Справа № 820/3675/15
Суддя: Мар'єнко Л.М.
Дата ухвалення: 2015-11-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м.Харків

17.11.2015 р. № 820/3675/15

Харківський окружний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді - Мар'єнко Л.М.,

суддів - Бідонька А.В., Мельникова Р.В.,

при секретарі судового засідання - Принцевській Ю.В.,

за участю: представник позивача - ОСОБА_1,

представника Державної фіскальної служби України та Головного управління ДФС у Харківській області - ОСОБА_2,

представника Головного управління ДФС у Харківській області - ОСОБА_3,

розглянувши в місті Харкові в приміщенні Харківського окружного адміністративного суду у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом ОСОБА_4 до Міністерства доходів і зборів України, Державної фіскальної служби України, Головного управління Міндоходів у Харківській області, Головного управління Державної фіскальної служби у Харківській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: голова комісії з реорганізації Міністерства доходів і зборів України ОСОБА_5 про скасування наказів, поновлення на посаді та зобов'язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач, ОСОБА_4, звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до Міністерства доходів і зборів України, Державної фіскальної служби України, Головного управління Міндоходів у Харківській області, Головного управління Державної фіскальної служби у Харківській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: голова комісії з реорганізації Міністерства доходів і зборів України ОСОБА_5 , в якому просить скасувати наказ Державної фіскальної служби України від 04.11.2014р. № 31-ДС «Про накладення дисциплінарного стягнення», наказ Державної фіскальної служби України від 11.03.2015р. № 15-ДС «Про виконання дисциплінарного стягнення»; наказ Міністерства доходів і зборів України від 12.03.2015р. № 153-0 «Про виконання дисциплінарного стягнення»; поновити на посаді начальника Управління внутрішньої безпеки Головного управління Міндоходів у Харківській області ОСОБА_4; зобов'язати ОСОБА_6 управління Міністерства доходів і зборів у Харківській області видати наказ про надання ОСОБА_4 відпустки для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку з 26.02.2015р.

Ухвалою суду від 24.04.2015 року залучено до участі у справі у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - голову комісії з реорганізації Міністерства доходів і зборів України ОСОБА_5

Ухвалою суду від 19.05.2015 року залучено до участі у справі в якості відповідача ОСОБА_6 управління Державної фінансової служби України у Харківській області.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що вважає оскаржувані накази неправомірними та прийнятими з порушенням порядку застосування дисциплінарних стягнень, у зв'язку з неналежним проведення службового розслідування, крім того позивача не було ознайомлено з наказом про початок проведення службового розслідування. При цьому позивач зазначив, що під час проведення службового розслідування, а також на час винесення оскаржуваних наказів він перебував на лікарняному, про що було повідомлено керівництво ДФС України в Харківській області. З огляду на викладене, накази підлягають скасуванню, а позивач поновленню на посаді.

Від представника ГУ Міндоходів в Харківській області та ДФС України - ОСОБА_7 через канцелярію суду надійшли письмові заперечення, в яких представник відповідачів просила відмовити в задоволенні позовних вимог, зазначивши, що накази про застосування дисциплінарного стягнення та звільнення з посади є правомірними, такими, що відповідають положенням чинного законодавства. Також представник відповідачів зазначила, що під час службового розслідування було вручено позивачу лист, в якому повідомлялося про проведення службового розслідування, а також в зазначеному листі було звернуто перелік питань для з'ясування всіх обставин розслідування, тобто відповідачем було здійснено всі дії для відбирання пояснень у позивача. При цьому, під час винесення оскаржуваних наказів відповідачі діяли у відповідності до чинного законодавства, через що зазначені накази є правомірними, а позивач не підлягає поновленню на роботі.

Представник ГУ Міндоходів у Харківській область та третя особа: голова комісії з реорганізації Міністерства доходів і зборів України ОСОБА_5 в судове засідання не прибули, про час, дату та місце судового засідання були повідомлені належним чином.

Згідно ч.2 ст.128 КАС України, неприбуття в судове засідання без поважних причин представника сторони або третьої особи, які прибули в судове засідання, або неповідомлення ним про причини неприбуття не є перешкодою для розгляду справи.

Таким чином, колегія суддів вважає за можливе розгляди справи без участі представника ГУ Міндоходів у Харківській область та третьої особи.

Представник позивача ОСОБА_1 у судовому засіданні підтримала позовні вимоги в повному обсязі, просила їх задовольнити, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві та письмових поясненнях.

