Справа № П/811/3269/15
Суддя: Р.І. Брегей
Дата ухвалення: 2015-12-07 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Україна КІРОВОГРАДСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД -------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 грудня 2015 року справа №П/811/3269/15

Кіровоградський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Брегея Р.І., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративний позов ОСОБА_1 до військової частини (польова пошта НОМЕР_1 ) (далі військова частина) про скасування наказу про звільнення, поновлення на посаді та стягнення грошового забезпечення за час вимушеного прогулу,

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до суду з заявою до відповідача про скасування наказу про звільнення, поновлення на посаді та стягнення грошового забезпечення за час вимушеного прогулу (а.с.36-37).
У судовому засіданні позивач підтримав вимоги заяви.
Стверджував, що його звільнили в період перебування на лікуванні та не забезпечили можливість проходження військово-лікарської комісії.
Представник відповідача заперечив щодо задоволення позову.
Пояснив, що ОСОБА_1 звільнено зі служби в Збройних Силах України на підставі Указу Президента та у спосіб визначений чинним законодавством.
Зазначив, що позивач відбув на лікування після звільнення.
Ухвалою суду від 02 грудня 2015 року прийнято рішення про завершення розгляду справи в порядку письмового провадження (а.с.86).
Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, зробив висновок про часткове задоволення позову з таких підстав.

Встановлені судом обставини, що стали підставами звернення.

Так, 21 липня 2014 року Президент України прийняв Указ №607/2014 (далі Указ) про часткову мобілізацію на особливий період (проведення антитерористичної операції).
Указ затверджено Законом України "Про часткову мобілізацію" від 22 липня 2014 року.
Позивача, як колишнього військового службовця, мобілізували до лав Збройних Сил України з 01 серпня 2014 року (а.с.7).
24 грудня 2014 року ОСОБА_1 набув статусу інваліда III групи (а.с.6).
12 червня 2015 року Президент України прийняв Указ №328/2015 (далі Указ 2) про звільнення з військової служби військовослужбовців, які були призвані на військову службу під час мобілізації, на особливий період відповідно до Указу.
Пунктом 1 Указу 2 встановлено про проведення звільнення у липні вересні 2015 року.
Оскільки ОСОБА_1 мав звання полковника, тому підставою його звільнення є наказ Генерального штабу Збройних Сил України.
Такі накази приймались 04 та 21 вересня 2015 року за №339 і №335 (а.с.44-51).
25 вересня 2015 року позивач подав рапорт начальнику військової частини з проханням направити на лікування та проходження військово-лікарської комісії у зв`язку з погіршенням стану здоров`я і обов`язковою диспансеризацією як інваліда війни (а.с.9).
Рапорт зареєстрований у журналі реєстрації вхідної кореспонденції того ж дня.
Під час огляду журналу реєстрації вихідних документів встановлено, що 25 вересня 2015 року реєструвались два документа: направлення на лікування та проходження військово-лікарської комісії (а.с.59-60).
Позивач пояснив, що ці документи зареєстровані, однак їх відмовився підписувати керівник військової частини.
Як доказ цього надав направлення на медичний огляд комісією від 25 вересня 2015 року (а.с.58).
Його реєстраційний номер співпадає з реєстраційним номером у журналі реєстрації вихідних документів.
28 вересня 2015 року позивач подав рапорт керівнику військової частини НОМЕР_2 (далі військова частина 2), якій підпорядковувалась військова частина, в котрій він проходив службу (а.с.10).
Керівник військової частини 2 наклав резолюцію, якою зобов`язав керівника військової частини прийняти рішення.
28 вересня 2015 року керівник військової частини наказав начальнику медичної служби видати направлення згідно рапорту з виключенням зі списків частини з наступного дня (а.с.10).
Згідно журналу реєстрація вихідної кореспонденції ОСОБА_1 видано лише одне направлення для проходження лікування (а.с.59-60).
Це направлення зареєстроване за №345 і в журналі відсутні відомості щодо дати його оформлення.
Оглянувши ксерокопію направлення на стаціонарне лікування за №345, суд виявив виправлення стосовно дати виготовлення.
Так, після виправлення датою його оформлення є 29 вересня 2015 року.
Позивач стверджував, що направлення видали фактично 28 вересня 2015 року.
Після його одержання він придбав квиток на залізничний транспорт і відбув до місця лікування 28 вересня 2015 року.
Це доводиться оглядом проїзного документа, який виданий позивачу (а.с.12).
Згідно медичної карти стаціонарного хворого №4282/890 ОСОБА_1 госпіталізували у м.Вінниця о 08:50 годин 29 вересня 2015 року (а.с.13).
29 вересня 2015 року наказом відповідача №272 позивача звільнено зі служби в лавах Збройних Сил України на підставі Указу 2, а виключено з котлового забезпечення з наступного дня (а.с.16).
ОСОБА_1 перебував на стаціонарному лікуванні до 09 жовтня 2015 року (а.с.15).
Військово-лікарську комісію він не пройшов, оскільки відповідач не надав відповідне направлення.
Згідно довідки військової частини 2, через котру здійснюється фінансування військової частини, середньоденне грошове забезпечення ОСОБА_1 складало 184,15 грн. (а.с.38).
У акті військової частини від 29 вересня 2015 року відсутній підпис позивача як особи, котра передала матеріальні цінності при звільненні з військової служби (а.с.61-67).
У судовому засіданні ОСОБА_1 пояснив, що відмовився підписувати контракт з військовою частиною про проходження військової служби по завершенню строку мобілізації.

Юридична оцінка встановлених судом обставин справи.

