Справа № 810/1203/15
Суддя: Мацедонська В.Е.
Дата ухвалення: 2015-12-01 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 810/1203/15 Головуючий у 1-й інстанції: Виноградова О.І. Суддя-доповідач: Мацедонська В.Е.
У Х В А Л А

Іменем України

01 грудня 2015 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого - судді Мацедонської В.Е.,

суддів Грищенко Т.М., Лічевецького І.О.,

при секретарі Горяіновій Н.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Києві справу за апеляційною скаргою Васильківської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Київській області на постанову Київського окружного адміністративного суду від 03 червня 2015 року у справі за адміністративним позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 до Васильківської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Київській області про визнання протиправними та скасування рішення та вимоги,-

в с т а н о в и в:

Постановою Київського окружного адміністративного суду від 03 червня 2015 року позов Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 задоволено, визнано протиправним та скасовано рішення Васильківської ОДПІ ГУ ДФС Київської області про застосування штрафних санкцій за донарахування територіальним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску від 11 вересня 2014 року №, визнано протиправною та скасовано вимогу Васильківської ОДПІ ГУ ДФС Київської області про сплату боргу (недоїмки) від 11 вересня 2014 року № Ф-.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову суду першої інстанції з мотивів неправильного застосування судом норм матеріального права, та прийняти нову постанову, якою відмовити в задоволенні позовних вимог. Свої вимоги апелянт обґрунтовує тим, що позивачем занижено базу нарахування єдиного соціального внеску та не утримане і не перераховано суму єдиного внеску, яка підлягає сплаті до бюджету у розмірі 38034,00 грн.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що позивач зареєстрована фізичною особою-підприємцем 29 червня 2005 року, про що зроблено запис про державну реєстрацію №0000814 згідно свідоцтва про державну реєстрацію фізичної особи-підприємця серія НОМЕР_2.

Відповідно до витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців від 17 березня 2015 року видом діяльності позивача є 47.30 роздрібна торгівля пальним.

В період з 23 липня 2014 року по 12 серпня 2014 року на підставі пп.75.1.2 п.75.1 ст.75, ст.77 ПК України, наказів Васильківської ОДПІ ГУ Міндоходів у Київській області від 09 липня 2014 року №472, від 05 серпня 2014 року №519, плану-графіка на 3 квартал 2014 року проведення документальних планових виїзних перевірок та відповідно до направлень на перевірку від 23 липня 2014 року №476 та від 05 серпня 2014 року №490 проведено планову документальну виїзну перевірку з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства фізичиної особи-підприємця ОСОБА_2 за період з 01 січня 2013 року по 31 грудня 2013 року.

За наслідками проведеної перевірки Васильківською ОДПІ ГУ Міндоходів у Київській області складено акт від 19 серпня 2014 року №2885/1703/НОМЕР_1 про результати планової документальної виїзної перевірки позивача, у якому зафіксовано порушення суб'єктом підприємницької діяльності ОСОБА_2, зокрема, пп.1 п.2 ст.6 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування», в результаті чого позивач не утримав та не перерахував суму єдиного соціального внеску, яка підлягає сплаті до бюджету на загальну суму 38034,00 грн., в т.ч. в 2013 році у розмірі 38034,00 грн.

На вказаний акт позивачем подано заперечення від 04 вересня 2014 року №04/09-1, проте листом від 08 вересня 2014 року №1474/В/10-07-17-03-26 про надання відповіді на заперечення до акту перевірки відповідачем було повідомлено ФОП ОСОБА_2 про залишення заперечень без задоволення, а висновків акту - без змін.

11 вересня 2014 року, відповідно до ст.25 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» та на підставі картки особового рахунку, акта перевірки від 19 серпня 2014 року №2885/1703/НОМЕР_1 відповідачем винесено вимогу про сплату боргу (недоїмки) №Ф- зі сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування в сумі 38034,00 грн.

Розглянувши матеріали документальної перевірки позивача №2885/1703/НОМЕР_1, Васильківською ОДПІ ГУ Міндоходів у Київській області прийнято рішення від 11 вересня 2014 року № про застосування штрафних санкцій за донарахування територіальним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску до ФОП ОСОБА_2 у розмірі 19017,00 грн.

За наслідками адміністративного оскарження вказаних рішень відповідача, ГУ ДФС у Київській області прийнято рішення про результати розгляду первинної скарги від 05 березня 2015 року №437/14/10-36-10-01-04, яким вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 11 вересня 2014 року №Ф- та рішення від 11 вересня 2014 року № залишено без змін, а скаргу - без задоволення.

Суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги, дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню, а рішення від 11 вересня 2014 року № та вимога від 11 вересня 2014 року №Ф- є протиправними та такими, що підлягають скасуванню.

