Справа № 815/1601/13-а
Суддя: Нечитайло О.М.
Дата ухвалення: 2015-11-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 листопада 2015 року м. Київ К/800/66678/13

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:
Головуючий:Нечитайло О.М.
Судді: Ланченко Л.В.
Пилипчук Н.Г.,
за участю секретаря:Латишевої Л.П.,
за участю представників
позивача:Глиняної Г.В.,
відповідача:не з'явився,
розглянувши у відкритому судовому засіданні
касаційну скаргу Державної податкової інспекції у Приморському районі м. Одеси Головного управління Міндоходів в Одеській області

на постанову Одеського окружного адміністративного суду від 09 квітня 2013 року

та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 03 грудня 2013 року

у справі №815/1601/13-а

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Одеський ЛГЗ»

до Державної податкової інспекції у Приморському районі м. Одеси Одеської області Державної податкової служби

про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

ВСТАНОВИВ :

Товариство з обмеженою відповідальністю «Одеський ЛГЗ» (далі - позивач) звернулося до суду з позовом до Державної податкової інспекції у Приморському районі м. Одеси Одеської області Державної податкової служби (далі - відповідач) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень.

Одеський окружний адміністративний суд постановою від 09 квітня 2013 року, залишеною без змін ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 03 грудня 2013 року, позовні вимоги задовольнив, визнав протиправними та скасував податкові повідомлення-рішення від 09 листопада 2012 року № та від 14 січня 2013 року №.

Вважаючи, що рішення судів першої та апеляційної інстанцій прийняті з порушенням норм матеріального та процесуального права, відповідач звернувся до Вищого адміністративного суду України з касаційною скаргою, в якій просить їх скасувати та прийняти нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.

Позивач письмових заперечень на касаційну скаргу відповідача до суду касаційної інстанції не надіслав.

Відповідно до частини 1 статті 220 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі і не може досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні та вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Суди першої та апеляційної інстанцій встановили такі фактичні обставини справи.

Посадові особи контролюючого органу у період з 10 жовтня 2012 року по 16 жовтня 2012 року провели документальну позапланову виїзну перевірку позивача з питання дотримання вимог податкового законодавства по взаємовідносинах з ТОВ «Котовський вин завод» за період з 01 березня 2012 року по 30 червня 2012 року, про що склали акт від 23 жовтня 2012 року №6437/22-4/37872562, яким встановили порушення позивачем вимог підпункту 139.1.9 пункту 139.1 статті 139 Податкового кодексу України, у результаті чого позивачем занижено податок на прибуток на 3 240 782,00 грн.

За результатами проведеної перевірки контролюючий орган прийняв податкове повідомлення-рішення від 09 листопада 2012 року №, яким збільшив позивачу суму грошового зобов'язання з податку на прибуток на 4 050 978,00 грн., з яких 3 240 782,00 грн. за основним платежем та 810 196,00 грн. штрафних (фінансових) санкцій.

Крім того, відповідач провів документальну позапланову виїзну перевірку позивача з питання дотримання вимог податкового законодавства по взаємовідносинах з ТОВ «Котовський Винзавод» за період з 01 березня 2012 року по 30 червня 2012 року, про що склав акт від 28 грудня 2012 року №8026/22-4/37872562, яким встановив порушення позивачем вимог пункту 198.1, пункту 198.2, пункту 198.3 та пункту 198.6 статті 198 Податкового кодексу України, у результаті чого позивачем занижено податок на додану вартість у перевіреному періоді на 3 086 459,00 грн.

