неправильно зазначена дата Кредитного договору, по тексту та у завершальній частині документу допущені описки в сумі визнаного нікчемним правочину з погашення кредиту. У листі Відповідача 1 № 4741/01 від 08 червня 2015 року у описовій частині неправильно зазначена дата Кредитного договору, у завершальній частині документу допущена описка в сумі визнаного нікчемним правочину з погашення кредиту, а також зазначено про нікчемність правочину з часткового припинення зобов'язання ПП «ВКФ «Інтар» прощенням боргу, хоча ПП «ВКФ «Інтар» не був стороною жодних правочинів з припинення зобов'язання прощенням боргу.

Частиною 1 ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч. 3 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Суд враховує те, що рішення Відповідача 1 про визнання правочинів нікчемними прийнято необґрунтовано, недобросовісно, без дотримання необхідного балансу між несприятливими наслідками для прав та інтересів Позивача 1 та ПП «ВКФ «Інтар» та цілями, на досягнення яких спрямовані ці рішення та без урахування права цих осіб на участь у процесі прийняття рішення.

Згідно з ч. 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Суд вважає, що Відповідач 1 у справі не надав належних доказів в обґрунтування правомірності своїх рішень в момент їх прийняття.

Наведені фактичні обставини справи та аналіз норм чинного законодавства у повній мірі спростовують наявні в матеріалах справи доводи відповідачів щодо правомірності рішень про нікчемність правочинів.

Враховуючи вищевикладене, суд прийшов до висновку про протиправність рішень Відповідача 1 щодо нікчемності правочинів, а отже спірні рішення підлягають скасуванню.

Що стосується позовних вимог до Відповідача 1 та Відповідача 2 щодо утримання від вчинення дій щодо застосування наслідків нікчемності правочинів, суд вважає, що такі вимоги також підлягають задоволенню з огляду на наступне.

Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вдосконалення системи гарантування вкладів фізичних осіб та виведення неплатоспроможних банків з ринку» від 16.07.2015 р. N 629-VIII, який вступив в силу 12.08.2015 року, ряд норм Закону викладено в новій редакції. Відповідно до ч. 4 ст. 38 Закону Фонд протягом дії тимчасової адміністрації, а також протягом ліквідації вчиняє дії щодо застосування наслідків нікчемності договорів. Згідно з п. 4 ч. 2 статті 37 Закону Фонд безпосередньо або уповноважена особа Фонду у разі делегування їй повноважень має право вчиняти дії щодо застосування наслідків нікчемності договорів.

Тобто в чинній редакції Закону функцією щодо застосування наслідків нікчемності правочинів наділено Фонд гарантування вкладів фізичних осіб або Уповноважену особу Фонду у випадку делегування їй повноважень Фондом.

Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 162 Кодексу адміністративного судочинства України у разі задоволення адміністративного позову суд може прийняти постанову про зобов'язання відповідача утриматися від вчинення певних дій.

Враховуючи те, що суд прийшов до висновку про протиправність рішень щодо визнання правочинів нікчемними у зв'язку з порушенням вимог ст. 38 Закону та ч. 3 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, зобов'язання обидвох відповідачів утриматися від вчинення дій щодо застосування наслідків нікчемності правочинів є способом превентивного захисту та у повній мірі захистить права та законні інтереси Позивача 1, Позивача 2 та ПП «ВКФ «Інтар», оскільки виключить реальну можливість їх порушення уповноваженими суб'єктами владних повноважень та можливість виконання протиправних рішень.

Відповідно до пункту 25 постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України від 20 травня 2013 року № 8 "Про окремі питання юрисдикції адміністративних судів" - спори, які виникають за участю Фонду у сфері гарантування вкладів фізичних осіб, є публічно-правовими та підлягають розгляду за правилами Кодексу адміністративного судочинства України (про це також наголошено у Інформаційного листа Вищого адміністративного суду України від 25.07.2014 р. № 992/11/14-14).

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі.

Частиною 1 ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч. 3 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

З урахуванням викладеного, суд приходить висновків про задоволення позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 69-71, 94, 128, 160-165, 167, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

П О С Т А Н О В И В:

1. Адміністративний позов задовольнити повністю.

2. Визнати протиправним та скасувати рішення Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб ОСОБА_1, який був призначений Фондом гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації Публічного акціонерного товариства «Київська Русь», щодо визнання нікчемним правочину з погашення кредиту в сумі 2 872 288,90 грн. з рахунку № НОМЕР_2, який належить Приватному підприємству «Виробничо-комерційна фірма «Інтар» та відкрито в ПАТ «Банк «Київська Русь» на рахунок № НОМЕР_1 з призначенням платежу - погашення заборгованості за Кредитним договором № 13591-23/14-1 від 07.02.2014 року згідно Договору поруки № 25349-23/15-5 від 19.03.2015 року, вчиненого на підставі платіжного доручення № 2496 від 19 березня 2015 року; правочину з часткового припинення зобов'язання Приватного підприємства «Виробничо-комерційна фірма «Інтар» прощенням боргу; правочину з часткового припинення зобов'язання Товариства з обмеженою відповідальністю «Кийтранс-2005» прощенням боргу в сумі 2 686 711,10 грн.

3. Зобов'язати Уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Київська Русь» ОСОБА_1 утриматись від вчинення дій щодо застосування наслідків нікчемності правочину з погашення кредиту в сумі 2 872 288,90 грн. з рахунку № НОМЕР_2, який належить Приватному підприємству «Виробничо-комерційна фірма «Інтар» та відкрито в ПАТ «Банк «Київська Русь», на рахунок № НОМЕР_1 з призначенням платежу - погашення заборгованості за Кредитним договором № 13591-23/14-1 від 07.02.2014 року згідно Договору поруки № 25349-23/15-5 від 19.03.2015 року, вчиненого на підставі платіжного доручення № 2496 від 19 березня 2015 року та правочину з часткового припинення зобов'язання Товариства з обмеженою відповідальністю «Кийтранс-2005» прощенням боргу в сумі 2 686 711,10 грн.

4. Зобов'язати Фонд гарантування вкладів фізичних осіб утриматись від вчинення дій щодо застосування наслідків нікчемності правочину з погашення кредиту в сумі 2 872 288,90 грн. з рахунку № НОМЕР_2, який належить Приватному підприємству «Виробничо-комерційна фірма «Інтар» та відкрито в ПАТ «Банк «Київська Русь» на рахунок № НОМЕР_1 з призначенням платежу - погашення заборгованості за Кредитним договором № 13591-23/14-1 від 07.02.2014 року згідно Договору поруки № 25349-23/15-5 від 19.03.2015 року, вчиненого на підставі платіжного доручення № 2496 від 19 березня 2015 року та правочину з часткового припинення зобов'язання Товариства з обмеженою відповідальністю «Кийтранс-2005» прощенням боргу в сумі 2 686 711,10 грн.

5. Стягнути з солідарно з Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства "Банк "Київська Русь" ОСОБА_1 та Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Кийтранс-2005» судові витрати в сумі 219,24 грн.

6. Стягнути з солідарно з Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства "Банк "Київська Русь" ОСОБА_1 та Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Дженерал Сістем» судові витрати в сумі 219,24 грн.

Відповідно до статті 254 Кодексу адміністративного судочинства України постанова набирає законної сили після закінчення строку для її апеляційного оскарження. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції протягом десяти днів за правилами, встановленими статтями 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України. Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції. Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя А.Б. Федорчук