Справа № 2а-3220/11/0970
Суддя: Чуприна О.В.
Дата ухвалення: 2011-10-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"21" жовтня 2011 р. cправа № 2a-3220/11/0970

м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський окружний адміністративний суд у складі:

судді Чуприни О.В.

за участю секретаря судового засідання Галімурки Т.Є.

позивача: ОСОБА_1

представника відповідача: Івано-Франківської митниці Державної митної служби України ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Івано-Франківської митниці Державної митної служби України про зобовязання до вчинення дій, -

ВСТАНОВИВ:

07.10.2011 року ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом про зобовязання Івано-Франківську митницю Державної митної служби України повернути йому автомобіль марки Фольксваген Поло, 1996 року випуску.

Позовні вимоги мотивовано тим, що відповідач, при наявності постанови апеляційного суду Івано-Франківської області від 01.05.2010 року про закриття провадження у адміністративній справі про порушення митних правил при використанні транспортного засобу тимчасово ввезеного на митну територію України, в порушення вимоги статті 392 Митного кодексу України протиправно не повертає йому дарунок - автомобіль марки Фольксваген Поло, реєстраційний номер НН-UU 1286, шасі №WVWZZZ6NZW 060269, 1996 року випуску, як обдарованій особі, який отриманий ним на підставі договору дарування від 18.07.2011 року від нерезидента ОСОБА_3 Єнсена. Вважає, що при наявності вказаного договору дарування транспортного засобу він став його повноцінним власником, однак в результаті неправомірних дій відповідача, у вигляді неповернення такого автомобіля позивачу, порушується його право власності, визначене статтею 321 Цивільного кодексу України. А тому, виходячи із положень статті 392 Митного кодексу України, просить передати йому транспортний засіб, як такий що підлягає поверненню після закриття провадження у справі про порушення митних правил.

Представник відповідача в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечив та пояснив суду, що з того самого предмету спору Івано-Франківським окружним адміністративним судом та Львівським апеляційним адміністративним судом вже прийнято судове рішення, яке виступило у законну силу, яким відмовлено ОСОБА_1 у поверненні вказаного ним у позові автомобіля.

21.10.2011 року представником відповідача подано письмове клопотання про закриття провадження у справі №2а-3220/11/0970 у звязку із набрання законної сили судового рішення з того самого спору і між тими самими сторонами на підставі статті 155 Кодексу адміністративного судочинства України.

В обґрунтування зазначеного клопотання представник відповідача подав судові рішення, із яких судом встановлено, що постановою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 22.06.2010 року у справі №2а-325/10/0970 зобовязано Івано-Франківську митницю повернути ОСОБА_1 транспортний засіб - автомобіль Фольксваген Поло, кузов WVWZZZ6NZW 060269, 1996 року випуску, без права ОСОБА_1: передачі вищевказаного транспортного засобу у власність чи користування іншим особам у будь-який спосіб, керування та розукомплектування на запчастини.

Суд, приймаючи вказане рішення, виходив із постанови апеляційного суд Івано-Франківської області від 01.05.2010 року у справі № 33-162/2010р., вимог статті 392 Митного кодексу України та наявної у ОСОБА_1 довіреності від ОСОБА_3 Єнсена від 14.12.2009 року на право керування автомобілем, його продажу ремонту, здачі на брухт, а також на представництво власника (нерезидента) в судових органах стосовно справ повязаних з вищевказаним автомобілем.

Постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 12.05.2011 року у справі №29856/10/9104 постанову Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 22.06.2010 року в справі №2а-325/10/0970 скасовано, та прийнято нову постанову, якою в задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Івано-Франківської митниці Державної митної служби України відмовлено.

