Справа № 823/3314/13-а
Суддя: Кошіль В.В.
Дата ухвалення: 2015-12-01 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"01" грудня 2015 р. м. Київ К/800/55979/14

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:

Головуючого Кошіля В.В.

Суддів Борисенко І.В.

Моторного О.А.

при секретарі Калініні О.С.

за участю представників сторін:

позивача - Завальнюка К.Г., Лісовського А.В., Лисенка Ю.М.

відповідача - Савенко Ю.Н.

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Катеринопільський елеватор»

на постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 14.10.2014

у справі № 823/3314/13-а

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Катеринопільський елеватор»

до Звенигородської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Черкаській області

про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Катеринопільський елеватор» звернулось до суду з позовом про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень Звенигородської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Черкаській області від 10.10.2013 № та № .

Постановою Черкаського окружного адміністративного суду від 21.11.2013 позов задоволено; визнано протиправними та скасовано спірні податкові повідомлення-рішення, з підстав обґрунтованості позовних вимог.

Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 14.10.2014 постанову суду першої інстанції скасовано та ухвалено нову постанову, якою у задоволенні позовних вимог відмовлено, з мотивів правомірності прийняття спірних податкових повідомлень-рішень.

В касаційній скарзі позивач просить скасувати рішення суду апеляційної інстанції та залишити без змін рішення суду першої інстанції, як таке, що прийняте у відповідності до норм матеріального та процесуального права.

Позивач в запереченнях на касаційну скаргу просить відмовити в задоволенні касаційної скарги, а оскаржувану постанову суду апеляційної інстанції залишити без змін, як таку, що відповідає правильному застосуванню норм матеріального та процесуального права.

Представником відповідача в судовому засіданні заявлено клопотання про заміну відповідача, у зв'язку із реорганізацією, із Звенигородської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Черкаській області на правонаступника - Звенигородську об'єднану державну податкову інспекцію Головного управління ДФС у Черкаській області.

Відповідно до ст. 55 Кодексу адміністративного судочинства України у разі вибуття або заміни сторони чи третьої особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд допускає на будь-якій стадії адміністративного процесу заміну відповідної сторони чи третьої особи її правонаступником. Усі дії, вчинені в адміністративному процесі до вступу правонаступника, обов'язкові для нього в такій самій мірі, у якій вони були б обов'язкові для особи, яку він замінив.

Суд касаційної інстанції, розглянувши заявлене клопотання, дійшов висновку про його задоволення.

Перевіривши правильність застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, юридичної оцінки обставин справи, колегія суддів Вищого адміністративного суду України приходить до висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню, з огляду на наступне.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що за результатами проведеної позапланової невиїзної документальної перевірки ТОВ «Катеринопільський елеватор» з питань визначення своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податку на додану вартість при здійснені операцій з придбання товарів, робіт (послуг) з ФГ «Литвин Іван Віталійович» та ФГ «Лукра» за грудень 2012 року, складено акт № 86/23-12-22-017/32580463 від 30.09.2013, в якому зафіксовано порушення: п. 198.1 ст. 198, п. п. 200.3, 200.4 ст. 200 Податкового кодексу України, в результаті чого завищено від'ємне значення різниці між сумою податкового зобов'язання та сумою податкового кредиту за грудень 2012 року в сумі 1 372 842 грн.; п. п. 200.1, 200.3 ст. 200 Податкового кодексу України, в результаті чого завищено заявлену суму бюджетного відшкодування податку на додану вартість за грудень 2012 року в розмірі 1 371 842 грн.

На підставі результатів проведеної перевірки, 10.10.2013 відповідачем прийняті податкові повідомлення-рішення:

- № про зменшення розміру від'ємного значення суми податку на додану вартість у розмірі 1 371 842 грн.;

- № про зменшення суми бюджетного відшкодування (у тому числі заявленого в рахунок зменшення податкових зобов'язань наступних податкових періодів) податку на додану вартість у розмірі 1 371 842 грн.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем правомірно сформований податковий кредит, обчислено від'ємне значення між сумою податкового кредиту та податковими зобов'язаннями і розраховано бюджетне відшкодування з податку на додану вартість за грудень 2012 року.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та відмовляючи в задоволенні позовних вимог, апеляційний адміністративний суд мотивував своє рішення тим, що з матеріалів справи не вбачається реальність здійснення фінансово-господарських операцій між позивачем та контрагентами (ФГ «Литвин Іван Віталійович», ФГ «Лукра»), що обумовлює відсутність правових підстав для визнання права ТОВ «Катеринопільський елеватор» на формування податкового кредиту за результатами їх здійснення, правомірність обчислення позивачем від'ємного значення і бюджетного відшкодування за грудень 2012 року.

