Справа № 825/3669/15-а
Суддя: Лобан Д.В.
Дата ухвалення: 2015-12-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 грудня 2015 року Чернігів Справа № 825/3669/15-а

Чернігівський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Лобана Д.В.,

за участю секретаря Новик Н.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, без фіксування його за допомогою звукозаписувального технічного засобу в порядку ст. 41 КАС України, в приміщенні суду справу за адміністративним позовом публічного акціонерного товариства науково-виробничого об'єднання "Чернігівеліткартопля" до Відділу державної виконавчої служби Чернігівського районного управління юстиції, треті особи на стороні відповідача, що не заявляють самостійних вимог на предмет спору: товариство з обмеженою відповідальністю ''РАЙФФАЙЗЕН ОСОБА_1''; Головне управління юстиції у Чернігівській області про зняття арешту з коштів, -

В С Т А Н О В И В:

Публічне акціонерне товариство науково-виробниче об'єднання "Чернігівеліткартопля" звернулось до суду з адміністративним позовом про зняття арешту з коштів ПАТ НВО «Чернігівеліткартопля», що містяться на рахунках у ПАТ «Укрсоцбанк», МФО 300023, у АТ «Полікомбанк», МФО 353100, у ПАТ «АСВІО ОСОБА_2», МФО 353489, у ПУАТ «Фідобанк», МФО 300175, у ПАТ «Мегабанк», МФО 351629, у ПАТ «Банк Демарк», МФО 353575, у ПАТ КБ «Приватбанк», МФО 353586, у Філії АТ «Укрексімбанк», МФО 353649, у ПАТ «ВіЕйБі Банк», МФО 380537, у АТ «ОСОБА_2 ОСОБА_1», МФО 380805, в ГУДКСУ у Чернігівській області, МФО 853592, у ПАТ «КБ «Південкомбанк», МФО 335946, у Центральній філії ПАТ «Кредобанк», МФО 325365.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що постановами заступника начальника відділу державної виконавчої служби Чернігівського районного управління юстиції від 14.03.2014 та 25.03.2014 по виконавчому провадженню № 42508146 було накладено арешт на кошти позивача, що містяться у банках. При цьому, після закінчення виконавчого провадження арешт з коштів позивача не знято. Таким чином, позивач вважає, що існування арешту коштів порушує його права.

Представник позивача у судове засідання не зявився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, подав до суду заяву про розгляд справи без його участі.

Представник відповідача у судові засідання не зявився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, подав до суду клопотання про розгляд справи без його участі, в якому зазначив, що питання щодо задоволення чи відмови у задоволенні позову залишає на розсуд суду.

Представники третіх осіб у судове засідання не зявились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.

Розглянувши подані документи і матеріали, зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позов підлягає задоволенню повністю з наступних підстав.

Судом встановлено, що на виконанні у відділі державної виконавчої служби Чернігівського районного управління юстиції знаходилось виконавче провадження № 42508146 з виконання виконавчого напису № 3344, виданого 18.12.2013 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу про стягнення з публічного акціонерного товариства науково-виробниче обєднання «Чернігівеліткартопля» на користь ТОВ «ОСОБА_2 ОСОБА_1» 368188,15 грн.

У ході проведених виконавчих дій 29.08.2014 виконавче провадження було завершено на підставі п. 1 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» у звязку з надходженням на адресу відділу письмової заяви від стягувача про завершення виконавчого провадження.

Позивач звернувся до відповідача з заявою від 13.11.2015, у якій просив зняти арешт з коштів, що містяться на всіх рахунках ПАТ НВО «Чернігівеліткартопля», а саме: у ПАТ «Укрсоцбанк», МФО 300023, у АТ «Полікомбанк», МФО 353100, у ПАТ «АСВІО ОСОБА_2», МФО 353489, у ПУАТ «Фідобанк», МФО 300Ї75, у ПАТ «Мегабанк», МФО 351629, у ПАТ «Банк Демарк», МФО 353575, у ПАТ КБ «Приватбанк», МФО 353586, у Філії АТ «Укрексімбанк», МФО 353649, у ПАТ «ВіЕйБі Банк», МФО 380537, у АТ «ОСОБА_2 ОСОБА_1», МФО 380805, в ГУДКСУ у Чернігівській області, МФО 853592, у ПАТ «КБ «Південкомбанк», МФО 335946, у Центральній філії ПАТ «Кредобанк», МФО 325365, накладені постановами заступника начальника ВДВС Чернігівського РУЮ ОСОБА_3 від 14.03.2014 та 25.03.2014 по виконавчому провадженню № 42508146.

