Справа № 819/1408/13-а
Суддя: Костів Михайло Васильович
Дата ухвалення: 2015-12-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 грудня 2015 року Справа № 876/8061/14

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого-судді Костіва М.В.,

суддів Шавеля Р.М., Каралюса В.М.

за участю секретаря Корнієнко О.А.

представника відповідача ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційні скарги Державної фінансової інспекції в Тернопільській області, Комунального підприємства «Тернопільводоканал» на постанову Тернопільського кружного адміністративного суду від 24.07.2014 р. у справі № 819/1408/13-а за позовом Державної фінансової інспекції в Тернопільській області до Комунального підприємства «Тернопільводоканал», третя особа управління Пенсійного фонду України в місті Тернополі, про зобовязання виконати вимоги,

встановив:

У серпні 2014 року Державна фінансова інспекція в Тернопільскій області звернулася в суд з позовом до Комунального підприємства «Тернопільводоканал», третьої особи - управління Пенсійного фонду України в місті Тернополі, про зобовязання виконати пункти 2, 5, 6 та 7 обовязкової ОСОБА_2 від 12.03.2012 року №19-07-13-14/1669.

Позов мотивовано тим, що ОСОБА_2 є законною, оскільки об'єкт контролю не забезпечив вжиття всіх заходів для усунення виявлених у ході ревізії порушень та в добровільному порядку не вжив заходів щодо відшкодування збитків.

Постановою Тернопільського окружного адміністративного суду від 24.07.2014 року позов задоволено частково: зобовязано Комунальне підприємство «Тернопільводоканал» виконати обов'язкові вимоги Державної фінансової інспекції в Тернопільській області №19-07-13-14/1669 від 12.03.2012 року, а саме: - п. 2 вимоги в частині стягнення в судовому порядку коштів в сумі 6 117 грн. 69 коп. з контрагентів або осіб, винних у наданні благодійної (спонсорської) допомоги; - п. 5 вимоги - відшкодувати незаконно нараховану і виплачену премію працівникам в сумі 10 564 грн. 14 коп., в т.ч. шляхом пред'явлення позовів до винних осіб та провести перерахунок і взаємозвірки щодо сум внесків до державних цільових фондів та повернути або зарахувати в рахунок майбутніх платежів зайво сплачені кошти в сумі 4 000, 64 грн.; в задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Сторони не погодилися з рішенням суду першої інстанції та оскаржили його в апеляційну інстанцію.

Державна фінансова інспекція в Тернопільській області в апеляційній скарзі вказує, зокрема, на законність та обґрунтованість своїх вимог, а рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог вважає таким, що не ґрунтується на нормах чинного законодавства та матеріалах справи. Зазначила також, що суд не врахував часткове виконання Комунальним підприємством «Тернопільводоканал» п.2 та п.5 ОСОБА_2 від 12.03.2013 року №19-07-13-14/1669. Просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позову Державної фінансової інспекції в Тернопільській області до Комунального підприємства «Тернопільводоканал» та прийняти в цій частині постанову про задоволення позову.

Комунальне підприємство «Тернопільводоканал» вважає, що оскаржувана постанова винесена при неповному зясуванні судом обставин, що мають значення для справи, з невідповідністю висновків суду обставинам справи, а також з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи. Заперечує висновки суду першої інстанції про незаконність надання в 2011 році позивачем благодійної (спонсорської) допомоги юридичним та фізичним особам в розмірі 6700,00 гривень, зважаючи на стверджені фінансовим планом на 2011 рік 5000,00 гривень, оскільки жодним нормативно-правовим актом не заборонено комунальному підприємству «Тернопільводоканал» змінювати (коригувати) фінансові плани на певний календарний рік, в тому числі зменшувати, чи збільшувати у ньому розмір операційних витрат.

Щодо відшкодування незаконно нарахованих і виплачених премій працівникам в сумі 10564,14 грн., то апелянт звертає увагу на те, що на спільному засіданні профспілкового комітету та адміністрації КП «Тернопільводоканал», що відбулося 18 травня 2010 року вирішено починаючи з 01.05.2010 року проводити нарахування та виплату премій працівникам за основні результати роботи, в окремих випадках, враховуючи обґрунтування начальників відділів (служб), для окремих категорій працівників, відповідно до положень діючого колективного договору без врахування обмежень. Просить скасувати постанову Тернопільського окружного адміністративного суду від 24.07.2014 року в частині задоволення позовних вимог, та ухвалити нову, якою відмовити в задоволенні позовних вимог повністю.