Колегія суддів погоджується з наведеними висновками суду першої інстанції враховуючи наступне.

Спірні правовідносини, що склались між сторонами регулюються Конституцією України, Податковим кодексом України, Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), дія якого поширюється на відносини, що виникають під час провадження діяльності, пов'язаної із збором та веденням обліку єдиного внеску.

Пунктом 2 ч.1 ст.1 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» визначено, що єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування - консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов'язкового державного соціального страхування в обов'язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов'язкового державного соціального страхування.

В силу вимог п.4 ч.1 ст.4 вказаного Закону платниками єдиного внеску є, зокрема, фізичні особи - підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування, та члени сімей цих осіб, які беруть участь у провадженні ними підприємницької діяльності.

База нарахування єдиного внеску визначається ст.7 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування», відповідно до п.2 ч.1 якої єдиний внесок нараховується для платників, зазначених у пункті 4 (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування) та 5 частини першої статті 4 цього Закону, - на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб, та на суму доходу, що розподіляється між членами сім'ї фізичних осіб - підприємців, які беруть участь у провадженні ними підприємницької діяльності. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску за кожну особу за місяць, у якому отримано дохід (прибуток).

З аналізу наведеної норми вбачається, що єдиний внесок для фізичної особи-підприємця нараховується на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб.

Згідно із ст.25 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» рішення, прийняті органами доходів і зборів та органами Пенсійного фонду з питань, що належать до їх компетенції відповідно до цього Закону, є обов'язковими до виконання платниками єдиного внеску, посадовими особами і застрахованими особами.

Положення цієї статті поширюються лише на тих платників, які відповідно до цього Закону зобов'язані нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок.

У разі виявлення своєчасно не сплачених сум страхових внесків платники єдиного внеску зобов'язані самостійно обчислити ці внески і сплатити їх з нарахуванням пені в порядку і розмірах, визначених цією статтею.

Суми недоїмки стягуються з нарахуванням пені та застосуванням штрафів.

Орган доходів і зборів у порядку, за формою та у строки, встановлені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, надсилає платникам єдиного внеску, які мають недоїмку, вимогу про її сплату.

Відповідно до пп.1 ч.2 ст.6 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» платник єдиного внеску зобов'язаний своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок.

З матеріалів справи вбачається, що викладений в акті від 19 серпня 2014 року №2885/1703/НОМЕР_1 висновок податкового органу щодо заниження фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 бази нарахування єдиного внеску за період січень-грудень 2013 року на загальну суму 109607,80 грн. та порушення пп.1 ч.2 ст.6 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» ґрунтується на твердженні, що позивачем занижено дохід, отриманий фізичною особою-підприємцем від провадження господарської діяльності, всього в загальній сумі 109607,80 грн., у зв'язку з безоплатною передачею товарів фізичній особі-підприємцю ОСОБА_3 на загальну суму 109607,80 грн.

Відповідно до пп.14.1.36. п.14. 1 ст.14 ПК України господарська діяльність - це діяльність особи, що пов'язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

Згідно із пп.14.1.202 п.14.1 ст.14 ПК України продаж (реалізація) товарів - будь-які операції, що здійснюються згідно з договорами купівлі-продажу, міни, поставки та іншими господарськими, цивільно-правовими договорами, які передбачають передачу прав власності на такі товари за плату або компенсацію незалежно від строків її надання, а також операції з безоплатного надання товарів. Не вважаються продажем товарів операції з надання товарів у межах договорів комісії (консигнації), поруки, схову (відповідального зберігання), доручення, довірчого управління, оперативного лізингу (оренди), інших цивільно-правових договорів, які не передбачають передачі прав власності на такі товари.

Разом з тим, відповідно до вимог пп.14.1.13 п.14.1 ст.14 ПК України безоплатно надані товари, роботи, послуги це: товари, що надаються згідно з договорами дарування, іншими договорами, за якими не передбачається грошова або інша компенсація вартості таких товарів чи їх повернення, або без укладення таких договорів; роботи (послуги), що виконуються (надаються) без висування вимоги щодо компенсації їх вартості; товари, передані юридичній чи фізичній особі на відповідальне зберігання і використані нею.

Пунктом 177.2 ст.177 ПК України передбачено, що об'єктом оподаткування є чистий оподатковуваний дохід, тобто різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та негрошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов'язаними з господарською діяльністю такої фізичної особи - підприємця.

Як вбачається з матеріалів справи, між позивачем (поклажодавець) та ФОП ОСОБА_3 (зберігач) укладено договір зберігання нафтопродуктів від 05 жовтня 2013 року №1, за умовами якого зберігач зобов'язується в порядку та на умовах, що визначені договором, зберігати передане йому поклажодавцем майно та повернути зазначене майно поклажодавцеві у схоронності.

