Справа № 2а-2665/09/0970
Суддя: Остап'юк С.В.
Дата ухвалення: 2015-11-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
"30" листопада 2015 р. Справа № 2а-2665/09/0970
Івано-Франківський окружний адміністративний суд у складі колегії суддів:
Головуючого судді Остапюка С.В., суддів: Могили А.Б., Лучко О.О.,
за участю секретаря Котик Д.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Державної судової адміністрації України, Державного казначейства України, Апеляційного суду Чернівецької області про стягнення компенсації втрати частини заробітку, -
24.09.2009 ухвалою Чернівецького окружного адміністративного суду дану адміністративну передано на розгляд до Івано-Франківського окружного адміністративного суду.
29.09.2009 ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду за №2а-2665/09/0970 адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Державної судової адміністрації України, Державного казначейства України, Апеляційного суду Чернівецької області про стягнення компенсації втрати частини заробітку призначено до судового розгляду.
Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідно до статті 1 Указу Президента України від 10 липня 1995 руку за № 584/95 "Про додаткові заходи щодо соціального захисту суддів" позивач, як суддя апеляційного суду Чернівецької області звільнена від сплати податку з доходів фізичних осіб, однак в звязку з прийняттям Закону України "Про податок з доходів фізичних осіб" із її заробітної плати протягом 2004 року та 5 місяців 2005 року утримувався даний вид податку. Відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів України №22-р. від 20.01.2004 року "Деякі питання оплати праці суддів" передбачено порядок проведення компенсаційних виплат суддям втрати частини заробітку, пов'язаної із справлянням податку відповідно до Закону України "Про податок з доходів фізичних осіб". Вказала, що оскільки сума нарахованої позивачеві заробітної плати за місяць після сплати податку на доходи фізичних осіб була нижчою, ніж розмір заробітної плати, нарахованої за 4 квартал 2003 року, то позивач має право на отримання компенсації втрати частини заробітку. Вважає, що в порушення норм чинного законодавства Державна судова адміністрація, розподіляючи кошти між судами та визначаючи окремі види видатків, не забезпечила належний рівень оплати праці судді, що призвело до зменшення фактично отриманої нею заробітної плати, а тому і до зниження рівня гарантій її незалежності. Просила позов задовольнити в повному обсязі.
25.12.2009 постановою Івано-Франківського окружного адміністративного суду, залишеною без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду за №8327/10/9104 від 31.01.2013 року, позов задоволено частково. Стягнуто з Державної судової адміністрації України на користь ОСОБА_1 компенсацію суд податку з доходів фізичних осіб за 2014 рік. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
13.10.2015 ухвалою Вищого адміністративного суду України касаційну скаргу Державної судової адміністрації України задоволено частково. Постанову Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 25.12.2009 року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 31.01.2013 року у даній справі скасовано, а справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.
03.11.2015 адміністративна справа за №2а-2665/09/0970 надійшла до Івано-Франківського окружного адміністративного суду та призначена до судового розгляду.
Підставою для скасування постанови Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 25.12.2009 та ухвали Львівського апеляційного адміністративного суду від 31.01.2013 та направлення даної адміністративної справи на новий розгляд до суду першої інстанції, слугували висновки Вищого адміністративного суду України про те, що суди першої та апеляційної інстанцій, задовольняючи позов, виходили з того, що позивач мав право на одержання спірних коштів, а тому дії відповідачів щодо не здійснення їх виплати у 2004 році не ґрунтуються на вимогах закону. Проте, до такого висновку суди дійшли без зясування дійсних прав та обовязків сторін, в порушення норм матеріального і процесуального права. Суди не навели відомостей про розмір заробітної плати судді нарахованої за місяць після сплати податку з доходів фізичних осіб і розмір середньомісячної заробітної плати, нарахованої судді за IV квартал 2003 року, не дослідили докази щодо цих обставин справи, а також не зясували наявність усіх передбачених Розпорядженням №22-р умов, для виникнення у відповідача обовязку щодо виплати позивачу спірних коштів. За таких обставин, рішення судів першої та апеляційної інстанцій не відповідають вимогам щодо законності та обґрунтованості, тому з цих підстав скасовані.
Позивач в судове засідання не зявилася, суду надала клопотання про розгляд справи за її відсутності.
Представник відповідача Державної судової адміністрації України в судовому засіданні проти позову заперечив.
