Справа № 0870/6956/12
Суддя: Нечитайло О.М.
Дата ухвалення: 2015-11-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"09" листопада 2015 р. м. Київ К/800/60856/13

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:
Головуючий:Нечитайло О.М.
Судді: Ланченко Л.В.
Пилипчук Н.Г.,
за участю секретаря:Латишевої Л.П.,
за участю представників
позивача:Омельченка О.О., Близнюка А.В.,
відповідача:Варченко А.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні
касаційну скаргу Спеціалізованої державної податкової інспекції по роботі з великими платниками податків у місті Запоріжжі Міжрегіонального Головного управління Міндоходів

на постанову Запорізького окружного адміністративного суду від 26 вересня 2012 року

та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 12 листопада 2013 року

у справі №0870/6956/12

за позовом Публічного акціонерного товариства «Запоріжкокс»

до Спеціалізованої державної податкової інспекції по роботі з великими платниками податків у місті Запоріжжі Міжрегіонального головного управління Міндоходів

про визнання протиправним та скасування податкових повідомлень-рішень,

ВСТАНОВИВ :

Публічне акціонерне товариство «Запоріжкокс» (далі - позивач) звернулось до Спеціалізованої державної податкової інспекції по роботі з великими платниками податків у місті Запоріжжі Міжрегіонального головного управління Міндоходів (далі - відповідач) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень.

Запорізький окружний адміністративний суд постановою від 26 вересня 2012 року, залишеною без змін ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 12 листопада 2013 року, задовольнив адміністративний позов, визнав протиправними та скасував податкові повідомлення-рішення від 03 березня 2012 року №, №, №.

Вважаючи, що рішення судів першої та апеляційної інстанцій прийняті з порушенням норм матеріального та процесуального права, відповідач звернувся до Вищого адміністративного суду України з касаційною скаргою, в якій просить їх скасувати та прийняти нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

Позивач на адресу суду касаційної інстанції надіслав письмові заперечення на касаційну скаргу відповідача, за змістом яких просив касаційну скаргу залишити без задоволення, а рішення судів попередніх інстанцій - без змін.

Крім того, скаржником було заявлено клопотання про заміну сторони правонаступником у зв'язку зі зміною найменування на Спеціалізовану державну податкову інспекцію з обслуговування великих платників у м.Запоріжжі Міжрегіонального головного управління ДФС.

Відповідно до статті 55 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), у разі вибуття або заміни сторони чи третьої особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд допускає на будь-якій стадії адміністративного процесу заміну відповідної сторони чи третьої особи її правонаступником. Усі дії, вчинені в адміністративному процесі до вступу правонаступника, обов'язкові для нього в такій самій мірі, у якій вони були б обов'язкові для особи, яку він замінив.

Враховуючи викладене та надані докази перейменування відповідача, судова колегія вважає, що заявлене клопотання підлягає задоволенню.

Відповідно до частини 1 статті 220 КАС України, суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі і не може досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні та вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Суди першої та апеляційної інстанцій встановили такі фактичні обставини справи.

Контролюючий орган провів позапланову виїзну перевірку позивача з питань достовірності нарахування суми від`ємного значення податку на додану вартість за жовтень 2011 року, суми від`ємного значення податку на додану вартість за листопад 2011 року та суми бюджетного відшкодування податку на додану вартість у зменшення податкових зобов'язань з податку на додану вартість наступних звітних (податкових) періодів за листопад 2011 року, яка виникла за рахунок від`ємного значення з податку на додану вартість, що декларувалось у жовтні 2011 року, про що склав акт від 14 лютого 2012 року №116/08-08/00191224, яким встановив порушення позивачем вимог пункту 198.3 статті 198, пунктів 200.1, 200.3 статті 200 Податкового кодексу України, у зв'язку з чим, на думку податкового органу, позивач завищив суму від`ємного значення різниці між сумою податкового зобов'язання і сумою податкового кредиту за жовтень 2011 року у розмірі 296 450,00 грн.; занизив податок на додану вартість за жовтень 2011 року у розмірі 6 761 012,00 грн.; завищив суму від`ємного значення різниці між сумою податкового зобов'язання і сумою податкового кредиту за листопад 2011 року у розмірі 7 923 934,00 грн.; завищив суму бюджетного відшкодування податку на додану вартість у розмірі 296 450,00 грн.

