Справа № 824/2370/15-а
Суддя: Левицький Василь Костянтинович
Дата ухвалення: 2015-11-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 листопада 2015 р. м. Чернівці Справа № 824/2370/15-а

Чернівецький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Левицького В.К.

за участю секретаря судового засідання Сопко В.Ю.

сторін:

представника позивача - ОСОБА_1

представників відповідачів - ОСОБА_2, ОСОБА_3

розглянув у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за позовом ОСОБА_4

до територіальної громади м. Сокиряни в особі Сокирянської міської ради Чернівецької області, реєстраційної служби Сокирянського районного управління юстиції в Чернівецькій області, другий відповідач виконавчий комітет Сокирянської міської ради

про визнання протиправним та скасування рішень.

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_4 (далі - позивача) звернулася до суду із вказаним адміністративним позовом, в якому просила:

- визнати незаконним та скасувати рішення виконкому Сокирянської міської ради Чернівецької області №102 від 23.04.2008 р. в частині підтвердження права власності на нерухоме майно- нежитлову будівлю №25 по вул. Центральній в м. Сокиряни, Чернівецької області;

- скасувати свідоцтво про право власності на нерухоме майно нежитлову будівлю №25 по вул. Центральній в м. Сокиряни, Чернівецької області від 15.09.2009 р.;

- скасувати державну реєстрацію права власності на нерухоме майно - нежитлову будівлю № 25 по вул. Центральній в м. Сокиряни, Чернівецької області від 18.11.2009 р. за реєстраційним номером 28278265.

В обґрунтування позовних вимог позивачка зазначала, що рішенням виконавчого комітету Сокирянської міської ради Чернівецької області №252 від 20.12.2000 р. їй надано для поселення приміщення №25 по вул. Центральній м. Сокиряни.

Рішенням виконавчого комітету Сокирянської міської ради Чернівецької області №102 від 23.04.2008 р. підтверджено право власності за територіальною громадою міста Сокиряни в особі Сокирянської міської ради на нежитлову будівлю загальною площею 79,8 кв.м., що знаходиться в м. Сокиряни по вул. Центральній №25.

Зазначала, що на підставі вказаного рішення, 15.09.2009 р. оформлено свідоцтво про право власності на вказане нерухоме майно за територіальною громадою м. Сокиряни в особі Сокирянської міської ради в Чернівецькій області.

Вважаючи вказані рішення відповідачів протиправними, позивачка звернулася до суду з вказаним позовом.

В судовому засіданні представник позивачки позов підтримав повністю та посилаючись на обставини викладені в позовній заяві, просив суд задовольнити позовні вимоги.

Сокирянська міська рад подала до суду письмові заперечення проти позову, відповідно до яких, вважає позовні вимоги необґрунтованими та просила суд у задоволенні позову відмовити, зазначаючи, що територіальна громада Сокирянської міської ради Чернівецької області набула право на власності на нежитлову будівлю по вул. Центральній, 25 в м. Сокиряни на підставах не заборонених законом і це право власності на вказане нерухоме майно є непорушним. Вважає, що позовні вимоги ОСОБА_4 не ґрунтуються на вимогах закону, є безпідставними, а тому не підлягають задоволенню.

Ухвалою суду від 30.11.2015 р. занесеною до журналу судового засідання залучено до участі у справі як другого відповідача виконавчий комітет Сокирянської міської ради.

В судовому засіданні представник Сокирянської міської ради та виконавчого комітету Сокирянської міської ради заперечував проти позову та просив суд в задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

Представник реєстраційної служби Сокирянського районного управління юстиції в Чернівецькій області в судовому засіданні заперечував проти задоволення адміністративного позову посилаючись на його необґрунтованість.

Вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши письмові докази по справі судом встановлено наступне.

Рішенням виконавчого комітету Сокирянської міської ради №252 від 20.12.2000 р., тимчасово поселено до 15.04.2001 р. сімю гр. ОСОБА_4 в складі двох чоловік в приміщення №25 по вул.Центральній, м. Сокиряни, надавши кімнати I-5, I-6, як потерпілу внаслідок пожежі.