Представник Державної фіскальної служби України та Головного управління ДФС у Харківській області - ОСОБА_2 у судовому засіданні заперечувала проти задоволення позовних вимог, посилаючись на обставини викладені в письмових запереченнях на позов та додаткових письмових поясненнях.

Представник Головного управління ДФС у Харківській області - ОСОБА_3 у судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог, посилаючись на обставини викладені в письмових запереченнях на позов та додаткових письмових поясненнях.

Заслухавши пояснення представника позивача та представників відповідачів, дослідивши матеріали справи, колегією суддів встановлено наступні обставини.

З 02.07.2013 року ОСОБА_4 працював на посаді начальника Управління внутрішньої безпеки Головного управління Міндоходів у Харківській області (т.1 а.с.13).

Наказом Державної фіскальної служби України від 04.11.2014 р. №31-ДС (т.1 а.с.76) на капітана податкової міліції ОСОБА_4, начальника управління внутрішньої безпеки Головного управління Міндоходів у Харківській області накладено дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення з посади, а також визначено, що наказ про виконання дисциплінарного стягнення належить видати після виходу ОСОБА_4 на роботу.

На підставі зазначеного наказу, наказом Державної фіскальної служби України від 11.03.2015 року №15-ДС та наказом Міністерства доходів і зборів України від 12.03.2015 року №153-о (т. 1 а.с. 15, 80), звільнено з посади начальника управління внутрішньої безпеки ГУ Міндоходів у Харківській області капітана податкової міліції ОСОБА_4, зарахувавши його у розпорядження Головного управління Міндоходів у Харківській області.

Перевіряючи правомірність оскаржуваних наказів від від 04.11.2014 р. №31-ДС, від 11.03.2015 року №15-ДС та від 12.03.2015 року №153-о, колегією суду встановлено наступне.

Правовідносини щодо проходження позивачем служби в органах Міндоходів врегульовано Законом України "Про міліцію", Положенням про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, яке затверджено постановою Кабінету Міністрів УССР від 29.07.1991 року № 114, Положенням про оперативне управління ГУ Міндоходів у Харківській області, яке затверджено наказом ГУ Міндоходів Харківській області від 28.01.2014 №51, Інструкцією про порядок організації та проведення заходів із застосуванням сил і засобів управління активних заходів Головного оперативного управління Державної фіскальної служби України, підрозділів активних заходів оперативних управлінь головних управлінь ДФС в областях, м. Києві, Міжрегіонального головного управління ДФС - Центрального офісу з обслуговування великих платників, яка затверджена наказом Державної фіскальної служби України від 10.11.2014 року №259, Дисциплінарним статутом органів внутрішніх справ, який затверджено Законом України «Про Дисциплінарний статут органів внутрішніх справ» від 22.02.2006 року № 3460-ІV та Інструкцією про порядок проведення службових розслідувань в органах внутрішніх справ, яка затверджена наказом МВС від 12.03.2013 року № 230, а також Кодексом законів про працю України.

Як вбачається з матеріалів справи, наказ ДФС України від 04.11.2014 р. №31-ДС (т.1 а.с.76) було прийнято на підставі висновку службового розслідування від 24.10.2014 року №3070/99-99-08-04-21-2, акту відмови від підпису та надання пояснень від 28.10.2014 року №3099/99-99-08-04-18-1.

У висновку службового розслідування від 24.10.2014 року №3070/99-99-08-04-21-2 (т.1 а.с.62-73) щодо ОСОБА_4 встановлено, що позивач неналежно виконував службові обов'язки щодо оформлення документів для надання допуску до державної таємниці, що призвело до порушення вимог п. 49 Порядку організації та забезпечення режиму секретності в державних органах, органах місцевого самоврядування, на підприємствах, в установах і організаціях, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 18.12.2013 року №939, і, як наслідок, унеможливило контроль за діями підлеглих у частині виконання ними вимог 5 розділу Інструкції про організацію та проведення організаційно - розшукних дій підрозділами податкової міліції ДПС України, затвердженої наказом Міністерства фінансів України від 03.12.2012р. №11 цт, а також незадовільну організацію роботи підрозділу з виконання основних завдань і функцій, що призвело до порушення вимог підпунктів 2.2.2.2, 2.2.3, пунктів 3.3, 3.5 Положення про УВБ ГУ Міндоходів у Харківській області, затвердженого наказом ГУ Міндоходів у Харківській області від 03.04.2014 №158, п.п.2.3.6 Регламенту ГУ Міндоходів у Харківській області, затвердженого наказом ГУ Міндоходів у Харківській області від 21.10.2013р. №181, листа ГУВБ Міндоходів від 20.06.2013 №8893/7/99-99-08-01-01-17, ст. 8 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України, затвердженого Законом України від 22 лютого 2006 року №3460-IV, та службової дисципліни.

