Справа № 815/6922/14
Суддя: Романішин В.Л.
Дата ухвалення: 2015-12-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 грудня 2015 р.м.ОдесаСправа № 815/6922/14

Категорія: 5.4 Головуючий в 1 інстанції: Гусев О. Г.

Одеський апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді Романішина В.Л.,

суддів Димерлія О.О., Єщенка О.В.,

за участю секретаря Колеснікова-Горобець І.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м.Одесі апеляційну скаргу комунального підприємства «Теплопостачання міста ОСОБА_1» на постанову Одеського окружного адміністративного суду від 27 січня 2015 року у справі за позовом комунального підприємства «Теплопостачання міста ОСОБА_1» до Державної фінансової інспекції в Одеській області про визнання протиправною та скасування вимоги,

ВСТАНОВИВ:

В грудні 2014 року КП «Теплопостачання міста ОСОБА_1» звернулося до Одеського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Державної фінансової інспекції в Одеській області про визнання протиправною та скасування вимоги від 14 листопада 2014 року №1 про повернення коштів в сумі 51 064 610,43 грн. до загального фонду державного бюджету.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що ДФІ в Одеській області, всупереч діючого законодавства в теплоенергетиці, вимагає від КП «Теплопостачання міста ОСОБА_1» не тільки понести збитки від застосування економічно необґрунтованого тарифу на теплову енергію в розмірі 51 064 610,43 грн., а ще і безпідставно перерахувати їх до державного бюджету. КП «Теплопостачання міста ОСОБА_1» являється одним з учасників розрахунків за багатостороннім господарським договором, в якому присутні ще сім учасників, при цьому, визначені відповідальні виконавці бюджетної програми Мінрегіон та Казначейство. За загальними правилами, визначеними ст.ст. 179-188 Господарського кодексу України та ст.12 Господарського процесуального кодексу України спори, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні господарських договорів підвідомчі господарському суду, однак, укладені між сторонами договори та їх умови не оскаржувались сторонами у суді, не пропонувались та виносились зміни, договір укладений відповідно до вимог законодавства і повністю виконаний його учасниками. У звязку з цим, позивач вбачає необєктивність ревізії та помилковість висновків ДФІ щодо одного з учасників розрахунків КП «Теплопостачання міста ОСОБА_1».

Державна фінансова інспекція в Одеській області проти позову заперечувала, зазначивши, що проведеною ревізією встановлено, що за рахунок коштів субвенції з державного бюджету, яку було отримано КП «Теплопостачання міста ОСОБА_1» в 2012 році на погашення заборгованості з різниці в тарифах, що утворилися протягом 2009-2011р.р., січня-листопада 2012 року, фактично було погашено зобовязання боржника, який безпосередньо теплову енергію населенню не постачає - ПАТ «Одеська ТЕЦ», за спожитий природний газ придбаний ним для господарських потреб. Вимоги позову відповідач вважає безпідставними, в задоволенні позову просив відмовити.

Постановою Одеського окружного адміністративного суду від 27.01.2015р. позов КП «Теплопостачання міста ОСОБА_1» залишено без задоволення.

Приймаючи вказане рішення суд першої інстанції дійшов висновку, що КП «Теплопостачання міста ОСОБА_1» не дотримало вимоги п.16-1 Порядку та умов надання в 2012 році субвенції з державного бюджету місцевим бюджетам на погашення заборгованості з різниці в тарифах на теплову енергію, послуги з централізованого водопостачання та водовідведення, що вироблялися, транспортувалися та постачалися населенню, яка виникла у звязку з невідповідністю фактичної вартості теплової енергії та послуг з централізованого водопостачання та водовідведення тарифам, що затверджувалися та/або погоджувалися органами державної влади чи органами місцевого самоврядування, затверджених постановою КМУ від 11.06.2012р. №517, та мети отримання субвенції з державного бюджету України, оскільки за рахунок коштів субвенції, спрямованої на погашення кредиторської заборгованості позивача за спожитий природний газ, підприємство, на свій розсуд, сплатило заборгованість за покупну теплову енергію, яку ним придбано у ПАТ «Одеська ТЕЦ».

Не погоджуючись із зазначеною постановою, КП «Теплопостачання міста ОСОБА_1» подало апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції, як таке, що прийняте з порушенням норм матеріального права, та прийняти нову постанову, якою його позов задовольнити.