Суд, розглядаючи клопотання про закриття провадження погодився із доводами відповідача, що у спірних відносинах, які виникли між позивачем та відповідачем, наявне судове рішення, яке вступило у законну силу, однак лише щодо ідентичного предмету спору повернення Івано-Франківською митницею Державної митної служби України автомобіля Фольксваген Поло, кузов WVWZZZ6NZW 060269, 1996 року випуску, та стосовно наявності у справі тих же сторін громадянина ОСОБА_1 та Івано-Франківської митниці Державної митної служби України. Втім, підставою звернення у даній адміністративній справі є наявність у позивача незареєстрованого права власності на транспортний засіб, який є предметом спору, що виникло на підставі договору дарування від 18.07.2011 року. А тому, в даній справі позивач здійснює свої процесуальні права як обдарована особа, право власності якого не може бути належним чином реалізовано у звязку із неможливість фактичного прийняття подарунку.

Підставою ж звернення до суду при розгляді адміністративних справ №2а-325/10/0970 та №29856/10/9104, рішення по яких вступило в законну силу, було наявність у позивача від громадянина ОСОБА_4 ОСОБА_3 Єнсена довіреності на право розпорядження автомобілем від 14.12.2009 року.

Ухвалою суду від 21.10.2011 року у задоволенні клопотання представника відповідача про закриття провадження у справі відмовлено із вищевказаних мотивів.

Представник відповідача додатково пояснив, що в липні 2008 року названий вище автомобіль було ввезено на митну територію України в режимі тимчасового ввезеннягромадянином ОСОБА_4 ОСОБА_3 Єнсеном, який у відповідності до вимог статті 208 Митного кодексу України та пункту 2 статті 11 Закону України Про порядок ввезення і (пересилання) в Україну, митного оформлення й оподаткування особистих речей, товарів та транспортних засобів, що ввозяться (пересилаються) громадянами на митну територію України, зобовязаний був вивезти за межі митної території України в строк до 23.07.2009 року. Оскільки автомобіль вивезено не було, 25.03.2010 року відповідачем відносно ОСОБА_3 Єнсена порушено справу про порушення митних правил, передбачених статтею 348 Митного кодексу України. Посилаючись на статтю 377 Митного кодексу України обґрунтував правомірність дій відповідача щодо підставності вилучення транспортного засобу, який був безпосереднім предметом порушення митних правил. Вказав, що відповідно до приписів частини 6 статті 11 Закону України Про порядок ввезення і (пересилання) в Україну, митного оформлення й оподаткування особистих речей, товарів та транспортних засобів, що ввозяться (пересилаються) громадянами на митну територію Українита статті 210 Митного кодексу України транспортні засоби тимчасово ввезені під зобовязання про зворотне вивезення, не можуть бути розкомплектовані на запасні частини, передані у володіння або користування іншим особам. Такі транспортні засоби можуть бути оформлені для постійного користування після сплати відповідних податків та зборів, передбачених законодавством при ввезенні транспортних засобів для вільного використання. Транспортний засіб, що ввезений ОСОБА_3 Єнсеном перебуває у режимі тимчасового ввезення, а тому останній повинен був вивезти автомобіль згідно із зобовязанням, наданим митному органу, або заявити про зміну митного режиму з додержанням вимог Митного кодексу України та інших законодавчих актів України. Вказаних дій нерезидент, в тому числі і позивач, не здійснили. Зазначив, що ОСОБА_1 як власник транспортного засобу Фольксваген Поло, право на який набув на підставі договору дарування від 18.07.2011 року не звертався до Івано-Франківської митниці Державної митної служби України із зверненнями чи клопотаннями про повернення транспортного засобу.

Розглянувши матеріали адміністративної справи, заслухавши пояснення позивача та представника відповідача, зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення до них, дослідивши і оцінивши докази, суд прийшов до висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Судом встановлено, що 23.07.2008 року громадянином ОСОБА_4 ОСОБА_3 Єнсеном на митну територію України в режимі тимчасового ввезенняввезено автомобіль марки Фольксваген Поло, реєстраційний номер НН-UU 1286, шасі №WVWZZZ6NZW 060269, 1996 року випуску, який у відповідності до вимог статті 208 Митного кодексу України та пункту 2 статті 11 Закону України Про порядок ввезення і (пересилання) в Україну, митного оформлення й оподаткування особистих речей, товарів та транспортних засобів, що ввозяться (пересилаються) громадянами на митну територію Українинерезидент зобовязаний був вивезти за межі митної території України в строк, що не перевищує 1 рік з моменту його ввезення, тобто в термін до 23.07.2009 року.