Таким чином, у висновку службового розслідування визначено про доцільність притягнення начальника управління внутрішньої безпеки ГУ Міндоходів у Харківській області капітана податкової міліції ОСОБА_4 до дисциплінарної відповідальності у вигляді звільнення з посади, із зарахуванням в розпорядження ГУ Міндоходів у Харківській області.

Перевіряючи наявність підстав та дотримання процедури проведення службового розслідування, колегією суддів встановлено наступне.

Як вбачається з висновку службового розслідування щодо ОСОБА_4, відповідно до розпорядження ДФС України від 19.08.2015 року №25-р було проведено службове розслідування, яким встановлено, що відсутній у начальника УВБ ОСОБА_4 допуск до державної таємниці, що призвело до неналежного контролю за діями підлеглих по виконанню ними вимог 5 розділу Інструкції про організацію та проведення ОРД підрозділами податкової міліції ДПС України, а також незадовільну організацію роботи підрозділу з виконання основних завдань і функцій.

Висновки службового розслідування щодо відсутності у начальника УВБ ГУ Міндоходів у Харківській області ОСОБА_4 допуску до державної таємниці фактично мав місце. Зазначений факт вказаного порушення не заперечувався позивачем в ході судового розгляду справи.

При цьому суд зазначає, що, враховуючи Номенклатуру посад працівників ГУ Міндоходів у Харківській області, перебування на яких потребує оформлення допуску до держаної таємниці (т.2 а.с.46-68), яка діяла на час спірних правовідносин, визначено, що позивач, займаючи посаду начальника управління внутрішньої безпеки при безпосередньому виконанні своїх функціональних обов'язків, а саме: співробітництво на конфіденційній основі для виконання завдань ОРД; складання планів щодо здійснення стосовно конкретного об'єкта оперативно - розшукного заходу, розголошення яких створює загрозу національним інтересам і безпеці тощо, фактично повинен мати доступ до державної таємниці.

З пояснень позивача, а також допитаного в якості свідка ОСОБА_8 встановлено, що заступник начальника УВБ ГУ Міндоходів у Харківській області ОСОБА_8 мав доступ до державної таємниці та відповідно здійснював контроль за співробітниками управління ВБ щодо виконання завдань ОРС, що підтверджує факт неналежного контролю позивача за діями своїх підлеглих, що підтверджує висновки службового розслідування про порушення позивачем вимог 5 розділу Інструкції про організацію та проведення ОРД підрозділами податкової міліції ДПС України.

Таким чином, в ході судового засідання судом встановлено правомірність висновків службового розслідування відносно позивача.

Відповідно до п. 8.3 Інструкції про порядок проведення службових розслідувань в органах внутрішніх справ України, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України від 12.03.2013 року №230, визначено, що в описовій частині висновку службового розслідування викладаються встановлені при проведенні службового розслідування відомості про: обставини, за яких особа (особи) РНС скоїла (и) дисциплінарний проступок або які стали підставою для призначення службового розслідування, а також те, чи мали вони місце взагалі; час, місце, спосіб, мотив та мету вчинення дисциплінарного проступку, його наслідки (їх тяжкість), що настали у звязку з цим; посаду, звання, прізвище, ім'я та по батькові, персональні дані (дата та місце народження, освіта, період служби в органах внутрішніх справ і на займаній посаді - з дотриманням вимог Закону України "Про захист персональних даних"), характеристику особи (зокрема, про наявність або відсутність у неї діючих дисциплінарних стягнень), винної в учиненні дисциплінарного проступку, та осіб, дії чи бездіяльність яких сприяли вказаним обставинам; наявність причинного звязку між неправомірними діяннями особи РНС та їх наслідками; умови, що передували скоєнню дисциплінарного проступку або спонукали до цього; вимоги законодавства або посадові обов'язки, які було порушено; наявність вини особи (осіб) РНС, обставини, що пом'якшують чи обтяжують ступінь відповідальності, а також ставлення до скоєного.

