Справа № К/9991/89639/11-С
Суддя: Бившева Л.І.
Дата ухвалення: 2015-11-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"18" листопада 2015 р. м. Київ К/9991/89639/11

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі:

Головуючого Бившевої Л.І.,

суддів: Лосєва А.М., Шипуліної Т.М.,

секретар судового засідання Латишева Л.П.,

за участю:

представника позивача - Михайловської Н.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Цюрупинської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Херсонській області

на постанову Херсонського окружного адміністративного суду від 23 березня 2011 року

та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 11 жовтня 2011 року

у справі № 2-а-12270/09/2170

за позовом Відкритого акціонерного товариства «Цюрупинський агропостач» (правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Цюрупинський агропостач»)

до Державної податкової інспекції у Цюрупинському районі Херсонської області (правонаступником якої є Цюрупинська об'єднана державна податкова інспекція Головного управління Міндоходів у Херсонській області)

про визнання недійсними податкових повідомлень-рішень, -

В С Т А Н О В И Л А :

Відкрите акціонерне товариство «Цюрупинський агропостач» (далі - позивач) звернулось до суду з позовом до Державної податкової інспекції у Цюрупинському районі Херсонської області (далі - відповідач) про визнання нечинними податкових повідомлень-рішень ДПІ у Цюрупинському районі Херсонської області від 08 грудня 2008 року № /0, від 13 лютого 2009 року № /1, від 06 травня 2009 року № /2, від 22 липня 2009 року № /3.

Постановою Херсонського окружного адміністративного суду від 23 березня 2011 року позовні вимоги були задоволені. Визнано недійсним податкове повідомлення-рішення ДПІ у Цюрупинському районі Херсонської області від 08 грудня 2008 року № /0 (№/1, № /2, № /3. Стягнуто з Державного бюджету України на користь ВАТ «Цюрупинський агропостач» витрати зі сплати судового збору у розмірі 3,40 грн.

Ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 11 жовтня 2011 року постанову Херсонського окружного адміністративного суду від 23 березня 2011 року було залишено без змін.

В касаційній скарзі ДПІ у Цюрупинському районі Херсонської області, посилаючись на порушення судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, просить скасувати постанову Херсонського окружного адміністративного суду від 23 березня 2011 року ту ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 11 жовтня 2011 року і ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

У відповідності до положень частини 1 статті 55 Кодексу адміністративного судочинства України у справі здійснено заміну позивача - ВАТ «Цюрупинський агропостач» його правонаступником - ПАТ «Цюрупинський агропостач» та заміну відповідача - ДПІ у Цюрупинському районі Херсонської області його правонаступником - Цюрупинською ОДПІ ГУ Міндоходів у Херсонській області.

Заслухавши доповідь судді - доповідача, пояснення присутнього у судовому засіданні представника позивача, перевіривши доводи касаційної скарги щодо дотримання правильності застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судами попередніх інстанцій встановлено наступне.

ДПІ у Цюрупинському районі Херсонської області була проведена невиїзна документальна перевірка ВАТ «Цюрупинський агропостач» щодо відображення в бухгалтерському та податковому обліку фінансово-господарських операцій та взаєморозрахунків з платником податків ТОВ «Рейнбоу ЛТД» за період з 01 серпня 2007 року по 31 липня 2008 року, за результатами якої складений акт № 62/23-813/00908022 від 20 листопада 2008 року.

За висновками акту перевірки позивачем були порушені: вимоги частини 1 статті 203, статей 215, 228, 662, 655, 656 Цивільного кодексу України в частині недодержання в момент вчинення правочину вимог, які не спрямовані на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ними (пункт 5 статті 203 Цивільного кодексу України) по правочинах, здійснених за договором поставки нафтопродуктів № П-20/2005 від 25 лютого 2005 року, укладеним з ТОВ «Рейнбоу ЛТД»; вимоги пунктів 1.3, 1.7 статті 1, підпункту 7.2.3 пункту 7.2 статті 7, підпункту 7.4.1 пункту 7.4 статті 7, підпункту 7.7.1 пункту 7.7 статті 7 Закону України «Про податок на додану вартість», в результаті чого занижено суму податку на додану вартість, що підлягає сплаті до бюджету, на 81198,00 грн., у тому числі в розрізі звітних періодів: за березень 2008 року - 26823,00 грн., за липень 2008 року - 54375,00 грн.

