Справа № 810/3614/15
Суддя: Виноградова О.І.
Дата ухвалення: 2015-12-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 грудня 2015 року 810/3614/15

Суддя Київського окружного адміністративного суду Виноградова О.І., розглянувши порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Еталон-К" до Київської митниці Державної фіскальної служби про визнання протиправними та скасування рішення, картки відмови у прийнятті митної декларації

в с т а н о в и в:

14 серпня 2015 р. до Київського окружного адміністративного суду звернулося товариство з обмеженою відповідальністю "Еталон-К" (далі - позивач) з позовом до Київської митниці Державної фіскальної служби (далі - відповідач) про визнання протиправним та скасування рішення про коригування митної вартості товарів від 29 липня 2015 р. № 125110011/2015/010209/2 та картки відмови № 125110011/2015/00162.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що рішення відповідача про визначення митної вартості товарів є незаконним, оскільки позивач правомірно і правильно визначив митну вартість товару (плитки керамічної облицювальної глазурованої) за другим методом за ціною договору щодо ідентичних товарів, тоді, як відповідач безпідставно відмовив позивачу у визначенні митної вартості за другим методом, та незаконно скоригував митну вартість поданого позивачем до митного оформлення товару з застосування шостого (резервного) методу.

Відповідач позов не визнав, подав до суду письмові заперечення, в яких у задоволенні позову просив відмовити, посилаючись на те, що під час здійснення митних процедур було встановлено, що подані позивачем документи містять розбіжності та не мають всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості заявлених до митного оформлення товарів. До того ж зазначив, що позивач не подав відповідачу витребуваних документів на підтвердження вартості імпортованих товарів. Крім того, стверджував, що заявлена позивачем митна вартість товару відрізнялась від середньократної вартості на такі ж товари. За таких обставин, вважав правомірним прийняте відповідачем рішення про коригування митної вартості товарів (а.с. 62-80).

19 листопада 2015 р. представниками сторін було подано до суду заяви про розгляд справи у порядку письмового провадження.

Розглянувши матеріали справи, клопотання сторін, суд не знаходить перешкод для розгляду справи та вважає за можливе розглянути дану адміністративну справу в порядку письмового провадження, без участі повноважних представників сторін та відповідно до приписів ч. 4 ст. 122 КАС України за наявними в ній матеріалами.

Суд, дослідивши наявні матеріали справи, встановив таке.

1 жовтня 2010 р. між позивачем (покупцем) та компанією "Solifinance OU" ОСОБА_1, Естонія (продавцем) укладено контракт № 01/10-1-IM (далі контракт 01/10-1-IM) (а.с. 21-25).

Відповідно до п. 1 названого контракту продавець продає, а покупець купує на умовах FOB Валенсія, Іспанія (склад покупця) товари згідно інвойсам (рахунками-фактур), доданих при фактичному отриманні кожної партії товарів. При поставці додаткових груп товарів продавець та покупець можуть узгодити їх вид та умови поставки в окремих Пропозиціях. Загальна вартість даного контракту складає 1 000 000 (один мільйон) доларів США.

Згідно з п. 3 контракту 01/10-1-IM, товар по даному контракту буде поставляться вантажним транспортом по базису FOB Валенсия, Іспания.

На виконання умов названого контракту позивач неодноразово ввозив на територію України товар (плитку керамічну облицьовувальну глазуровану).

27 липня 2015 р., під час чергового ввезення позивачем на митну територію України товару плитки керамічної облицювальної глазурованої, завтовшки не більше 15 мм., з камяної кераміки для покриття підлоги, виробник: TAULELL S.L., торгівельна марка TAULELL, країна виробництва: Іспанія.ES, та з метою його митного оформлення, було подано до відповідача вантажно-митну декларацію № 125110011/2015/010341 та зазначені в графі 44 цієї декларації інші документи (а.с. 73-74).

28 липня 2015 р. відповідачем, з метою перевірки вартості імпортованих товарів, було витребувано від позивача додаткові документи, перелік яких наведено у протоколі обробки електронного документу (а.с. 94).

Проте, у цей же день позивачем було подано до відповідача лист, в якому він зазначив, що подати додаткові документи в нього немає можливості та просив винести відповідне рішення (а.с. 95).

