Справа № 825/3653/15-а
Суддя: Лобан Д.В.
Дата ухвалення: 2015-12-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 грудня 2015 року Чернігів Справа № 825/3653/15-а

Чернігівський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Лобана Д.В.,
за участю секретаря Новик Н.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, без фіксування його за допомогою звукозаписувального технічного засобу в порядку ст. 41 КАС України, в приміщенні суду справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльності, стягнення підйомної допомоги, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом про визнання протиправною бездіяльності військової частини НОМЕР_1 щодо невиплати капітану ОСОБА_1 підйомної допомоги у сумі 4709,09 грн відповідно до роздавальної відомості № 633; зобов`язання військової частини НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 підйомну допомогу у сумі 4709,09 грн.
Свої вимоги мотивує тим, що відповідно до ст. 2 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» ніхто не вправі обмежувати військовослужбовців та членів їх сімей у правах і свободах, визначених законодавством України. Відповідно до наказу командира військової частини польова пошта НОМЕР_2 позивач прибув до нового місця служби у селище Десна Козелецького району Чернігівської області та приступив до виконання обов`язків за посадою з 30.12.2014. По даному факту до фінансово-економічної служби військової частини позивачем були надані необхідні документи, а саме витяги з наказів про призначення та про вступ до виконання обов`язків за посадою. В усному порядку йому було відмовлено у виплаті, у зв`язку з тим, що на момент призначення до військової частини він був призваним по мобілізації, а не проходив службу за контрактом, документальних заперечень командуванням частини надано не було, що на думку позивача, свідчить про бездіяльність та затягування часу з виплатою належної підйомної допомоги.
Позивач через канцелярію суду подав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує.
Представник відповідача надіслав заперечення, у яких просив суд розглядати справу без його участі та зазначив, що роз`ясненнями Департаменту фінансів МОУ від 22.04.2014 №248/3/11/310 визначено, що у відповідності до ст. 9-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» підйомна допомога виплачується військовослужбовцям, які проходять військову службу за контрактом. Підйомна допомога виплачується військовослужбовцям, що переїхали до нового місця служби зі зміною місця проживання (призовники після оголошення демобілізації повернуться додому). Отже, військовослужбовцям, призваним на військову службу під час мобілізації, на особливий період, виплата підйомної допомоги законодавством не передбачена. Вважає, що військовослужбовцю ОСОБА_1 у зв`язку з тим, що він був призваним за мобілізацією в особливий період, у зв`язку з призначенням до іншої частини підйомна допомога не передбачена.
Розглянувши подані документи і матеріали, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.
Відповідно до ч. 2 ст. 99 КАС України для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
Відповідно до ч. 2 ст. 233 КЗпП України у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.
Рішення Конституційного Суду України від 15.10.2013 № 8-рп/2013 регламентує права працівника на судовий захист у разі порушення роботодавцем законодавства про оплату праці. При винесенні цього Рішення Конституційний Суд виходив з того, що відповідно до ст. 43 та ст. 55 Конституції України право на своєчасне одержання винагороди за працю працівник може захистити в суді. У свою чергу реалізація права на судовий захист невід`ємно пов`язана зі строками, в межах яких позивач може звернутися до суду за захистом свого порушеного права.
Відтак Конституційний Суд України дійшов висновку, що у разі порушення роботодавцем законодавства про оплату праці не обмежується будь-яким строком звернення працівника до суду з позовом про стягнення заробітної плати, яка йому належить, тобто усіх виплат, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством, зокрема й за час простою, який мав місце не з вини працівника, незалежно від того, чи було здійснене роботодавцем нарахування таких виплат.
При цьому, Конституційний Суд України зазначив, що при розгляді в позовному провадженні трудового спору про стягнення належної працівникові заробітної плати не можуть бути застосовані строкові обмеження для звернення до суду щодо вимог про стягнення будь-яких виплат, що входять до структури заробітної плати, і зняття вказаних обмежень не повязане з фактом нарахування чи ненарахування роботодавцем спірних виплат.
Капітан ОСОБА_1 призначений наказом Командувача Сухопутних військ Збройних Сил України (по особовому складу) від 18.12.2014 №815 помічником командира військової частини польова пошта НОМЕР_2 з правової роботи.