Дослідивши висновок службового розслідування, суд зазначає, що він не суперечить п. 8.3 зазначеної Інструкції, а також у вказаному висновку міститься інформація про мотив та мету порушення; обставини, які впливають на ступінь і характер відповідальності порушника як ті, що пом'якшують чи обтяжують його відповідальність; наявність причинного зв'язку між неправомірними діями особи РНС та їх наслідками; умови, що передували скоєнню дисциплінарного проступку або спонукали до цього.

Таким чином, посадовими особами, які проводили службове розслідування було встановлено обов'язкові обставини задля об'єктивного вирішення питання про подальшого притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності та визначення його виду.

Відповідно до положень ст. 12 Закону України "Про Дисциплінарний статут органів внутрішніх справ України", на осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ за порушення службової дисципліни можуть накладатися такі види дисциплінарних стягнень: 1) усне зауваження; 2) зауваження; 3) догана; 4) сувора догана; 5) попередження про неповну посадову відповідність; 6) звільнення з посади; 7) пониження в спеціальному званні на один ступінь; 8) звільнення з органів внутрішніх справ.

Враховуючи положення ст. 12 Закону України "Про Дисциплінарний статут органів внутрішніх справ України" звільнення с посади не є найсуворішим видом дисциплінарного стягнення.

Так, відповідно до п. 2.1 Інструкції про порядок проведення службових розслідувань в органах внутрішніх справ, яка затверджена наказом МВС від 12.03.2013 року № 230, визначено, що підставами для проведення службового розслідування є порушення особами РНС службової дисципліни, у тому числі скоєння кримінальних або адміністративних правопорушень, знищення або втрата службових документів, доручених або охоронюваних матеріальних цінностей, вчинення особами РНС діянь, які порушують права і свободи громадян, службову дисципліну, інші події, повязані із загибеллю (смертю) осіб РНС чи їх травмуванням (пораненням), а також події, які сталися за участю осіб РНС і можуть викликати суспільний резонанс.

Також положеннями п. 2.2 зазначеної Інструкції, службове розслідування проводиться уповноваженим на те начальником у разі:

- невиконання або неналежного виконання особами РНС під час службової діяльності вимог чинного законодавства, що призвело до порушення прав та законних інтересів громадян або негативно вплинуло на забезпечення виконання покладених на ОВС завдань з охорони громадського порядку, боротьби зі злочинністю;

- реєстрації в Єдиному реєстрі досудових розслідувань відомостей про скоєне особою РНС кримінальне правопорушення;

- повідомлення особі РНС про підозру в учиненні нею кримінального правопорушення;

- скоєння особою РНС корупційного правопорушення або надходження подання спеціально уповноваженого субєкта у сфері протидії корупції;

- скоєння особою РНС адміністративного правопорушення;

- загибелі або травмування особи РНС;

- самогубства або спроби самогубства особи РНС;

- скоєння особою РНС дорожньо-транспортної пригоди, унаслідок якої загинула (и) чи отримала (и) тілесні ушкодження особа (особи) РНС чи цивільні особи;

- застосування особою РНС вогнепальної зброї;

- використання особою РНС вогнепальної зброї;

- застосування особою РНС спеціальних засобів або заходів фізичного впливу;

- утрати або викрадення табельної, нагородної, добровільно зданої або вилученої зброї або боєприпасів;

- утрати або викрадення спеціальних засобів;

- порушення особою РНС норм кримінального процесуального законодавства України під час проведення досудового розслідування;

- утрати або викрадення матеріалів досудового розслідування, справ оперативного обліку та справ про адміністративні правопорушення, речових доказів;

- розголошення конфіденційної, таємної, службової або іншої інформації, яка містить таємницю, що охороняється законом, порушення режиму секретності, утрати (викрадення), пошкодження печаток, штампів і бланків;

- утрати або викрадення в особи РНС документів, які посвідчують її належність до ОВС;

- порушення фінансово-господарської діяльності органів та підрозділів внутрішніх справ, навчальних закладів та науково-дослідних установ системи МВС, виявлені під час ревізій або перевірок, інших контрольних заходів;

- надходження акта прокурорського реагування, окремої ухвали суду про виявлені в службовій діяльності ОВС порушення законодавства.