Після цього, 29 липня 2015 р. відповідачем було прийнято рішення № 125000011/2015/000209/2, яким визначено митну вартість імпортованого позивачем товару за шостим (резервним методом) та оформлено картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № 125110011/2015/00162 (а.с. 96-97, 98-99 відповідно).

Не погоджуючись із спірним рішенням відповідача про визначення митної вартості товарів та карткою відмови у митному оформленні, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Спірні правовідносини врегульовані Митним кодексом України (далі - МК України), Постановою Кабінету Міністрів України від 9 червня 1997 р. № 574 затверджено Положення про вантажну митну декларацію (далі - Положення), Порядком декларування митної вартості товарів, що переміщуються через митний кордон України, та подання відомостей про її підтвердження, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 20 грудня 2006 р. № 1766 (далі - Порядок), Інструкціїю про порядок здійснення контролю за експортними, імпортними операціями, затвердженої Постановою Національного банку України від 24 березня 1999 р. № 338/3631 (далі - Інструкція), статтею VII Генеральної угоди з тарифів і торгівлі 1994 р. (далі ст. VII ГАТТ).

Відповідно до вимог ст. 40 МК України митному контролю підлягають усі товари і транспортні засоби, що переміщуються через митний кордон України. Митний контроль передбачає проведення митними органами мінімуму митних процедур, необхідних для забезпечення додержання законодавства України з питань митної справи.

Митними процедурами вважаються операції, повязані із здійсненням митного оформлення цих товарів і транспортних засобів, а також із справлянням передбачених законом податків і зборів.

Згідно з вимогами ст. 42 МК України митні органи самостійно визначають форму та обсяг митного контролю, достатнього для забезпечення додержання законодавства України з питань митної справи при здійсненні митного оформлення товарів.

Як убачається зі ст. 45 МК України, особи, які переміщують товари і транспортні засоби через митний кордон України чи провадять діяльність, контроль за якою цим Кодексом покладено на митні органи, зобовязані подавати митним органам документи та відомості, необхідні для здійснення митного контролю.

Відповідно до вимог ст. 54 МК України передбачено, що документи, необхідні для здійснення митного контролю, подаються митному органові при декларуванні товарів і транспортних засобів.

Згідно з вимогами ст. 70 МК України метою митного оформлення є засвідчення відомостей, одержаних під час митного контролю товарів і транспортних засобів, що переміщуються через митний кордон України, та оформлення результатів такого контролю, а також статистичного обліку ввезення на митну територію України, вивезення за її межі і транзиту через її територію товарів і транспортних засобів.

Митне оформлення розпочинається після подання митному органу митної декларації, а також усіх необхідних для здійснення митного контролю та митного оформлення документів, відомостей щодо товарів і транспортних засобів, які підлягають митному оформленню (ст. 72 МК України).

Як убачається зі ст. 81 МК України, декларування здійснюється шляхом заявлення за встановленою формою (письмовою, усною, шляхом вчинення дій) точних відомостей про товари і транспортні засоби, мету їх переміщення через митний кордон України, а також відомостей, необхідних для здійснення їх митного контролю та митного оформлення. Умови та порядок застосування форм декларування, перелік відомостей, необхідних для здійснення їх митного контролю та митного оформлення, визначається Кабінетом Міністрів України.

Декларування товарів і транспортних засобів здійснюється декларантами -юридичними чи фізичними особами, які в силу частини другої ст. 88 МК України зобовязані здійснити декларування товарів відповідно до порядку, встановленого цим Кодексом; на вимогу митного органу пред'явити товари і транспортні засоби для митного контролю і митного оформлення; надати митному органу передбачені законодавством документи і відомості, необхідні для виконання митних процедур; сплатити податки і збори.

Так, митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, в силу приписів ст. 259 МК України є їх ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, обчислена відповідно до положень цього Кодексу.

Як убачається ч. 1 ст. 260 МК України, митна вартість товарів, які переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до положень цього Кодексу.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 262 МК України передбачено, що митна вартість товарів і метод її визначення заявляються (декларуються) митному органу декларантом під час переміщення товарів через митний кордон України шляхом подання декларації митної вартості.

Для цілей визначення митної вартості використовується інформація, підготовлена у спосіб, сумісний з принципами бухгалтерського обліку, прийнятими у відповідній країні і доцільними для певного методу визначення митної вартості (ч. 3 ст. 260 МК України).

