Справа № 814/2837/15
Суддя: Желєзний І. В.
Дата ухвалення: 2015-11-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

МИКОЛАЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Миколаїв

30 листопада 2015 року Справа № 814/2837/15

Миколаївський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Желєзного І.В. при секретарі судового засідання Науменко О.Г. розглянувши адміністративну справу

за позовомФізичної особи-підприємця ОСОБА_1, АДРЕСА_1 (а/с №53, 54030), Миколаїв, 54031

доДержавної податкової інспекції у Ленінському районі м. Миколаєва Головного управління Державної фіскальної служби у Миколаївській області, вул. Гмирьова, 1/1, Миколаїв, 54028

провизнання протиправним та скасування податкових повідомлень-рішень, визнання протиправною та скасування вимоги,
ВСТАНОВИВ:

Позивач фізична особа-підприємець ОСОБА_1 звернулася до суду з адміністративним позовом до Державної податкової інспекції у Ленінському районі м. Миколаєва Головного управління ДФС у Миколаївській області (далі також відповідач, ДПІ) про визнання протиправними та скасування: податкового повідомлення-рішення від 25.12.2013 р. №; податкового повідомлення-рішення від 02.04.2014 р. № частково в сумі 13818,97 грн.; вимоги від 02.04.2014 р. №Ф- частково в сумі 22730,32 грн..

В обґрунтування вимог позивач вказав на помилковість висновків контролюючого органу щодо правомірності визначення: податкового зобовязання з податку на додану вартість; податкового зобовязання з податку на доходи фізичних осіб в частині визначення податку, в звязку з збільшенням контролюючим органом валового доходу субєкта господарювання на суму 65506,19грн. внаслідок висновку про реалізації підакцизних товарів на суму 78599,42грн. (в т.ч. ПДВ 13099,80грн.); суми недоїмки зі сплати єдиного внеску.

Відповідач позов не визнав, зазначивши про обґрунтованість рішень контролюючого органу про визначення податкових зобовязань з ПДВ, податку на доходи фізичних осіб та недоїмки зі сплати єдиного внеску.

Вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи та оцінивши наявні в них фактичні дані, які мають значення для вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що позов не належить задоволенню, виходячи з наступного.

При розгляді справи встановлено, що у листопаді-грудні 2013 року відповідачем проведена документальна планова виїзна перевірка позивача, за результатами якої складено акт від 09.12.2013 р. № 1053/14-02-17-03-, в якому викладені висновки про порушення субєктом господарювання:

- п.п. 49.18.5 п. 49.18 ст. 49, п.п. 139.1.9 п. 139.1 ст. 139, п. 177.2, 177.4 ст. 177 ПК України, в результаті чого занижено податок на доходи фізичних осіб за 2012 рік на суму 29530,97 грн.;

- п. 185.1 ст. 185, п. 188.1 ст. 188, п. 199.1 ст. 199, п. 198.6 ст. 198, п. 200.3 ст. 200 ПК України, п.п. 4.6.3 Порядку заповнення і подання податкової звітності з ПДВ, затвердженого наказом Міністерства фінансів України 25.11.2011 рік № 1492, в результаті чого занижено ПДВ за 2012 рік на загальну суму 36252,92 грн.;

- абз. 3 п.п. 1 п. 1 ст. 4, п. 1 п.п. 1, п.п. 2 ст. 6, п.п. 2 п. 1 ст. 7, п. 5 ст. 8, абз. 3 п. 8 ст. 9 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування", в результаті чого занижено єдиний внесок за 2012 рік на загальну суму 64717,90 грн.

На підставі акта перевірки 25.12.2013 р. відповідачем прийнято податкові повідомлення-рішення:

- № НОМЕР_1 на суму 54379,38 грн., у тому числі: 36252,92 грн. за основним платежем і 18126,46 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями;

- № НОМЕР_2 на суму 36913,71 грн., у тому числі: 29530,97 грн. за основним платежем і 7382,74 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями;

- № НОМЕР_3 на суму 97076,85 грн., у тому числі: 64717,90 грн. за основним платежем і 32358,95 грн. за штрафними санкціями.

За результатами адміністративного оскарження зазначених рішень 12.02.2014 р. Головним управлінням Міндоходів у Миколаївській області податкове повідомлення-рішення від 25.12.2013 р. № НОМЕР_2 скасовано на суму 3458,95 грн., а рішення від 25.12.2013 р. № НОМЕР_3 на суму 2824,14 грн.

02.04.2014 р. відповідачем прийнято податкове повідомлення-рішення № НОМЕР_4 на суму 33454,76 грн., у тому числі: 26763,81 грн. за основним платежем і 6690,95 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями, а також вимогу про сплату боргу від 02.04.2014 р. № Ф- на суму 59069,62 грн.

Висновки про порушення податкового законодавства, що стали підставою для донарахування податку на доходи фізичних осіб в частині, що оскаржується позивачем, полягають у тому, що перевіркою встановлено реалізацію підакцизних товарів (тютюнових виробів) в 2012 році на суму 65506,19 грн. (без урахування ПДВ), що не враховано субєктом господарювання при визначенні податкових зобовязань з податку на доходи з фізичних осіб за 2012 рік. Вказане порушення обґрунтоване даними Книги обліку доходів та витрат та актом планової документальної перевірки позивача від 19.03.2012 р., із яких слідує, що субєкт господарювання станом на 01.01.2012 р. мав залишки товарно-матеріальних цінностей (тютюнові вироби) на суму 65506,19 грн. (без урахування ПДВ), що віднесені до витратної частини, а станом на 31.12.2012 р. залишки товарно-матеріальних цінностей відсутні (0,00грн.).

