Справа № 2-2397/10/0408
Суддя: Сільченко В. Є.
Дата ухвалення: 2011-01-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДЗЕРЖИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА ОСОБА_1 ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 2-2397/10/0408
Провадження № б/н
П О С Т А Н О В А

іменем України

"13" січня 2011 р.

Дзержинський районний суд м. Кривого Рогу у складі:

головуючого - судді Сільченко В.Є.

при секретарі Алісовій Т.С.

позивача ОСОБА_2

представника позивача ОСОБА_3

представників відповідача ОСОБА_4, ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі справу за позовом ОСОБА_2 до Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Дзержинської районної у місті ради про визнання дій УПСЗН Дзержинської районної в місті ради неправомірними стосовно відмови у належних перерахунках і донарахуваннях щорічної допомоги на оздоровлення , -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 звернувся до суду із позовом до Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Дзержинської районної у місті ради, щодо визнання дій УПСЗН Дзержинської районної в місті ради неправомірними стосовно відмови у належних перерахунках і донарахуваннях щорічної допомоги на оздоровлення передбачених Законом України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, за ст.48 Закону за 2010 рік. Свої позовні вимоги позивач мотивує тим, що він є особою, яка постраждала від наслідків аварії на Чорнобильскій АЕС. Тобто, приймав участь у ліквідації наслідків вказаної аварії у 1986 році і має посвідчення категорії 2А видане Дніпропетровською ОДА. Має право на отримання щорічної допомоги на оздоровлення в розмірі 100 грн., що не відповідає ст.. 48 Закону України № 796-ХХ «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

У зв»язку з чим просить: визнати дії відповідача неправомірними; зобов'язати Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Дзержинської районної у місті ради виплатити допомогу на оздоровлення за 2010 рік у розмірі 5-ти мінімальних заробітних плат з урахуванням сплачених 100 грн.; забовязати відповідача наділі проводити відповідні виплати згідно чинного законодавства; надати правову оцінку діям посадових осіб Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Дзержинської районної у місті ради у звязку із злісним виконанням Рішення Конституційного Суду України та звільнити від сплати судових витрат.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_2 та його представник - ОСОБА_3, кожний окремо, підтримали заявлені вимоги та просили їх задовольнити у повному обсязі.

Представники відповідача: ОСОБА_4, ОСОБА_5 в судовому засіданні заперечували проти задоволення вимог позивача у повному обсязі. Крім того, зауважили, що у 2010 році ст.. 70 Закону України «Про державний Бюджет України на 2010 рік» підтверджено право Кабінету Міністрів України встановлювати розміри соціальних виплат, які відповідно до чинного законодавства визначаються залежно від розміру мінімальної заробітної плати, в абсолютних сумах у межах асигнувань, передбачених за відповідними бюджетними програмами.

В 2010 році Конституційним судом не розглядалося питання неконституційності положень статей Закону України «Про державний бюджет України на 2010 рік» щодо призначення та невиплати щорічної допомоги на оздоровлення постраждалим внаслідок Чорнобильської катастрофи, що свідчить про їх чинність. Отже вважають, що разова щорічна допомога на оздоровлення в 2010 році виплачена позивачу вірно згідно з діючим законодавством і у відповідності до передбачених на ці цілі коштів. Тому , просили суду відмовити у задоволенні позовних вимог позивача в повному обсязі.

Вислухавши пояснення сторін, дослідивши в судовому засіданні докази, суд вважає, що позов слід задовольнити частково з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 має статус учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у 1986 році (категорія 2) і даний факт підтверджено дублікатом Посвідчення серії А № 319843 від 27.10.1997 року (а.с.3).

Відповідно до ст. 48 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» № 796-ХІІ від 28.02.2009 року (далі - Закон № 796-ХІІ) - позивач має право на отримання щорічної допомоги на оздоровлення в розмірі пяти мінімальних заробітних плат.

Таким чином, відповідач, у відповідності з вище зазначеними нормами матеріального закону, зобовязаний був нарахувати позивачу та виплатити одноразову щорічну допомогу на оздоровлення за 2010 рік в розмірі пяти мінімальних заробітних плат, встановлених відповідно до ст. 53 Закону України «Про Державний бюджет України на 2010 рік».

Однак, у червні 2010 року позивачу було нараховано та виплачено відповідачем одноразову щорічну допомогу на оздоровлення за 2010 рік в розмірі 100 грн. на підставі постанови Кабміну України № 562 від 12.06.2005 року, що є недопустимим, так як Законом № 796-ХІІ Кабінет Міністрів України не уповноважений на свій розсуд змінювати, у тому числі зменшувати, конкретні розміри компенсацій і допомоги, зокрема допомоги на оздоровлення, встановлені цим Законом.

Статтею 70 Закону України «Про Державний бюджет України на 2010 рік» надано право Кабінету Міністрів України у 2010 році встановлювати розміри соціальних виплат, які відповідно до законодавства визначаються залежно від розміру мінімальної заробітної плати, в абсолютних сумах у межах асигнувань, передбачених за відповідними бюджетними програмами.

Однак, положення Законів України «Про Державний бюджет України» ( у минулі роки) в частині обмеження розміру сум соціальних виплат, призупинення дій окремих статей Законів України щодо встановлення розмірів таких виплат ( у т.ч. - виплат на оздоровлення громадянам, що постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи ) рішенням Конституційного Суду України від 22.05.2008 року № 10-рп/2008, 26 рп-2008 та ін. було визначено неконституційним, а тому при виплаті спірних сум, починаючи з 2008 року, відповідач повинен був застосовувати ст. 48 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» та проводити виплати допомоги на оздоровлення у кратному розмірі відповідно до мінімальної заробітної плати на час проведення виплати.