09.04.2009 року в м. Надвірна Івано-Франківської області вказаний автомобіль під керуванням ОСОБА_1 був зупинений працівниками міліції з метою перевірки документів. Оскільки документів, які б надавали йому право керування транспортним засобом у нього не було, вищевказаний автомобіль вилучено та поміщено на арешт-майданчик Відділення Державної автомобільної інспекції Надвірнянського району Івано-Франківської області.

Відповідно до загальних положень Митного кодексу України, останній визначає засади організації та здійснення митної справи в Україні, регулює економічні, організаційні, правові, кадрові та соціальні аспекти діяльності митної служби України. Кодекс спрямований на забезпечення захисту економічних інтересів України, створення сприятливих умов для розвитку її економіки, захисту прав та інтересів суб'єктів підприємницької діяльності та громадян, а також забезпечення додержання законодавства України з питань митної справи.

Стаття 204 Митного кодексу України встановлює поняття митного режиму тимчасового ввезення (вивезення), як митний режим, відповідно до якого товари можуть ввозитися на митну територію України чи вивозитися за межі митної території України з обов'язковим наступним поверненням цих товарів без будь-яких змін, крім природного зношення чи втрат за нормальних умов транспортування.

Умови переміщення товарів у режимі тимчасового ввезення (вивезення) передбачено статтею 205 Митного кодексу України, серед яких, зокрема, передбачено умову надання митному органу, що здійснює митне оформлення товарів, які тимчасово ввозяться (вивозяться), зобов'язання про їх зворотне вивезення (ввезення) у строки, що обумовлені метою тимчасового ввезення (вивезення), але не перевищують строків, встановлених цим Кодексом.

Загальний строк тимчасового ввезення (вивезення) товарів, згідно із статтею 208 Митного кодексу України, становить один рік з дня ввезення на митну територію України (вивезення з митної території України).

Положення статті 208 Митного кодексу України кореспондовано в частину 2 статті 11 Закону України Про порядок ввезення (пересилання) в Україну, митного оформлення й оподаткування особистих речей, товарів та транспортних засобів, що ввозяться (пересилаються) громадянами на митну територію України(в редакції чинній на момент ввезення на митну територію України автомобіля Фольксваген Поло), згідно якої, тимчасове ввезення транспортних засобів дозволяється громадянам-нерезидентам для власних потреб терміном до одного року. Цей термін може бути продовжено Державною митною службою України або уповноваженими Державною митною службою України митними органами з урахуванням гуманітарної, наукової, господарської та інших видів діяльності громадян, які ввезли такі транспортні засоби.

Пунктом 4.2 Технології прикордонного та митного контролю у пунктах пропуску через державний кордон, затвердженої наказом Адміністрації Державної прикордонної служби України, Державної митної служби України від 24.11.2003 року за №297/793 (в редакції чинній на момент ввезення на митну територію України автомобіля Фольксваген Поло), встановлено, що після проведення посадовою особою Державної прикордонної служби України перевірки документів посадова особа митного органу інформує громадянина-нерезидента, який ввозить на територію України транспортний засіб особистого користування, що перебуває на постійному обліку в реєстраційних органах іноземних держав, про необхідність ознайомлення з умовами тимчасового ввезення транспортних засобів на митну територію України, відомості про що розміщені на інформаційних стендах перед зоною митного контролю та безпосередньо у цій зоні, а також з відомостями на таких стендах, зокрема про: необхідність обов'язкової реєстрації транспортних засобів в органах Державної автомобільної інспекції Міністерства внутрішніх справ України (для транспортних засобів за кодами 87.01 - 87.05 Української класифікації товарів зовнішньоекономічної діяльності, якщо строк їх тимчасового ввезення для власного користування перевищуватиме два місяці); необхідність обов'язкового вивезення транспортного засобу за межі України в строк, визначений законодавством, або оформлення цього транспортного засобу з метою вільного обігу на митній території України в порядку, установленому законодавством України.

