Справа № 2а/1870/4553/12
Суддя: Рецебуринський Ю.Й.
Дата ухвалення: 2015-12-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 грудня 2015 року м. Київ К/800/2337/13

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі:

Суддів Рецебуринського Ю.Й. (доповідача),

Ємельянової В.І.,

Стародуба О.П.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні адміністративну справу

за позовом відкритого акціонерного товариства «Федеральна пасажирська компанія» (далі - ВАТ «Федеральна пасажирська компанія») до Сумського прикордонного загону Східного регіонального управління Державної прикордонної служби України (далі - Сумський прикордонний загін) про скасування постанови,

за касаційною скаргою Відкритого акціонерного товариства «Федеральна пасажирська компанія» на постанову Харківського окружного адміністративного суду від 30 жовтня 2012 року,

В С Т А Н О В И Л А:

У травні 2012 року ВАТ «Федеральна пасажирська компанія» звернулась до суду з адміністративним позовом до Сумського прикордонного загону, в якому просила скасувати постанову про накладення штрафу від 20 квітня 2012 року №118.

Постановою Сумського окружного адміністративного суду від 6 серпня 2012 року позов задоволено. Скасовано постанову Сумського прикордонного загону Східного регіонального управління Державної прикордонної служби України від 20 квітня 2012 року №118 про накладення штрафу на ВАТ «Федеральна пасажирська компанія» в розмірі 8500 грн.

Постановою Харківського апеляційного адміністративного суду від 30 жовтня 2012 року скасовано рішення суду першої інстанції та ухвалено нове рішення про відмову у задоволенні позову.

У касаційній скарзі позивач, посилаючись на порушення судом апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права, просить скасувати ухвалене ним судове рішення та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

З'ясувавши обставини справи, перевіривши правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права згідно статті 220 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів приходить до висновку про відмову в задоволенні касаційної скарги з наступних підстав.

Судами попередніх інстанцій встановлено, під час здійснення прикордонного контролю потягу №60 сполученням «Софія-Москва» 7 квітня 2012 року о 13 годині 15 хвилин Сумським прикордонним загоном виявлено громадянина Російської Федерації ОСОБА_4, у якого під час проходження паспортного контролю були відсутні документи на право перетину державного кордону України та виїзду до держави прямування.

Відповідачем складено протокол від 7 квітня 2012 року №530626 про правопорушення, пов'язане зі здійсненням перевізником міжнародних перевезень.

Постановою першого заступника начальника Сумського прикордонного загону Східного регіонального управління Державної прикордонної служби України Федорчуком А.В. від №118 про правопорушення, пов'язане зі здійсненням перевізником міжнародних пасажирських перевезень на ВАТ «Федеральна пасажирська компанія» накладено штраф в розмірі 8500 грн.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що позивач не має статусу перевізника на території України, тому не може виступати належним суб'єктом відповідальності за правопорушення, передбачене частиною першою статті 1 Закону України «Про відповідальність перевізників під час здійснення міжнародних пасажирських перевезень».

Відмовляючи у задоволенні позову, суд апеляційної інстанції виходив з того, що позивач зобов'язаний до початку перевезення перевірити у пасажира наявність документів необхідних для перетину кордону іншої держави.

Згідно з преамбулою Закону України «Про відповідальність перевізників під час здійснення міжнародних пасажирських перевезень» від 10 січня 2002 року №2920-ІІІ (далі - Закон №2920-ІІІ), цей Закон відповідно до Протоколу про попередження і припинення торгівлі людьми, особливо жінками і дітьми, і покарання за неї та Протоколу проти незаконного ввозу мігрантів по суші, морю і повітрю, що доповнюють Конвенцію Організації Об'єднаних Націй проти транснаціональної організованої злочинності, Конвенції Ради Європи про заходи щодо протидії торгівлі людьми встановлює відповідальність перевізників за невиконання обов'язку перевірити перед початком міжнародного пасажирського перевезення наявність, але не справжність, у пасажирів документів, необхідних для в'їзду до держави прямування, транзиту, що призвело до перевезення чи спроби перевезення пасажирів через державний кордон України без необхідних документів, а також визначає порядок застосування цієї відповідальності.

Статтею 1 Закону №2920-ІІІ встановлено, що підприємства (їх об'єднання), установи, організації, фізичні особи-підприємці, які здійснюють міжнародні пасажирські перевезення (далі - перевізники), за невиконання обов'язку перевірити перед початком міжнародного пасажирського перевезення наявність у пасажира документів, необхідних для в'їзду до держави прямування, транзиту, що призвело до перевезення чи спроби перевезення пасажира через державний кордон України без необхідних документів, несуть відповідальність у вигляді штрафу від п'ятисот до однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян за кожного такого пасажира, але не більше двадцяти тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян за одне перевезення.

Відповідно до статті 2 даного Закону справи про правопорушення, передбачені статтею 1 цього Закону, розглядають відповідні органи охорони державного кордону України.

