Справа № 2-а-546/10
Суддя: Сташків В. Б.
Дата ухвалення: 2010-12-08 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Ріпкинський районний суд Чернігівської області
Справа № 2-а-546/10
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

8 грудня 2010 року Ріпкинський районний суд Чернігівської області в складі: головуючого-судді Стаїїтківа В.Б.,

розглянувши в порядку письмового провадження в смт. Ріпки в залі суду адмін. справу за позовом ОСОБА_1

до Управління Пенсійного фонду України в Ріпкинському

районі Чернігівської області

про визнання дій неправомірними та зобов'язання вчинити

певні дії,

ВСТАНОВИВ:

18 листопада 2010 року ОСОБА_1 звернулась до суду з вищезазначеним адміністративним позовом, посилаючись на те, що вона є дитиною війни та згідно зі ст.6 Закону України Про соціальний захист дітей війни має право на щомісячну соціальну допомогу у розмірі ЗО відсотків мінімальної пенсії за віком, в 2009-2010 р.р. Верховною Радою України не приймались закони, якими зупинялась на 2009-2010 р. дія ст. б Закону України «Про соціальний захист дітей війни», або іншим чином обмежувалась її дія, просить визнати дії відповідача неправомірними та зобов'язати його провести перерахунок пенсії з урахуванням її підвищення та забезпечити виплату недоплаченої за 2009-2010 рік суми щомісячної державної соціальної допомоги та надалі виплачувати у встановленому Законом України Про соціальний захист дітей війни розмірі ЗО % прожиткового мінімуму для осіб, що втратили працездатність. Одночасно просить поновити строк звернення до суду.

2 грудня 2010 року від Управління Пенсійного фонду України в Ріпкинському районі надійшло письмове заперечення проти позову, в якому вони просять відмовити в позові повністю за необґрунтованістю позовних вимог, та у зв'язку з пропуском строку звернення до суду за період з 1 січня 2009 року по травень 2010 року.

Суть заперечень проти позову зводиться до того, що позивачка для розрахунку оскаржуваного підвищення помилково використовує розмір мінімальної пенсії за віком, визначений в ст.28 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування, який застосовується виключно для визначення розмірів пенсій, призначених за цим законом. Вказується, що враховуючи, що зміни до Державних бюджетів України на 2009-2010 р.р. щодо виділення додаткових коштів на фінансування виплат, зазначених в позові не вносились, їх дії у разі призначення та виплати позивачу підвищення до пенсії, передбаченої ст.6 Закону України Про соціальний захист дітей війни суперечили б вимогам ст. 95 Конституції України, ст. 23 Бюджетного кодексу України та законів про Державні бюджети на відповідні роки. Крім того, наголошують, що Конституційний Суд України встановив наявність прогалин у законодавчому врегулюванні виплат дітям війни. Вказує, що відповідно до Закону України «Про державний бюджет України на 2007 рік» було припинено на 2007 рік дію ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни». Разом з тим, Рішенням Конституційного Суду України від 9 липня 2007року визнано такими, що не відповідають Конституції України, положення пункту 12 ст.71 та ст. 111 Закону України «Про Державний бюджет України на 2007рік. Однак витрати для виплати надбавки до пенсії дітям війни за 2007 рік законодавством не передбачені, тому управління ПФУ не може витрачати кошти на цілі, не передбачені законодавством. В 2008 р. щомісячно з 01.01.2008 р. відповідно до Закону України "Про Державний бюджет України на 2008 р. та про внесення змін до деяких законодавчих актів України" виплачується надбавка до пенсії в розмірі 10 % від прожиткового мінімуму.

Ухвалою судді Ніжинського районного суду Чернігівської області від 19 листопада 2010 року адміністративний позов ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в Ніжинському районі Чернігівської області про визнання неправомірними та зобов'язання вчинити певні в частині вимог за періоди з 1 січня не 31 грудня 2009 р., з 1 січня 2010 р. по 17 травня 2010 року включно залишено без розгляду.

Оскільки сторони в судове засідання не явились, в адміністративному позові та в запереченнях відповідача на нього містяться клопотання позивачки та відповідача про розгляд справи у їх відсутність, суд виходячи з положень ч. 4 ст. 122 КАС Україна розглянув справу в порядку письмового провадження.