Статтею 210 Митного кодексу України визначено порядок розпорядження товарами, щодо яких закінчилися строки тимчасового ввезення (вивезення), зокрема, до закінчення строків тимчасового ввезення (вивезення) особа, яка надала зобов'язання про зворотне вивезення (ввезення) товарів, що перебувають у режимі тимчасового ввезення (вивезення), повинна: 1) вивезти (ввезти) ці товари згідно із зобовязанням, наданим митному органу; 2) або заявити про зміну митного режиму, що допускається щодо таких товарів з додержанням вимог цього Кодексу та інших законодавчих актів України.

Розділом 18, главою 56 Митного кодексу України регламентовано відповідальність за порушення митних правил, зокрема, статтею 348 визначено, що невивезення за митний кордон України товарів, які були тимчасово ввезені на митну територію України під зобовязання про зворотне вивезення, або неввезення на митну територію України товарів, які були тимчасово вивезені за митний кордон України під зобовязання про зворотне ввезення, у строк, зазначений у зобовязанні про зворотне вивезення (зворотне ввезення) таких товарів, тягне за собою накладення штрафу у розмірі від п'ятисот до тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або конфіскацію таких товарів.

За змістом статті 377 Митного кодексу України, товари, що є безпосередніми предметами порушення митних правил, товари із спеціально виготовленими сховищами (тайниками), що використовувалися для приховування безпосередніх предметів порушення митних правил від митного контролю, транспортні засоби, що використовувалися для переміщення безпосередніх предметів порушення митних правил через митний кордон України, а також документи, необхідні для розгляду справи про порушення митних правил, вилучаються.

Внаслідок системного аналізу норм матеріального права, суд констатує, що як фізичні так юридичні особи зобовязані сумлінно виконувати покладені на них обовязки, в тому числі і щодо товарів, які були тимчасово ввезені ними на митну територію України під зобовязання про зворотне вивезення, водночас органи митної служби, наділені повноваженнями вилучати товари, що є безпосередніми предметами порушення митних правил.

Зміст вищенаведеного, на думку суду, дає підстави вважати, що громадянин ОСОБА_4 ОСОБА_3 Єнсен був зобовязаний вивезти автомобіль марки Фольксваген Поло, реєстраційний номер НН-UU 1286, шасі №WVWZZZ6NZW 060269, 1996 року випуску, у термін до 23.07.2009 року, а у випадку закінчення строку тимчасового ввезення вчинити дії передбачені статтею 210 Митного кодексу України. В свою чергу, невиконання згаданих умов свідчить про виникнення у митних органів підстав для розгляду питання про наявність у діях громадянина-нерезидента складу порушення митних правил передбаченого статтею 348 Митного кодексу України, а також можливості вчинення дій передбачених статтею 377 Митного кодексу України.

З матеріалів адміністративної справи №41/20600/10, заведеної Івано-Франківською митницею, щодо громадянина ОСОБА_4 ОСОБА_3 Єнсена відповідно статті 348 Митного кодексу України, 23.07.2008 року автомобіль марки Фольксваген Поло, кузов WVWZZZ6NZW 060269, 1996 року випуску, ввезено останнім на митну територію України в режимі тимчасового ввезення. Названий громадянин був ознайомлений з умовами тимчасового ввезення автомобіля на митну територію України та умовами відповідальності за порушення митних правил. Проте в порушення вимог статті 208 Кодексу, в річний термін, тобто до 23.07.2009 року зазначений автомобіль митну територію не перетнув. По даному факту, начальником відділу митної варти служби боротьби з контрабандою та порушеннями митних правил Івано-Франківської митниці, складено протокол про порушення митних правил №41/20600/10 (а.с. 45-54).

За результатами розгляду матеріалів відповідача постановою Івано-Франківського міського суду від 30.04.2010 року у справі № 3-2298/2010 р. ОСОБА_3 Єнсена визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого статтею 348 Митного кодексу України та призначено адміністративне стягнення у вигляді конфіскації транспортного засобу марки Фольксваген Поло, кузов WVWZZZ6NZW 060269, 1996 року випуску (а.с. 7).