У відповідності до наказу командира військової частини польова пошта НОМЕР_2 від 30.12.2014 №55, його було зараховано до списків військової частини, на всі види забезпечення, та зазначено як такого, що справи та посаду прийняв і приступив до виконання обов`язків за посадою.
Вказаним наказом позивачу встановлено оклад за посадою у розмірі 1030 грн.
Позивачем було подано до фінансово-економічної служби військової частини необхідні документи, а саме витяги з наказів про призначення та про вступ до виконання обов`язків за посадою. Однак, йому було відмовлено у виплаті у зв`язку з тим, що на момент призначення до військової частини він був призваним по мобілізації, а не проходив службу за контрактом.
Надаючи правову оцінку позовним вимогам, необхідно зазначити наступне.
Відповідно до приписів ст. 17 Конституції України держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей.
Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до ч. 1 ст. 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 № 2011-XII (далі - Закон) держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.
До складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення (ч. 2 ст. 9 Закону).
Грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності.
Порядок виплати грошового забезпечення визначається Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні утворені відповідно до законів України військові формування та правоохоронні органи, керівниками розвідувальних органів України (ч. 4, 5 ст. 9 Закону).
Відповідно до ч. 3 ст. 9-1 цього Закону при переїзді військовослужбовців, які проходять військову службу за контрактом, а також тих, хто перебуває на кадровій військовій службі, на нове місце військової служби в інший населений пункт, у зв`язку з призначенням на військову посаду, їм виплачується підйомна допомога в розмірі місячного грошового забезпечення на військовослужбовця і 50 відсотків місячного грошового забезпечення на кожного члена сім`ї військовослужбовця, який переїжджає з ним на нове місце військової служби.
Згідно п. 1 Інструкції про порядок виплати військовослужбовцям Збройних Сил України підйомної допомоги, затвердженої наказом Міністра оборони України № 370 від 22.10.2001, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 08.11.2001 за № 940/6131 особам офіцерського складу, прапорщикам (мічманам) та військовослужбовцям рядового, сержантського і старшинського складу, які проходять військову службу за контрактом, що переїхали до нового місця служби з одного населеного пункту в інший у зв`язку з призначенням на посади або зміною постійної дислокації військової частини (підрозділу) до місця постійної дислокації військової частини або підрозділу зі зміною місця проживання, виплачується підйомна допомога в розмірі місячного грошового забезпечення.
Пунктом 2 Інструкції про порядок виплати військовослужбовцям Збройних Сил України підйомної допомоги, затвердженої наказом Міністра оборони України № 370 від 22.10.2001, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 08 листопада 2001 року за № 940/6131 передбачено, що розмір підйомної допомоги визначається з окладу за основною посадою, на яку призначений військовослужбовець або яку він займав до дня прибуття військової частини (підрозділу) до нового пункту постійної дислокації, окладу за військове звання та додаткових видів грошового забезпечення на день виникнення права на отримання підйомної допомоги.
Постановою Кабінету Міністрів України від 09.04.2014 №111 «Питання грошового забезпечення військовослужбовців, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період» установлено, що з 18.03.2014 військовослужбовцям, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, грошове забезпечення виплачується в порядку та розмірах, установлених для осіб офіцерського складу, осіб рядового сержантського та старшинського складу, які проходять військову службу за контрактом.
Посилання відповідача на те, що роз`ясненнями Департаменту фінансів МОУ від 22.04.2014 №248/3/11/310 визначено, що у відповідності до ст. 9-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» підйомна допомога виплачується військовослужбовцям, які проходять військову службу за контрактом є безпідставними з огляду на таке.
Вищезазначене Роз`яснення суперечить вимогам Постанови КМ України, винесеної на виконання вимог ч. 4 ст. 9 Закону, які мають вищу юридичну силу, тоді як згідно ч. 4 ст. 9 КАС України у разі невідповідності нормативно-правового акта Конституції України, закону України, міжнародному договору, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, або іншому правовому акту суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу.
В свою чергу, під юридичною силою нормативно-правового акта розуміється його місце в ієрархічній структурі нормативно-правових актів, його значення, його верховенство або підпорядкованість залежить від положення і ролі органу, який прийняв акт, від його конституційних повноважень і компетенції, якою цей орган наділений.