Вивчивши доводи адміністративного позову, та заперечення відповідача проти нього, інші матеріали справи, суд знаходить, що позов підлягає частковому задоволенню.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 народилась 2 липня 1938 року і є дитиною війни в розумінні ст.. 1 Закону України Про соціальний захист дітей війни, на неї повністю розповсюджуються всі пільги та соціальні гарантії, передбачені цим Законом.

Відповідно чинної редакції ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни», дітям війни пенсії або щомісячне довічне грошове утримання чи державна соціальна допомога, що виплачується замість пенсії, підвищуються на 30 відсотків мінімальної пенсії за віком.

Верховною Радою України в 2010 р. не приймались закони, якими зупинялась на 2010 р. дія ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни», або іншим чином обмежувалась її дія.

Суд погоджується з позивачкою про те, що для визначення розміру надбавки до пенсії за ст.6 Закону України „Про соціальний захист дітей війни підлягає застосуванню абзац 1 ч. 1 ст. 28 Закону України „Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування, який передбачає, що мінімальний розмір пенсії за віком за наявності у чоловіків 25, а у жінок 20 років страхового стажу встановлений в розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність.

Заперечення Управління Пенсійного Фонду України в Ріпкинському районі Чернігівської області стосовно неможливості застосування ч.1 ст.28 Закону Україна „Про загальнообовязкове пенсійне страхування для визначення розміру надбавки д4, пенсії за ст.6 Закону України „Про соціальний захист дітей війни, не можуть братик/ до уваги, оскільки положення ч. З ст. 28 Закону України „Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування не є перешкодою для застосування поняття мінімального розміру пенсії за віком для розрахунку інших, повязаних з ним пенсій чи доплат.

Заперечення Управління Пенсійного Фонду України в Ріпкинському районі Чернігівської області стосовно правомірності своїх дій з посиланням на відсутність бюджетних коштів для повної реалізації програми з доплат дітям війни, на думку суду, є не обґрунтованим і не можуть бути прийнятими до уваги, оскільки питання фінансування цих видатків не є предметом спору, що розглядається. Проблемя надання бюджетних коштів Управлінню Пенсійного Фонду України в Ріпкинському районі Чернігівської області для виконання покладених на нього обовязків у даній справі виходять за межі заявлених вимог. Крім того, реалізація особою права, аг пов'язане з отриманням бюджетних коштів, яке базується на спеціальних та чинних час виникнення спірних правовідносин нормативно-правових актів національного законодавства, не може бути поставлена у залежність від бюджетних асигнувань (рішення Європейського суду з прав людини у справі Кечко проти України).

Безпідставними є також заперечення Управління Пенсійного Фонду України в Ріпкинському районі Чернігівської області на можливість нецільового використання коштів Управління, оскільки відповідно до статті 7 Закону України Про соціальний захист дітей війни фінансове забезпечення державних соціальних гарантій здійснюється за рахунок Державного бюджету України, а не за рахунок бюджету Пенсійного фонду України.

Крім того, суд враховує, що однією з конституційних гарантій прав і свобод людини і громадянина є недопущення їх скасування (ч. 2 ст. 22 Конституції) «у звуження їх змісту та обсягу при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів (ч. З ст. 22 Основного Закону). У Рішенні Конституційного Суду України від 22 вересня 2005 р. № 5-рп/2005 (справа про постійне користування земельними ділянками) зазначено, що згідно зі статтею 22 Конституції конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані (ч. 2), при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод (ч. 3). Скасування конституційних прав і свобод це їх офіційна (юридична або фактична) ліквідація. Звуження змісту та обсягу прав і свобод є їх обмеженням. У традиційному розумінні діяльності визначальними поняття змісту прав людини є умови і засоби, які становлять можливості людини, необхідні для задоволення потреб її існування та розвитку. Обсяг прав людини це їх сутнісна властивість, виражена кількісними показниками можливостей людини, які відображені відповідними правами, що не є однорідними і загальними. Загальновизнаним є правило, згідно з яким сутність змісту основного права в жодному разі не може бути порушена.

Згідно з положеннями частини четвертої статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України у разі невідповідності нормативно-правового акта Конституції України, закону України, міжнародному договору, згода на обовязковість якого надана Верховною радою України, або іншому правовому акту суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу.

