Справа № 813/5766/15
Суддя: Ланкевич Андрій Зіновійович
Дата ухвалення: 2015-12-08 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 грудня 2015 року № 813/5766/15

Львівський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого-судді Ланкевича А.З.

секретар судового засідання Фуртак А.В.,

за участі представників

позивача . ОСОБА_1,

відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові адміністративну справу за позовом ОСОБА_3 до Головного управління Державної фіскальної служби у Львівській області про зобовязання вчинити дії, -

встановив:

Львівським окружним адміністративним судом отримано позовну заяву, в якій позивач просить:

- визнати протиправною бездіяльність Головного управління ДФС у Львівській області, яка виразилась у невключенні до вислуги років ОСОБА_3 для призначення пенсії у календарному обчисленні стажу роботи в органах Державної податкової служби з 02.09.1996 року по 25.03.2000 року;

- зобовязати Головне управління ДФС у Львівській області зарахувати ОСОБА_3 до вислуги років для призначення пенсії у календарному обчисленні стаж роботи в органах Державної податкової служби з 02.09.1996 року по 25.03.2000 року;

- зобовязати Головне управління ДФС у Львівській області здійснити нарахування і виплату ОСОБА_3 надбавки за вислугу років із врахуванням у вислузі років стажу роботи в органах Державної податкової служби з 02.09.1996 року по 25.03.2000 року;

- зобовязати Головне управління ДФС у Львівській області здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_3 відпускних, лікарняних, премій з врахуванням у вислузі років стажу роботи в органах Державної податкової служби з 02.09.1996 року по 25.03.2000 року.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що ОСОБА_3 до переходу в податкову міліцію у період з 02.09.1996 року по 25.03.2000 працював в органах держаної податкової служби. Відповідно, час роботи в цьому державному органі в силу вимог ст. 17 Закону України органах «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 09.04.1992 року № 2262-XII підлягає зарахуванню до вислуги років для призначення пенсії, зокрема, особам офіцерського складу. Оскільки відповідач не зарахував до вислуги років ОСОБА_3 стаж державної служби в органах державної податкової служби, позивач звернувся з даним позовом до суду.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав повністю з підстав, викладених в позовній заяві і письмових поясненнях, просив позов задовольнити.

Відповідач подав письмові заперечення, в яких зазначено про те, що станом на дату звернення до суду з позовом позивач ще не набув права на пенсію відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 09.04.1992 року № 2262-XII, зі служби його не звільнено, він продовжує працювати, відтак відсутні підстави для зарахування стажу по вислузі років. Крім того, відповідач зазначив про те, що немає затвердженого переліку посад, час перебування на яких зараховується до вислуги років. З урахуванням наведеного відповідач вважає позов безпідставним і передчасним, просить відмовити в задоволенні позовних вимог.

В судовому засіданні представник відповідача просив відмовити в задоволенні позовних вимог з підстав, викладених в письмових запереченнях.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши подані документи, допитавши свідків, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступні обставини справи та надав їм правову оцінку.

Відповідно до наказу начальника ДПІ у Сокальському районі Львівської області №27а-о від 02.09.1996 року ОСОБА_3 зараховано на посаду старшого державного податкового ревізора-інспектора відділу аудиту фізичних осіб. У звязку з прийняттям на державну службу ОСОБА_3 прийняв присягу державного службовця, про що зроблено відповідний запис в його трудовій книжці.

26 листопада 1996 року ОСОБА_3 переведено на посаду старшого державного податкового ревізора-інспектора відділу аудиту фізичних осіб ДПА у Сокальському районі Львівської області.

З 07 жовтня 1999 року позивач працював на посаді старшого державного податкового ревізора-інспектора відділу документальних перевірок юридичних осіб ДПІ у Сокальському районі Львівської області; з 04 січня 2000 року ОСОБА_3 працює на посаді старшого державного податкового ревізора-інспектора відділу примусового стягнення податків і зборів ДПІ у Сокальському районі.

З 01 лютого 2000 року ОСОБА_3 працював на посаді старшого державного податкового ревізора-інспектора відділу документальних перевірок юридичних осіб ДПІ у Сокальському районі Львівської області, звідки 25 лютого 2000 року був звільнений у звязку з переходом на роботу до органів податкової міліції ДПА у Львівській області на посаду оперуповноваженого групи оперативного забезпечення примусового стягнення заборгованості до бюджету, куди його було прийнято згідно з наказом від 28.02.2000 року №45-о.

Усі відомості щодо проходження позивачем державної служби в органах державної податкової служби містяться у трудовій книжці, копію якої долучено до матеріалів справи. Суд встановив, що станом на дату звернення до суду ОСОБА_3 продовжує працювати в органах податкової міліції.

31 серпня 2015 року позивач звернувся до начальника Головного управління ДФС у Львівській області ОСОБА_4 із заявою про зарахування до вислуги років для призначення пенсії як особи на яку поширюється дія Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» період його роботи з 02.09.1996 року по 25 лютого 2000 року.