За результатами проведеної перевірки відповідач прийняв податкові повідомлення-рішення від 03 березня 2012 року №, яким зменшив позивачу розмір від`ємного значення суми податку на додану вартість у розмірі 8 220 384,00 грн., з яких за жовтень 2011 року - 296 450,00 грн., за листопад 2011 року - 7 923 934,00 грн.; №, яким зменшив суму бюджетного відшкодування з податку на додану вартість у розмірі 296 450,00 грн.; №000470808, яким збільшив суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість у розмірі 10 141 518,00 грн., з яких основний платіж - 6 761 012,00 грн., штрафні (фінансові) санкції - 3 380 506,00 грн.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, розглянувши та обговоривши доводи, наведені у касаційній скарзі, перевіривши матеріали справи, колегія суддів Вищого адміністративного суду України дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню, з огляду на наступне.

Фактичною підставою для прийняття спірних податкових повідомлень-рішень слугував висновок податкового органу про безпідставне включення позивачем до складу податкового кредиту з податку на додану вартість суми вартості сировини та матеріалів, які в подальшому не використані в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника, що спричинило заниження суми податку на додану вартість та завищення позивачем від`ємного значення різниці між сумою податкового зобов'язання і сумою податкового кредиту.

Задовольняючи позовні вимоги та скасовуючи спірні податкові повідомлення-рішення, суди першої та апеляційної інстанцій виходили з відсутності в діях позивача порушень вимог податкового законодавства при формуванні податкового кредиту, оскільки позивачем на підставі відповідних угод з контрагентами була придбана сировина для виробництва власної феросплавної продукції з метою подальшої її реалізації за звичайними цінами та отримання доходу.

З матеріалів справи вбачається, що позивачем реалізовано власну продукцію у жовтні 2011 року на загальну суму 321 554 900,54 грн. та у листопаді 2011 року на 264 019 797,32 грн., фактична вартість виробництва якої становить за жовтень 2011 року - 359 098 585,07 грн., за листопад 2011 року - 306 172 864,63 грн. Частина продукції реалізована позивачем за ціною нижче її собівартості, у результаті чого отримано збиток від її реалізації у розмірі 37 543 684,53 грн. (жовтень 2011 року) та 42 153 067,31 грн. (листопад 2011 року).

Податковим органом було надіслано позивачу запит від 26 січня 2012 року №608/10/08-08 щодо надання документів: калькуляції собівартості І тонни виробленої, реалізованої продукції у розрізі номенклатури (марок); оборотно-сальдових відомостей, журналу-ордеру по бухгалтерському рахунку 26 щодо кількісно-вартісних показників виробленої, реалізованої продукції у розрізі номенклатури (марок), інших документів, які платником надані не були.

За даними розділу ІІ «Елементи операційних витрат» Звітів про фінансові результати (додаток до положення (стандарту) бухгалтерського обліку 3) позивача за 9 місяців 2011 року при загальному розмірі операційних витрат у розмірі 2 795 962 тис. грн., матеріальні затрати дорівнюють 2 608 412 тис. грн.; за 2011 рік при загальному розмірі операційних витрат у розмірі 3 779 589 тис. грн., матеріальні затрати дорівнюють 2 608 412 тис. грн.

Отже, у ІV кварталі 2011 року при загальному розмірі операційних витрат у сумі 983 627 тис. грн., матеріальні затрати дорівнюють 924 492 тис. грн., що складає 93,99% від загальної суми.

