Справа № 338/418/15
Суддя: Дякович Віктор Петрович
Дата ухвалення: 2015-12-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 грудня 2015 року Справа № 876/5430/15

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді: Дяковича В.П.,

суддів: Онишкевича Т.В., Попка Я.С.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в Богородчанському районі Івано-Франківської області на постанову Богородчанського районного суду Івано-Франківської області від 27 квітня 2015 року по справі № 338/418/15-а за позовом ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в Богородчанському районі Івано-Франківської області про визнання правомірними дій та зобовязання здійснити перерахунок пенсії, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом, яким після уточнення позовних вимог просив визнати неправомірною відмову Управління Пенсійного фонду України в Богородчанському районі Івано-Франківської області в перерахунку пенсії з урахуванням пільгового обчислення стажу та зобовязати відповідача зарахувати в пільговому обчисленні (зарахувавши кожний рік роботи за один рік і шість місяців) період роботи з 12.04.1981 року по 15.01.1998 року, з 01.04.2000 року по 15.12.2002 року, з 01.06.2003 року по 12.04.2005 року, з 01.05.2005 року по 14.01.2006 року, з 16.02.2006 року по 19.02.2008 року, з 03.06.2008 року по 15.05.2009 року, з 20.03.2012 року по 11.07.2014 року як трудовий стаж вироблений в місцевостях, прирівняних до району Крайньої Півночі та в районах Крайньої Півночі; зобовязати відповідача зробити перерахунок та виплатити йому пенсію з врахуванням пільгового обчислення стажу з вересня 2013 року (з моменту призначення пенсії).

Ухвалою Богородчанського районного суду Івано-Франківської області від 27 квітня 2015 року адміністративний позов ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України Богородчанському районі про визнання неправомірними дій щодо не включення пільгового обчислення стажу роботи в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, які прирівнюються до районів Крайньої Півночі в частині вимог за період з вересня 2013 року по 18 вересня 2014 року залишено без розгляду.

Постановою Богородчанського районного суду Івано-Франківської області від 27 квітня 2015 року адміністративний позов задоволено частково: визнано неправомірною відмову Управління Пенсійного Фонду України в Богородчанському районі в перерахунку пенсії позивачу з врахуванням пільгового стажу та зобовязано Управління Пенсійного Фонду України в Богородчанському районі провести перерахунок пенсії позивачу зарахувавши в пільговому обчисленні період роботи з 12.04.1981 року по 15.01.1998 року, з 01.04.2000 року по 15.12.2002 року, з 01.06.2003 року по 12.04.2005 року, з 01.05.2005 року по 14.01.2006 року, з 16.02.2006 року по 19.02.2008 року, з 03.06.2008 року по 15.05.2009 року, з 20.03.2012 року по 30.11.2013 року, як трудовий стаж, зароблений в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі та в районах Крайньої Півночі, зарахувавши один рік роботи за один рік шість місяців; зобовязано відповідача зробити перерахунок пенсії, що виплачується позивачу з врахуванням пільгового стажу з 19 вересня 2014 року. В решті позовних вимог відмовлено.

Управління Пенсійного фонду України в Богородчанському районі Івано-Франківської області постанову суду першої інстанції оскаржило, подало апеляційну скаргу, зазначивши, що оскаржувана постанова винесена з порушенням норм матеріального та процесуального права, висновки суду не відповідають обставинам справи, просить її скасувати та прийняти нову, якою в позові відмовити.

В обґрунтування апеляційної скарги вказує на те, що обов'язковою умовою надання пільг при обчисленні стажу роботи в районах Крайньої Півночі один рік роботи за один рік 6 місяців є наявність письмового трудового договору про роботу у вказаній місцевості. А оскільки до заяви не було додано необхідних підтверджуючих документів, а саме письмових договорів про роботу в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, то відповідно і не було правових підстав для обчислення позивачу стажу роботи в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі.

У звязку з відсутністю клопотань від усіх осіб, які беруть участь у справі, про розгляд справи за їх участю, колегія суддів вважає можливим розглянути дану справу в порядку письмового провадження згідно з п.1 ч.1 ст. 197 КАС України.