- отримання інформації про скоєння інших, не визначених підпунктами 2.2.1 - 2.2.19 цього пункту, дисциплінарних проступків, які уповноважена на призначення службового розслідування особа вважатиме достатніми для його проведення.

Виходячи з аналізу вище визначених норм, в даному випадку обставини, які визначені як підстави для проведення службової перевірки щодо позивача є належними.

При досліджені процедури проведення службового розслідування, колегією суддів встановлено, що позивачу було вручено під розписку лист від 21.10.2014 року №3019/99-99-08-02-01-18 (т.1 а.с. 139-140) про надання пояснень у зв'язку з проведенням службового розслідування за розпорядженням ДФС України від 19.08.2014р. №25-р.

Проте, як встановлено в ході судового засідання позивачем не надано ніяких пояснень щодо питань, які були визначені у вказаному листі.

Зазначені обставини підтверджуються складеним актом співробітниками Міндоходів України від 28.10.2014 року №3099/99-08-04-18-1 (т. 1 а.с.75) про відмову від підписання та надання пояснень.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про Дисциплінарний статут органів внутрішніх справ України" визначено, що службова дисципліна - дотримання особами рядового і начальницького складу Конституції і законів України, актів Президента України і Кабінету Міністрів України, наказів та інших нормативно-правових актів Міністерства внутрішніх справ України, підпорядкованих йому органів і підрозділів та Присяги працівника органів внутрішніх справ України.

Положенням ст. 12 Закону України "Про Дисциплінарний статут органів внутрішніх справ України" визначено види дисциплінарних стягнень на осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ за порушення службової дисципліни, а саме:1) усне зауваження; 2) зауваження; 3) догана; 4) сувора догана; 5) попередження про неповну посадову відповідність; 6) звільнення з посади; 7) пониження в спеціальному званні на один ступінь; 8) звільнення з органів внутрішніх справ.

Відповідно до ч. 1 ст. 14 Закону України "Про Дисциплінарний статут органів внутрішніх справ України", з метою з'ясування всіх обставин дисциплінарного проступку, учиненого особою рядового або начальницького складу, начальник призначає службове розслідування.

Пунктами 5.2 та 5.3 Інструкції про порядок проведення службових розслідувань в органах внутрішніх справ, яка затверджена наказом МВС, визначено, що початок службового розслідування визначається датою видання наказу про його призначення.

Завершення службового розслідування визначається датою затвердження начальником, який призначив службове розслідування, висновку за результатами службового розслідування.

Згідно п. 5.4 зазначеної Інструкції, особа РНС, стосовно якої проводилось службове розслідування, має право оскаржити рішення щодо накладення на нього дисциплінарного стягнення у порядку, визначеному законодавством України.

Пунктом 6.3 зазначеної Інструкції, закріплено права особи РНС, стосовно якої проводиться службове розслідування, а саме:

- отримувати інформацію про підстави проведення такого розслідування;

- брати участь у службовому розслідуванні, у тому числі давати усні чи письмові пояснення, робити заяви, в установленому порядку подавати документи, які мають значення для проведення службового розслідування;

- висловлювати письмові зауваження щодо об'єктивності та повноти проведення службового розслідування, дій або бездіяльності службової особи (осіб), яка (і) його проводить (ять);

- відмовлятися давати будь-які пояснення щодо себе, членів своєї сім'ї чи близьких родичів, коло яких визначено законодавством України;

- за письмовим рапортом ознайомлюватися з висновком службового розслідування, а також з матеріалами, зібраними в процесі його проведення, у частині, яка її стосується, крім випадків, визначених законодавством України;

- оскаржувати рішення, прийняте за результатами службового розслідування, у строки і в порядку, що визначені законодавством України.

Пунктом 8 Інструкції, визначено, що підсумковим документом службового розслідування є висновок службового розслідування, який складається зі вступної, описової та резолютивної частин.

Згідно п. 8.7 Інструкції, висновок службового розслідування підписується виконавцем (головою та членами комісії) та затверджується начальником, який призначив службове розслідування, або вищим прямим начальником.

Відповідно до положень 6.3 зазначеної Інструкції, визначено, що забороняється затверджувати висновок службового розслідування без отримання від особи РНС письмового пояснення або за відсутності акта про її відмову в наданні письмового пояснення. Небажання особи РНС, відносно якої проводиться службове розслідування, надавати пояснення не перешкоджає затвердженню висновку службового розслідування та накладенню дисциплінарного стягнення.