Таким чином, суд знаходить, що відповідач порушив норми права, які регулюють спірні правовідносини за період з 18.05.10 р. по 08.12.10 р., тому його дії щодо обрахування розмірів та виплати у занижених розмірах підвищення до пенсії, передбаченого ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни», позивачці, як дитині війни, за період з 18.05.10 р. по 08.12.10 р. слід визнати протиправними.

Враховуючи те, що за змістом ст.ст. 21, 105, 162 КАС України, в разі визнання дій протиправними, суд повинен відповідача зобовязати здійснити перерахунок та забезпечити виплату пенсії, з урахуванням її підвищення відповідно до закону, суд вважає за можливе виходячи з ч. 2 ст. 11 КАС України, з метою, повного захисту прав позивачки, вийти за межі вимог і захистити права позивача шляхом зобовязання відповідача не тільки здійснити перерахунок, але і забезпечити виплату пенсії, з урахуванням її підвищення відповідно до закону.

В той же час, оскільки позивачка ставить вимоги про продовження виплати пенсії у відповідному ст.6 Закону України Про соціальний захист дітей війни розмірі ЗО % прожиткового мінімуму для осіб, що втратили працездатність, а судове рішення за Кодексом адміністративного судочинства України має бути наслідком чанного правового регулювання, а не обмежувати волю законодавчого органу в майбутньому змінювати правове регулювання суспільних відносин, а відповідач зобовязаний діяти лише на підставі, в межах своїх повноважень, та у спосіб, що передбачений Конституцією України та законами України, суд знаходить, що в задоволенні цих вимог слід відмовити. Крім того, у суду відсутні будь-які докази про порушення відповідачем права позивача у майбутньому.

У звязку з задоволенням позову, з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 слід стягнути 3 грн. 40 коп. судового збору, сплачені нею при зверненні до суду.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 256 КАС України постанова підлягає негайному виконанню у межах суми стягнення за один місяць.

Задовольняючи позовні вимоги щодо вчинення певних дій, суд відповідно до пункту 4 частини першої статті 163 КАС України (в редакції Закону N 2453-6 від 7 липня 2010 року) зобов'язаний встановити строк для подання суб'єктом владних повноважень-відповідачем до суду звіту про виконання постанови. Дана норма носить імперативний характер.

Керуючись ст.6 Закону України Про соціальний захист дітей війни, ч. 1 ст. 28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», ст.ст. 11, 21, 49, 51, 99, 100, 105, 122, 158-163, 256 Кодексу адміністративного судочинства України, -

ПОСТАНОВИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в Ріпкинському районі Чернігівської області в частині визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії за період з 18.05.10 р. по 08.12.10 року задовольнити.

Визнати дії Управління Пенсійного фонду України в Ріпкинському райоігі Чернігівської області щодо обрахування розмірів та виплати у занижених розмірах підвищення до пенсії, передбаченого ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни», ОСОБА_1, як дитині війни, за період з 18.05.10 р. по 08.12.10 року - протиправними.

Зобовязати Управління Пенсійного фонду України в Ріпкинському районі Чернігівської області здійснити перерахунок та забезпечити виплату пенсії ОСОБА_1, як дитині війни, відповідно до ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни», з урахуванням її підвищення на ЗО % мінімальної пенсії за вікон, передбаченої ч. 1 ст. 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», виходячи з розмірів прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, встановлених ст.. 52 Закону України «Про Державний бюджет України на 2010 рік», й ст.. 1 Закону України «Про встановлення прожиткового мінімуму мінімальної заробітної плати», за період з 18.05.10 р. по 08.12.10 року, з урахуванням фактично виплачених коштів.

В задоволенні вимог ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в Ріпкинському районі Чернігівської області про продовження виплати пенсії у відповідному ст.6 Закону України Про соціальний захист дітей війни розмірі ЗО% прожиткового мінімуму для осіб, що втратили працездатність - відмовити.

Стягнути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 3 грн. 40 коп. судового збору.

Постанова підлягає негайному виконанню у межах суми стягнення за один місяць.

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 163 КАС України Управлінню Пенсійного фонду України в Ріпкинському районі Чернігівської області встановити строк для подачі звіту про виконання даної постанови до ЗО грудня 2010 року.

Постанова суду набирає законної сили після закінчення строку для под апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі поданні апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подачі протягом десяти днів з дня отримання копії постанови апеляційної скарги до Київського апеляційного адміністративного суду через Ріпкинський районний Чернігівської області з одночасним надсиланням копії апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції.

Суддя В.Б. Сташків