Відтак, матеріальна складова в обороті фактичних витрат на виробництво реалізованої продукції по збиткових операціях за листопад 2011 року становить 39 619 667,96 грн. (без ПДВ), за жовтень 2011 року - 35 287 309,09 грн. (без ПДВ), а податок на додану вартість по матеріальній складовій, яка використана не в господарській діяльності підприємства за рахунок реалізації продукції за цінами нижче за собівартість за жовтень 2011 року становить 7 057 461,82 грн., за листопад 2011 року - 7 923 933,59 грн.

Таким чином, судами попередніх інстанцій встановлено, що в період жовтень-листопад 2011 року позивач реалізував продукцію за ціною нижче її собівартості, у результаті чого позивачем отримано збиток від реалізації виготовленої продукції.

У відповідності до приписів підпункту 14.1.181 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України, податковий кредит - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов'язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

Відповідно до підпункту 198.3 статті 198 Податкового кодексу України, податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Згідно пункту 198.6 статті 198 Податкового кодексу України, не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Таким чином, умовою виникнення у платника податків права на включення до податкового кредиту сум податку на додану вартість сплачених в ціні товару (послуг) є реальне здійснення операцій з придбання товарів (робіт, послуг) з метою використання їх у господарській діяльності, а також оформлення зазначених операцій необхідними документами первинного обліку, що містять достовірні відомості про обсяг та зміст господарської операції.

За приписами підпунктів 200.1, 200.2, 200.3 статті 200 Податкового кодексу України сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов'язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду.

При позитивному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума підлягає сплаті (перерахуванню) до бюджету у строки, встановлені цим розділом.

При від'ємному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума враховується у зменшення суми податкового боргу з податку, що виник за попередні звітні (податкові) періоди (у тому числі розстроченого або відстроченого відповідно до цього Кодексу), а в разі відсутності податкового боргу - зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду.

Якщо в наступному податковому періоді сума, розрахована згідно з пунктом 200.1 цієї статті, має від'ємне значення, то: а) бюджетному відшкодуванню підлягає частина такого від'ємного значення, яка дорівнює сумі податку, фактично сплаченій отримувачем товарів/послуг у попередніх податкових періодах постачальникам таких товарів/послуг або до Державного бюджету України, а в разі отримання від нерезидента послуг на митній території України - сумі податкового зобов'язання, включеного до податкової декларації за попередній період за отримані від нерезидента послуги отримувачем послуг; б) залишок від'ємного значення попередніх податкових періодів після бюджетного відшкодування включається до складу сум, що відносяться до податкового кредиту наступного податкового періоду (пункт 200.4 статті 200 Податкового кодексу України).

Таким чином, сума бюджетного відшкодування формується як від'ємне значення різниці між податковими зобов'язаннями та податковим кредитом за відповідний податковий період. У наступному податковому періоді ця сума підлягає бюджетному відшкодуванню платнику податку за умови сплати податку на додану вартість разом з ціною товару постачальникам товарів. При цьому, необхідною умовою є фактичне отримання товару для його використання у господарській діяльності платника податків.

Аналіз наведених норм права дає підстави вважати, що до оподатковуваних операцій, які регулюються цими нормами права, відносяться операції, які здійснюються у зв'язку з веденням господарської діяльності платника податку.

За змістом підпункту 14.1.36 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України, господарська діяльність - діяльність особи, що пов'язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами;

Мета отримання доходу як кваліфікуюча ознака господарської діяльності кореспондує з вимогою щодо наявності розумної економічної причини (ділової мети) підчас здійснення господарської діяльності. Оскільки, господарська діяльність складається із сукупності господарських операцій платника податку (які є формою здійснення господарської діяльності), то розумна економічна причина має бути наявною в кожній господарській операції. Лише в такому разі та чи інша операція може вважатися вчиненою в межах господарської діяльності платника податків. І лише за таких умов платник податків має право на врахування у податковому обліку наслідків відповідних господарських операцій. Таким чином, лише господарські операції, здійснені за наявності розумних економічних причин (ділової мети) є такими, що вчинені в межах господарської діяльності.