Відповідачі Державне казначейство України, Апеляційний суд Чернівецької області в судове засідання не зявилися без поважних причин та без повідомлення ними про причини неприбуття, хоча були повідомлені належним чином про дату, час та місце судового розгляду, в судове засідання своїх представників не направили, правом подання письмового заперечення не скористалися, а тому, у відповідності до положення частини 4 статті 128 Кодексу адміністративного судочинства України, справу вирішено за відсутності відповідачів на підставі наявних у ній доказів.
Крім того, Апеляційний суд Чернівецької області на виконання ухвали суду направив витребувані судом докази про доходи позивача за 2004 рік, в тому числі за вирахуваним податком з доходів фізичних осіб та розмір доходу за IV квартал 2003 року.
Розглянувши матеріали адміністративної справи, заслухавши пояснення представника Державної судової адміністрації України, дослідивши докази, суд робить висновок про обґрунтованість частини позовних вимог, виходячи з наступних підстав.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 в період 2004 2005 роки працювала суддею апеляційного суду Чернівецької області.
У звязку з набранням 01.01.2004 чинності Законом України "Про податок з доходів фізичних осіб" та відповідно до довідки про заробітну плату за 12 місяців 2004 року із заробітної плати позивача фактично утримано податок з доходів фізичних осіб в розмірі 2 783, 64 гривень та за 4 місяці 2005 року утримано податок з доходів фізичних осіб в розмірі 1 045, 84 гривень.
Відповідно до підпункту "д" пункту 1.3 статті 1 Закону України «Про податок з доходів фізичних осіб» за № 889-IV дохід із джерелом його походження з України це будь-який дохід, одержаний платником податку або нарахований на його користь від здійснення будь-яких видів діяльності на території України, у тому числі дохід у вигляді доходів у вигляді заробітної плати, нарахованих (виплачених, наданих) внаслідок здійснення платником податку трудової діяльності на території України, від працедавця, незалежно від того, чи є такий працедавець резидентом або нерезидентом.
Статтею 1 Указу Президента України від 10 липня 1995 р. № 584/95 "Про додаткові заходи щодо соціального захисту суддів" передбачено, що заробітна плата суддів не обкладається прибутковим податком за місцем основної роботи.
Відповідно до пункту 1 розпорядження Кабінету Міністрів України від 20 січня 2004 року № 22-р "Про деякі питання оплати праці суддів" голові Конституційного Суду України та головам судів загальної юрисдикції дозволено здійснювати у 2004 році компенсаційні виплати суддям у розмірі до 100 % посадового окладу в разі, коли сума нарахованої заробітної плати за місяць після сплати податку з доходів фізичних осіб буде нижчою, ніж розмір середньомісячної заробітної плати, нарахованої судді за IV квартал 2003 року.
Заробітна плати ОСОБА_1 за жовтень 2003 року становила 1 815, 56 гривень, за листопад 2003 року 1 558, 30 гривень, за грудень 2003 року 3 315, 56 гривень, в тому числі 1 100 гривень допомоги для вирішення соціально-побутових питань, що підтверджується довідкою Апеляційного суду Чернівецької області про доходи за IV квартал 2003 року за №48 від 16.11.2015.
Таким чином, розмір середньомісячної заробітної плати, нарахованої позивачу за IV квартал 2003 року складає 2 229, 75 гривень.
Згідно довідки Апеляційного суду Чернівецької області розмір посадового окладу судді з 01 січня 2004 року до 30 квітень 2005 року становив: з 01.01.2004 до 31.10.2004 343,00 гривень, з 01.11.2004 до 31.12.2004 439, 00 гривень, з 01.01.2005 до 30.04.2005 485,00 гривень.
Заробітна плати ОСОБА_1 за місяць 2004 року, після сплати податку з доходів фізичних осіб, становила за: січень 1 424, 12 гривень, лютий 1 424, 12 гривень, березень 1 424, 12 гривень, квітень 1 344, 28 гривень, травень 1 425, 27 гривень, червень 2 104, 53 гривень, липень 714, 40 гривень, серпень, вересень, жовтень з урахуванням отримання виплат у звязку із виходом у відпустку в серпні та жовтні складає 2 075, 54 гривень, листопад 1 617, 14 гривень, грудень 2 163, 57 гривень, що підтверджується довідкою Апеляційного суду Чернівецької області про доходи за 2004 рік за №47 від 16.11.2015.
Середній заробіток за 2004 рік після сплати податку з доходів фізичних осіб складає 1655, 69 гривень.
Таким чином, судом встановлено, що сума заробітної плати ОСОБА_1 за місяць після сплати податку з доходів фізичних осіб у 2004 році була нижчою, ніж розмір середньомісячної заробітної плати за IV квартал 2003 року.