Поняттям «майно» у цьому договорі позначаються нафтопродукти у наступному асортименті: дизельне пальне в кількості 4169 л; бензин А-92 в кількості 6973 л; бензин А-95 в кількості 4387 л; бензин А-76 в кількості 865 л (п.1.2 Договору).

Згідно із п.4.2 вказаного договору строк зберігання розпочинає свій перебіг у момент оформлення сторонами акту приймання-передачі майна на зберігання в порядку, що встановлений п.2.3 цього договору, та складає один рік.

Відповідно до п.5.5 договору повернення зберігачем поклажодавцеві майна, що було на зберіганні, оформлюється актом приймання-передачі (повернення) майна із зберігання, складеним у письмовій формі.

Поклажодавець зобов'язується сплачувати зберігачу винагороду за зберігання переданого останньому за цим договором майна. Розмір винагороди зберігача за зберігання майна поклажодавця протягом 1 календарного місяця зберігання складає 655,76 грн. (п.п.6.1-6.2 договору).

На підтвердження виконання умов договору зберігання нафтопродуктів від 05 жовтня 2013 року №1 позивачем подано до суду: акт приймання-передачі майна на зберігання від 05 жовтня 2013 року; додаткову угоду від 29 липня 2014 року № 1, якою сторони підтвердили, що у період з 05 жовтня 2013 року по 29 липня 2014 року зберігач надав поклажедавцеві послуги зі зберігання майна на загальну суму 6557,60 грн. та відстрочили сплату заборгованості за договором до 05 березня 2015 року; додаткову угоду від 29 липня 2014 року № 2, згідно з якою сторони дійшли згоди припинити з 30 липня 2014 року зобов'язання за договором №1 в частині зберігання наступних нафтопродуктів: дизельне пальне в кількості 4169 л.; бензин А-95 в кількості 4387 л, бензин А-92 в кількості 6973 л, та внести в договір зміни, викладені у пунктах 2, 3 цієї додаткової угоди: викласти пункт 1.2 договору у наступній редакції: « 1.2. Поняттям «майно» у цьому договорі позначаються нафтопродукти у наступному асортименті: - бензин А-76 у кількості 865 л», викласти п.6.2 договору у наступній редакції: « 6.2. Розмір винагороди зберігача за зберігання майна поклажодавця протягом 1 (одного) календарного місяця строку зберігання складає 35,00 грн., з урахуванням ПДВ»; акт інвентаризації від 25 липня 2014 року №25/07-1; розписку від 25 липня 2014 року; акт приймання-передачі майна (повернення майна поклажедавцеві) від 30 липня 2014 року №30/07-1, відповідно до якого зберігач повернув поклажодавцеві наступні нафтопродукти, що були передані йому на зберігання на підставі договору зберігання, а саме: дизельне пальне у кількості 4169 л, бензин А-92 в кількості 6973 л, бензин А-95 в кількості 4387 л.

В подальшому зазначений у договорі зберігання нафтопродуктів від 05 жовтня 2013 року №1 товар, а саме, дизельне пальне в кількості 4169 л, бензин А-95 в кількості 4387 л, бензин А-92 в кількості 6973 л позивачем було продано ФОП ОСОБА_3 на виконання умов договору поставки нафтопродуктів від 05 липня 2014 року №31, відповідно до п.п.4.1-4.2 якого загальна вартість товару, поставка якого охоплюється предметом цього договору, складає 151099,68 грн. Покупець зобов'язаний у повному обсязі оплатити поставлений товар впродовж 150 банківських днів з моменту його поставки.

На підтвердження виконання умов договору поставки нафтопродуктів від 05 липня 2014 року №31 позивачем подано до суду копії: рахунку-фактури від 21 липня 2014 року №33 на суму 151099,68 грн.; видаткову накладну від 30 липня 2014 року №379 на суму 151099,68 грн.; податкову накладну від 30 липня 2014 року виписану до ФОП ОСОБА_3 на загальну суму 151099,68 грн. з квитанцією №1 про прийняття її Міністерством доходів і зборів України 12 серпня 2014 року в 14:14:02.