Наведені норми права дають підстави вважати, що у зв'язку з веденням господарської діяльності платником податку здійснюються операції, кінцевим результатом яких є отримання прибутку, але здійснюються вони на його власний ризик.

Таким чином, при здійсненні платником податку господарської діяльності можливі збиткові операції. Віднесення таких операцій до господарських можливе у випадках обґрунтування платником податку економічних причин чи ділової мети (зважаючи на ризики підприємницької діяльності) укладення угод за ціною нижчою за виробничу собівартість.

У той же час, варто наголосити, що, плануючи господарську діяльність, платник повинен прагнути до отримання економічного ефекту за рахунок приросту (збереження) активів, а не від мінімізації податкових платежів. Тому, мотивація суб'єкта господарювання при вступі у господарські правовідносини повинна ґрунтуватися на тому, що розмір очікуваного доходу від господарської операції повинен бути істотним у порівнянні з розміром очікуваної податкової вигоди.

Відтак, враховуючи обставини даної справи, судам слід було ретельно перевірити наявність у позивача ділової мети, спрямованої на досягнення економічного ефекту, у виконанні розглядуваних операцій з продажу коксохімічної продукції за нерентабельними цінами, відокремивши фактичну результативність цих операцій від запланованих очікувань платника.

Для цього, судам необхідно було встановити, чи були зазначені операції (за умови досягнення поставлених завдань) спрямовані на одержання прибутку; чи було досягнуто платником заплановану мету господарських операцій та у разі її недосягнення встановити, які фактори перешкодили цьому; чи були у платника об'єктивні економічні підстави, не пов'язані з отриманням податкових переваг, для виконання цих операцій з точки зору господарської розумності, відповідності дій суб'єкта господарювання звичаям ділового обороту; чи було визначено платником ринкові ризики, супутні цим операціям; чи відповідала ціна продажу, застосована платником, об'єктивним ринковим факторам ціноутворення, встановивши причини зниження такої ціни.

При цьому, при визначенні податкових наслідків розглядуваних операцій необхідно враховувати, що ділова мета господарської операції є недобросовісною у разі домінування податкової мети (зниження податкового навантаження, одержання податкових пільг та переваг тощо) над комерційною метою.

Судами попередніх інстанцій не були досліджені докази, які мають суттєве значення для розгляду адміністративної справи, що унеможливлює правильне вирішення спірних правовідносин.

Оскільки передбачені процесуальним законодавством межі перегляду справи в касаційній інстанції не дають їй права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені попередніми судовими інстанціями, судові рішення підлягають скасуванню з направленням справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Під час нового розгляду справи необхідно врахувати викладене, всебічно і повно з'ясувати і перевірити всі фактичні обставини справи, об'єктивно оцінити докази, що мають юридичне значення для її розгляду та вирішення спору по суті і, в залежності від встановленого, правильно визначити норми матеріального права, що підлягають застосуванню до спірних правовідносин та прийняти обґрунтоване та законне судове рішення.

На підставі викладеного, керуючись статтями 55, 210-231 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

УХВАЛИВ:

1. Здійснити процесуальне правонаступництво та замінити Спеціалізовану державну податкову інспекцію по роботі з великими платниками податків у місті Запоріжжі Міжрегіонального Головного управління Міндоходів на Спеціалізовану державну податкову інспекцію з обслуговування великих платників у м.Запоріжжі Міжрегіонального головного управління ДФС.

2. Касаційну скаргу Спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників у м.Запоріжжі Міжрегіонального головного управління ДФС задовольнити частково.

3. Постанову Запорізького окружного адміністративного суду від 26 вересня 2012 року та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 11 листопада 2013 року у справі №0870/6956/12 скасувати.

Справу №0870/6956/12 направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

4. Ухвала набирає законної сили з моменту оголошення та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя:Нечитайло О.М.
Судді:Ланченко Л.В.
Пилипчук Н.Г.