Відповідно до вимог ст. 264 МК України заявлена декларантом митна вартість товарів і подані ним відомості про її визначення повинні базуватися на обєктивних, документально підтверджених даних, що підлягають обчисленню. У разі потреби у підтвердженні заявленої декларантом митної вартості товарів декларант зобовязаний на вимогу митного органу надати йому необхідні для цього відомості.

Митний орган, що проводить митне оформлення товарів, здійснює контроль за правильністю визначення декларантом їх митної вартості, у тому числі правильністю й можливістю застосування обраного декларантом методу визначення митної вартості, повнотою (комплектністю) поданих декларантом документів (обовязкових і додаткових) та їх відповідністю встановленим вимогам.

Як убачається зі ст. 265 МК України, митний орган має право упевнитися в достовірності або точності будь-якої заяви, документа чи декларації, поданої для цілей визначення митної вартості товарів.

Якщо митний орган вважає, що певні конкретні елементи витрат, які формують частину вартості для митних цілей, понесені покупцем, але не включені до ціни, що фактично сплачено або підлягає сплаті за імпортовані товари, то митний орган має право відповідним чином коригувати заявлену митну вартість товарів.

Як убачається з ч. 1 ст. 266 МК України, визначення митної вартості товарів, які імпортуються в Україну, здійснюються за такими методами: 1) за ціною договору щодо товарів, які імпортуються (вартість товарів); 2) за ціною договору щодо ідентичних товарів; 3) за ціною договору щодо подібних (аналогічних ) товарів; 4) на основі віднімання вартості; 5) на основі додавання вартості (обчислена вартість); 6) резервного.

Згідно з вимогами ч. 4 ст. 266 МК України кожний наступний метод застосовується, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу.

Основним є метод визначення митної вартості товарів за ціною договору щодо товарів, які імпортуються (вартість операції).

Відповідно до вимог ст. 267 МК України метод визначення митної вартості за ціною договору щодо товарів, які імпортуються (вартості операції), використовується в разі, якщо: 1) немає жодних обмежень щодо прав покупця (імпортера) на використання оцінюваних товарів, за винятком тих, що: а) встановлюються законом чи запроваджуються органами державної влади в Україні; б) обмежують географічний регіон, у якому товари можуть бути перепродані (відчужені повторно); в) не впливають значною мірою на вартість товару; 2) стосовно продажу оцінюваних товарів або їх ціни відсутні будь-які умови або застереження, що унеможливлюють визначення вартості цих товарів; 3) жодна частина виручки від будь-якого подальшого перепродажу, розпорядження або використання товарів покупцем не надійде прямо чи опосередковано продавцеві, якщо тільки не може бути зроблено відповідне коригування відповідно до положень частини другої цієї статті; 4) покупець і продавець не є пов'язаними між собою особами або хоч і є пов'язаними між собою особами, але ці відносини не вплинули на ціну товарів.

Як убачається ч. 7 ст. 267 МК України, передбачено, що при продажу товарів між пов'язаними особами вартість операції береться за основу для визначення митної вартості оцінюваних товарів за першим методом, якщо декларант доведе, що така вартість є максимально наближеною до вартості однієї з нижченаведених операцій, яка здійснювалася одночасно з оцінюваними товарами або майже в той же час: 1) вартості операції при продажу непов'язаним покупцям ідентичних або подібних (аналогічних) товарів для експорту в Україну; 2) митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, визначеної згідно з положеннями статті 271 цього Кодексу; 3) митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, визначеної згідно з положеннями ст. 272 цього Кодексу.

Згідно з вимогами ч. 2 ст. 265 МК України митний орган має право упевнитися в достовірності або точності будь-якої заяви, документа чи декларації, поданої для цілей визначення митної вартості.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 266 МК України, у разі, якщо митна вартість не може бути визначена за методом 1 згідно з положеннями ст. 267 Кодексу, проводиться процедура консультацій між митним органом та декларантом з метою обґрунтованого вибору підстав для визначення митної вартості відповідно до вимог статей 268 (метод визначення митної вартості за ціною договору щодо ідентичних товарів) і 269 (метод визначення митної вартості за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів) цього Кодексу.

У ході таких консультацій митний орган та декларант можуть здійснити обмін наявною у кожного з них інформацією за умови додержання вимог щодо її конфіденційності.