Судова колегія заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши підстави апеляційної скарги, вважає за необхідне її задовільнити, а постанову суду першої інстанції скасувати, та прийняти нову з наступних підстав.

Відповідно до ст. 202 КАС України суд апеляційної інстанції скасовує постанову суду першої інстанції, та приймає нову постанову, якщо визнає, що суд першої інстанції неповно зясував обставини справи, що мають значення для справи, порушив норми матеріального права, що призвели до неправильного вирішення справи.

Суд першої інстанції задовольняючи частково адміністративни й позов виходив з того, що період роботи позивача з 12.04.1981 року по 15.01.1998 року, з 01.04.2000 року по 15.12.2002 року, з 01.06.2003 року по 12.04.2005 року, з 01.05.2005 року по 14.01.2006 року, з 16.02.2006 року по 19.02.2008 року, з 03.06.2008 року по 15.05.2009 року, з 20.03.2012 року по 30.11.2013 року, в районах Крайньої Півночі та в місцевості прирівняній до районів Крайньої Півночі підтверджується трудовою книжкою та довідкою, виданою Прикарпатським управлінням бурових робіт, які наводились вище та є у матеріалах пенсійної справи позивача і які уточнюють особливий характер праці чи умов праці, необхідних для призначення пільгової пенсії, підтверджують постійну зайнятість на пільговій роботі, в яких зазначено про розповсюдження пільг, передбачених Указом Президії Верховної Ради Союзу РСР від 10 лютого 1960 року "Про впорядкування пільг для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі", Указом Президії Верховної Ради Союзу РСР від 26 вересня 1967 року "Про розширення пільг для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі", а тому відповідачем безпідставно було відмовлено позивачу у пільговому розрахунку стажу.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

За правилами абзаців першого та другого пункту 5 Прикінцевих положень Закону № 1058-ІV період роботи до 1 січня 1991 року в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі колишнього Союзу РСР, а також на острові Шпіцберген зараховується до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло до 1 січня 1991 року. Пільгове обчислення страхового стажу застосовується для осіб, які працювали в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, та на яких поширювалися пільги, передбачені для працюючих в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, відповідно до Указу від 10 лютого 1960 року, постанови № 148, Указу від 26 вересня 1967 року.

Указом від 10 лютого 1960 року передбачено надання всім робітникам і службовцям державних, кооперативних і громадських підприємств, установ і організацій таких пільг: виплату надбавок до заробітної плати, надання додаткових відпусток, можливість об'єднання відпусток, але не більш як за три роки, виплату різниці між розміром допомоги по соціальному страхуванню і фактичним заробітком (включаючи надбавки) у разі тимчасової втрати працездатності (статті 1-4).

Статтею 5 цього Указу встановлено надання додаткових пільг, зокрема, зарахування одного року роботи у вказаних районах за один рік і шість місяців роботи при обчисленні стажу, що дає право на отримання пенсії за віком і по інвалідності працівникам, які переводились, направлялись або запрошувались на роботу в райони Крайньої Півночі і в місцевості, прирівняні до районів Крайньої Півночі, з інших місцевостей країни, за умови укладення ними трудових договорів про роботу в цих районах строком на п'ять років, а на островах Північного Льодовитого океану - два роки.

Аналогічні умови щодо застосування пільг, передбачених статтею 5 Указу від 10 лютого 1960 року, передбачені й Інструкцією про порядок надання пільг особам, які працюють у районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, затвердженою постановою Державного комітету Ради Міністрів СРСР з питань праці і заробітної плати та Президії ВЦРПС від 16 грудня 1967 року № 530/П-28.

Абзацом першим пункту 5.9 Положення про вахтовий метод встановлено, що працівникам підприємств та організацій, які виїжджають для виконання робіт вахтовим методом у райони Крайньої Півночі або в прирівняні до них місцевості з інших районів держави, надаються пільги, передбачені статтями 1-4 Указу від 10 лютого 1960 року, з врахуванням змін та доповнень, внесених статтями 1 та 2 Указу від 26 вересня 1967 року.

