Справа № 2а-6341/09/0670
Суддя: Стародуб О.П.
Дата ухвалення: 2015-12-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 грудня 2015 року м. Київ К/9991/5296/12

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України

в складі: головуючий - Стародуб О.П.,

судді - Ємельянова В.І., Рецебуринський Ю.Й.

розглянувши у попередньому судовому засіданні касаційну скаргу Державного комітету України по земельним ресурсам на постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 20.12.2011р. у справі за позовом ОСОБА_1 до Державного комітету України по земельним ресурсам, Головного управління Державного комітету України із земельних ресурсів в Житомирській області про стягнення заборгованості, -

в с т а н о в и л а:

У вересні 2009 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, з урахуванням збільшення позовних вимог, про визнання протиправним та скасування рішення Державного комітету України із земельних ресурсів від 05.05.2009р. № 6011/15/13-09, зобов'язання відповідача прийняти рішення про надання йому з 23.03.2009р. відпустки по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку з виплатою за цей період допомоги відповідно до законодавства, визнання недійсним наказу №395-кт від 24.07.2009р. про його звільнення.

Постановою Житомирського окружного адміністративного суду від 13.09.2010р. в задоволенні позову відмовлено.

Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 20.12.2011р. рішення суду першої інстанції скасовано, прийнято нову постанову, якою позов задоволено частково.

Визнано протиправним та скасовано наказ Державного комітету України із земельних ресурсів «Про звільнення ОСОБА_1.» від 24.07.2009р. №395-кт.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

З таким рішенням апеляційного суду не погодився відповідач Державний комітет України по земельним ресурсам, подав касаційну скаргу, в якій посилається на порушення апеляційним судом норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи. Просить скасувати постановлене апеляційним судом рішення та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Заслухавши доповідача по справі, перевіривши матеріали справи та касаційну скаргу в межах наведених у ній доводів, колегія суддів приходить до висновку, що касаційна скарга задоволенню не підлягає з наступних мотивів та передбачених законом підстав.

Так, судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що наказом від 27.03.2008р. №129-кт позивача призначено в.о. начальника відділу земельних ресурсів у Радомишльському районі Житомирської області, звільнивши з посади начальника Радомишльського районного відділу земельних ресурсів Житомирської області.

У період з 25.09.2008р. по 31.12.2008р. позивач перебував на амбулаторному лікуванні відповідно до листків непрацездатності.

В подальшому, позивач перебував на лікарняному з 08.01.2009р. по 27.01.2009р., що підтверджується відповідними листками непрацездатності.

У період з 28.01.2009р. по 10.02.2009р. позивач перебував на лікарняному по догляду за хворою дитиною відповідно до листка непрацездатності.

З 11.02.2009р. по 20.02.2009р. позивач здійснював догляд за хворою дитиною, що підтверджується відповідною довідкою районної поліклініки м. Радомишль № 67, листок непрацездатності за цей час не видавався.

У період з 23.02.2009р. по 23.03.2009р. позивач перебував на амбулаторному лікуванні відповідно до листка непрацездатності.

20.03.2009р. позивач поштою надіслав до відповідача заяву від 17.03.2009р. про надання йому з 23.03.2009р. відпустки по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, проте 05.05.2009р. в наданні зазначеної відпустки йому було відмовлено з підстав перебування позивача на листках непрацездатності понад 4 місяці підряд без направлення на МСЕК.

Наказом Голови Державного комітету України із земельних ресурсів від 24.07.2009р. № 395-кт позивача звільнено із займаної посади на підставі пункту 5 частини 1 статті 40 КЗпП України у зв'язку з нез'явленням на роботу протягом 4 місяців і 17 днів підряд внаслідок тимчасової непрацездатності.

Відмовляючи в задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що позивач у період з 25.09.2008р. по 24.03.2009р., тобто більше чотирьох місяців підряд, не з'являвся на роботі, що підтверджується копіями листків непрацездатності, а тому відповідачем правомірно прийнято рішення про звільнення його з посади на підставі пункту 5 частини 1 статті 40 КЗпП України.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та задовольняючи позов частково, апеляційний суд виходив з того, що період нез'явлення позивача на роботу протягом більше чотирьох місяців підряд внаслідок тимчасової непрацездатності був перерваний 11.02.2009р., оскільки з цієї дати по 20.02.2009р. позивач здійснював догляд за хворою дитиною без видачі листка тимчасової непрацездатності, протягом квітня-липня позивачу листки непрацездатності не видавались, а тому станом на 24.07.2009р. у відповідача не було підстав для звільнення позивача на підставі пункту 5 частини 1 статті 40 КЗпП України з урахуванням того, що чотиримісячний строк безперервної непрацездатності позивача не настав.

Крім того, суд апеляційної інстанції виходив з того, що в матеріалах справи відсутні докази проведення засідання профспілкового комітету з розгляду подання начальника ГУ Держкомзему Вальчика В.Е. та надання згоди на звільнення позивача з посади.

З такими висновками суду апеляційної інстанції колегія суддів погоджується і вважає, що вони відповідають нормам матеріального та процесуального права та фактичним обставинам справи.

Мотиви та доводи, наведені у касаційній скарзі, висновки судів не спростовують і є безпідставними, оскільки після закінчення дії останнього листка тимчасової непрацездатності позивача минуло чотири місяці, звільнення позивача відбулось не у період його тимчасової непрацездатності, передбачені пунктом 5 частини першої статті 40 КЗпП України підстави звільнення в частині нез'явлення на роботу протягом більш як чотирьох місяців підряд внаслідок тимчасової непрацездатності, на час винесення оскаржуваного наказу були відсутні, а тому апеляційний суд обґрунтовано прийняв рішення про часткове задоволенні позовних вимог.

Посилання позивача в обґрунтування касаційної скарги на те, що позивач з вересня 2008 року по лютий 2009 року більше чотирьох місяців був непрацездатним також є безпідставним і висновки судів не спростовує, оскільки в ході розгляду справи встановлено, що рішення про звільнення було прийняте після закінчення періоду тимчасової непрацездатності, а частина листків тимчасової непрацездатності була видана з порушеннями.

Відповідно до частини першої статті 224 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

За наведених обставин колегія суддів приходить до висновку, що судами правильно встановлено обставини справи та ухвалено рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому касаційну скаргу слід залишити без задоволення, а судові рішення - без змін.

Керуючись статтями 210, 220, 220-1, 223, 224, 230, 231, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Державного комітету України по земельним ресурсам залишити без задоволення, а постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 20.12.2011р. у даній справі - без змін.

Ухвала набирає законної сили в порядку статті 254 КАС України і може бути переглянута Верховним Судом України з підстав та в порядку передбаченому главою 3 розділу IV КАС України.

Головуючий: О.П. Стародуб

Судді: В.І. Ємельянова

Ю.Й. Рецебуринський