Статтею 1 Угоди між Урядом Російської Федерації та Урядом України про безвізові поїздки громадян Російської Федерації та України від 16 січня 1997 року встановлено, що громадяни держави однієї сторони можуть в'їжджати, виїжджати та пересуватися територією держави іншої сторони без віз з дотриманням правил перебування і реєстрації, що діють в цій державі, по документах, що посвідчують особу і підтверджують громадянство, зазначених у додатках 1 та 2 до цієї Угоди.

Згідно з статтею 11 Протоколу про попередження і припинення торгівлі людьми, особливо жінками і дітьми, і покарання за неї, що доповнюють Конвенцію Організації Об'єднаних Націй проти транснаціональної організованої злочинності від 15 листопада 2000 року передбачено, що без шкоди для міжнародних зобов'язань щодо вільного пересування людей Держави-учасниці, наскільки це можливо, встановлюють такі заходи прикордонного контролю, які можуть знадобитися для попередження і виявлення торгівлі людьми (пункт 1). Кожна Держава-учасниця вживає законодавчих або інших належних заходів для попередження, наскільки це можливо, використання транспортних засобів, експлуатованих комерційними перевізниками, при вчиненні злочинів, визнаних такими відповідно до статті 5 цього Протоколу (пункт 2). У відповідних випадках і без шкоди для застосовних міжнародних конвенцій такі заходи включають встановлення для комерційних перевізників, у тому числі будь-якої транспортної компанії або власника чи оператора будь-яких транспортних засобів, зобов'язання переконатися в тому, що всі пасажири мають документи на в'їзд/виїзд, необхідні для в'їзду до приймаючої держави (пункт 3). Кожна Держава-учасниця вживає необхідних заходів, відповідно до свого внутрішнього законодавства для того, щоб передбачити санкції за порушення зобов'язання, встановленого в пункті 3 цієї статті.

Відповідно до статті 22-1 Закону України «Про залізничний транспорт» від 4 липня 1996 року №273/96-ВР під час перевезення у міжнародному залізничному сполученні пасажир зобов'язаний мати належним чином оформлені документи, необхідні для в'їзду до держави прямування, держав за маршрутом слідування, та пред'явити їх перевізникові на його вимогу. Перевізник при перевезенні пасажира у міжнародному залізничному сполученні, крім обов'язків, передбачених статтею 22 Закону, зобов'язаний до початку перевезення перевірити наявність у пасажира документів, необхідних для в'їзду до держави прямування, держав за маршрутом слідування, та відмовити у перевезенні пасажиру, який на його вимогу не пред'явив необхідні документи. Відмова перевізника від договору міжнародного залізничного перевезення пасажира, який на його вимогу не пред'явив документи, необхідні для в'їзду до держави прямування, держав за маршрутом слідування, не тягне за собою обов'язок перевізника відшкодувати пасажиру заподіяну у зв'язку з цим шкоду. За невиконання обов'язку перевірити перед початком перевезення пасажира у міжнародному залізничному сполученні наявність у нього документів, необхідних для в'їзду до держави прямування, держав за маршрутом слідування, що призвело до перевезення чи спроби перевезення пасажира через державний кордон України без необхідних документів, перевізник несе відповідальність, передбачену законом.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновками суду апеляційної інстанції щодо правомірності притягнення позивача до відповідальності, оскільки ним не виконано вимоги статті 22-1 Закону України «Про залізничний транспорт», а саме - зобов'язання до початку перевезення перевірити наявність у пасажира документів, необхідних для в'їзду до держави прямування та відмовити у перевезенні пасажиру, який на його вимогу не пред'явив необхідні документи.

Крім того, ВАТ «Федеральна пасажирська компанія», яке здійснює міжнародні перевезення пасажирів залізничним транспортом, зареєстроване як суб'єкт підприємницької діяльності та діє на підставі ліцензії згідно із законодавством держави місцезнаходження, є перевізником в розумінні Угоди про міжнародне пасажирське сполучення, Законів України «Про прикордонний контроль» та «Про відповідальність перевізників під час здійснення міжнародних пасажирських перевезень». Таким чином, суд першої інстанції помилково вважав, що позивач не є суб'єктом правопорушення, передбаченого частиною першою статті 1 Закону України «Про відповідальність перевізників під час здійснення міжнародних пасажирських перевезень»,

З огляду на викладене, правильними є висновки суду апеляційної інстанції про відмову в задоволенні позову.

Суд апеляційної інстанції повно і всебічно встановив обставини справи, дав їм належну юридичну оцінку, правильно застосував норми матеріального і процесуального права, тому відсутні підстави для скасування або зміни прийнятого ним рішення.

Керуючись статтями 220-1, 223, 224, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів

У Х В А Л И ЛА:

Касаційну скаргу відкритого акціонерного товариства «Федеральна пасажирська компанія» залишити без задоволення.

Постанову Харківського апеляційного адміністративного суду від 30 жовтня 2012 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі та може бути переглянута у порядку і з підстав, передбачених статтями 235-237 Кодексу адміністративного судочинства України.

Судді Ю.Й. Рецебуринський

В.І. Ємельянова

О.П. Стародуб