Таким чином, пільги передбачені статтею 5 Указу від 10 лютого 1960 року, в тому числі зарахування одного року роботи у районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, за один рік і шість місяців роботи при обчисленні стажу, що дає право на отримання пенсії за віком і по інвалідності, не поширюються на працівників, що працювали вахтовим методом.

Судом встановлено, що позивач з 12.04.1981 року по 15.01.1998 року працював слюсарем ремонтником робота вахтово - експедиційним методом в місцевості прирівняній до районів Крайньої Півночі (Ханти-Мансійський автономний округ Тюменської області та Ямало-Ненецький автономний округ Тюменської області), з 01.04.2000 року по 15.12.2002 року працював слюсарем по обслуговуванню бурових в "Спец УБР Туртас" Тюменської області в місцевості прирівняній до районів Крайньої Півночі, 01.06.2003 року по 12.04.2005 року працював слюсарем по обслуговуванню бурових в місцевості прирівняній до районів Крайньої Півночі (Ханти-Мансійський автономний округ Тюменської області) з 01.05.2005 року по 14.01.2006 року - працював слюсарем по обслуговуванню бурових в місцевості прирівняній до районів Крайньої Півночі (Ханти-Мансійський автономний округ Тюменської області), з 16.02.2006 року по 19.02.2008 року працював слюсарем по обслуговуванню бурових в місцевості прирівняній до районів Крайньої Півночі (Ханти-Мансійський автономний округ Тюменської області) з 03.06.2008 року по 15.05.2009 року в місцевості прирівняній до районів Крайньої Півночі (Ямало-Ненецький автономний округ Тюменської області) з 20.03.2012 року по 11.07.2014 року - працював слюсарем по обслуговуванню бурових в районі Крайньої Півночі, що підтверджується довідками, виданої Прикарпатським управлінням бурових робіт №10-300 від 03.03.2015 року, №10-145 від 29.10.2013 року, довідкою виданою "Спец УБР Туртас" №45 від 14.09.2007 року.

У довідці від 03.03.2015 року за № 10-300 вказано, що робота вахтово-експедиційним методом проводилась у режимі 15 робочих днів в МПКП та РКП в місяць по 12 годин за добу. До заробітної плати виплачувався районний коефіцієнт і північна надбавка, а також надавалися додаткові відпустки.

Отже, робота позивача вахтовим методом по 15 днів на місяць у районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, за трудовим договором із підприємством, що не було розташоване у цих районах, не дає йому права на пільги з кратного обчислення трудового стажу (один рік за один рік і шість місяців).

З огляду на викладене колегія суддів приходить до висновку, що на працівників, які працювали вахтовим методом в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, поширюються пільги, передбачені статтями 1-4 Указу від 10 лютого 1960 року, а додаткові пільги, передбачені статтею 5, зокрема зарахування одного року роботи у районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, за один рік і шість місяців роботи при обчисленні стажу, що дає право на отримання пенсії за віком і по інвалідності, не поширюються. Аналогічна правова позиція висловлена в постанові Верховного Суду України від 27 жовтня 2015 року у справі №338/1079/14-а, а відповідно до ч. 1 ст. 244-2 Кодексу адміністративного судочинства України суди зобов'язані привести свою судову практику у відповідність з рішенням Верховного Суду України.

Відтак, колегія суддів приходить до висновку, що позовні вимоги позивача є безпідставними і задоволенню не підлягають.

Судова колегія вважає, що висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам справи, а тому постанову суду першої інстанції необхідно скасувати і винести нову, якою в задоволенні позову відмовити повністю.

Керуючись статтями 160 ч.3, 195, 197, 198 п.3, 202, 205, 207, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в Богородчанському районі Івано-Франківської області задоволити.

Постанову Богородчанського районного суду Івано-Франківської області від 27 квітня 2015 року по справі № 338/418/15-а - скасувати та прийняти нову постанову, якою в задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 відмовити повністю.

Постанова набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, що беруть участь у справі та може бути оскаржена протягом двадцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя В.П. Дякович

Судді Т.В. Онишкевич

ОСОБА_2