Зокрема, у акті перевірки було вказано, що договір поставки нафтопродуктів № П-20/2005 від 25 лютого 2005 року, укладений між ВАТ «Цюрупинський агропостач» та ТОВ «Рейнбоу ЛТД», не спричиняє реального настання правових наслідків, оскільки: згідно інформації, викладеної в постанові слідчого з ОВС СВ ПМ ДПА у Хмельницькій області від 20 жовтня 2008 року, директор ПП «Демол-Сервіс» (яке є одним із постачальників нафтопродуктів для ТОВ «Рейнбоу ЛТД») в порушення вимог діючого податкового законодавства України шляхом заниження податкових зобов'язань з податку на додану вартість, ухилився від сплати податків в особливо великих розмірах; згідно даних податкового органу у ПП «Демол-Сервіс» відсутні адміністративно-господарські можливості на виконання господарських зобов'язань по укладеним договорам; згідно реєстраційної картки на проведення державної реєстрації юридичної особи керівником ПП «Демол-Сервіс» є ОСОБА_2, проте в ході слідчих дій щодо впізнання директора ПП «Демол-Сервіс» секретарем директора цього товариства ОСОБА_3 по фотокартках було виявлено, що ОСОБА_3 ОСОБА_2 не впізнає, що свідчить про те, що ОСОБА_2 значиться власником ПП «Демол-Сервіс» лише формально, фактично фінансово-господарську діяльність не здійснював; на момент огляду офісного приміщення ПП «Демол-Сервіс» (за адресою: м. Хмельницький, пр.-т Миру, буд. 94/1) та вилучення працівниками ВПМ ДПІ у м. Хмельницькому документів у вказаному приміщенні були відсутні будь-які первинні бухгалтерські документи, регістри бухгалтерського обліку, що засвідчують здійснення господарської діяльності; в ході перевірки встановлено відсутність поставок між ПП «Демол-Сервіс» та його контрагентами, у тому числі й ТОВ «Рейнбоу ЛТД», та як наслідок, договір поставки нафтопродуктів № ІІ-20/2005 від 25 лютого 2005 року, укладений між ПП «Демол-Сервіс» та ТОВ «Рейнбоу ЛТД», не спричиняє реальних наслідків та є нікчемним.

08 грудня 2008 року ДПІ у Цюрупинському районі Херсонської області на підставі вказаного акту перевірки прийняла податкове повідомлення-рішення № /0, яким згідно з підпунктом «б» підпункту 4.2.2 пункту 4.2 статті 4, підпунктом 17.1.3 пункту 17.1 статті 17 Закону України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами» визначила ВАТ «Цюрупинський агропостач» суму податкового зобов'язання (з урахуванням штрафних (фінансових) санкцій) за платежем: податок на додану вартість у розмірі 121797,00 грн., у тому числі: 81198,00 грн. - за основним платежем, 40599,00 грн. - за штрафними (фінансовими) санкціями.

Вказане податкове повідомлення-рішення оскаржувалось позивачем в адміністративному порядку, за наслідками якого його скарги були залишені без задоволення, а податковим органом були прийняті податкові повідомлення-рішення від 13 лютого 2009 року №/1, від 06 травня 2009 року № /2, від 22 липня 2009 року №/3 на аналогічні суми нарахувань.

Суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги, з висновками якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив з того, що податковим органом не було доведено нікчемності договору поставки нафтопродуктів, укладених між позивачем та ТОВ «Рейнбоу ЛТД», та, як наслідок, правомірності визначення позивачу податкового зобов'язання з податку на додану вартість, оскільки реальність господарських операцій підтверджена належним чином оформленими первинними бухгалтерськими документами, з урахуванням того, що належних та допустимих доказів, які б підтвердили той факт, що позивач був обізнаний про допущені постачальником у другому ланцюзі порушення податкового законодавства, податковим органом надано не було, а також зважаючи на те, що по постачальником нафтопродуктів для ТОВ «Рейнбоу ЛТД» було не лише ПП «Демол-Сервіс», а й інші суб'єкти господарювання, зокрема: ТОВ « 777», ТОВ «Авіас-Харків», ТОВ «Аріадна», ТОВ «Восток-Вектор», ТОВ «Дніпроінвест-Ч», ВАТ «Запоріжнафтопродукт», ТОВ «Нова перспектива», ВАТ «Нафтохімік

Прикарпаття», ТОВ «Меганафта».

Однак, повністю погодитись з такими висновками судів попередніх інстанцій колегія суддів не може, з огляду на наступне.

Відповідно до підпункту 7.4.1 пункту 7.4 статті 7 Закону України «Про податок на додану вартість» (у редакції на момент виникнення спірних правовідносин) кредит звітного періоду визначається виходячи із договірної (контрактної) вартості товарів (послуг), але не вище рівня звичайних цін, у разі якщо договірна ціна на такі товари (послуги) відрізняється більше ніж на 20 відсотків від звичайної ціни на такі товари (послуги), та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 6.1 статті 6 та статтею 81 цього Закону, протягом такого звітного періоду у зв'язку з придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Положеннями підпункту 7.4.4 пункту 7.4 статті 7 Закону України «Про податок на додану вартість» (у редакції на момент виникнення спірних правовідносин) встановлено, що якщо платник податку придбаває (виготовляє) матеріальні та нематеріальні активи (послуги), які не призначаються для їх використання в господарській діяльності такого платника, то сума податку, сплаченого у зв'язку з таким придбанням (виготовленням), не включається до складу податкового кредиту.

Згідно з абзацом 1 підпункту 7.4.5 пункту 7.4 статті 7 Закону України «Про податок на додану вартість» (у редакції на момент виникнення спірних правовідносин) не підлягають включенню до складу податкового кредиту суми сплаченого (нарахованого) податку у зв'язку з придбанням товарів (послуг), не підтверджені податковими накладними чи митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з підпунктом 7.2.6 цього пункту).

Визначення терміну «поставка товарів» наведене у абзаці 1 пункту 1.4 статті 1 Закону України «Про податок на додану вартість», згідно положень якого (у редакції на момент виникнення спірних правовідносин) поставкою товарів вважаються будь-які операції, що здійснюються згідно з договорами купівлі-продажу, міни, поставки та іншими цивільно-правовими договорами, які передбачають передачу прав власності на такі товари за компенсацію незалежно від строків її надання, а також операції з безоплатної поставки товарів (результатів робіт) та операції з передачі майна орендодавцем (лізингодавцем) на баланс орендаря (лізингоотримувача) згідно з договорами фінансової оренди (лізингу) або поставки майна згідно з будь-якими іншими договорами, умови яких передбачають відстрочення оплати та передачу права власності на таке майно не пізніше дати останнього платежу.

Відповідно до частини 4 статті 265 Господарського кодексу України (у редакції на момент виникнення спірних правовідносин) умови договорів поставки повинні викладатися сторонами відповідно до вимог Міжнародних правил щодо тлумачення термінів «Інкотермс».

Офіційними правилами тлумачення торговельних термінів Міжнародної торгової палати «Інкотермс» (редакція 2000 року) визначено, що термін «франко-завод» (EXW) означає, що продавець вважається таким, що виконав свої зобов'язання щодо поставки, в момент, коли він надав товар у розпорядження покупця на площах свого підприємства чи в іншому названому місці (наприклад, на заводі, фабриці, складі і т. ін.), без здійснення митного очищення товару для експорту та завантаження його на будь-який приймаючий транспортний засіб.

Як вбачається з матеріалів справи, у договорі поставки нафтопродуктів №П-20/2025 від 25 лютого 2005 року, укладеному між позивачем (покупцем) та ТОВ «Рейнбоу ЛТД» (постачальником), сторони узгодили, що поставка товару здійснюється згідно з вимогами Міжнародних правил щодо тлумачення термінів «Інкотермт» 2000, а саме: EXW - склад ВАТ «Днвпронафтопродукт».