Відповідно до вимог ст. 267 МК України особи, одна з яких є одноосібним агентом, одноосібним дистриб'ютором чи одноосібним концесіонером іншої, як би це не називалося, вважаються пов'язаними для цілей цього Кодексу, якщо вони підпадають хоча б під один з критеріїв частини п'ятої цієї статті.

При продажу товарів між пов'язаними особами вартість операції береться за основу для визначення митної вартості оцінюваних товарів за першим методом, якщо декларант доведе, що така вартість є максимально наближеною до вартості однієї з нижченаведених операцій, яка здійснювалася одночасно з оцінюваними товарами або майже в той же час:

1) вартості операції при продажу непов'язаним покупцям ідентичних або подібних (аналогічних) товарів для експорту в Україну;

2) митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, визначеної згідно з положеннями статті 271 цього Кодексу;

3) митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, визначеної згідно з положеннями статті 272 цього Кодексу.

Як убачається зі ст. ст. 268 і 269 МК України, за основу може братися або ціна, за якою оцінювані ідентичні або подібні (аналогічні) товари були продані в Україні не пов'язаному з продавцем покупцю відповідно до вимог ст. 271 (метод визначення митної вартості на основі віднімання вартості), або обчислена відповідно до вимог ст. 272 (метод визначення митної вартості товарів на основі додавання вартості (обчислена вартість) цього Кодексу вартість товарів.

При цьому кожний наступний метод застосовується, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу.

Методи на основі віднімання та додавання вартості (обчислена вартість) можуть застосовуватися у будь-якій послідовності на розсуд декларанта.

У разі якщо неможливо застосувати жоден із зазначених методів, митна вартість визначається за резервним методом відповідно до вимог, установлених ст. 273 МК України.

Згідно з вимогами п. 2 (а) ст. VII ГАТТ оцінка ввезеного товару для митних цілей повинна ґрунтуватися на дійсній вартості ввезеного товару, який обкладається митом, або аналогічного товару.

Відповідно до вимог п. 2 (b) ст. VII ГАТТ під дійсною вартістю повинна розумітися ціна, за якою такий або аналогічний товар продається або пропонується для продажу при нормальному ході торгівлі в умовах вільної конкуренції.

Якщо дійсна вартість не може бути визначена відповідно до пункту (b), оцінка для митних цілей повинна ґрунтуватися на найближчому еквіваленті, який може бути встановлений.

Таким чином, митний орган при здійсненні контролю за правильністю визначення митної вартості товару повинен впевнитися, що заявлена декларантом митна вартість товару ґрунтується на дійсній вартості.

Як убачається зі ст. 17 ст. VII ГАТТ, ніщо не повинно тлумачитись так, що обмежує або ставить під сумнів право митних адміністрацій упевнитися в істинності або точності будь-якої заяви, документа чи декларації, поданої для цілей митного оцінювання. Слід також зазначити, що відповідно до ст. VII ГАТТ процедура консультацій не є обов'язковою, а відбувається, як правило, у разі необхідності.

Відповідно до вимог ст. 41 МК України однією з форм митного контролю є перевірка митними органами системи звітності та обліку товарів, що переміщуються через митний кордон України, а також своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків та зборів, які відповідно до законів справляються при переміщенні товарів через митний кордон України.

Отже, доведення достовірності заявленої митної вартості товарів, що імпортуються на митну територію України, є безпосереднім обовязком особи, уповноваженої на декларування товарів, а перевірка наданих декларантом відомостей є правом митного органу.

У звязку з невиконанням вимог митниці в наданні додаткових документів у повному обсязі та подання до митного органу зазначених неправдивих відомостей, митний орган не мав право застосувати метод за ціною договору щодо товарів, які імпортуються (метод 1) згідно зі статтею 267 МК України.

Метод 2 (визначення митної вартості за ціною договору щодо ідентичних товарів) застосовується в разі ввезення товарів у відповідний період з однаковими ознаками, а саме: фізичні характеристики; якість та репутація на ринку; країна походження; виробник.

Оскільки інформація про фізичні характеристики ідентичних товарів відсутня, то використання даного методу згідно зі статтею 268 МК України було неможливим.

Метод 3 (визначення митної вартості за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів) застосовується в разі ввезення товарів у відповідний період, враховуючи такі ознаки: якість, наявність торгової марки та їх репутація на ринку; країна походження; виробник.

Оскільки інформація, яка б відповідала вищезазначеним ознакам, відсутня, то використання даного методу згідно статтею 269 МК України було неможливим.