У відповідь на заяву від 13.11.2015 ПАТ НВО «Чернігівеліткартопля» отримало від відповідача відповідь №1660/03-13 від 18.11.2015, в якій відмовлено у задоволенні заяви про зняття арешту з коштів позивача на всіх рахунках.

Даючи правову оцінку обставинам вказаної справи, суд зазначає наступне.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, визначає Закон України «Про виконавче провадження» (далі - Закон № 606-ХІV).

Відповідно до частини першої статті 1 Закону № 606-ХІV виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до пункту 5 частини 3 статті 11 Закону № 606-ХІV державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право накладати арешт на майно боржника, опечатувати, вилучати, передавати таке майно на зберігання та реалізовувати його в установленому законодавством порядку.

Приписами статті 57 Закону України № 606-ХІV встановлено, що арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем шляхом: винесення постанови про арешт коштів та інших цінностей боржника, що знаходяться на рахунках і вкладах чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах; винесення постанови про арешт коштів, що перебувають у касі боржника або надходять до неї; винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження; проведення опису майна боржника і накладення на нього арешту.

При цьому, частиною 1 статті 50 Закону № 606-ХІV передбачено, що у разі закінчення виконавчого провадження (крім направлення виконавчого документа за належністю іншому органу державної виконавчої служби, закінчення виконавчого провадження за рішенням суду, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій), повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, арешт, накладений на майно боржника, знімається, скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв'язку із завершенням виконавчого провадження. Завершене виконавче провадження не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом.

В силу частини 2 статті 50 Закону № 606-ХІV у разі, якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем накладено арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, державний виконавець зазначає про зняття арешту, накладеного на майно боржника.

Таким чином, у випадку закінчення виконавчого провадження, крім випадків, вичерпний перелік яких визначений в частині 1 статті 50 Закону № 606-ХІV, арешт, накладений на майно боржника, знімається, про що державний виконавець має зазначити в постанові про закінчення виконавчого провадження.

Відповідно до пункту 3.17 Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 № 512/5 у постанові про закінчення виконавчого провадження, повернення виконавчого документу стягувачу чи повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який (яка) його видав (ла), державний виконавець зазначає підставу для цього з посиланням на відповідну норму Закону, результати виконання, а також наслідки завершення відповідного виконавчого провадження (зняття з арешту тощо).

Разом з тим, відповідачем у постанові про повернення виконавчого документу стягувачеві від 29.08.2014 (а.с. 18) не зазначено про зняття арешту з коштів боржника, що містяться на рахунках у ПАТ «Укрсоцбанк», МФО 300023, у АТ «Полікомбанк», МФО 353100, у ПАТ «АСВІО ОСОБА_2», МФО 353489, у ПУАТ «Фідобанк», МФО 300175, у ПАТ «Мегабанк», МФО 351629, у ПАТ «Банк Демарк», МФО 353575, у ПАТ КБ «Приватбанк», МФО 353586, у Філії АТ «Укрексімбанк», МФО 353649, у ПАТ «ВіЕйБі Банк», МФО 380537, у АТ «ОСОБА_2 ОСОБА_1», МФО 380805, в ГУДКСУ у Чернігівській області, МФО 853592, у ПАТ «КБ «Південкомбанк», МФО 335946, у Центральній філії ПАТ «Кредобанк», МФО 325365.