У справі, що розглядається, суди попередніх інстанцій встановили, що в обґрунтування реальності господарських операцій з ТОВ «Рейнбоу ЛТД» позивач, окрім наявних у нього належним чином оформлених первинних бухгалтерських документів, зокрема: видаткових та податкових накладних, складських накладних про оприбуткування, платіжних доручень, довіреностей на отримання товарно-матеріальних цінностей (т.1 арк. справи 114-151, т.3 арк. справи 12-115), посилався на листи ТОВ «Рейнбоу ЛТД», в яких вказане товариство повідомляло позивача, що нафтопродукти, придбані позивачем, знаходяться на зберіганні у ВАТ «Днвпронафтопродукт», яке, в свою чергу, повідомлене про перехід права власності на такі нафтопродукти згідно листів ТОВ «Рейнбоу ЛТД» (т.2 арк. справи 163-172).

Разом з цим, вказані обставини не були перевірені судами попередніх інстанцій.

Крім іншого, суди не перевірили, яким чином здійснювалась доставка нафтопродуктів з місця, визначеного сторонами у договорі поставки (склад ВАТ «Днвпронафтопродукт»), до позивача, не встановили суб'єкта господарської діяльності, який здійснював таку доставку, або ж особу, яка несла витрати по оплаті доставки нафтопродуктів до позивача.

Також, суди не перевірили, чи була у позивача при укладенні договору поставки нафтопродуктів з ТОВ «Рейнбоу ЛТД» мета на отримання необґрунтованої податкової вигоди, зокрема, суди не перевірили такі обставини: неможливість реального здійснення платником податків зазначених операцій з урахуванням часу, місця знаходження майна або обсягу матеріальних ресурсів, економічно необхідних для виробництва товарів, виконання робіт або послуг, нездійснення особою, яка значиться виробником товару, підприємницької діяльності; відсутність необхідних умов для досягнення результатів відповідної підприємницької, економічної діяльності у зв'язку з відсутністю управлінського або технічного персоналу, основних коштів, виробничих активів, складських приміщень, транспортних засобів; облік для цілей оподаткування тільки тих господарських операцій, які безпосередньо пов'язані з виникненням податкової вигоди, якщо для такого виду діяльності також потрібне здійснення й облік інших господарських операцій; здійснення операцій з товаром, що не вироблявся або не міг бути вироблений в обсязі, зазначеному платником податків у документах обліку.

В свою чергу, в обґрунтування правомірності оспорюваних податкових повідомлень-рішень з підстав безтоварності господарських операцій між позивачем та ТОВ «Рейнбоу ЛТД» податковий орган посилався на те, що: стосовно ОСОБА_2 була порушена кримінальна справа № 41/0202 за частиною 2 статті 205 Кримінального кодексу України, яка була закрита у зв'язку з його смертю. Проте, у вказаній постанові Хмельницького міськрайонного суду від 25 грудня 2008 року про закриття кримінальної справи було вказано, що у 2007 - 2008 роках ОСОБА_2 вчинив фіктивне підприємництво шляхом створення у липні 2007 року ПП «Демол-Сервіс» без мети здійснення підприємницької діяльності, а для прикриття незаконної діяльності ТОВ «Метрідат» і ТОВ «Рубітекс» (т.3 арк. справи 73).

Разом з цим, суди попередніх інстанцій вказані обставини не перевірили та не встановили, які обставини слугували підставами та приводами для порушення вказаної вище кримінальної справи № 41/0202, з урахуванням того, що у постанові Хмельницького міськрайонного суду від 25 грудня 2008 року про закриття кримінальної справи також було вказано, що обвинувачення ОСОБА_2 у кримінальній справі не пред'являлось, запобіжний захід не обирався, арешт не накладався.

При цьому, колегія суддів вказує, що при кваліфікації правочину за статтею 228 Цивільного кодексу України має враховуватися вина, яка виражається в намірі порушити публічний порядок сторонами правочину або однією зі сторін. Доказом вини може бути вирок суду, постановлений у кримінальній справі, щодо знищення, пошкодження майна чи незаконного заволодіння ним тощо.