Застосування методів 4, 5 згідно зі ст. ст. 271-272 МК України за відсутності інформації про вартість матеріалів та витрат, понесених виробником при виробництві оцінюваних товарів, обсягу прибутку, загальних витрат при продажу в Україні також було неможливим.

Згідно з вимогами п. 4.2 Інструкції банки зобов'язані у разі перерахування резидентом коштів на користь нерезидента, надходження від нерезидента коштів на користь резидента або, якщо резидент зазначений у реєстрі вивізних ВМД, вимагати від останнього (залежно від виду операції), копії: договору з нерезидентом, ВМД, актів та інших документів, що підтверджують здійснення експорту (імпорту) продукції, виконання робіт (надання або отримання послуг), здійснення експорту прав інтелектуальної власності, та інших документів, що необхідні банку для здійснення контролю за своєчасністю розрахунків за експортними, імпортними операціями його клієнтів. Копії цих документів підлягають збереженню у справі клієнта протягом строку, визначеного в Переліку документів, що утворюються в діяльності Національного банку України та банків України, із зазначенням строків зберігання, затвердженому постановою Правління Національного банку України від 8 грудня 2004 р. № 601.

Відповідно до вимог п. 14 Порядку якщо декларантом не подано в установлений строк додаткові документи або якщо він відмовився від їх подання, митну вартість товарів визначає митний орган на підставі наявних відомостей згідно із законодавством.

Згідно з вимогами п. 5 Порядку для заявлення митної вартості товарів, визначеної за ціною договору щодо товарів, які імпортуються (вартість операції), відповідно до ст. 267 МК України подається декларація митної вартості за формою згідно з додатком 1 (декларація форми ДМВ-1).

Відповідно до вимог п. 7 Порядку для підтвердження заявлених відомостей про митну вартість товарів декларант зобов'язаний подати зовнішньоекономічний договір (контракт) і додатки до нього; рахунок-фактуру (інвойс) або рахунок-проформу; банківські платіжні документи (якщо рахунок сплачено), а також інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; рішення митного органу про визначення митної вартості раніше ввезених ідентичних та/або подібних (аналогічних) товарів, якщо воно прийнято за одним договором (контрактом); пакувальні листи; копію ліцензії на ввезення (вивезення) товарів, імпорт (експорт) яких підлягає ліцензуванню.

Як убачається з п. 9 Порядку, для підтвердження заявлених відомостей про митну вартість товарів у разі, коли продавець та покупець пов'язані між собою, декларант подає за наявності митному органові: бухгалтерські та банківські документи покупця, що стосуються відчуження оцінюваних товарів, ідентичних та/або подібних (аналогічних) товарів на території України; документи, що підтверджують участь продавця у здійсненні розподілу прибутку, одержаного від провадження діяльності покупцем, якщо продавець є власником акцій або частини статутного капіталу покупця; довідку про відсутність у покупця фінансових зобов'язань перед продавцем, які прямо чи опосередковано стосуються купівлі-продажу оцінюваних товарів; бухгалтерські документи виробника, що підтверджують вартість товарів; довідку про вартість у країні-експортері товарів, що є ідентичними та/або подібними (аналогічними) оцінюваним товарам.

Відповідно до вимог п. 11 Порядку для підтвердження митної вартості товарів на вимогу митного органу декларант зобов'язаний подати додаткові документи.

Посадова особа митного органу у графі Для відміток митниці декларації митної вартості робить запис про необхідність подання додаткових документів, що підтверджують митну вартість товарів, із складенням переліку, зазначає дату і прізвище та ставить свій підпис. Декларант ознайомлюється з таким записом, зазначає під ним дату, прізвище та ставить свій підпис.

Для підтвердження заявленої декларантом митної вартості оцінюваних товарів можуть подаватися: договір з третіми особами, що пов'язаний з договором (контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця; рахунки про сплату комісійних, брокерських (посередницьких) послуг, пов'язаних з виконанням умов договору (контракту); відповідна бухгалтерська документація; ліцензійний чи авторський договір (контракт); каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) фірми - виробника товару; калькуляція фірми - виробника товару; копія вантажної митної декларації країни відправлення, а в разі, коли в такій країні товар розміщувався в митному режимі, яким не передбачено сплату податків і відповідно до якого товар перебував під митним контролем, - копія вантажної митної декларації, оформленої в попередній експорту митний режим; висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, що мають відповідні повноваження згідно із законодавством; сертифікат про походження товару; відомості про якісні характеристики товару; інформація зовнішньоторговельних та біржових організацій про вартість товару та/або сировини.

