Справа № 159/4054/15а,2а/159/143/15
Суддя: Святецький Віктор Валентинович
Дата ухвалення: 2015-11-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 листопада 2015 року Справа № 876/8905/15

Львівський апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Святецького В.В.

суддів Гудима Л.Я., Довгополова О.М.,

з участю секретаря судового засідання Гнідець Р.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу управління Пенсійного фонду України в м. Ковелі та Ковельському районі Волинської області на постанову Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 18 серпня 2015 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до управління Пенсійного фонду України в м. Ковелі та Ковельському районі Волинської області про зарахування періоду роботи до стажу роботи,-

В С Т А Н О В И В :

29 липня 2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до управління Пенсійного фонду України в м. Ковелі та Ковельському районі Волинської області в якому просив зобовязати зарахувати до його стажу роботи, що дає право на призначення пенсії за віком періоду роботи у кооперативі «Агрострой» з 15.02.1989 року по 27.04.1989 року на посаді начальника дільниці №1 та з 01.05.1989 року по 01.12.1992 року на посаді майстра дільниці №1, а також зобовязати відповідача провести перерахунок його пенсії у звязку із збільшенням загального страхового стажу починаючи з 30 травня 2015 року.

Ковельський міськрайонний суд Волинської області від 18 серпня 2015 року позов задовольнив частково.

Зобовязав УПФУ у м. Ковелі та Ковельському районі Волинської області зарахувати до стажу роботи ОСОБА_1, що дає право на призначення пенсії за віком, період його роботи на посаді начальника дільниці №1 з 15.02.1989р. по 27.04.1989р., а також на посаді майстра дільниці №1 з 01.05.1989р. по 01.12.1992р. у кооперативі «Агробуд», врахувавши записи під номерами 20-22 у трудовій книжці позивача, заведеній 15.05.71р., де маються записи про вищезазначені періоди роботи позивача і назва роботодавця російською мовою кооператив «Агрострой».

Також суд зобовязав УПФУ у м. Ковелі та Ковельському районі Волинської області провести перерахунок призначеної ОСОБА_1 пенсії за віком з врахуванням вищевказаних періодів його роботи: на посаді начальника дільниці №1 з 15.02.89р. по 27.04.89р., а також на посаді майстра дільниці № 1 з 01.05.89р. по 01.12.92р. у кооперативі «Агробуд», врахувавши записи під номерами 20 22 у трудовій книжці позивача, заведеній 15.05.71 р., де маються записи про вищезазначені періоди роботи позивача і назва роботодавця російською мовою кооператив «Агрострой», з 30.05.15р. В решті позову відмовив.

Не погодившись з таким рішенням суду першої інстанції, УПФ України в м. Ковелі та Ковельському районі подало апеляційну скаргу, оскільки вважає, що постанова прийнята з порушенням норм матеріального та процесуального права, при неповному зясуванні обставин, які мають значення для справи, що призвело до неправильного вирішення спору.

В апеляційній скарзі зазначає, що запис №22 трудової книжки позивача не відповідає Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників від 17.08.1993 року №110. УПФУ зверталось із відповідними запитами до архівних установ щодо наявності документів про трудову діяльність ОСОБА_1 в кооперативі «Агростой». Однак, документи кооперативу на зберігання у трудовий архів виконавчого комітету Ковельської міської ради на зберігання не надходили.

За таких обставин, просить скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою відмовити в задоволенні позову в повному обсязі.

Фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється відповідно до ч. 1 ст. 41 Кодексу адміністративного судочинства України, у зв'язку з неявкою у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом встановлено, що позивачу з 30.05.2015 року призначено пенсію відповідно до ст. 26 закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування».

В травні 2015 року позивач звернувся із заявою до Управління Пенсійного фонду України в м. Ковелі та Ковельському районі про зарахування до його стажу роботи період з 15.02.1989 року по 27.04.1989 року та з 01.05.1989 року по 01.12.1992 року.

Листом УПФ України в м. Ковелі та Ковельському районі від 28.05.2015 року №175/с-01 позивачу відмовлено у зарахуванні вказаних періодів роботи, оскільки записи у трудовій книжці позивача внесені з порушенням вимог п. 2.4 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Мінсоцзахисту населення України № 58 від 29.07.93р. з подальшими змінами та доповненнями. А архівними чи іншими документами не вдалось підтвердити роботу позивача в кооперативі «Агробуд» у спірний період.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що неакуратність здійснених записів у трудовій книжці не може слугувати підставою для відмови у зарахуванні відповідних періодів роботи до стажу роботи позивача.

Такі висновки суду першої інстанції, на думку апеляційного суду відповідають фактичним обставинам справи, нормам матеріального і процесуального права та є вірними.