На підставі висновків вказаного акту перевірки податковий орган прийняв податкове повідомлення-рішення від 14 січня 2013 року №, яким збільшив позивачу суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість на 3 858 073,00 грн., з яких 3 086 458,00 грн. за основним платежем та 771 615,00 грн. штрафних (фінансових) санкцій.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, розглянувши та обговоривши доводи, наведені у касаційній скарзі, перевіривши матеріали справи, колегія суддів Вищого адміністративного суду України дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Фактичною підставою для визначення позивачу сум грошових зобов'язань з податку на додану вартість та податку на прибуток слугував висновок контролюючого органу про безпідставне включення позивачем до складу валових витрат та податкового кредиту з податку на додану вартість витрат понесених у результаті здійснення господарської діяльності з ТОВ «Котовський Винзавод», що не підтверджені первинними бухгалтерськими документами.

Задовольняючи позовні вимоги, суди першої та апеляційної інстанцій виходили з відсутності порушень у діях позивача вимог податкового законодавства при формуванні складу валових витрат та податкового кредиту з податку на додану вартість за результатом виконання договірних відносин з зазначеним контрагентом.

Як вбачається з матеріалів справи, між позивачем та ТОВ «Котовський винзавод» було укладено договір купівлі-продажу від 11 квітня 2012 року №1104, фактичне виконання якого підтверджується наявними у матеріалах справи видатковими та податковими накладними.

Вартість поставлених товарів, у тому числі податок на додану вартість, була сплачена позивачем на користь постачальника, що підтверджується платіжним дорученням та банківськими виписками про проведення оплати.

Факт отримання товарно-матеріальних цінностей від постачальника підтверджується даними журналу-ордеру та відомістю по рахунку №631 підприємства за період з 01 березня 2012 року по 30 червня 2012 року.

Також, між вказаними сторонами було укладено договір надання послуг від 01 березня 2012 року №12/03-ОУ, фактичне виконання якого підтверджується актами надання послуг та податковими накладними.

Вартість поставлених товарів, у тому числі податок на додану вартість, була сплачена позивачем на користь постачальника, що підтверджується платіжним дорученням та банківськими виписками про проведення оплати.

Факт отримання послуг від зазначеного контрагента підтверджується даними журналу-ордеру та відомістю по рахунку №631 підприємства за період з 01 березня 2012 року по 30 червня 2012 року.

У відповідності до приписів підпункту 14.1.27 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України, витрати - сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних для провадження господарської діяльності платника податку, в результаті яких відбувається зменшення економічних вигод у вигляді вибуття активів або збільшення зобов'язань, внаслідок чого відбувається зменшення власного капіталу (крім змін капіталу за рахунок його вилучення або розподілу власником).

Згідно з пунктом 138.2 статті 138 Податкового кодексу України, витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

За приписами підпункту 139.1.9 пункту 139.1 статті 139 Податкового кодексу України, не включаються до складу витрат витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

Отже, виходячи з положень Податкового кодексу України, до складу валових витрат включаються будь-які витрати, які пов'язані з господарською діяльністю платника податку та підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими документами.

З матеріалів справи вбачається, що позивач формував валові витрати на підставі належним чином оформлених первинних бухгалтерських документів, отриманих від вказаного контрагента, та у зв'язку з оплатою цьому підприємству вартості придбаних товарно-матеріальних цінностей, що відповідає вищенаведеним вимогам законодавства.

Також колегія суддів погоджується з висновками попередніх судових інстанцій щодо правомірності формування позивачем податкового кредиту за результатом виконання господарських взаємовідносин з ТОВ «Котовський винзавод».

У відповідності до приписів підпункту 14.1.181 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України, податковий кредит - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов'язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

Відповідно до пункту 198.3 статті 198 Податкового кодексу України, податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з:

- придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку;

- придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Згідно пунктом 198.6 статті 198 Податкового кодексу України, не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Отже, достатніми підставами для виникнення у платника податку права на податковий кредит є наявність податкових накладних, виданих йому підприємством-контрагентом, оформлених з дотриманням вимог чинного законодавства, встановлення судом реальності та товарності господарської операції.

Відповідно до пункту 198.2 статті 198 Податкового кодексу України, датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Судами попередніх інстанцій обґрунтовано встановлено, що позивачем податковий кредит сформований у відповідності з зазначеними положеннями Податкового кодексу України, підтверджено відповідними податковими накладними, що виписані контрагентом зареєстрованим платником податку на додану вартість.