Крім іншого, в обґрунтування правомірності оспорюваних податкових повідомлень-рішень з підстав безтоварності господарських операцій між позивачем та ТОВ «Рейнбоу ЛТД» податковий орган посилався на обставини, встановлені у постанові Хмельницького окрежного адміністративного суду від 11 лютого 2009 року у справі № 2-а-2391/09/2270/2, якою було визнано недійсними установчі документи ПП «Демол-Сервіс», проте матеріали справи цієї постанови не містять.

Згідно зі статтею 159 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до пункту 4 статті 7 Кодексу адміністративного судочинства України одним із принципів здійснення правосуддя в адміністративних судах є змагальність сторін, диспозитивність та офіційне з'ясування всіх обставин у справі.

Принцип офіційного з'ясування всіх обставин у справі розкритий в частинах 4, 5 статті 11 Кодексу адміністративного судочинства України, якими встановлено, що суд вживає передбачені законом заходи, необхідні для з'ясування всіх обставин у справі. у тому числі щодо виявлення та витребування доказів з власної ініціативи. Суд повинен запропонувати особам, які беруть участь у справі, подати докази або з власної ініціативи витребувати докази, яких, на думку суду, не вистачає.

Частиною 1 статті 69 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Згідно з частиною 1 статті 138 Кодексу адміністративного судочинства України предметом доказування є обставини, якими обґрунтовуються позовні вимоги чи заперечення або які мають інше значення для вирішення справи (причини пропущення строку для звернення до суду тощо) та які належить встановити при ухваленні судового рішення у справі.

Враховуючи те, що суд касаційної інстанції не може досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні, та вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, а порушення судами першої та апеляційної інстанцій норм процесуального права могли призвести до неправильного вирішення справи і не можуть бути усунені судом касаційної інстанції, постанова Херсонського окружного адміністративного суду від 23 березня 2011 року та ухвала Одеського апеляційного адміністративного суду від 11 жовтня 2011 року підлягають скасуванню, а справа направленню на новий розгляд до суду першої інстанції.

При новому розгляді суди повинні також врахувати, що чинним законодавством України на сторону цивільно-правової угоди - покупця товарів (робіт, послуг), яка є платником податків, не покладено обов'язку за можливі будь-які неправомірні дії постачальників товару зазнавати певних негативних наслідків у вигляді позбавлення права на формування податкового кредиту. Лише достовірне встановлення в ході судового розгляду на підставі належних доказів факту узгодженості дій платника податків з недобросовісними постачальниками з метою незаконного отримання податкових вигод або його обізнаності з такими діями постачальників чи сприяння ухиленню постачальниками товару від виконання податкових зобов'язань може слугувати підставою для відмови у праві на податковий кредит. При цьому, такі висновки не можуть ґрунтуватися на припущеннях, а можуть ґрунтуватися лише на належних, достатніх, а також тих доказах, які одержані з дотриманням закону.

Під час нового розгляду справи суду першої інстанції необхідно врахувати викладене, всебічно і повно з'ясувати і перевірити всі фактичні обставини справи, об'єктивно оцінити докази, що мають юридичне значення для її розгляду та вирішення спору по суті, і в залежності від встановленого правильного визначити норми матеріального права, що підлягають застосуванню до спірних правовідносин, та прийняте обґрунтоване і законне судове рішення.

Керуючись ст. ст. 55, 160, 167, 210, 220, 221, 223, ч. 2, ч. 4 ст. 227, ст. ст. 230, 231, ч. 5 ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Касаційну скаргу Цюрупинської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Херсонській області задовольнити частково.

Постанову Херсонського окружного адміністративного суду від 23 березня 2011 року та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 11 жовтня 2011 року скасувати, а справу направити на новий судовий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і оскарженню не підлягає.

Головуючий: _____________________ Л.І. Бившева

Судді: _____________________ А.М. Лосєв

_____________________ Т.М. Шипуліна