Зокрема, Конституційний Суд України у Рішенні № 26рп/2008 ( а також у раніше винесених Рішеннях - N 6-рп/2007, N 10-рп/2008 та ін. ) зазначає: «..у Рішенні від 9 липня 2007 року N 6-рп/2007у справі про соціальні гарантії громадян та у Рішенні від 22 травня 2008 року N 10-рп/2008 у справі щодо предмета та змісту закону про Державний бюджет України. Ці позиції полягають у тому, що: "закон про Державний бюджет України як правовий акт, чітко зумовлений поняттям бюджету як плану формування та використання фінансових ресурсів, має особливий предмет регулювання, відмінний від інших законів України - він стосується виключно встановлення доходів та видатків держави на загальносуспільні потреби, зокрема і видатків на соціальний захист і соціальне забезпечення, тому цим законом не можуть вноситися зміни, зупинятися дія чинних законів України, а також встановлюватися інше (додаткове) правове регулювання відносин, що є предметом інших законів України" (абзац шостий пункту 4 мотивувальної частини Рішення N 6-рп/2007); "законом про Держбюджет не можна вносити зміни до інших законів, зупиняти їх дію чи скасовувати їх, оскільки з об'єктивних причин це створює протиріччя у законодавстві, і як наслідок - скасування та обмеження прав і свобод людини і громадянина. У разі необхідності зупинення дії законів, внесення до них змін і доповнень, визнання їх нечинними мають використовуватися окремі закони"

Відповідно до ч. 2 ст. 152 Конституції України - закони, інші правові акти, або їх окремі положення, що визначені неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність.

Зазначене рішення Конституційного Суду України, на думку суду, має преюдиціальне значення для судів загальної юрисдикції при розгляді ними позовів у звязку з правовідносинами, які виникли внаслідок дії положень Закону України «Про Державний бюджет України на 2010 рік», що мають характер, аналогічний до положень Законів України «Про державний бюджет України» минулих років, раніше визнаних неконституційними.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що дії відповідача по нарахуванню та виплаті позивачу в червні 2010 року одноразової щорічної допомоги на оздоровлення за 2010 рік в розмірі 100 грн. на підставі постанови Кабінету Міністрів України № 562 від 12.06.2005 року, а не на підставі ст. 48 Закону № 796-ХІІ та ст.53 Закону України «Про Державний бюджет України на 2010 рік» - є неправомірними.

Разом з тим, не підлягають задоволенню вимоги позивача зобов'язати відповідача і надалі здійснювати відповідні виплати згідно чинного законодавства, оскільки відповідно до ч.2 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України «До адміністративного суду можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність субєктів владних повноважень...», а відповідач на даний час не прийняв жодних рішень, не вчинив ніяких дій чи бездіяльності стосовно виплат позивачу на 2011 і подальші роки.

Не підлягає також задоволенню вимога позивача надати правову оцінку діям відповідача в порядку ст.382 КК України, оскільки вказане питання не відноситься до компетенції суду, а може бути вирішене правоохоронними органами згідно вимог КПК України щодо підслідності вказаної категорії справ.

Від сплати судового збору позивача звільнено згідно Декрету Кабінету Міністрів України Про державне мито.

Відповідно до частини 1 статті 94 КАС України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені витрати з Державного (або відповідного місцевого) бюджету України. Відповідно до ч.3 ст.94 КАС України якщо адміністративний позов задоволено частково, судові витрати, здійснені позивачем присуджуються йому відповідно до частини задоволених вимог, отже суд вважає, що на користь позивача підлягає стягненню сума судового збору 37 грн.00 коп.

На підставі ст.19 Конституції України, ст.ст.48 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи та керуючись ст.ст. 8-11,18,71,160-162,183-2,276 КАС України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Позов ОСОБА_2 до Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Дзержинської районної у місті ради, про визнання дій Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Дзержинської районної у місті ради неправомірними стосовно відмови у належних перерахунках і донарахуваннях щорічної допомоги на оздоровлення відповідно до ст.. 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали від наслідків Чорнобильської катастрофи» від 28.02.1991 р. № 796-ХІІ - задовольнити частково.

Визнати дії Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Дзержинської районної у місті ради щодо відмови у виплаті допомоги на оздоровлення в розмірі 5-ти мінімальних заробітних плат за 2010 рік - неправомірними.

Зобовязати Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Дзержинської районної у місті ради виплатити допомогу на оздоровлення за 2010 рік у розмірі 5-ти мінімальних заробітних плат з урахуванням сплачених 100 грн.

Звільнити позивача - ОСОБА_2 від сплати судового збору відповідно до п. 18 ст. 4 Декрету КМУ «Про державне мито».

Стягнути з відповідача, Управління праці і соціального захисту населення виконавчого комітету Дзержинської районної у місті ради на користь держави судовий збір у розмірі - 37 грн.00 коп., та ІТЗ у розмірі - 8 грн. 50 коп.

В задоволені іншої частини позовних вимог - відмовити.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Дзержинський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області протягом десяти днів з дня її проголошення, а у разі застосування судом частини третьої ст. 160 КАС України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя: В. Є. Сільченко