Сокирянська міська рада рішенням №119-15/2001 від 06.03.2001 р. затвердила перелік обєктів комунальної власності територіальної громади міста Сокиряни, до якої включила нежитлове приміщення по вул. Центральна 25 в м. Сокиряни.

23.04.2008 р. виконавчим комітетом Сокирянської міської ради прийнято рішення №102, яким підтверджено право власності на нежитлову будівлю загальною площею 79,8 кв. м., що знаходиться в м. Сокиряни по вул. Центральній №25 за територіальною громадою м. Сокиряни в особі Сокирянської міської ради.

15.09.2009 р. виконавчий комітет Сокирянської міської ради видав свідоцтво серії САС № 388186 про право власності на нерухоме майно, а саме нежитлову будівлю по вул. Центральна, 25, м. Сокиряни, Чернівецька область, яке зареєстровано за територіальною громадою м. Сокиряни в особі Сокирянської міської ради на підставі рішення №102 від 23.04.2008 р.

18.11.2009 р. Сокирянська філія Чернівецького комунального обласного бюро технічної інвентаризації прийняла рішення за порядковим номером 28278265 про реєстрацію права власності на нерухоме майно - нежитлову будівлю № 25 по вул. Центральній в м. Сокиряни Чернівецької області за територіальною громадою м. Сокиряни в особі Сокирянської міської ради, про що зроблено запис до Реєстру прав 18.11.2009 р.

Не погоджуючись із вказаними рішеннями, позивачка звернулася з даним позовом до суду.

Також з матеріалів справи слідує, що 09.07.2015 р. позивачка звернулася до Сокирянського районного суду Чернівецької області з позовною заявою до Сокирянської міської ради Чернівецької області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору ОСОБА_5 про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю, а саме приміщення 1-6, 1-7, 1-8, 1-9 в будинку № 25 по вул. Центральній в м. Сокиряни.

Рішенням Сокирянського районного суду від 19.11.2015 р. в цивільній справі № 722/1100/15-ц в задоволенні первісних вимог ОСОБА_4 про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю відмовлено. Зустрічний позов територіальної громади м. Сокиряни в особі Сокирянської міської ради до ОСОБА_4 про усунення перешкод у здійснення права користування та розпорядження нерухомим майном задоволено. Зобовязано ОСОБА_4 усунути перешкоди у здійсненні територіальною громадою м. Сокиряни в особі Сокирянської міської ради права користування та розпорядження нерухомим майном нежитловою будівлею, яка розташована по вул. Центральна, 25 в м. Сокиряни шляхом звільнення зазначеної будівлі.

Як стверджувала в позовній заяві позивачка та її представник в судовому засіданні, про прийняття оскаржуваних рішень їй стало відомо тільки під час судового розгляду цивільної справи №722/1100/15-ц.

Вказана обставина не заперечувалась представниками відповідачів в судовому засіданні, а тому суд вважає, що строки звернення до суду з даним позовом позивачкою пропущено з поважних причин.

Розглянувши матеріали справи, встановивши фактичні обставини в справі, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення проти позову, дослідивши та оцінивши надані докази в сукупності, проаналізувавши законодавство, яке регулює спірні правовідносини, суд дійшов висновку, що у задоволенні адміністративного позову необхідно відмовити з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Відповідно до ст. 6 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Адміністративне судочинство спрямоване на захист саме порушених прав осіб у сфері публічно-правових відносин, тобто для задоволення позову адміністративний суд повинен установити, що в звязку з прийняттям рішення чи вчиненням дій (допущення бездіяльності) субєктом владних повноважень порушуються права, свободи та охоронювані законом інтереси позивача.