У відповідь ГУ ДФС у Львівській області надіслало лист №4386/10/13-01-04-01-25 від 11.09.2015 року, в якому з посиланням на норми Постанови Кабінету Міністрів України від 17.07.1992 року №393 «Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та членам їхніх сімей», а також ст. 17 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 09.04.1992 року № 2262-XII зазначено про те, що на теперішній час перелік посад центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування державної фінансової політики не затвердив. Відтак, до вислуги років для призначення пенсії ОСОБА_3 не зараховано період роботи в органах державної податкової служби.

Позивач вважає таку бездіяльність відповідача неправомірною, у звязку з чим звернувся з даним позовом до суду.

Відповідно до пункту «и» ст. 17 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» № 2262-XII від 09.04.1992 року (далі Закон №2262-ХІІ) особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби і військової служби за контрактом, іншим особам, зазначеним у пунктах «б» - «д» статті 12 цього Закону, які мають право на пенсію за цим Законом, до вислуги років для призначення пенсії зараховуються час роботи в державних органах у разі переходу на військову службу в органи і військові формування Служби безпеки України, Управління державної охорони України, органи внутрішніх справ, державну пожежну охорону, Державну службу спеціального зв'язку та захисту інформації України, органи і підрозділи цивільного захисту, податкову міліцію або Державну кримінально-виконавчу службу України на посади офіцерського та начальницького складу згідно з переліками посад, затверджуваними відповідно Службою безпеки України, Управлінням державної охорони України, Міністерством внутрішніх справ України, Державною службою спеціального зв'язку та захисту інформації України, центральними органами виконавчої влади, що забезпечують формування державної політики у сферах виконання кримінальних покарань, цивільного захисту, пожежної і техногенної безпеки, державної фінансової політики.

Відповідно до ст. 17-1 Закону №2262-ХІІ порядок обчислення вислуги років та визначення пільгових умов призначення пенсій особам, які мають право на пенсію за цим Законом, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Абзацом 12 пункту 1 Постанови Кабінету Міністрів України №393 від 17.07.1992 року «Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та членам їхніх сімей» передбачено, що для призначення пенсій за вислугу років відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення військовослужбовців та осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ» особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ до вислуги років зараховуються час роботи в державних органах у разі переходу на службу в органи внутрішніх справ на посади начальницького складу, на військову службу в органи і військові формування Служби безпеки за направленням Кабінету Міністрів України, Ради Міністрів Республіки Крим, Представника Президента України в області, містах Києві та Севастополі згідно з переліками посад і на умовах, затверджуваних відповідно Міністерством внутрішніх справ і Центральним управлінням Служби безпеки.

Статтею 1 Закону України «Про державну службу» № 3723-XII від 16.12.1993 року визначено, що державна служба в Україні - це професійна діяльність осіб, які займають посади в державних органах та їх апараті щодо практичного виконання завдань і функцій держави та одержують заробітну плату за рахунок державних коштів. Ці особи є державними службовцями і мають відповідні службові повноваження.

Відповідно до ч. 2 ст. 2 Закону України «Про державну службу» посадовими особами відповідно до цього Закону вважаються керівники та заступники керівників державних органів та їх апарату, інші державні службовці, на яких законами або іншими нормативними актами покладено здійснення організаційно-розпорядчих та консультативно-дорадчих функцій.

Відповідно до абзаців 1-3 пункту 2 Порядку обчислення стажу державної служби, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 283 від 3 травня 1994 року, до стажу державної служби зараховується робота (служба): на посадах державних службовців у державних органах, передбачених у статті 25 Закону України Про державну службу, а також на посадах, віднесених Кабінетом Міністрів України до відповідної категорії посад державних службовців; на посадах керівних працівників і спеціалістів в апараті органів прокуратури, судів, нотаріату, дипломатичної служби, митного контролю, внутрішніх справ, служби безпеки, розвідувальних органів, інших органів управління військових формувань, Держспецзв'язку, Адміністрації Держспецтрансслужби, державної податкової та контрольно-ревізійної служби, Держфінінспекції, її територіальних органів.

Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 12 вересня 1997 року № 503-р до категорії посад державних службовців були включені посади працівників ДПА, які не мають спеціальних звань.

За змістом наведених вище норм Закону №2262-ХІІ, служба в державних органах зараховується до вислуги років для призначення пенсії особам, які мають право на пенсію за цим Законом, при умові переходу на службу, серед іншого, в податкову міліцію на посади офіцерського та начальницького складу згідно з переліками посад, затверджуваними, в даному випадку, центральними органами виконавчої влади, що забезпечують формування державної політики у сфері державної фінансової політики.

Те, що позивач у період з 02.09.1996 року по 25.02.2000 року перебував на державній службі в органах державної податкової служби підтверджується долученими до матеріалів справи доказами і спору з цього приводу не виникло.

В даному випадку відповідач, відмовляючи позивачу у зарахуванні періоду його проходження державної служби до вислуги років, стверджує про те, що центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері виконання державної фінансової політики так не затвердив переліку посад офіцерського та начальницького складу, перехід на які, за змістом п. «и» ч. 1 ст. 17 Закону №2262-ХІІ, є однією з умов для зарахування часу роботи в держаних органах до вислуги років.