За апеляційною скаргою представника апелянта (ОСОБА_3 Єнсена) ОСОБА_1, апеляційним судом Івано-Франківської області переглянуто постанову Івано-Франківського міського суду від 30.04.2010 року у справі № 3-2298/2010р. та постановою від 01.06.2010 року у справі № 33-162/2010р. скасовано постанову Івано-Франківського міського суду, а провадження у справі закрито, за відсутністю в діях Єнсена ОСОБА_3 складу правопорушення (а.с. 8-9).

У мотивувальній частині постанови апеляційного суду Івано-Франківської області від 01.06.2010 року зазначено, що до закінчення граничного терміну вивезення автомобіля, 09.04.2009 року даний транспортний засіб був вилучений в ОСОБА_1, який керував ним згідно з наданою власником довіреністю, та поміщений на штрафмайданчик, а через деякий час арештований митними органами, де і знаходився на час розгляду справи. Внаслідок цього, як ОСОБА_3 Єнсен так і його довірена особа були позбавлені можливості вивезти автомобіль не тільки у вказаний термін, але й на момент розгляду справи.

З матеріалів справи вбачається, що позивач по справі ОСОБА_1 отримав від ОСОБА_3 Єнсена довіреність 14.12.2009 року. Відповідно до умов зазначеної угоди: позивач уповноважений діяти від імені довірителя у всіх відношеннях стосовно справи автомобіля Фольксваген Поло, кузов WVWZZZ6NZW 060269, реєстраційний номер HH-UU 1286, 1996 року випуску. Даною довіреністю йому надано право керувати автомобілем, продавати його, ремонтувати, чи здати на брухт, а також представляти довірителя в суді стосовно справ повязаних з вищеназваним автомобілем. Зазначена довіреність нотаріально посвідчена державним нотаріусом Вільного Гайзенського міста Гамбурга ОСОБА_5, перекладена на українську мову та засвідчена Генеральним консульством України в Гамбурзі (а.с. 61-65).

Таким чином, на час затримання, 09.04.2009 року, працівниками Державної автомобільної інспекції коментованого автомобіля, яким керував позивач, у останнього було відсутнє законне, належним чином оформлене, право на керування, володіння і розпорядження зазначеним транспортним засобом, оскільки довіреність на його імя нерезидентом видана 14.12.2009 року, тобто після затримання спірного автомобіля, а також після завершення граничного терміну на вивезення автомобіля Фольксваген Полонерезидентом за межі митної території України 23.07.2009 року.

18.07.2011 року ОСОБА_3 Єнсен передав у дар ОСОБА_1 автомобіль марки Фольксваген Поло, кузов WVWZZZ6NZW060269, реєстраційний номер HH-UU 1286, 1996 року випуску. Договір дарування посвідчений, перекладений і засвідчений в аналогічному до видачі довіреності порядку (а.с. 55-60).

Досліджуючи вказані вище два правочини, вчинені нерезидентом поза межами митного кордону України, щодо транспортного засобу, який перебуває під митним контролем на митній території України, як товар, що тимчасово ввезений, суд критично сприймає вищевказану довіреність і договір дарування в окремих їх частинах, з наступних підстав.

Правочин, який вчинено з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, водночас є таким, що порушує публічний порядок, а тому згідно з частиною 2 статті 228 Цивільного кодексу України (в редакції чинній на час дії спірних відносин), останній є нікчемним. У силу частини 2 статті 215 цього Кодексу визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Такий же висновок суду кореспондує статті 11 Закону України Про порядок ввезення (пересилання) в Україну, митного оформлення й оподаткування особистих речей, товарів та транспортних засобів, що ввозяться (пересилаються) громадянами на митну територію України(в редакції, яка діє з 12.03.2009 року), якою передбачено, що транспортні засоби за кодами 87.01, 87.02, 87.03, 87.04, 87.05 Української класифікації товарів зовнішньоекономічної діяльності, тимчасово ввезені під зобов'язання про зворотне вивезення, не можуть бути розкомплектовані на запасні частини, передані у володіння або користування іншим особам.