Однак, такі висновки судів є передчасними та такими, що зроблені без повного та всебічного з'ясування обставин у справі.

Так, статтею 69 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів. Докази суду надають особи, які беруть участь у справі. Суд може запропонувати надати додаткові докази або витребувати додаткові докази за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, або з власної ініціативи.

Згідно ст. 159 КАС України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим, тобто таким, що ухвалене відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржувані рішення судів першої та апеляційної інстанцій вказаним вимогам не відповідають, оскільки докази, на які послалися суди на обґрунтування своїх рішень, є обов'язковими, але не вичерпними, з огляду на те, що предмет доказування у справі, яка розглядається, становлять обставини, що підтверджують або спростовують реальність здійснення самих господарських операцій, а відтак і обґрунтованість визначення податкового кредиту позивача.

Відповідно до ч. ч. 4, 5 ст. 11 КАС України суд вживає передбачені законом заходи, необхідні для з'ясування всіх обставин у справі, у тому числі щодо виявлення та витребування доказів з власної ініціативи. Суд повинен запропонувати особам, які беруть участь у справі, подати докази або з власної ініціативи витребувати докази, яких, на думку суду, не вистачає.

В даному випадку, судами попередніх інстанцій не досліджено обставин, що підтверджують або спростовують реальність здійснення самих господарських операцій між позивачем та контрагентами (ФГ «Литвин Іван Віталійович», ФГ «Лукра»), не досліджено умов укладених договорів, а також можливостей контрагентів позивача щодо виконання укладених з позивачем договорів, а саме: наявності технічних та технологічних можливостей у контрагентів щодо виконання умов укладених договорів; питання щодо фактичної сплати позивачем податку на додану вартість в ціні товарів (послуг), що придбані платником податку; руху активів у процесі здійснення господарських операцій між позивачем та контрагентами.

Для вирішення спору важливе значення також має встановлення факту реєстрації та перебування контрагентів платника податку в стані платників податку на додану вартість, що надає право таким платникам видавати податкові накладні, які є підставою для формування податкового кредиту.

Судам попередніх інстанцій слід врахувати, що презумпція добросовісності платника податків означає, що подані платником контролюючому органу документи податкової звітності є дійсними, повно та об'єктивно відтворюють господарські операції, що є об'єктом оподаткування та/або фінансові показники яких впливають на податковий обов'язок платника податків, якщо інше не буде доведено контролюючим органом. У площині процесуального регулювання презумпції добросовісності платника податків відповідає обов'язок доведення контролюючим органом правомірності прийнятого рішення в судовому процесі, порушеному за позовом платника податків про скасування рішення як неправомірного (ч. 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України). У разі надання контролюючим органом доказів, які спростовують дійсність чи повноту даних поданої платником податків податкової звітності, платник податків відповідно до встановленого ч. 1 ст. 71 зазначеного Кодексу обов'язку кожної сторони довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення (крім випадків, встановлених ст. 72 цього Кодексу), повинен довести наявність законних підстав, для врахування задекларованих в податковому обліку даних при визначенні суми його податкового обов'язку.

Також слід врахувати, що наявність або відсутність окремих документів, а так само помилки у їх оформленні не є підставою для висновків про відсутність господарської операції, якщо з інших даних вбачається, що фактичний рух активів або зміни у власному капіталі чи зобов'язаннях платника податків, у зв'язку з його господарською діяльністю, мали місце.

Згідно ч. 2 ст. 227 КАС України підставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення норм процесуального права, які унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.

За вказаних обставин, Вищий адміністративний суд України приходить до висновку про необхідність скасування рішень судів попередніх інстанцій та направлення справи на новий судовий розгляд до суду першої інстанції.

При новому розгляді слід взяти до уваги вищезазначене та прийняти законне і обґрунтоване рішення відповідно до норм матеріального та процесуального права, надати належну правову оцінку обставинам у справі.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 221, 223, 227, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

УХВАЛИВ:

Допустити заміну по даній справі відповідача - Звенигородської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Черкаській області її правонаступником - Звенигородською об'єднаною державною податковою інспекцією Головного управління ДФС у Черкаській області.

Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Катеринопільський елеватор» задовольнити частково.

Постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 14.10.2014 та постанову Черкаського окружного адміністративного суду від 21.11.2013 скасувати.

Справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню не підлягає.

Головуючий В.В. Кошіль
Судді І.В. Борисенко
О.А. Моторний