Апеляційним судом Чернівецької області нараховано та сплачено із заробітної плати позивача в 2004 році 2 783, 64 гривень податку з доходів фізичних осіб.
Враховуючи наведене, та відповідно до пункту 2 розпорядження Кабінету Міністрів України № 22-р компенсаційна виплата, передбачена пунктом 1 цього розпорядження здійснюється в межах видатків на оплату праці, передбачених у Державному бюджеті України на 2004 рік на утримання органів судової влади.
Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що позивач має право на отримання компенсації саме за 2004 рік.
У частині стягнення на користь позивача компенсаційних виплат за 4 місяці 2005 року слід відмовити, оскільки законодавством не передбачено здійснення таких виплат за цей період.
Суд, у відповідності до статті 161 Кодексу адміністративного судочинства України, вирішуючи питання про те, яку правову норму слід застосувати до спірних правовідносин, виходить з положень нормативних актів в редакціях, що діяли на момент виникнення цих правовідносин та зазначає зміст норм права відповідно до них.
Відповідно до Положення про Державну судову адміністрацію України, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України N14 від 14.01.2009 року Державна судова адміністрація України є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України, основними завданнями якої є:
організаційне забезпечення діяльності судів загальної юрисдикції, крім Верховного Суду України та вищих спеціалізованих судів, роботи з'їзду суддів України, діяльності Ради суддів України, інших рад суддів, конференцій і зборів, кваліфікаційних комісій суддів усіх рівнів, Академії суддів; здійснення матеріального і соціального забезпечення суддів та працівників апарату судів; участь у межах своїх повноважень у формуванні судів; удосконалення організаційного забезпечення діяльності судів.
Відповідно до пункту 4 даного Положення Державна судова адміністрація відповідно до покладених на неї завдань забезпечує належні умови діяльності судів, органів суддівського самоврядування, кваліфікаційних комісій суддів, Академії суддів, розробляє і затверджує за погодженням з Радою суддів України єдині нормативи фінансового забезпечення судів, виконує функції головного розпорядника коштів Державного бюджету України щодо фінансового забезпечення діяльності судів, кваліфікаційних комісій суддів, органів суддівського самоврядування, територіальних управлінь державної судової адміністрації, відповідно до затверджених в установленому порядку мережі судів та чисельності суддів розробляє та затверджує за погодженням з Радою суддів України типову структуру і штатний розпис судів, подає в установленому порядку на розгляд Кабінету Міністрів України пропозиції щодо визначення чисельності працівників апарату судів, інших органів та установ судової системи, затверджує в межах видатків на утримання судів зведені штатні розписи місцевих загальних судів за поданням начальників територіальних управлінь, а також штатні розписи інших судів за поданням їх голів, готує пропозиції до проекту Державного бюджету України в частині визначення обсягу видатків для забезпечення діяльності судів, кваліфікаційних комісій суддів, органів суддівського самоврядування та державної судової адміністрації, організовує проведення планово-фінансової роботи, ведення бухгалтерського обліку у судах, територіальних управліннях та Академії суддів, затверджує їх кошториси, здійснює матеріальне і соціальне забезпечення суддів, у тому числі суддів у відставці, а також працівників апарату судів та державної судової адміністрації.
А тому, враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що саме Державна судова адміністрація повинна вжити заходів щодо правильного розподілу бюджетного фінансування з метою забезпечення належного рівня оплати праці суддів та дотримання особливого порядку їх фінансування, закріпленого в Основному законі держави частині 1 статті 130 Конституції України.
Відповідно до статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого суд вирішує справи на підставі Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України.
Стаття 19 Конституції України передбачає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що позов слід задовольнити частково та стягнути з Державної судової адміністрації України на користь ОСОБА_1 компенсацію втрати частини заробітку у звязку із справлянням податку на доходи фізичних осіб за 2004 рік в розмірі 2 783, 64 гривень.
На підставі статті 124 Конституції України, керуючись статтями 158-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
ПОСТАНОВИВ:
Позов задовольнити частково.
В задоволенні решти позовних вимог відмовити.
Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку. Відповідно до статті 186 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Апеляційна скарга подається до Львівського апеляційного адміністративного суду через Івано-Франківський окружний адміністративний суд.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого Кодексом адміністративного судочинства України, якщо таку скаргу не було подано.

Головуючий суддя Остап'юк С.В.

Суддя Могила А.Б.

Суддя Лучко О.О.

Постанова складена в повному обсязі 07.12.2015 року.