Таким чином, в ході розгляду справи не встановлено порушення процедури проведення службового розслідування, оскільки при проведенні службового розслідування відповідачем фактично забезпечено реалізацію права позивача брати участь у службовому розслідуванні, давати пояснення по суті порушення, що підтверджується складеним актом про відмову позивача від підпису та надання пояснень щодо службового розслідування, а отже висновок службового розслідування затверджено у відповідності до чинного законодавства.

Суд зазначає, що позивача повідомлено про проведення розслідування та здійснено заходи щодо відбирання у нього пояснень щодо обставин службового розслідування, що підтверджується рапортом ОСОБА_9Г, листом від 21.10.2014 року, за підписом заступника керівника робочої групи старшого інспектора з ОД відділу зонального контролю управління проведення перевірок та розслідувань ГУ ВБ ДФС України ОСОБА_10, а також наданими поясненнями ОСОБА_11, ОСОБА_9 під час допиту їх, в якості свідків в судовому засіданні.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування свого рішення покладено на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Згідно з ч. 4 ст. 70 КАС України, обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування.

Відповідно до ст.2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Таким чином, згідно до вимог ч. 3 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Отже, під час розгляду спорів щодо оскарження рішень субєктів владних повноважень, суд зобовязаний незалежно від підстав, наведених у позові, перевіряти оскаржувані рішення на їх відповідність усім зазначеним вимогам.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку, що наказ Державної фіскальної служби України від 04.11.2014р. № 31-ДС «Про накладення дисциплінарного стягнення» - є обґрунтованим та таким, що не підлягає скасуванню.

Щодо скасування наказу ДФС України про виконання дисциплінарного стягнення від 11.03.2015 року № 15-ДС та наказу Міністерства доходів і зборів України про виконання дисциплінарного стягнення від 12.03.2015 року №153-0, колегіє суддів зазначає наступне.

На підставі розпорядження ДФС України від 19.08.2014р. №25-р та згідно вимоги ст.14 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України комісією було проведено службове розслідування, за результатами якого 24.10.2015 року затверджено висновок.

Також колегією суддів встановлено, що під час здійснення зазначеною комісією службового розслідування, а також винесення відповідачами оскаржуваних наказів від 11.03.2015 року №15-ДС та від 12.03.2015 року №153-о, позивач знаходився на лікарняному в період з 21.08.2014р. по 15.04.2015р., включно, що підтверджується листками непрацездатності, які виписані на ОСОБА_4 (т. 1 а.с.22-25, т. 2 а.с.32-33), письмовими поясненнями за підписом головного лікаря КЗОЗ "Центр первинної медико - санітарної допомоги Дергачівського району" (т.2 а.с.147), а також копією медичної амбулаторної картки ОСОБА_4 (т. 2 а.с.148-149) та витягом з журналу реєстрації листів непрацездатності (т.2 а.с.150-153).

Як встановлено колегією суддів вище, на підставі зазначеного висновку службового розслідування, а також на виконання наказу Державної фіскальної служби України від 04.11.2014 р. №31-ДС про накладення дисциплінарного стягнення на позивача відповідачами щодо позивача було винесено накази від 11.03.2015 року №15-ДС та від 12.03.2015 року №153-о, якими звільнено ОСОБА_4 з посади під час лікарняного.

Згідно ч. 2 ст. 16 Закону України "Про Дисциплінарний статут органів внутрішніх справ України", у разі проведення за фактом учинення проступку службового розслідування, кримінального провадження або провадження у справі про адміністративне правопорушення на осіб рядового і начальницького складу дисциплінарне стягнення може бути накладено не пізніше одного місяця з дня закінчення службового розслідування, кримінального провадження або провадження у справі про адміністративне правопорушення, не враховуючи періоду тимчасової непрацездатності або перебування у відпустці.

Відповідно до ч. 2 ст. 18 Закону України "Про Дисциплінарний статут органів внутрішніх справ України", дисциплінарні стягнення, як звільнення з посади та звільнення з органів внутрішніх справ, накладені на осіб рядового і начальницького складу, які тимчасово непрацездатні або перебувають у відпустці, відрядженні, виконуються після їх прибуття до місця проходження служби.