З огляду на зазначене, вирішуючи спір суд повинен пересвідчитись у належності особи, яка звернулась за судовим захистом, відповідного права або охоронюваного законом інтересу (чи є така особа належним позивачем в справі наявність права на позов у матеріальному розумінні), а також встановити чи є відповідне право або інтерес порушеним (встановити факт порушення), тобто, порушення або оспорювання прав та інтересів особи, яка звертається до суду за їх захистом є обовязковими.

Таким чином, підставами для визнання протиправними дій чи скасування рішення субєкта владних повноважень є невідповідність його вимогам чинного законодавства та/або визначеній законом компетенції органу, який вчинив ці дії чи прийняв рішення. При цьому, обовязковою умовою оскарження дій, рішень є також наявність факту порушення прав чи охоронюваних законом інтересів позивача у справі.

Відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством, встановлюється при розгляді справи по суті і є підставою для прийняття судом рішення про відмову в позові.

Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено (право на ефективний засіб юридичного захисту), що кожен чиї права та свободи, визнані в цій конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

При цьому під ефективними засобами юридичного захисту (способом), слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект.

Відтак, ефективний спосіб юридичного захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

Аналогічна правова позиція викладена в ухвалі Вищого адміністративного суду України від 20.08.2015 р. у справі № К800/22754/15.

Як вбачається із матеріалів справи, спір між позивачкою та відповідачами про визнання протиправним та скасування рішення виконкому Сокирянської міської ради Чернівецької області №102 від 23.04.2008 р. в частині підтвердження права власності на нерухоме майно- нежитлову будівлю №25 по вул. Центральній в м. Сокиряни, Чернівецької області, а також скасування свідоцтва про право власності на нерухоме майно нежитлову будівлю №25 по в ул. Центральній в м. Сокиряни, Чернівецької області від 15.09.2009 р. є цивільно-правовим.

Отже, аналізуючи вищенаведене, можна дійти висновку, що позивачка під час звернення до суду обрала неправильний спосіб захисту порушеного права, оскільки після оформлення свідоцтва про право власності та державної реєстрації права власності виник спір про право.

Таким чином, позивачка намагається штучно перевести цивільно-правовий спір про право у площину публічно-правових відносин, відтак відсутні правові підстави для задоволенні позовних вимог про визнати незаконним та скасувати рішення виконкому Сокирянської міської ради Чернівецької області №102 від 23.04.2008 р. в частині підтвердження права власності на нерухоме майно- нежитлову будівлю №25 по вул. Центральній в м. Сокиряни, Чернівецької області а також свідоцтва про право власності на нерухоме майно нежитлову будівлю №25 по вул. Центральній в м. Сокиряни, Чернівецької області від 15.09.2009 р.

Стосовно вимоги позивачки про скасування державної реєстрацію права власності на нерухоме майно - нежитлову будівлю № 25 по вул. Центральній в м. Сокиряни, Чернівецької області від 18.11.2009 р. за реєстраційним номером 28278265, суд зазначає наступне.

Згідно ст. 41 Конституції України право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом.

Відповідно до ч. 1 та 2 ст. 182 Цивільного кодексу України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації.

Державна реєстрація прав на нерухомість є публічною, здійснюється відповідним органом, який зобов'язаний надавати інформацію про реєстрацію та зареєстровані права в порядку, встановленому законом.

Відносини, пов'язані з державною реєстрацією прав на нерухоме майно та їх обтяжень регулює Закон України Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень від 01.07.2004 р. №1952-IV (далі - Закон №1952-IV).

Згідно ст. 2 цього Закону державна реєстрація речових прав на нерухоме майно (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Державний реєстр речових прав на нерухоме майно (далі - Державний реєстр прав) - єдина державна інформаційна система, що містить відомості про права на нерухоме майно, їх обтяження, а також про об'єкти та суб'єктів цих прав. Нерухоме майно - земельні ділянки, а також об'єкти, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких неможливе без їх знецінення та зміни призначення.