Вказані обставини також підтвердженні позивачем, за твердженням якого тютюнові вироби на суму 65506,19 грн. (без урахування ПДВ) були утилізовані, оскільки втратили свої якісні характеристики (стали непридатними для вживання). При цьому, вказана обставина (утилізація товару) в обліку субєктом господарювання не відображена, позивачем не надано будь-яких фактичних даних на підтвердження вказаних суджень.

Вирішуючи про наявність в діях субєкта господарювання правопорушень податкового законодавства, суд керується п.177.2 ст.177 ПК України, приписами якої визначено, що об'єктом оподаткування є чистий оподатковуваний дохід, тобто різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та негрошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов'язаними з господарською діяльністю такої фізичної особи - підприємця. Таким чином, за встановлених в судовому засіданні обставин, суд дійшов висновку про правомірність збільшення контролюючим органом показника валового доходу позивача за 2012 рік на 65506,19 грн..

Доводи ДПІ про порушення податкового законодавства, що стали підставою для донарахування податку з податку на додану вартість, з якими погоджується суд, ґрунтуються на висновках про заниження субєктом господарювання податку на додану вартість за період, що був предметом перевірки, на суму 36252,94 грн..

Так, за даними обліку, декларації про майновий стан і доходи за 2012 рік та декларацій з ПДВ позивачем придбано цигарок по податковим накладним всього на суму 2367430,80 грн. (у т. ч. ПДВ 394571,80 грн.). Протягом 2012 року субєктом господарювання реалізовано цигарок з урахуванням торгівельної націнки 7,8% всього на суму 2283369,96 грн. (у т. ч. ПДВ 380561,66 грн.). Різниця вартості нереалізованих (не використаних у господарській діяльності цигарок) становить 84060,84грн. (у т. ч. ПДВ 14010,14 грн.). Оскільки залишок товару станом на 31.12.2012р. відсутній (0,00грн.), суму ПДВ - 14010,14 грн. з вартості товарів, які не використовувалися в оподатковуваних операціях, відповідно до вимог п. 198.3 ст. 198 ПК України, правомірно виключено зі складу податкового кредиту.

Крім того, суд погоджується з твердженнями відповідача про, що субєктом господарювання занижено ПДВ на суму 9143,00 грн. за рахунок подання позивачем уточнюючих розрахунків, на підставі яких неправомірно збільшено податковий кредит у квітні 2012 року (за результатами акта попередньої планової перевірки від 19.03.2012 р. №565/17-100-). Так, позивачем подано уточнюючу звітність з ПДВ з відємним значенням з метою зарахування відємного значення ПДВ (при відсутності боргу з ПДВ) в порушення приписів пп. 4.6.3 Порядку заповнення і подання податкової звітності, затвердженого наказом Міністерства фінансів України 25.11.2011 р. № 1492 "Про затвердження форм та Порядку заповнення і подання податкової звітності з ПДВ", в якому зазначено, що якщо за результатами поточного звітного періоду платником податку визначено від'ємне значення різниці між сумою податкових зобов'язань і сумою податкового кредиту, тобто заповнено рядок 19 декларації, така сума враховується у зменшення суми податкового боргу за попередні звітні періоди з ПДВ, у тому числі розстроченого або відстроченого відповідно до Кодексу. Оскільки станом на 01.01.2012 р., 01.02.2012 р., 01.03.2012 р., і 01.04.2012 р. за даними картки особового рахунку заборгованості з ПДВ у субєкта господарювання не було, позивачу правомірно донараховано ПДВ у розмірі 9143,00 грн..

До того ж, перевіркою встановлено реалізацію підакцизних товарів (тютюнових виробів) в 2012 році на суму 78605,99 грн. (у т. ч. ПДВ 13099,80 грн.), що не враховано субєктом господарювання при визначенні податкових зобовязань з податку на доходи з фізичних осіб за 2012 рік. Вказане порушення обґрунтоване даними Книги обліку доходів та витрат та актом планової документальної перевірки позивача від 19.03.2012 р., із яких слідує, що субєкт господарювання станом на 01.01.2012 р. мав залишки товарно-матеріальних цінностей (тютюнові вироби) на суму 78605,99 грн. (у т. ч. ПДВ 13099,80 грн.), що віднесені до витратної частини, а станом на 31.12.2012 р. залишки товарно-матеріальних цінностей відсутні (0,00грн.). За таких обставин, контролюючим органом правомірно на підставі п. 185.1 ст. 185, п. 188.1 ст. 188 ПК України збільшено позивачеві податкові зобовязання з податку на додану вартість на суму 13099,80грн..

В звязку з встановленням заниження позивачем чистого оподаткованого доходу на 170229,45 грн. та податкових зобовязань з податку на доходи з фізичних осіб і податку на додану вартість, ДПІ правомірно дійшла висновку про заниження позивачем єдиного внеску на суму 59069,62 грн..

Відповідно до вимог ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а в адміністративних справах про протиправність рішень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення та надання відповідних доказів покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. Відповідач довів належним чином обґрунтованість висновків акта перевірки від 09.12.2013 р., що стали підставою для прийняття оскаржуваних податкових повідомлень-рішень і вимоги.

Таким чином, відповідач субєкт владних повноважень при прийнятті оспорюваних рішень діяв на підставі, в спосіб, що передбачені законами України, з врахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення.

Вищенаведене в сукупності є підставою для відмови в задоволені позову.

Керуючись ст. ст. 11,70,71,86,159-163, 167 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

В задоволені позову відмовити.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів в порядку ст. 186 КАС України.

Суддя І.В. Желєзний