Згідно з вимогами п. 13 Порядку передбачено, що декларант зобов'язаний подати додаткові документи, визначені у п. 11 цього Порядку, протягом 10 календарних днів після ознайомлення із записом митного органу про їх подання. За вмотивованою заявою декларанта такий строк продовжується.

У разі відмови подати додаткові документи декларант робить відповідний запис із зазначенням дати, прізвища та проставлення свого підпису на зворотному боці основного аркуша декларації митної вартості.

Як убачається з п. 14 Порядку у разі, якщо декларантом не подано в установлений строк додаткові документи або якщо він відмовився від їх подання, митну вартість товарів визначає митний орган на підставі наявних відомостей згідно із законодавством.

Згідно з вимогами п. 2 цього Положення ВМД - письмова заява встановленої форми, що подається митному органу і містить відомості про товари та транспортні засоби, які переміщуються через митний кордон України, митний режим, у який вони заявляються, а також іншу інформацію, необхідну для здійснення митного контролю, митного оформлення, митної статистики, нарахування податків, зборів та інших платежів.

Наявні матеріали справи свідчать, про таке.

Як вже зазначалося, 1 жовтня 2010 р. між позивачем (покупцем) та компанією "Solifinance OU" ОСОБА_1, Естонія (продавцем) укладено контракт № 01/10-1-IM (далі контракт 01/10-1-IM) (а.с. 21-25).

Відповідно до п. 1 названого контракту продавець продає, а покупець купує на умовах FOB Валенсія, Іспанія (склад покупця) товари згідно інвойсам (рахунками-фактур), доданих при фактичному отриманні кожної партії товарів. При поставці додаткових груп товарів продавець та покупець можуть узгодити їх вид та умови поставки в окремих Пропозиціях. Загальна вартість даного контракту складає 1 000 000 (один мільйон) доларів США.

Згідно з п. 3 контракту 01/10-1-IM, товар по даному контракту буде поставляться вантажним транспортом по базису FOB Валенсия, Іспания.

На виконання умов названого контракту позивач неодноразово ввозив на територію України товар (плитку керамічну облицьовувальну глазуровану).

27 липня 2015 р., під час чергового ввезення позивачем на митну територію України товару плитки керамічної облицювальної глазурованої, завтовшки не більше 15 мм., з камяної кераміки для покриття підлоги, виробник: TAULELL S.L., торгівельна марка TAULELL, країна виробництва: Іспанія.ES, та з метою його митного оформлення, було подано до відповідача вантажно-митну декларацію № 125110011/2015/010341 та зазначені в графі 44 цієї декларації інші документи (а.с. 73-74).

Згідно з переліченими документами митна вартість товарів була визначена за другим методом за ціною договору щодо ідентичних товарів.

У цей же день посадовою особою відповідача було опрацьовано подані позивачем документи та наявну цінову інформацію ЄАІС на аналогічні та подібні товари, що ввозились на митну територію України у період заявлення позивачем товарів до митного оформлення, за результатами чого було встановлено заниження митної вартості товару (плитки керамічної облицювальної глазурованої), зазначеного в вантажно-митній декларації № 125110011/2015/010341.

Так, відповідачем було встановлено, що подані позивачем документи містять розбіжності та не мають всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості заявлених до митного оформлення товарів. Крім того, заявлена позивачем митна вартість товарів значною мірою відрізнялася від середньоконтрактної вартості таких товарів, інформація стосовно як містилась в ЄАІС (а.с. 77, 100).

Зокрема, згідно з гл. 1 р. 2 Порядку заповнення митних декларацій на бланку єдиного адміністративного документа, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 30 травня 2012 р. № 651, відомості про митну вартість товарів вказуються у графі 12 у валюті України. У правому підрозділі графи 22 зазначається сума наведених у графах 42 ЄАД і додаткових аркушів МД фактурних вартостей задекларованих товарів у валюті, код якої зазначений у лівому підрозділі графи (або сума фактурних вартостей за ЄАД і аркушами специфікації).

