Справа № 344/1173/15-а
Суддя: Бабій О. М.
Дата ухвалення: 2015-12-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 344/1173/15-а
Провадження № 6-а/344/17/15
У Х В А Л А

09 грудня 2015 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області в складі:

головуючої-судді ОСОБА_1,

секретаря Орнат Л.І.,

за участі позивача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Івано-Франківського міського суду заяву начальника ВПВР управління ДВС Головного управління юстиції в Івано-Франківській області про встановлення способу і порядку виконання постанови Івано-Франківського міського суду від 01 березня 2010 року по справі № 2а-122/2010 року за адміністративним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 міської ради про зобовязання ОСОБА_3 міську раду виключити п. 3 розділу 5, п. 1 розділу 7 з Програми розвитку і функціонування української мови у м. Івано-Франківську на 2009-2011 роки, затвердженої рішенням від 25 лютого 2009 року, -

В С Т А Н О В И В:

Начальник ВПВР управління ДВС Головного управління юстиції в Івано-Франківській області звернувся в суд із заявою про встановлення способу і порядку виконання постанови Івано-Франківського міського суду від 01 березня 2010 року по справі № 2а-122/2010 року за адміністративним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 міської ради про зобовязання ОСОБА_3 міську раду виключити п. 3 розділу 5, п. 1 розділу 7 з Програми розвитку і функціонування української мови у м. Івано-Франківську на 2009-2011 роки, затвердженої рішенням від 25 лютого 2009 року, мотивуючи тим, що юридичним відділом виконавчого комітету ОСОБА_3 міської ради підготовлено проект рішення, що виноситься на розгляд сесії міської ради, проте, після проведення обговорення і голосування, не набрало достатньої кількості голосів для прийняття рішення.

Заявник та представник відповідача ОСОБА_3 міської ради в судове засідання не зявились, про дату, час та місце судового засідання повідомлялись належним чином, причини неявки суд не повідомили.

Позивач ОСОБА_2 в судовому засіданні просив закрити провадження та відмовити в задоволенні заяви, оскільки відповідач та державний виконавець не виконують законне рішення суду, що є неприпустимим.

Заслухавши думку ОСОБА_2, дослідивши матеріали справи та заяву, судом встановлено наступне.

Постановою Івано-Франківського міського суду від 01 березня 2010 року, яка залишена без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 19 березня 2014 року позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено частково та зобовязано ОСОБА_3 міську раду виключити п. 3 розділу 5, п. 1 розділу 7 з Програми розвитку і функціонування української мови у м. Івано-Франківську на 2009-2011 роки, затвердженої рішенням від 25 лютого 2009 року (а.с.72-73, 144-147).

На виконання постанови Івано-Франківським міським судом 25 червня 2014 року видано виконавчий лист (а.с.227-228).

Відповідно до ч.1 ст. 255 КАС України постанова або ухвала суду, яка набрала законної сили, є обов'язковою для осіб, які беруть участь у справі, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України.

Згідно із ч.1 ст. 263 КАС України за наявності обставин, що ускладнюють виконання судового рішення (відсутність коштів на рахунку, відсутність присудженого майна в натурі, стихійне лихо тощо), державний виконавець може звернутися до адміністративного суду першої інстанції, незалежно від того, суд якої інстанції видав виконавчий лист, що видав виконавчий лист, із поданням, а особа, яка бере участь у справі, та сторона виконавчого провадження - із заявою про відстрочення або розстрочення виконання, зміну чи встановлення способу і порядку виконання судового рішення.

Як зміну способу і порядку виконання судового рішення розуміють застосування судом нових заходів щодо його реалізації у зв'язку з неможливістю його виконання раніше визначеним способом і порядком. При цьому зміна способу виконання не повинна змінювати (зачіпати) суті самого судового рішення.

Із конститутивних ознак норм частини першої статті 263 КАС в поєднанні з адміністративними правовими нормами статей 6, 105, 162 цього Кодексу випливає, що вони гарантують право особи на звернення за захистом їх порушених прав, свобод чи інтересів суб'єктами владних повноважень і визначають підстави, форми та способи захисту цих прав.