Довіреність ОСОБА_3 Єнсена щодо ОСОБА_1 від 14.12.2009 року та договір дарування від 18.07.2011 року по своїй суті є односторонніми правочинами доручення і дарування, відповідно до яких одна сторона наділяє (передає) іншу певним обсягом належних їй прав та обовязків. Однак, такі правочини в частині надання права повіреному і обдарованому керувати автомобілем, продати його, чи здати на брухт, в тому числі в частині передачі права власності на нього порушує публічний порядок визначений статтями 204, 208, 210 Митного кодексу України та статті 11 Закону України Про порядок ввезення (пересилання) в Україну, митного оформлення й оподаткування особистих речей, товарів та транспортних засобів, що ввозяться (пересилаються) громадянами на митну територію України, адже у разі продажу чи здачі на брухт нівелюється митний режим, відповідно до якого товари можуть ввозитися на митну територію України чи вивозитися за межі митної території України з обовязковим наступним поверненням цих товарів, тією ж особою, без будь-яких змін, крім природного зношення чи втрат за нормальних умов транспортування. Окрім того, володіння, розпорядження і керування таким транспортним засобом за таких умов, суд розцінює, як спосіб уникнення оподаткування при ввезенні товарів на митну територію України. Таким чином суд, вважає вищевказану довіреність і договір дарування нікчемними правочинами в частині надання права ОСОБА_1 володіння, користування, розпорядження і керування даним автомобілем.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

З урахуванням наведеного, зокрема, наявності у митних органів підстав для вилучення транспортного засобу, а саме, виявлення факту порушення митних правил збоку громадянина ОСОБА_4 Єнсена ОСОБА_3, суд приходить до переконання, що дії відповідача спрямовані на вилучення автомобіля Фольксваген Поло, кузов WVWZZZ6NZW 060269, 1996 року випуску, вчиненні Івано-Франківською митницею Державної митної служби України, на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, відповідно доводи позивача у цій частині є безпідставними.

Також, суд вважає за необхідне зазначити, що факт користування громадянином-резидентом транспортним засобом, тимчасово ввезеним громадянином-нерезидентом, свідчить про існування підстав для розгляду питання про наявність в діях останнього складу порушення митних правил, передбаченого статтею 336 Митного кодексу України здійснення операцій з товарами, транспортними засобами, що перебувають під митним контролем, а саме: зміна їх стану, користування та розпорядження ними без дозволу митного органу, за винятком операцій, зазначених у статтях 331, 337 цього Кодексу.

Суд вважає безпідставними доводи позивача про повернення йому транспортного засобу як власнику (обдарованій особі) на підставі статті 392 Митного кодексу України, виходячи із наступних правових позицій та встановлених обставин.

Згідно статті 392 Митного кодексу України у разі, якщо за результатами перевірки законності та обґрунтованості постанови суду у справі про порушення митних правил ця постанова буде скасована, а справа закрита, або стягнення за порушення митних правил буде змінено, конфісковані товари, транспортні засоби, сума штрафу або її відповідна частина повертаються особі, яка притягалася до відповідальності, або її представникові.

Таким чином, транспортний засіб може бути повернений особі, яка притягалася до відповідальності за порушення митних правил, тобто громадянину ОСОБА_4 ОСОБА_3 Єнсену, або його представнику. З урахуванням того, що правочин від 14.12.2009 року щодо видачі довіреності на позивача від нерезидента є нікчемним, у ОСОБА_1 відсутнє право вимагати повернення такий автомобіль від імені власника за приписами статті 392 коментованого Кодексу.

Суд вважає за необхідне також зазначити, що відповідно до статті 326 Митного кодексу України конфіскація як стягнення за порушення митних правил полягає у примусовому вилученні товарів, транспортних засобів, зазначених у пункті 3 статті 322 цього Кодексу, і безоплатній передачі їх у власність держави. Конфіскація товарів, транспортних засобів, зазначених у пункті 3 статті 322 цього Кодексу, застосовується незалежно від того, чи є ці товари, транспортні засоби власністю особи, яка вчинила правопорушення. Конфіскація може бути застосована виключно за рішенням суду у випадках, обсязі та порядку, що визначаються цим Кодексом та іншими законами України.