Як вбачається з графи 22 поданої позивачем вантажно митної декларації, фактурна вартість товару складає 5193,00 дол. США, що в перерахунку на гривні за курсом, зазначеним в графі 23 (22.0735200), складає 114 627 грн 80 коп. в той час як митна вартість товарів згідно з даними графи 12 становить 114 201 грн 76 коп. (а.с. 73).

Крім того, надані позивачем разом з декларацією документи (контракт з додатковою угодою, рахунки) підтверджують лише фактурну вартість товару, але не відображають усіх складових митної вартості товару, зокрема, відсутні документи, передбачені пунктами 6 і 8 ч. 2 ст. 53 МК України, а саме транспортні (перевізні) документи та страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

Так, митне оформлення товару позивачем здійснювалось на умовах FOB, відповідно до вимог міжнародних правил Incoterms 2010, оплата основного перевезення покладається на покупця та не включена у вартість товару. Для підтвердження вартості перевезення товару позивачем до відповідача було подано довідку про транспортні витрати від 22 липня 2015 р. № 2660. Однак, сама лише довідка не може бути підтвердженням фактичної вартості витрат, понесених на перевезення (а.с. 83).

До того ж за результатами розгляду поданих позивачем документів, відповідачем було встановлено, що вони містять розбіжності, а саме у графі 44 вантажно-митної декларації зазначено контракт № 01/10-ІМ під кодом 4104, що відповідно до Класифікатора документів, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 20 вересня 2012 р. № 1011 "Про затвердження відомчих класифікаторів інформації з питань державної митної справи, які використовуються у процесі оформлення митних декларацій" означає "зовнішньоекономічний договір (контракт) купівлі-продажу, стороною якого є виробник товарів, що декларуються, та подання якого для митного оформлення не супроводжується поданням пов'язаних з ним посередницьких (зовнішньоекономічних та/або внутрішніх) договорів".

Проте, позивач здійснював імпорт товару (плитка керамічна облицювальна глазурована) за зовнішньоекономічним контрактом із компанією Solifinance OU ОСОБА_1 (продавець), яка не є виробником вищезазначеного товару.

Так, відповідно п. 1 додаткової угоди від 1 квітня 2015 р. виробником зазначеного товарів є: TAULELL S.L., що підтверджується відомостями зазначеними у графі 31 митної декларації (а.с. 26-28, 74 відповідно). Наведене свідчить, що продавець компанія "Solifinance OU не є виробником товару, а отже митне оформлення товарів здійснювалось за непрямим контрактом, що може значно впливати на митну вартість товару.

За таких обставин, суд дійшов висновку, що позивач мав би задекларувати контракт № 01/10-1-IM під кодом 4100, що відповідно до класифікатора означає "зовнішньоекономічний договір (контракт) купівлі-продажу товарів (крім позначеного кодом 4104), подання якого для митного оформлення не супроводжується поданням пов'язаних з ним посередницьких (зовнішньоекономічних та/або внутрішніх) договорів".

Крім того, судом також враховано, що подані позивачем до митного оформлення документи містили також розбіжності і в умовах поставки. Зокрема, у п. 3 контракту № 01/10-1-IM зазначено, що товар буде поставляться вантажним транспортом по базису FOB Валенсія, Испания (а.с. 21), тоді як в вантажно-митній декларації - FOB ES Castelon (а.с. 73), інвойсі від 24 червня 2015 р. FOB (Free On Board) Валенсия (а.с. 84).

Наведене свідчить, що за умовами поставки FОВ у продавця відсутні зобов'язання щодо перевезення та страхування товару.

Продавець зобов'язаний, з урахуванням положень ст. Б.5 правил Інкотермс 2010, нести всі ризики втрати чи пошкодження товару до моменту переходу товару через поручні судна в названому порту відвантаження. З моменту переходу товару через поручні судна в названому порту відвантаження всі ризики та витрати покладаються на покупця.

Продавець зобов'язаний за власний рахунок надати покупцю звичайні докази поставки товару у відповідності зі статтею А.4 правил Інкотермс. Якщо документ, згаданий вище як доказ поставки, не є транспортним документом, а такий документ не був наданий, продавець зобов'язаний надати покупцю на прохання, за рахунок і на ризик останнього, всіляке сприяння в одержанні транспортного документа у зв'язку з укладенням договору перевезення (наприклад, оборотного коносамента, необоротної морської накладної, транспортних документів внутрішнього водного транспорту або змішаного перевезення). У випадку, якщо продавець і покупець домовилися про використання засобів електронного обміну даними, згаданий вище документ може бути замінено еквівалентним електронним повідомленням (ЕDІ-повідомленням).