Зокрема, у частині першій статті 6 КАС встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Згідно з частинами першою та другою статті 162 КАС за результатами розгляду звернення особи до суду з адміністративним позовом і в разі його задоволення можуть бути прийняті постанови: 1) про визнання протиправними рішення суб'єкта владних повноважень чи окремих його положень, дій чи бездіяльності і про скасування або визнання нечинним рішення чи окремих його положень, про поворот виконання цього рішення чи окремих його положень із зазначенням способу його здійснення; 2) зобов'язання відповідача вчинити певні дії; 3) зобов'язання відповідача утриматись від вчинення певних дій; 4) стягнення з відповідача коштів; 5) тимчасову заборону (зупинення) окремих видів або всієї діяльності об'єднання громадян; 6) примусовий розпуск (ліквідацію) об'єднання громадян; 7) примусове видворення іноземця чи особи без громадянства за межі України; 8) визнання наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб'єкта владних повноважень. Суд може прийняти іншу постанову, яка б гарантувала дотримання і захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб'єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Відповідно до частини четвертої статті 105 КАС адміністративний позов може містити як вимоги про зобов'язання відповідача - суб'єкта владних повноважень - прийняти рішення або вчинити певні дії, так і про стягнення з нього коштів на відшкодування шкоди, завданої його незаконним рішенням, дією або бездіяльністю.

Із матеріалів справи вбачається, що судовим рішенням, про зміну способу і порядку виконання якого клопоче заявник, задоволено позовні вимоги позивача стосовно зобов'язання відповідача виключити п. 3 розділу 5, п. 1 розділу 7 з Програми розвитку і функціонування української мови у м. Івано-Франківську на 2009-2011 роки, затвердженої рішенням від 25 лютого 2009 року

Аналіз резолютивної частини судового рішення та синтез наведених процесуальних норм дають підстави зробити висновок про те, що зобов'язання, покладені на відповідача цим судом, є позовними вимогами як обраним судом видом захисту порушених прав позивача, які суд задовольнив.

Крім того, начальником ВПВР управління ДВС Головного управління юстиції в Івано-Франківській області подано заяву, а не державним виконавцем внесено подання про встановлення способу і порядку виконання постанови Івано-Франківського міського суду від 01 березня 2010 року, а також заявником не вказано як саме, на якого думку, слід виконати рішення суду.

Для державного виконавця, начальника ВПВР управління ДВС Головного управління юстиції в Івано-Франківській області, відповідача вважаю за необхідне зазначити та нагадати, що відповідно до ст. 124 ОСОБА_4 України, судові рішення ухвалюються іменем України і є обовязковими до виконання на всій території України. ОСОБА_4 України є нормами прямої дії. У пункті 9 частини третьої статті 129 ОСОБА_4 України до основних засад судочинства віднесено обов'язковість рішень суду.

Судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Отже, виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Відповідно до ст. ст. 1 та 5 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження - це сукупність дій органів і посадових осіб, зазначених у цьому Законі, спрямованих на примусове виконання рішень судів. Державний виконавець зобов'язаний вжити заходів примусового виконання рішень, встановлених цим Законом, неупереджено, своєчасно, повно вчиняти виконавчі дії.

Крім того, виконання судових рішень це заключна стадія цивільного процесу, а саме заключний етап у процесі реалізації захисту цивільних прав, а згідно з прецедентною практикою Європейського суду з прав людини для визначення розумного строку розгляду справи включається період із надходження до суду позовної заяви й закінчується виконанням рішення суду.

Отже, завданням державної виконавчої служби є своєчасне, повне і неупереджене примусове виконання рішень, передбачених законом, тому перевірка вчинення таких дій державним виконавцем є фактичною перевіркою дотримання положення статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо справедливого судового розгляду й належного виконання рішення суду.

Невиконання рішення законного рішення суду, яке набрало законної сили, протягом більше ніж року, не може мати місце в правовій державі, якою є держава Україна.

Виходячи із встановлених обставин суд дійшов висновку про необґрунтованість заяви начальника ВПВР управління ДВС Головного управління юстиції в Івано-Франківській області про встановлення способу і порядку виконання постанови Івано-Франківського міського суду від 01 березня 2010 року.

Відповідно до ст. 255, 263 КАС України, керуючись ст. ст. 158, 165 КАС України, суд, -

У Х В А Л И В :

В задоволенні заяви начальника ВПВР управління ДВС Головного управління юстиції в Івано-Франківській області про встановлення способу і порядку виконання постанови Івано-Франківського міського суду від 01 березня 2010 року по справі № 2а-122/2010 року за адміністративним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 міської ради про зобовязання ОСОБА_3 міську раду виключити п. 3 розділу 5, п. 1 розділу 7 з Програми розвитку і функціонування української мови у м. Івано-Франківську на 2009-2011 роки, затвердженої рішенням від 25 лютого 2009 року відмовити.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подачі апеляційної скарги.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п'яти днів з дня її проголошення. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

Апеляційна скарга подається через Івано-Франківський міський суд.

Суддя Бабій О.М.