Згідно роз'яснень, наданих у абз. 2 п. 13 Постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України від 06.03.2008 року №2 "Про практику застосування адміністративним судами окремих положень КАС України під час розгляду адміністративних справ", при розгляді спорів з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби застосовуються строки звернення до суду, встановлені спеціальними законами. У разі коли ці закони зазначені питання не врегульовують, то з врахуванням необхідності субсидіарного застосування законів про працю.

Відповідно до ч. 3 ст. 40 КЗпП України, не допускається звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу в період його тимчасової непрацездатності (крім звільнення за пунктом 5 цієї статті), а також у період перебування працівника у відпустці.

Таким чином, трудове законодавство не тільки зазначає перелік підстав розірвання трудового договору з ініціативи роботодавця, але й встановлює юридичні гарантії забезпечення прав працівника від незаконного звільнення, однією з яких є передбачена частиною третьою статті 40, частини другої статті 41 КЗпП України заборона звільнення працівника в період його тимчасової непрацездатності.

Отже, звільнення працівника з підстав, не передбачених законом, або з порушенням установленого законом порядку свідчить про незаконність такого звільнення та тягне за собою поновлення порушених прав працівника.

Відповідно до ч.1 ст. 235 КЗпП України, у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

Таким чином, аналіз зазначених правових норм у їх сукупності з положеннями ст. 43 Конституції України та ст. 240 1 КЗпП України дає підстави для висновку про те, що за змістом ч.1 ст. 235 КЗпП України працівник підлягає поновленню на попередній роботі у разі незаконного звільнення, під яким слід розуміти як звільнення без законної підстави, так і звільнення з порушенням порядку, установленого законом.

Зазначена правова позиція викладена в постанові Судової палати у цивільних та адміністративних справах Верховного Суду України від 21.05.2014 року.

Відповідно до ч. 2 ст. 161 КАС України, при виборі і застосуванні правової норми до спірних правовідносин суд враховує висновки Верховного Суду України, викладені у постановах, прийнятих за результатами розгляду заяв про перегляд судового рішення з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 237 цього Кодексу.

Доводи відповідачів щодо того, що позивачем не надавалися листки непрацездатності, суд не бере до уваги, оскільки нормами чинного законодавства, не передбачено обов'язку встановлювати факту обізнаності чи необізнаності суб'єкта владних повноважень про знаходження держслужбовця на лікарняному під час звільнення, більш того, норми чинного законодавства містять пряму безумовну заборону про звільнення під час знаходження особи на лікарняному, викладену у ст. 40 Кодексу законів про працю України, а саме: не допускається звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу в період його тимчасової непрацездатності, а також у період перебування працівника у відпустці.

Аналогічне положення містить постанова Пленуму Верховного Суду України від 06.11.1992 року «Про практику розгляду судами трудових спорів», пунктом 17 якої, чітко визначено, що розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу не може бути визнано обґрунтованим, якщо в день звільнення працівнику видано лікарняний листок (довідку в установлених законом випадках) про його тимчасову непрацездатність.

Крім того, факт видачі листів непрацездатності офіційно підтверджено листом КЗОЗ "Центр первинної медико - санітарної допомоги Дергачівського району" від 03.11.2015 року за вих. № 595.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування свого рішення покладено на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Згідно з ч. 4 ст. 70 КАС України, обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування.

Відповідно до ст.2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Таким чином, згідно до вимог ч. 3 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Отже, під час розгляду спорів щодо оскарження рішень субєктів владних повноважень, суд зобовязаний незалежно від підстав, наведених у позові, перевіряти оскаржувані рішення на їх відповідність усім зазначеним вимогам.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшов висновку, що наказ ДФС України про виконання дисциплінарного стягнення від 11.03.2015 року № 15-ДС та наказ Міністерства доходів і зборів України про виконання дисциплінарного стягнення від 12.03.2015 року №153-0 - є протиправними та підлягають скасуванню.

Отже, відповідно до п. 24 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом внутрішніх справ, у разі незаконного звільнення або переведення на іншу роботу особи рядового, начальницького складу органів внутрішніх справ підлягають поновленню на попередній роботі (посаді). У разі поновлення на роботі (посаді) орган, який розглядає трудовий спір, одночасно вирішує питання про виплату особі рядового і начальницького складу середнього заробітку за час вимушеного прогулу, але не більше як за один рік.