Отже, за умовами поставки FОВ на покупця покладається обов'язок транспортування та страхування товару (вантажу).

Проте, позивачем жодного належного документу на підтвердження транспортування та страхування товару надано не було.

Наведене свідчить, що у посадової особи відповідача були законні підстави для витребування від позивача додаткових документів для підтвердження вартості імпортованих товарів.

Зокрема, 28 липня 2015 р. відповідачем було витребувано у позивача додаткові документи, перелік яких наведено у протоколі обробки електронного документу (а.с. 94).

У відповідь позивач відмовився надавати будь-які документи до відповідача та подав заяву про винесення рішення (а.с. 95).

Наведене свідчить, що позивачем не було подано до відповідача витребуваних документів, що позбавило його можливості підтвердити заявлену митну вартість товарів.

Отже, 29 липня 2015 р. відповідачем було прийнято рішення № 125000011/2015/000209/2, яким визначено митну вартість імпортованих позивачем товарів за шостим (резервним методом) та оформлено картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № 125110011/2015/00162 (а.с. 96-97, 98-99 відповідно) з урахуванням того, що:

- подані до митного оформлення документи містили розбіжності;

- позивачем не було подано відповідачу витребуваних ним додаткових документів без пояснення причин неможливості їх подання;

- заявлена позивачем митна вартість товарів значною мірою відрізнялася від середньоконтрактної вартості таких товарів, інформація стосовно як містилась в ЄАІС.

При цьому, відповідачем було дотримано вимоги ст. 57 МК України та зазначено у спірному рішенні підстави неможливості застосування методу визначення вартості товарів за ціною договору (контракту), а також інших методів, передбачених ст.ст. 62-63 МК України (а.с. 97).

За таких обставин суд дійшов висновку, що рішення відповідача № 125000011/2015/000209/2 про застосування шостого (резервного) методу є законним та обгрунтованим, а отже, картку відмови № 125110011/2015/00162 ним було винесено правомірно.

Крім того, судом не можуть бути взяті до уваги подані до суду документи на підтвердження транспортних витрат, оскільки зазначені документи позивачем, під-час митного оформлення товару, до відповідача подано не було (а.с. 229-246).

Разом з тим, судом також не можуть бути взяті до уваги подані позивачем докази (а.с. 15-49, 126-156, 180-186, оскільки вони жодним чином не спростовують доводів відповідача.

Враховуючи те, що наведені позивачем твердження та подані докази не спростовують доводів відповідача, суд вважає, що позовні вимоги є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Відповідно до ч. 2 ст. 94 КАС України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони - субєкта владних повноважень, суд присуджує з іншої сторони всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати, повязані із залученням свідків та проведенням судових експертиз.

Враховуючи, що відповідач не надав суду доказів понесених ним зазначених судових витрат, в даній адміністративній справі такі витрати стягненню з позивача не підлягають.

Проте, підлягає стягненню з відповідача судовий збір у розмірі, передбаченому Законом України "Про судовий збір" (із змінами та доповненнями, внесеними Законом України від 19.09.2013 №590-VІІ ), згідно з яким під час подання адміністративного позову майнового характеру позивачем сплачується 10 відсотків розміру ставки судового збору. Решта суми судового збору стягується з позивача або відповідача пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимоги.

Враховуючи, що позивачем при подачі позовної заяви сплачено судовий збір в сумі 182 грн 70 коп., а спір вирішено на користь субєкта владних повноважень, то з позивача підлягає стягненню решта суми судового збору - 1644 грн 30 коп. (1827 грн 00 коп. 182 грн. 70 коп.)

Керуючись статтями 11, 14, 70, 71, 72, 86, 94, 159-163, 167, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

п о с т а н о в и в:

у задоволенні адміністративного позову відмовити.

Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю "Еталон-К" (07400, Київська область, м. Бровари, бул. Незалежності, буд. 53, код ЄДРПОУ - 36630287) до Державного бюджету України решту суми судового збору у розмірі 1644 (одна тисяча шістсот сорок чотири) грн 30 коп.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано в установлені строки. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга на постанову суду подається до Київського апеляційного адміністративного суду через Київський окружний адміністративний суд протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя Виноградова О.І.