Відповідно до ст. 8 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 22.06.04р., п.184 у справі «Броньовський проти Польщі» (заява № 31443/96), зазначив, що принцип верховенства права зобовязує державу поважати і застосовувати запроваджені нею закони, створюючи правові й практичні умови для втілення їх в життя.

Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, яка відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є джерелом права.

Законом України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 09.04.1992 року № 2262-XII, передбачено для осіб начальницького складу податкової міліції гарантії формування вислуги років, необхідної для призначення та нарахування пенсії. Реалізація зазначеної гарантії не повинна залежати від невиконання державними органами покладених на них обов'язків, зокрема, щодо створення та затвердження списку посад.

Правовідносини, що виникають в процесі реалізації права на встановлену державою гарантію для осіб начальницького складу податкової міліції як складової їхнього правового статусу, будуються на принципі юридичної визначеності.

Зазначений принцип не дозволяє державі посилатися на відсутність певного нормативного акта, який визначає механізм реалізації прав та свобод громадян, закріплених у конституційних та інших актах.

Як свідчить позиція Європейського Суду у справі Yvonne van Duyn v. Home Office (Case 41/74 van Duyn v. Home Office) принцип юридичної визначеності означає, що зацікавлені особи повинні мати змогу покладатися на зобов'язання, взяті державою, навіть якщо такі зобов'язання містяться у законодавчому акті, який загалом не має автоматичної прямої дії. Така дія зазначеного принципу пов'язана з іншим принципом - відповідальності держави, який полягає у тому, що держава не може посилатися на власне порушення зобов'язань для запобігання відповідальності.

З урахуванням наведеного посилання відповідача на відсутність затвердженого переліку посад, як на підставу відмови позивачеві у зарахуванні до вислуги років для призначення пенсії часу попередньої роботи в державних органах - державних податкових інспекціях, суд вважає необґрунтованим. Відтак, бездіяльність відповідача, яка полягала в незарахуванні позивачу до вислуги років для призначення пенсії стажу роботи в державних органах є неправомірною.

Стосовно тверджень відповідача на те, що станом на дату звернення позивача до суду останній не набув права на пенсію за Законом №2262-ХІІ слід зазначити, що в даному випадку спір виник не у звязку з виходом позивача на пенсію, а з приводу незарахування позивачу стажу служби в державних органах до вислуги років, що дає право виходу на пенсію на умовах Закону №2262-ХІІ. Тому суд погоджується з думкою позивача у тому, що обставина, на яку покликається відповідач, не свідчить про відсутність порушення прав та інтересів позивача, як і не спростовує протиправної бездіяльності відповідача щодо неврахування періоду роботи в державних органах до вислуги років.

З приводу позовних вимог зобовязати Головне управління ДФС у Львівській області здійснити нарахування і виплату ОСОБА_3 надбавки за вислугу років, а також здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_3 відпускних, лікарняних, премій із врахуванням у вислузі років стажу роботи в органах Державної податкової служби з 02.09.1996 року по 25.03.2000 року, то такі на думку суду є передчасними і в цій частині в їх задоволенні слід відмовити.

Відповідно до ст. 71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дій чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень, згідно з ч. 3 ст. 2 КАС України, адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Суд вважає, що відповідач як суб'єкт владних повноважень не довів правомірності відмови у зарахуванні ОСОБА_3 стажу роботи в органах Державної податкової служби з 02.09.1996 року по 25.03.2000 року, відтак в цій частині позов слід задовольнити.

Беручи до уваги наведені обставини, оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та обєктивному дослідженні, суд дійшов висновку, що наявні підстави для часткового задоволення позовних вимог.

Відповідно до ч. 3 ст. 94 КАС України якщо адміністративний позов задоволено частково, судові витрати, здійснені позивачем, присуджуються йому відповідно до задоволених вимог.

Керуючись ст.ст.7-14, 69-71, 94, 158-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

постановив:

позов задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Головного управління ДФС у Львівській області, яка виразилась у невключенні до вислуги років ОСОБА_3 для призначення пенсії у календарному обчисленні стажу роботи в органах Державної податкової служби з 02.09.1996 року по 25.03.2000 року.

Зобовязати Головне управління ДФС у Львівській області зарахувати ОСОБА_3 до вислуги років для призначення пенсії у календарному обчисленні стаж роботи в органах Державної податкової служби з 02.09.1996 року по 25.03.2000 року.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з бюджетних асигнувань Головного управління Державної фіскальної служби у Львівській області на користь ОСОБА_3 частину судового збору пропорційно до задоволеної частини позовних вимог в сумі 1102 (одна тисяча сто дві) гривні 40 копійок.

Постанова суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження. Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, то вважається, що постанова не набрала законної сили.

Апеляційна скарга на постанову подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови, виготовленої в повному обсязі, до Львівського апеляційного адміністративного суду через Львівський окружний адміністративний суд. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до Львівського апеляційного адміністративного суду.

Суддя Ланкевич А.З.