Законодавець у частині другій статті 8 Конституції України вказав, що Конституція України має найвищу юридичну силу, закони та інші нормативно- правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй. Тобто в самій Конституції України законодавець назвав цю властивість нормативно-правового акта юридичною силою. Саме в цій нормі закріплено інститут юридичної сили нормативно-правового акта.
Однак законодавець не лише виділив та вказав у Конституції України на те, що закони також приймаються на основі Конституції України, а визначив й інші нормативно-правові акти.
Відтак, ієрархія нормативно-правових актів у правовій системі України залежно від їх юридичної сили є такою:
1) Основний Закон нашої держави (Конституція України);
2) міжнародні договори;
3) закони України;
4) укази Президента України;
5) постанови та розпорядження Кабінету Міністрів України;
6) нормативно-правові акти Автономної Республіки Крим, рад областей, міст Києва та Севастополя;
7) інші нормативно-правові акти України.
При цьому, відповідач протиправно керувався нормативно-правовим актом, який посідає аж сьоме місце у правовій системі України залежно від їх юридичної сили, не дивлячись на те, що він не відповідає Постанові КМ України та Закону України, а отже і частині 2 статті 8 Конституції України.
Суд, з огляду на вищенаведені правові акти, з урахуванням ч. 2 ст. 9 Закону зазначає, що підйомна допомога відноситься до одноразового додаткового виду грошового забезпечення, гарантованого позивачу державою згідно з ч. 1 ст. 9 Закону.
Як встановлено у судовому засіданні та підтверджується матеріалами справи, наказом командира в/ч НОМЕР_1 від 30.12.2014 (а.с. 11) старшого лейтенанта юстиції ОСОБА_1 , офіцера (з цивільно-правових відносин) військової частини польова пошта НОМЕР_3 , призначеного наказом Командувача Сухопутних військ Збройних Сил України (по особовому складу) від 18.12.2014 №815 помічником командира полку з правової роботи, який прибув з військової частини польова пошта НОМЕР_3 , з 30.12.2014 зараховано до списків особового складу частини, на всі види забезпечення та вважати таким, що справи та посаду прийняв і приступив до виконання службових обов`язків за посадою. В/ч НОМЕР_1 знаходиться у сел. Десна, Чернігівська область, Чернігівський район. Місце проживання позивача зареєстроване у м. Умань, Черкаської області (а.с. 34).
При цьому, відповідно до акту перевірки житлових умов, на 21.08.2015 капітан юстиції ОСОБА_1 дійсно проживає за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 32).
Правильність розрахування суми заявленої у позові підйомної допомоги підтверджується роздавальною відомістю № 633 в/ч А 2414 (а.с. 9).
Більш того, між капітаном ОСОБА_1 та Міністерством оборони України в особі командувача Сухопутних військ був укладений контракт на проходження військової служби, який набрав чинності з 28.03.2015, що не заперечується відповідачем, а отже є ще однією підставою для задоволення позовних вимог.
Отже, суд погоджується з тим, що ОСОБА_1 має право на підйомну допомогу у вищезазначеному розмірі.
Таким чином, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача про визнання протиправною бездіяльності військової частини НОМЕР_1 щодо невиплати ОСОБА_1 підйомної допомоги у сумі 4709,09 грн відповідно до роздавальної відомості № 633 та зобов`язання військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 підйомну допомогу у сумі 4709,09 грн є правомірними та підлягають задоволенню.
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до частини другої статті 71 цього Кодексу в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.
Відповідач, як суб`єкти владних повноважень, не довів правомірності відмови у виплаті позивачу підйомної допомоги.
Виходячи з заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 правомірні та підлягають задоволенню.
Керуючись статтями 41, 122, 158 - 163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 задовольнити.
Визнати протиправною бездіяльності військової частини НОМЕР_1 щодо невиплати ОСОБА_1 підйомної допомоги у сумі 4709,09 грн відповідно до роздавальної відомості № 633.
Зобов`язати військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 підйомну допомогу у сумі 4709,09 грн.
Відповідно до ст. ст. 186, 254 КАС України апеляційна скарга подається через Чернігівський окружний адміністративний суд, а її копія надсилається апелянтом до суду апеляційної інстанції, протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано, або її подано з пропуском строку, у поновленні якого було відмовлено, а у разі вчасного подання апеляційної скарги, з набранням законної сили рішенням апеляційної інстанції, якщо оскаржувану постанову не скасовано.

Суддя Д.В. Лобан