В своїй скарзі апелянт зазначає, що судом першої інстанції безпідставно відмовлено позивачу у задоволенні клопотання про призначення у справі судово-економічної експертизи, так як висновки ДФІ в Одеській області не можуть бути доведені з боку КП «Теплопостачання міста ОСОБА_1» за допомогою інших засобів доказування, оскільки вирішення поставлених питань потребує спеціальних знань, що включає в себе дослідження документів бухгалтерського та податкового обліку і звітності, дослідження документів про економічну діяльність підприємства.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Як вбачається з матеріалів справи та правильно встановлено судом першої інстанції, за наслідками ревізії фінансово-господарської діяльності КП «Теплопостачання міста ОСОБА_1» за період з 01.06.2012р. по 30.06.2014р. Державною фінансовою інспекцією в Одеській області складено акт ревізії від 29.09.2014р. №06-11/170, яким, серед іншого, зафіксовано факт нецільового використання бюджетних коштів КП «Теплопостачання міста ОСОБА_1» на суму 51 064 610,43 грн.

Зокрема, в акті ревізії зазначено, що в порушення п.п.8 п.1 ст.7 Бюджетного кодексу України, ст.23 Закону України «Про Державний бюджет України на 2012 рік», п.16-1 Порядку та умов надання у 2012 році субвенції з державного бюджету місцевим бюджетам на погашення заборгованості з різниці в тарифах на теплову енергію, послуги з централізованого водопостачання та водовідведення, що вироблялися, транспортувалися та постачалися населенню, яка виникла у звязку з невідповідністю фактичної вартості теплової енергії та послуг з централізованого водопостачання та водовідведення тарифам, що затверджувалися та/або погоджувалися органами державної влади чи місцевого самоврядування, затвердженого постановою КМУ від 11.06.2012р. №517, отримувачем бюджетних коштів - КП «Теплопостачання міста ОСОБА_1» використано частину субвенції загального фонду державного бюджету (51 064 610,43 грн.) не на погашення кредиторської заборгованості за спожитий природний газ, як того вимагає мета субвенції, а на погашення покупної теплової енергії.

14.11.2014р. Державною фінансовою інспекцією в Одеській області директору КП «Теплопостачання міста ОСОБА_1» ОСОБА_2 предявлено вимогу №1 про повернення коштів в сумі 51 064 610,43 грн. до загального фонду державного бюджету протягом 10 робочих днів після надходження вимоги.

Апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позову КП «Теплопостачання міста ОСОБА_1» про визнання протиправною та скасування вказаної вимоги. При цьому, колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до частини першої статті 2 Закону України «Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні» (у редакції, чинній на час виникнення спірних відносин) головними завданнями органу державного фінансового контролю є: здійснення державного фінансового контролю за використанням і збереженням державних фінансових ресурсів, необоротних та інших активів, правильністю визначення потреби в бюджетних коштах та взяттям зобов'язань, ефективним використанням коштів і майна, станом і достовірністю бухгалтерського обліку і фінансової звітності у міністерствах та інших органах виконавчої влади, державних фондах, фондах загальнообов'язкового державного соціального страхування, бюджетних установах і суб'єктах господарювання державного сектору економіки, а також на підприємствах, в установах та організаціях, які отримують (отримували у періоді, який перевіряється) кошти з бюджетів усіх рівнів, державних фондів та фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування або використовують (використовували у періоді, який перевіряється) державне чи комунальне майно (далі - підконтрольні установи), за дотриманням законодавства на всіх стадіях бюджетного процесу щодо державного і місцевих бюджетів, дотриманням законодавства про державні закупівлі, діяльністю суб'єктів господарської діяльності незалежно від форми власності, які не віднесені законодавством до підконтрольних установ, за рішенням суду, винесеним на підставі подання прокурора або слідчого для забезпечення розслідування кримінальної справи.

Згідно з Положенням про Державну фінансову інспекцію України, затвердженим Указом Президента України від 23 квітня 2011 року №499/2011, Держфінінспекція є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра фінансів України, входить до системи органів виконавчої влади і забезпечує реалізацію державної політики у сфері державного фінансового контролю.

ДФІ, відповідно до покладених на неї завдань, вживає в установленому порядку заходів до усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства та притягнення до відповідальності винних осіб, а саме: вимагає від керівників та інших підконтрольних установ усунення виявлених порушень законодавства; звертається до суду в інтересах держави, якщо підконтрольною установою не забезпечено виконання вимог до усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства з питань збереження і використання активів (підпункт 4 пункту 4 Положення).

Відповідно до пункту 6 Положення ДФІ для виконання покладених на неї завдань має право в установленому порядку, зокрема, пред'являти керівникам та іншим особам підприємств, установ та організацій, що контролюються, обов'язкові до виконання вимоги щодо усунення виявлених порушень законодавства; при виявленні збитків, завданих державі чи об'єкту контролю, визначати їх розмір згідно з методикою, затвердженою Кабінетом Міністрів України.