Згідно із статті 405 Митного кодексу України постанова суду (судді) про накладення адміністративного стягнення за порушення митних правил у частині конфіскації виконується державним виконавцем у порядку, встановленому законом. Товари, транспортні засоби, вилучені митним органом, щодо яких винесена постанова суду (судді) про конфіскацію, передаються державному виконавцеві.

Виходячи із змісту статті 326 та 405 Митного кодексу України конфіскація транспортного засобу може бути застосована виключно за рішенням суду. При цьому, у випадку вилучення транспортного засобу, щодо якого винесена постанова суду про конфіскацію, митним органом такий транспортний засіб передається державному виконавцю.

З матеріалів справи вбачається, що автомобіль Фольксваген Поло, реєстраційний номер НН-UU 1286, шасі WVWZZZ6NZW 060269, 1996 року випуску, 25.03.2010 року вилучено Івано-Франківською митницею Державної митної служби України на підставі статті 377 Митного кодексу України.

Водночас, у справі відсутня офіційна інформації щодо прийнятих Івано-Франківським міським судом Івано-Франківської області та апеляційним судом Івано-Франківської області інших судових рішень стосовно матеріалів про порушення митних правил № 41/20600/10.

Поряд з тим, у судовому засіданні сторони не представили докази вчинення митним органом дій, передбачених статтею 405 Митного кодексу України, спрямованих на виконання постанови Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 30.04.2010 року, прийнятої за наслідками розгляду матеріалів про порушення митних правил № 41/20600/10.

Звідси суд вважає, що оскільки Івано-Франківською митницею Державної митної служби України таких дій вчинено не було, то конфіскація транспортного засобу не здійснювалась, а тому, відсутні підстави для повернення позивачу транспортного засобу на підставі статті 392 Митного кодексу за наслідками прийняття 01.06.2010 року апеляційним судом Івано-Франківської області постанови про скасування постанови Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 30.04.2010 року та закриття провадження у справі.

Таким чином, з урахуванням нікчемності правочинів громадянина ОСОБА_4 ОСОБА_3 Єнсена від 14.12.2009 року та 18.07.2011 року, який полягає у наданні доручення і оформлення договору дарування громадянину України ОСОБА_1 на володіння, користування і розпорядження, в тому числі права керувати автомобілем, продати його чи здати на брухт, та з огляду на положення статті 210 Митного кодексу України, суд констатує відсутність підстав для повернення позивачу автомобіля Фольксваген Поло, реєстраційний номер НН-UU 1286, шасі WVWZZZ6NZW 060269, 1996 року випуску.

Крім того, ОСОБА_1 у судовому засіданні не надав суду будь-яких доказів звернення до Івано-Франківської митниці Державної митної служби України із клопотанням про повернення йому як власнику автомобіля Фольксваген Поло, реєстраційний номер НН-UU 1286, шасі WVWZZZ6NZW 060269, 1996 року випуску, а також докази відмови йому у видачі чи повернення відповідачем вказаного автомобіля. За таких обставин позивач не довів наявності порушень з боку Івано-Франківської митниці Державної митної служби України.

Згідно частини 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності субєктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

З огляду на вказане вище, фактичні обставини справи, суд дійшов до переконливого висновку, що дії Івано-Франківської митниці відповідають вимогам частини 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, позовні вимоги є необґрунтованими, а позов таким, що не підлягає до задоволення.

На підставі статті 124 Конституції України, керуючись статтями 158-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Івано-Франківської митниці Державної митної служби України про зобовязання повернути дарунок автомобіль Фольксваген Поло, реєстраційний номер НН-UU 1286, шасі WVWZZZ6NZW 060269 відмовити.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку. Відповідно до статті 186 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Якщо субєкта владних повноважень у випадках та порядку, передбаченому частиною четвертою статті 167 Кодексу адміністративного судочинства України, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення пятиденного строку з моменту отримання субєктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Апеляційна скарга подається до Львівського апеляційного адміністративного суду через Івано-Франківський окружний адміністративний суд.

Постанова набирає законної сили в порядку та строки встановлені статтею 254 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя /підпис/ ОСОБА_6

Постанова в повному обсязі складена 26.10.2011 року.