Зі змісту ч.3 ст.23 Загальної Декларації прав людини, п.4 ч.1 Європейської Соціальної хартії та ч.3 ст.46 Конституції України випливає, що кожна особа похилого віку має право на справедливу і задовільну винагороду, соціальний захист, за роки важкої праці та шкідливих робіт, - яка є основним джерелом існування для них самих та їхніх сімей.

Відповідно до ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 26 Закону України від 9 липня 2003 року № 1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» право на призначення пенсії за віком мають чоловіки - після досягнення ними 60 років та наявності у них страхового стажу не менше п'ятнадцяти років.

Статтею 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» визначено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Зазначене положення кореспондується зі ст. 48 КзПП, якою передбачено, що трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.

Трудові книжки ведуться на всіх працівників, які працюють на підприємстві, в установі, організації або у фізичної особи понад п'ять днів. Трудові книжки ведуться також на позаштатних працівників при умові, якщо вони підлягають загальнообов'язковому державному соціальному страхуванню, студентів вищих та учнів професійно-технічних навчальних закладів, які проходять стажування на підприємстві, в установі, організації.

На час виникнення спірних правовідносин діяла Інструкція про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах і організаціях, затверджена постановою Держкомом праці СРСР від 20.06.1974 р. № 162.

Згідно п.2.3 Інструкції від 20.06.74 р. № 162 передбачено, що усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження). Записи виконуються арабськими цифрами (число і місяць - двозначними). Наприклад, якщо робітник або службовець прийнятий на роботу 5 січня 1993 р., у графі 2 трудової книжки записується "05.01.1993". Записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилами чорного, синього або фіолетового кольору.

Пункт 2.5 Інструкції №162 передбачає, що у разі виявлення неправильного або неточного запису відомостей про роботу, переведення та заохочення, виправлення виконується адміністрацією того підприємства, де було зроблено відповідний запис. Адміністрація за новим місцем роботи зобов'язаний надати працівнику в цьому необхідну допомогу.

У разі необхідності адміністрація видає працівникам на їх прохання завірені виписки з трудових книжок. Якщо підприємство, яке внесло неправильний або неточний запис, ліквідоване, виправлення вноситься його правонаступником, а в разі його відсутності органом вищий за підпорядкуванням, якому було підпорядковано ліквідоване підприємство.

Суд першої інстанції встановив та підтверджується матеріалами справи, що записи трудової книжки позивача за №19-22 (за період з 15.02.1989р. по 01.12.1992р.) внесені кульковою ручкою із зазначенням дати прийняття, переведення та звільнення з роботи з посиланням на відповідні накази, тобто, у відповідності до Інструкції про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах і організаціях, затверджена постановою Держкомом праці СРСР від 20.06.1974 р. № 162. Крім того, внесені записи завірені печаткою кооперативу «Агрострой».

Дані обставини також підтверджуються показами свідків під час розгляду справи судом першої інстанції у відповідності до вимог до п. 18 «Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній», затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 року №637.

Згідно з частиною 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідач як суб'єкт владних повноважень правомірності свого рішення про відмову в зарахуванні в стаж роботи позивача періоди з 15.02.1989р. по 27.04.1989р. та з 01.05.1989р. по 01.12.1992р., належним чином не довів, а тому колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про визнання дій відповідача протиправними та задоволення позовних вимог у цій частині.

Враховуючи викладене, доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, що призвело до невірного вирішення спору, а тому оскаржене судове рішення є законними та обґрунтованими, а підстави для його скасування відсутні.

В силу ст. 200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасовано правильне по суті рішення з одних лише формальних міркувань.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів визнає, що суд першої інстанції, вирішуючи даний публічно-правовий спір, правильно встановив обставини справи та ухвалив законне рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права, постанова суду першої інстанції ґрунтується на повно, обєктивно і всебічно зясованих обставинах, доводи апеляційної скарги їх не спростовують, а тому підстав для скасування постанови суду першої інстанції немає.

Керуючись ст. 41, ч. 3 ст. 160, ст.ст.195, 196, п. 1 ч. 1 ст.198, ст. ст. 200, 205, 206, 254 КАС України, суд,-

У Х В А Л И В :

апеляційну скаргу управління Пенсійного фонду України в м. Ковелі та Ковельському районі Волинської області залишити без задоволення, а постанову Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 18 серпня 2015 року у справі № 159/4054/15-а - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів після набрання нею законної сили шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції, а в разі складення ухвали в повному обсязі відповідно до статті 160 КАС України з дня складення ухвали в повному обсязі.

Головуючий суддя В.В. Святецький

Судді Л.Я. Гудим

ОСОБА_2

Ухвала в повному обсязі складена 23 листопада 2015 року.