Положенням, також, установлено, що якщо підконтрольною установою не забезпечено виконання вимог до усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства з питань збереження і використання активів, ДФІ має право звернутися до суду в інтересах держави.

Зазначені норми кореспондуються з положеннями пункту 7 статті 10 Закону України «Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні», згідно з якими органу державного фінансового контролю надано право пред'являти керівникам та іншим особам підприємств, установ та організацій, що контролюються, обов'язкові до виконання вимоги щодо усунення виявлених порушень законодавства, вилучати в судовому порядку до бюджету виявлені ревізіями приховані і занижені валютні та інші платежі, ставити перед відповідними органами питання про припинення бюджетного фінансування і кредитування, якщо отримані підприємствами, установами та організаціями кошти і позички використовуються з порушенням чинного законодавства.

Аналіз наведених норм дає підстави вважати, що органу державного фінансового контролю надано можливість здійснювати контроль за використанням коштів державного і місцевого бюджетів та, у разі виявлення порушень законодавства, пред'являти обов'язкові до виконання вимоги щодо усунення таких правопорушень.

При виявленні збитків, завданих державі чи об'єкту контролю, орган державного фінансового контролю має право визначати їх розмір згідно з методикою, затвердженою Кабінетом Міністрів України, та звернутися до суду в інтересах держави, якщо підконтрольною установою не забезпечено виконання вимог до усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства з питань збереження і використання активів.

Вимога органу державного фінансового контролю спрямована на корегування роботи підконтрольної організації та приведення її у відповідність із вимогами законодавства, і у цій частині вона є обов'язковою до виконання. Що стосується відшкодування виявлених збитків, завданих державі чи об'єкту контролю, то про їх наявність може бути зазначено у вимозі, але вони не можуть бути примусово стягнуті шляхом вимоги. Такі збитки відшкодовуються у добровільному порядку або шляхом звернення до суду з відповідним позовом.

Отже, орган державного фінансового контролю має право заявляти вимогу про усунення порушень, виявлених у ході перевірки підконтрольних установ, яка обов'язкова до виконання лише в частині усунення допущених порушень законодавства і за допомогою якої неможливо примусово стягнути виявлені в ході перевірки збитки.

У порядку адміністративного судочинства може бути оскаржене лише таке рішення, яке породжує безпосередньо права чи обов'язки для позивача.

У справі, що розглядається, ДФІ пред'явила вимогу щодо повернення коштів, які використано КП «Теплопостачання міста ОСОБА_1» не за цільовим призначенням.

Зважаючи на те, що збитки стягуються у судовому порядку за позовом органу державного фінансового контролю, правильність їх обчислення перевіряє суд, який розглядає цей позов.

Аналогічна правовий висновок у спорах цієї категорії справ викладено колегією суддів Судової палати в адміністративних справах Верховного Суду України, зокрема, у постановах від 15 квітня, 13 травня та 25 листопада 2014 року (справи №№ 21-40а14, 21-89а14, 21-442а14 відповідно).

Таким чином, використання отримувачем бюджетних коштів - КП «Теплопостачання міста ОСОБА_1» частини субвенції загального фонду державного бюджету (51 064 610,43 грн.) не на погашення кредиторської заборгованості за спожитий природний газ, як того вимагає мета субвенції, а на погашення покупної теплової енергії, є втратою державних фінансових ресурсів, необоротних та інших активів, що відповідно до Закону України «Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні» дає Інспекції право вимагати відшкодування завданих збитків. Цим правом ДФІ не скористалася. Вимога ж відповідача про усунення порушень, виявлених у ході перевірки підконтрольних установ, обов'язкова до виконання лише в частині усунення допущених порушень законодавства, за її допомогою неможливо примусово стягнути виявлені в ході перевірки збитки.

За таких підстав, позов КП «Теплопостачання міста ОСОБА_1» до Державної фінансової інспекції в Одеській області про визнання протиправною та скасування вимоги від 14 листопада 2014 року №1 про повернення коштів в сумі 51 064 610,43 грн. задоволенню не підлягає.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, а тому підстав для її задоволення апеляційний суд не вбачає.

На підставі ст.200 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на постанову суду першої інстанції суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін.

Керуючись ст.ст. 185, 195, 196, 198 ч.1 п.1, 200, 205 ч.1 п.1, 206, 254 КАС України, суд

УХВАЛИВ :

Апеляційну скаргу комунального підприємства «Теплопостачання міста ОСОБА_1» залишити без задоволення, а постанову Одеського окружного адміністративного суду від 27 січня 2015 року без змін.

Ухвала суду набирає законної сили негайно після її проголошення та може бути оскаржена безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів.

Повний текст ухвали виготовлено 04.12.2015р.

Головуючий суддя Романішин В.Л.

Судді Димерлій О.О.

ОСОБА_1