Відповідно до ст. 3 Закону №1952-IV державна реєстрація прав є обов'язковою. Інформація про права на нерухоме майно та їх обтяження підлягає внесенню до Державного реєстру прав. Держава гарантує достовірність зареєстрованих прав на нерухоме майно та їх обтяжень. Права на нерухоме майно та їх обтяження, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Будь-які правочини щодо

Статтею 4 Закону №1952-V визначено, що обов'язковій державній реєстрації підлягають речові права та обтяження на нерухоме майно, розміщене на території України, що належить фізичним та юридичним особам, державі в особі органів, уповноважених управляти державним майном, іноземцям та особам без громадянства, іноземним юридичним особам, міжнародним організаціям, іноземним державам, а також територіальним громадам в особі органів місцевого самоврядування, а саме: 1) право власності на нерухоме майно; 2) право володіння; право користування (сервітут); право користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис); право забудови земельної ділянки (суперфіцій); право господарського відання; право оперативного управління; право постійного користування та право оренди земельної ділянки; право користування (найму, оренди) будівлею або іншими капітальними спорудами, їх окремими частинами; іпотека; довірче управління майном; 3) інші речові права відповідно до закону; 4) податкова застава, предметом якої є нерухоме майно, та інші обтяження.

Відповідно до визначених ст. 8 цього Закону повноважень, орган державної реєстрації прав проводить державну реєстрацію прав та їх обтяжень або відмовляє у їх реєстрації.

Згідно із ч.2 ст. 9 Закону №1952-ІV державний реєстратор: 1) встановлює відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями, зокрема: відповідність обов'язкового дотримання письмової форми правочину та його нотаріального посвідчення (у випадках, встановлених законом); відповідність повноважень особи, яка подає документи на державну реєстрацію прав та їх обтяжень; відповідність відомостей про нерухоме майно, наявних у Державному реєстрі прав та поданих документах; наявність обтяжень прав на нерухоме майно, зареєстрованих відповідно до вимог цього Закону; наявність факту виконання умов правочину, з якими закон та/або договір (угода) пов'язує можливість проведення державної реєстрації виникнення, переходу, припинення прав на нерухоме майно або обтяження таких прав; 2) приймає рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, про відмову в державній реєстрації, про її зупинення, внесення змін до Державного реєстру прав; 3) відкриває і закриває розділи Державного реєстру прав, вносить до них відповідні записи; 4) веде реєстраційні справи щодо об'єктів нерухомого майна; 5) присвоює реєстраційний номер об'єкту нерухомого майна під час проведення державної реєстрації; 6) видає свідоцтво про право власності на нерухоме майно у випадках, встановлених статтею 18 цього Закону; 7) надає інформацію з Державного реєстру прав або відмовляє у її наданні у випадках, передбачених цим Законом; 8) у разі потреби вимагає подання передбачених законодавством додаткових документів, необхідних для державної реєстрації прав та їх обтяжень; 8-1) під час проведення державної реєстрації прав, які виникли та оформлені в установленому порядку до 1 січня 2013 року, запитує від органів виконавчої влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, які відповідно до чинного на момент оформлення права законодавства проводили таке оформлення, інформацію (довідки, копії документів тощо), необхідну для реєстрації прав та їх обтяжень, якщо такі документи не були подані заявником або якщо документи, подані заявником, не містять передбачених цим Законом відомостей про правонабувача або про нерухоме майно. Органи виконавчої влади, органи місцевого самоврядування, підприємства, установи та організації, до яких надійшов запит, зобовязані безоплатно в установленому законодавством порядку протягом трьох робочих днів надати державному реєстратору відповідну інформацію, зокрема щодо оформлених речових прав на нерухоме майно, у тому числі земельні ділянки; 9) здійснює інші повноваження, передбачені цим Законом та іншими законами України.

Статтею 15 Закону №1952-IV передбачений порядок проведення державної реєстрації прав та їх обмежень, що полягає в наступному:

1) прийняття і перевірка документів, що подаються для державної реєстрації прав та їх обтяжень, реєстрація заяви;

2) встановлення факту відсутності підстав для відмови в державній реєстрації прав та їх обтяжень, зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та/або їх обтяжень;

3) прийняття рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, відмову в ній або зупинення державної реєстрації;

4) внесення записів до Державного реєстру прав;

5) видача свідоцтва про право власності на нерухоме майно у випадках, встановлених статтею 18 цього Закону;

6) надання витягів з Державного реєстру прав про зареєстровані права та/або їх обтяження.