10 березня 2015 року між позивачем та ФОП ОСОБА_3 укладено угоду про припинення грошових зобов'язань та зарахування зустрічних однорідних вимог, відповідно до умов якої сторони підтверджують, що у позивача наявна заборгованість перед ФОП ОСОБА_3 у сумі 6657,60 грн. на підставі договору від 05 жовтня 2013 року №1, а у ФОП ОСОБА_3 наявна заборгованість перед позивачем у сумі 119000,00 грн. на підставі договору від 05 липня 2014 року №31. Сторони дійшли взаємної згоди, щодо припинення грошових зобов'язань між позивачем та ФОП ОСОБА_3 зарахуванням зустрічних однорідних вимог в наступних обсягах:

1) грошове зобов'язання щодо оплати позивачем на користь ФОП ОСОБА_3 винагороди за зберігання нафтопродуктів у сумі 6557,60 грн. припиняється в повному обсязі;

2) грошове зобов'язання щодо сплати ФОП ОСОБА_3 позивачеві вартості поставлених нафтопродуктів у сумі 119000,00 грн. на підставі договору №31, припиняється в частині оплати вартості нафтопродуктів у сумі 6557,60 грн.

Згідно із п.4 угоди сторони дійшли згоди, що іншу частину вартості нафтопродуктів у сумі 112442,40 грн. ФОП ОСОБА_3 зобов'язується оплатити на користь позивача не пізніше 15 жовтня 2015 року.

Наявними в матеріалах справи виписками, завіреними печаткою ПАТ «КБ «Правекс банк», підтверджується оплата товару, придбаного ФОП ОСОБА_3 у позивача.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції стосовно підтвердження укладення та виконання позивачем договору від 05 жовтня 2013 року №1 з метою здійснення господарської діяльності, що призвело до зміни його майнового стану, що свідчить про реальність договору зберігання.

Згідно із ч.1 ст.936 ЦК України за договором зберігання одна сторона (зберігач) зобов'язується зберігати річ, яка передана їй другою стороною (поклажодавцем), і повернути її поклажодавцеві у схоронності.

Враховуючи, що умови договору зберігання нафтопродуктів від 05 жовтня 2013 року №1 передбачали повернення майна поклажодавцеві у схоронності, інвентаризацією підтверджено, що їх не було використано зберігачем, беручи до уваги подані позивачем документи, висновки податкового органу щодо безоплатної передачі товару ФОП ОСОБА_3 на загальну суму 109607,80 грн. є необґрунтованими, надуманими та повністю спростовані наявними в матеріалах справи доказами.

Відповідно до ч.1 ст.71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

В силу вимог ч.2 ст.71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Проте, всупереч наведеним нормам суб'єктом владних повноважень на обґрунтування посилання стосовно того, що на час проведення перевірки фактична наявність залишків паливно-мастильних матеріалів у ФОП ОСОБА_3 не підтверджена, жодних доказів надано не було, а тому не береться судом до уваги.

Окрім того, постановою Київського окружного адміністративного суду від 20 травня 2015 року у справі №810/1634/15, яка за наслідками апеляційного оскарження залишена без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 23 липня 2015 року, встановлено безпідставність висновку податкового органу щодо безоплатної передачі матеріальних цінностей ФОП ОСОБА_3 за договором зберігання №1 від 05 жовтня 2013 року, а також скасовано податкове повідомлення-рішення № від 11 вересня 2015 року, згідно якого збільшено суму грошого зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб в розмірі 18681,45 грн. та нараховано штрафну санкцію в сумі 9340,73 грн.

Згідно з ч.1 ст.72 КАС України обставини, встановлені судовим рішенням в адміністративній, цивільній або господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

З огляду на те, що податок на доходи фізичних осіб нарахований податковим органом у зв'язку з встановленням заниження оподатковуваного доходу на суму 109607,80 грн. внаслідок безоплатної передачі товару, вищенаведеними судовими рішеннями, що набрали законної сили, встановлено безпідставність таких висновків податкового органу, що свідчить також, що в силу п.2 ч.1 ст.7 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» відсутнє заниження позивачем бази нарахування єдиного соціального внеску на загальну суму, на яку нараховується єдиний внесок за січень-грудень 2013 року, у розмірі 109607,80 грн.

Враховуючи наведене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню, а рішення від 11 вересня 2014 року № та вимога від 11 вересня 2014 року №Ф- є протиправними та такими, що підлягають скасуванню.

На підставі вищенаведеного, приймаючи до уваги, що судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи, судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, висновки суду першої інстанції доводами апелянта не спростовані, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для зміни або скасування постанови суду.

Керуючись ст.ст.195, 196, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, суд,-

у х в а л и в:

Апеляційну скаргу Васильківської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Київській області - залишити без задоволення.

Постанову Київського окружного адміністративного суду від 03 червня 2015 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня її складення в повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Повний текст ухвали виготовлено 07 грудня 2015 року.

Головуючий суддя В.Е.Мацедонська

Судді Т.М.Грищенко

І.О.Лічевецький

.

Головуючий суддя Мацедонська В.Е.

Судді: Лічевецький І.О.

Грищенко Т.М.