Перш за все, проаналізувавши обставини справи суд робить такі висновки:
- 25 вересня 2015 року командир військової частини безпідставно відмовився підписувати виготовлені і зареєстровані направлення ОСОБА_1 на стаціонарне лікування та проходження військово-лікарської комісії;
- 28 вересня 2015 року командир військової частини доручив начальнику медичної служби підготувати 2 направлення згідно рапорту позивача від 28 вересня 2015 року;
- 28 вересня 2015 року позивач одержав направлення на стаціонарне лікування, у якому зазначено, що він вибуває для його проходження з наступного дня;
- згідно наказу про звільнення останнім днем проходження ОСОБА_1 військової служби є 29 вересня 2015 року.
Частиною 3 статті 24 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" (далі Закон) передбачено випадки, коли військовослужбовці вважаються такими, які виконують обов`язки військової служби.
Пунктом 3 цієї норми права визначено, що одним з таких випадків є перебування поза військовою частиною, якщо військовослужбовця направлено туди за наказом відповідного командира (начальника).
А тому, позивача звільнили в період виконання обов`язку військової служби поза військовою частиною за наказом командира військової частини.
Про цей наказ позивач дізнався лише після завершення виконання обов`язку військової служби.
Відповідач міг звільнити ОСОБА_1 за наявності сукупності таких обставин: завершення виконання обов`язку військової служби та відповідної підстави.
Згідно наказу командира військової частини від 29 вересня 2009 року №272 підставою звільнення є пункт 1 Указу 2.
Оскільки позивач є офіцером Збройних Сил України, тому його звільнення, окрім наявності Указу, обумовлено прийняттям наказу Генерального штабу Збройних Сил України.
Такі накази прийнятті 04 та 21 вересня 2015 року.
Отже, у військової частини виник обов`язок звільнити ОСОБА_1 до 01 жовтня 2015 року.
Це обумовлено тим, що позивач відмовився підписувати контракт з військовою частиною про проходження військової служби по завершенню строку мобілізації.
Таким чином, на час постановлення командиром військової частини наказу про звільнення ОСОБА_1 існували підстави прийняття такого рішення.
Так, відповідно до пункту "ґ" частини 2 статті 26 Закону звільнення зі служби військовослужбовців, які призвані на військову службу в особливий період, здійснюється на підставах, передбачених частиною восьмою цієї статті.
А пунктом 3.а частини 8 цієї ж норми права передбачено, що призвані на військову службу за призовом під час мобілізації звільняються у строки, визначені рішенням Президента України.
З урахуванням усіх цих обставин командир військової частини міг звільнити позивача з військової служби на підставі Указу 2 лише після повернення останнього з виконання обов`язку військової служби (завершення стаціонарного лікування).
Оскільки, ОСОБА_1 відмовився від подальшого проходження військової служби за контрактом, тому суд не може поновити його в лавах Збройних Сил України.
У даному випадку захист порушеного права полягатиме у зміні дати звільнення на 10 жовтня 2015 року (наступний день після завершення стаціонарного лікування).
Таким чином, час вимушеного прогулу становитиме період з 30 вересня по 10 жовтня 2015 року (11 днів).
Отже, відповідачу необхідно сплатити ОСОБА_1 грошове забезпечення у сумі 2025,65 (11х184,15) грн.
Водночас, суд, керуючись приписами частини 2 статті 11 КАС України, вважає за можливе вийти за межі позовних вимог, оскільки це необхідно для повного захисту прав позивача.
28 вересня 2015 року керівник військової частини, розглянувши рапорт ОСОБА_1 , надав наказ начальнику медичної служби видати направлення згідно звернення.
Позивач у рапорті просив надати два направлення: на стаціонарне лікування і проходження військово-медичної комісії.
ОСОБА_1 видали направлення лише на стаціонарне лікування.
Таким чином, начальник медичної служби військової частини не виконав усі накази командира.
Проходження військово-лікарської комісії можливе виключно на підставі направлення.
А тому, суд зобов`язує відповідача видати позивачу направлення на проходження згаданої комісії.
Підсумовуючи, суд робить висновок про часткове задоволення позову.
Судові витрати у справі складаються з витрат на правову допомогу.
Представник ОСОБА_1 (адвокат) брала участь у двох судових засіданнях, які тривали 1:12 годин (а.с.31-32, 52-53, 69-70).
За надання правової допомоги позивач сплатив представнику 5000 грн. (а.с.68).
Суд зробив висновок, що ця сума коштів перевищує граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у адміністративних справах, який визначений Законом України Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах (далі Закон).
Статтею 1 Закону (який набрав чинності з 01 січня 2012 року) передбачено, що компенсація не може перевищувати 40 % встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні.
Мінімальна заробітна плата на початок 2015 року становила 1218 грн.
Отже, відшкодуванню витрат на правову допомогу підлягає сума 584,64 (487,20+97,44) грн.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст.94, 160-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Позов задовільнити частково.
Змінити дату звільнення з лав Збройних Сил України полковника ОСОБА_1 у наказі військової частини НОМЕР_1 від 29 вересня 2015 року №272 на 10 жовтня 2015 року.
Зобов`язати військову частину НОМЕР_1 видати полковнику Збройних Сил України ОСОБА_1 направлення для проходження військово-лікарської комісії.
Стягнути з військової частини НОМЕР_1 на користь полковника Збройних Сил України ОСОБА_1 грошове забезпечення за час вимушеного прогулу у сумі 2025,65 грн.
В іншій частині позову відмовити у задоволенні.
Стягнути з військової частини НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 судові витрати у сумі 584,64 грн.
Постанова може бути оскаржена до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги протягом 10 днів з дня отримання її копії.

Суддя Кіровоградського
окружного адміністративного суду Р.І.Брегей