Натомість відповідачем не наведено жодних доводів та не надано будь-яких доказів, які б могли свідчити про недобросовісність позивача як платника податків або про наявність обставин, що виключають обґрунтованість включення позивачем до складу податкового кредиту спірної суми податку по господарським операціям з ТОВ «Котовський винзавод».

Крім того, обґрунтованими є висновки судів попередніх інстанцій щодо необхідності перенесення термінів проведення перевірки платника податків відповідачем у разі наявності своєчасного повідомлення про втрату документів фінансово-господарської діяльності такого платника.

Згідно з пунктом 1.15 статті 1 Методичних рекомендацій щодо порядку організації та проведення перевірок платників податків та внесення змін до наказу ДПА України від 27 травня 2008 року №335, затверджених наказом ДПА від 14 квітня 2011 №213, у разі якщо під час проведення документальної перевірки до органу ДПС за місцем обліку від платника податків надійшло повідомлення про втрату, пошкодження або дострокове знищення документів або документи були вилучені правоохоронними та іншими органами, у зв'язку з чим подальше проведення перевірки неможливе, особами, які здійснюють перевірку, складається акт довільної форми.

Відтак, з огляду на наявність листа від 10 жовтня 2012 року №10/10-1, яким було надано контролюючому органу довідку від 11 вересня 2012 року, видану директору підприємства Портофранківським відділом міліції Приморського району відділу Одеського міського управління ГУ МВС України в Одеській області, про звернення за фактом втрати документів підприємством, податковим органом безпідставно проведено перевірку на підставі інформації БЗ «Бест Звіт» та БД «Система автоматизованого співставлення податкових зобов'язань та податкового кредиту у розрізі контрагентів на рівні ДПА України», реєстрів виданих податкових накладних та декларацій з податку на додану вартість.

Підсумовуючи вказане, колегія суддів касаційної інстанції вважає, що суди попередніх інстанцій дійшли обґрунтованого висновку про те, що неповнота дослідження податковим органом первинних документів, що стосуються фінансово-господарської діяльності позивача за перевіряємий період, вказує на те, що висновки органу контролю про порушення позивачем порядку формування валових витрат та податкового кредиту зроблені без належної оцінки та дослідження зібраної за результатами перевірки інформації, що, як наслідок, вказує на передчасність, викладених в акті перевірки висновків та недоведеність встановлених перевіркою порушень.

Відповідно до частини 2 статті 71 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

З огляду на припис наведеної норми процесуального права при розгляді судом спору щодо правомірності рішення органу державної податкової служби, яким платнику податків донараховані податкові зобов'язання, презумується добросовісність платника податків, якщо зазначеним органом не доведено інше.

За наведених обставин у відповідача були відсутні правові підстави для визначення підприємству податкових зобов'язань з податку на додану вартість та податку на прибуток, з огляду на що висновок судів попередніх інстанцій про задоволення позовних вимог та скасування спірних податкових повідомлень-рішень відповідає правильному застосуванню положень Податкового кодексу України.

Відповідно до статті 224 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

За наведених обставин та з урахуванням викладеного, колегія суддів Вищого адміністративного суду України не знаходить підстав, які могли б призвести до скасування оскаржуваних судових рішень.

На підставі викладеного, керуючись статтями 210-231 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

УХВАЛИВ:

1. Касаційну скаргу Державної податкової інспекції у Приморському районі м. Одеси Головного управління Міндоходів в Одеській області залишити без задоволення.

2. Постанову Одеського окружного адміністративного суду від 09 квітня 2013 року та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 03 грудня 2013 року у справі №815/1601/13-а залишити без змін.

3. Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути переглянута з підстав, встановлених статтею 237 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя:Нечитайло О.М.
Судді:Ланченко Л.В.
Пилипчук Н.Г.