Враховуючи наведене, колегія суддів дійшла висновку про те, що позовні вимоги позивача про поновлення його на посаді є обґрунтовані, у звязку з чим суд задовольняє позовні вимоги про поновлення позивача на посаді начальника Управління внутрішньої безпеки Головного управління Міндоходів у Харківській області ОСОБА_4

Щодо позовних вимог про зобов'язання ОСОБА_6 управління Міністерства доходів і зборів у Харківській області видати наказ про надання ОСОБА_4 відпустки для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку з 26.02.2015р., колегія суддів зазначає наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем до винесення наказів відповідачами від 11.03.2015 року №15-ДС та від 12.03.2015 року №153-о було подано рапорт від 20.02.2015 року, в якому позивач просить надати йому соціальну відпустку для доглядом за дитиною, на підставі копії свідоцтва про народження дитини, довідки органу соціального захисту населення та довідки про вихід дружини на роботу (т. 1 а.с.26-28).

Також судом встановлено в ході судового розгляду, що 29.09.2015 року до ЄДР внесено запис про припинення ГУ Міндоходів у Харківській області, процесуальним правонаступником якого є ГУ ДФС у Харківській області.

Враховуючи вищевикладене, для належного захисту прав позивача, суд вважає за можливе, відповідно до ч. 2 ст. 11 КАС України, вийти за межі позовних вимог та зобов'язати саме ГУ Державної фіскальної служби у Харківській області розглянути повторно рапорт ОСОБА_4 від 20.02.2015 року щодо надання відпустки для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку.

Таким чином, у задоволенні позовних вимог про зобов'язання ОСОБА_6 управління Міністерства доходів і зборів у Харківській області видати наказ про надання ОСОБА_4 відпустки для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку з 26.02.2015р. належить відмовити, оскільки така позовна вимога є передчасною.

Враховуючи вищевикладене, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, а саме позовні вимоги про скасування наказу Державної фіскальної служби України про виконання дисциплінарного стягнення від 11.03.2015 року № 15-ДС; про скасування наказу Міністерства доходів і зборів України про виконання дисциплінарного стягнення від 12.03.2015 року № 153-0; про поновлення на посаді начальника Управління внутрішньої безпеки Головного управління Міндоходів у Харківській області ОСОБА_4; про зобов'язання ГУ Державної фіскальної служби у Харківській області розглянути повторно рапорт ОСОБА_4 від 20.02.2015 року щодо надання відпустки для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку належить задовольнити.

У задоволенні позовних вимог про скасування наказу Державної фіскальної служби України від 04.11.2014р. № 31-ДС «Про накладення дисциплінарного стягнення»; про зобов'язання ОСОБА_6 управління Міністерства доходів і зборів у Харківській області видати наказ про надання ОСОБА_4 відпустки для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку з 26.02.2015р. належить відмовити.

Відповідно до ст. 94 КАС України, судові витрати відносяться за рахунок Державного бюджету України.

Відповідно до п.2, п.3 ч.1 ст.256 КАС України, постанова суду щодо поновлення на посаді підлягає негайному виконанню.

Керуючись ст. ст. 2, 8-14, 71, 94, 160-163, 167, 186, 256 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов ОСОБА_4 до Міністерства доходів і зборів України, Державної фіскальної служби України, Головного управління Міндоходів у Харківській області, Головного управління Державної фіскальної служби у Харківській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: голова комісії з реорганізації Міністерства доходів і зборів України ОСОБА_5 про скасування наказів, поновлення на посаді та зобов'язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Скасувати наказ Державної фіскальної служби України про виконання дисциплінарного стягнення від 11.03.2015 року № 15-ДС.

Скасувати наказ Міністерства доходів і зборів України про виконання дисциплінарного стягнення від 12.03.2015 року № 153-0.

Поновити на посаді начальника Управління внутрішньої безпеки Головного управління Міндоходів у Харківській області ОСОБА_4.

Зобов'язати ОСОБА_6 управління Державної фіскальної служби у Харківській області розглянути повторно рапорт ОСОБА_4 від 20.02.2015 року щодо надання відпустки для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку.

В іншій частині позовних вимог - відмовити.

Допустити до негайного виконання постанови суду в частині поновлення ОСОБА_4 на посаді начальника Управління внутрішньої безпеки Головного управління Міндоходів у Харківській області.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Харківського апеляційного адміністративного суду через Харківський окружний адміністративний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 КАС України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Повний текст постанови виготовлено 24 листопада 2015 року.

Головуючий суддя Мар'єнко Л.М.

Судді Бідонько А.В.

ОСОБА_12