Крім того, суд зазначає, що порядок зняття арешту з майна передбачено статтею 60 Закону № 606-ХІV, відповідно до норм якої, особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. У разі прийняття судом рішення про зняття арешту з майна, арешт з майна знімається за постановою державного виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. Копія постанови про зняття арешту з майна надсилається боржнику та органу (установі), якому була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно боржника.

Вирішуючи спір по суті, суд виходить з того, що наданими доказами підтверджено право позивача на арештовані кошти, як і не спростовується необхідність зняття арешту у зв'язку з усуненням обставин, що зумовили його накладення.

При цьому, суд зазначає, що у відповідності до частини 2 статті 8 Кодексу адміністративного судочинства України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

Обов'язковою для застосування в Україні є практика Європейського суду з прав людини, яка статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» визнана джерелом права.

Згідно статті 1 Протоколу № 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (ратифіковано Україною 17.07.1997, набув чинності для України 11.09.1997) кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Крім того, Європейський суд з прав людини зазначив, що втручання в право на мирне володіння майном повинно бути здійснено з дотриманням "справедливого балансу" між вимогами загального інтересу суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи (рішення у справі "Спорронґ та Льоннрот проти Швеції", від 23 вересня 1982 року, Series A no. 52, p. 26, § 69). Вимога досягнення такого балансу відображена в цілому в побудові статті 1 Першого протоколу, включно із другим реченням, яке необхідно розуміти в світлі загального принципу, викладеного в першому реченні. Зокрема, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти шляхом вжиття будь-якого заходу для позбавлення особи її власності.

Аналогічна правова позиція міститься і у рішенні Європейського суду з прав людини по справі «Україна Тюмень» проти України (№ 22603/02 §55).

Крім того, як зазначив Конституційний Суд України у рішенні від 24 березня 2005 року № 2-рп/2005 справедливість - одна з основних засад права, є вирішальною у визначенні його як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права. Елементи права, зокрема розмірність, рівність, мораль, об'єднуються якістю, що відповідає ідеології справедливості, ідеї права, яка значною мірою дістала відображення в Конституції України.

За таких обставин та з урахуванням того, що державним виконавцем при поверненні виконавчого документу стягувачеві не вирішено питання про зняття арешту з коштів боржника, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Відповідно до частини 1 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Відповідач не спростовує доводи позивача та взагалі не заперечує щодо задоволення позовних вимог.

Враховуючи наведене, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позову.

Керуючись статтями 41, 122, 158 - 163, 167, 181 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов публічного акціонерного товариства науково-виробничого об'єднання "Чернігівеліткартопля" задовольнити.

Зняти арешт з коштів ПАТ НВО «Чернігівеліткартопля», що містяться на рахунках у ПАТ «Укрсоцбанк», МФО 300023, у АТ «Полікомбанк», МФО 353100, у ПАТ «АСВІО ОСОБА_2», МФО 353489, у ПУАТ «Фідобанк», МФО 300175, у ПАТ «Мегабанк», МФО 351629, у ПАТ «Банк Демарк», МФО 353575, у ПАТ КБ «Приватбанк», МФО 353586, у Філії АТ «Укрексімбанк», МФО 353649, у ПАТ «ВіЕйБі Банк», МФО 380537, у АТ «ОСОБА_2 ОСОБА_1», МФО 380805, в ГУДКСУ у Чернігівській області, МФО 853592, у ПАТ «КБ «Південкомбанк», МФО 335946, у Центральній філії ПАТ «Кредобанк», МФО 325365, накладений постановами Відділу державної виконавчої служби Чернігівського районного управління юстиції від 14.03.2014 та 25.03.2014 по виконавчому провадженню № 42508146.

Відповідно до ст. ст. 186, 254 КАС України апеляційна скарга подається через Чернігівський окружний адміністративний суд, а її копія надсилається апелянтом до суду апеляційної інстанції, протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано, або її подано з пропуском строку, у поновленні якого було відмовлено, а у разі вчасного подання апеляційної скарги, з набранням законної сили рішенням апеляційної інстанції, якщо оскаржувану постанову не скасовано.

Суддя Д.В. Лобан