Відповідно до ст. 18 Закону 1952-IV свідоцтво про право власності на нерухоме майно, що підтверджує виникнення права власності при здійсненні державної реєстрації прав на нерухоме майно, видається: 1) фізичним та юридичним особам на новозбудовані, реконструйовані об'єкти нерухомого майна; 2) членам житлового, житлово-будівельного, дачного, гаражного чи іншого відповідного кооперативу, які повністю внесли свої пайові внески; 3) юридичним особам у разі внесення до статутного фонду (статутного або складеного капіталу) об'єктів нерухомого майна їх засновниками (учасниками); 4) фізичним особам та юридичним особам, які в разі ліквідації (реорганізації) юридичної особи отримали у власність у встановленому законодавством порядку нерухоме майно юридичної особи, що ліквідується (реорганізується); 5) фізичним особам та юридичним особам, що вийшли зі складу засновників (учасників) юридичної особи за рішенням органу, уповноваженого на це установчими документами, отримали у власність об'єкт нерухомого майна, переданий їм; 6) реабілітованим громадянам, яким повернуто у власність належні їм об'єкти нерухомого майна; 7) у разі виділення окремого об'єкта нерухомого майна зі складу об'єкта нерухомого майна, що складається із двох або більше об'єктів; 8) фізичним та юридичним особам на об'єкти нерухомого майна, які в установленому порядку переведені з житлових у нежитлові і навпаки; 8-1) фізичним та юридичним особам у разі безоплатної передачі їм земельної ділянки із земель державної чи комунальної власності за рішеннями органів державної влади, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування; 9) в інших випадках, встановлених законом.

Частиною 1 ст. 19 Закону № 1952-IV визначено, що державна реєстрація прав проводиться на підставі: договорів, укладених у порядку, встановленому законом; свідоцтв про право власності на нерухоме майно, рішень судів, що набрали законної сили; інших документів, що підтверджують виникнення, перехід, припинення прав на нерухоме майно, поданих органу державної реєстрації прав разом із заявою тощо.

Статтею 26 Закону 1952-IV встановлено, що записи до Державного реєстру прав вносяться на підставі прийнятого рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень. У разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав.

На думку суду, саме по собі оскарження державної реєстрацію права власності на нерухоме майно - нежитлову будівлю № 25 по вул. Центральній в м. Сокиряни, Чернівецької області від 18.11.2009 р. за реєстраційним номером 28278265 не є ефективним захистом прав позивачки в адміністративному судочинстві, оскільки правовідносини, що фактично повязані з правом власності перейшли в іншу правову площину, а відтак не призведе до відновлення порушеного права.

Крім того, судовим розглядом не встановлено порушення чинного законодавства під час здійснення державної реєстрацію права власності на нерухоме майно - нежитлову будівлю № 25 по вул. Центральній в м. Сокиряни, Чернівецької області від 18.11.2009 р. за реєстраційним номером 28278265, відтак суд також відмовляє в задоволенні цієї позовної вимоги.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 11, 129 Конституції України, ст. ст. 2, 70-72, 86, 94, 158, 160 - 167 КАС України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

Порядок та строки набрання постановою законної сили та оскарження.

Відповідно до ч. 1 та 3 ст. 254 КАС України постанова суду першої інстанції, якщо інше не встановлено цим Кодексом, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова, згідно ст. 186 КАС України, може бути оскаржена в апеляційному порядку до Вінницького апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції шляхом подання в десятиденний строк з дня її проголошення апеляційної скарги. У разі застосування судом ч. 3 ст. 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Повний текс постанови складено та підписано судом 07 грудня 2015 р.

Суддя В.К. Левицький