В судовому засіданні представник відповідача підтримав вимоги своєї апеляційної скарги, водночас, заперечивши вимоги апеляційної скарги позивача за їх безпідставністю.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника відповідача, дослідивши наявні в справі матеріали та доводи апеляційної скарги у їх сукупності, на основі наявних у справі доказів, колегія суддів встановила наступне.

Відповідно до п. 1.3.4.1 Плану контрольно - ревізійної роботи на IV квартал 2012 року було проведено планову ревізію фінансово-господарської діяльності Комунального підприємства «Тернопільводоканал» за період з 01.07.2010 по 30.09.2012 та окремих питаннях за період з 01.01.2009 року по 30.06.2010 року. За результатами ревізії складено акт від 20.02.2013 року №07-20/30 та направлено відповідачу ОСОБА_2 від 12.03.2013 року № №19-07-13-14/1669, якою відповідача зобов'язано вжити заходів щодо усунення виявлених ревізією порушень фінансової дисципліни, зокрема:

- пунктом 2 вимоги: стягнути в установленому законом (судовому) порядку кошти в сумі 18,4 тис. гривень з контрагентів, або з осіб, винних у наданні благодійної (спонсорської) допомоги;

- пунктом 5 вимоги: відшкодувати незаконно нараховані і виплачені премії працівникам в сумі 15,0 тис. грн., в тому числі шляхом предявлення позовів до винних осіб; провести перерахунок та відповідні взаємозвірки щодо сум утримання внесків до державних цільових фондів з незаконно виплачених премій працівникам та повернути зайво сплачені кошти в сумі 5,7 тис. грн. (зарахувати в рахунок майбутніх платежів);

- пунктом 6 вимоги: здійснити коригування кореспонденції рахунків щодо неправомірного зарахування платежів до Пенсійного фонду в розмірі зайво нарахованих внесків на суму 62,8 тис. гривень;

- пунктом 7 вимог: провести претензійно-позовну роботу та повернути підприємству витрати (дебіторську заборгованість) на суму 14,3 тис. грн.

КП «Тернопільводоканал» оскаржував зазначену ОСОБА_2 в судовому порядку та, за результатами судового розгляду Тернопільський окружний адміністративний суд своєю постановою від 09.08.2013 року, залишеною без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 24.04.2014 року, визнав протиправними та скасував п.2 вимоги в частині стягнення коштів в сумі 4417 грн. наданої благодійної спонсорської допомоги у 2010 році; визнав протиправним та скасував п.6 вимоги; визнав протиправним та скасував п. 7 вимоги в частині повернення підприємству витрат на суму 14,3 тис. грн.

Суд першої інстанції, задовольняючи частково позовні вимоги, виходив з того, що при проведенні ревізії та пред'явленні законних вимог відповідачу посадові особи ДФІ в Тернопільській області діяли на підставі, в межах повноважень та у спосіб, визначені Конституцією та законами України, відповідачем в добровільному порядку обов'язкові для виконання вимоги ДФІ в Тернопільській області в повному обсязі не виконано.

Колегія суддів частково не погоджується з такими висновками суду першої інстанції та вважає їх помилковими з наступних підстав.

Згідно з частиною першою статті 2 Закону України «Про державну контрольно ревізійну службу в Україні» 26.01.1993 року № 2939-XII (у редакції, чинній на час виникнення спірних відносин; далі - Закон № 2939-XIІ) головними завданнями органу державного фінансового контролю є: здійснення державного фінансового контролю за використанням і збереженням державних фінансових ресурсів, необоротних та інших активів, правильністю визначення потреби в бюджетних коштах та взяттям зобов'язань, ефективним використанням коштів і майна, станом і достовірністю бухгалтерського обліку і фінансової звітності у міністерствах та інших органах виконавчої влади, державних фондах, фондах загальнообов'язкового державного соціального страхування, бюджетних установах і суб'єктах господарювання державного сектору економіки, а також на підприємствах, в установах та організаціях, які отримують (отримували у періоді, який перевіряється) кошти з бюджетів усіх рівнів, державних фондів та фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування або використовують (використовували у періоді, який перевіряється) державне чи комунальне майно (далі - підконтрольні установи), за дотриманням законодавства на всіх стадіях бюджетного процесу щодо державного і місцевих бюджетів, дотриманням законодавства про державні закупівлі, діяльністю суб'єктів господарської діяльності незалежно від форми власності, які не віднесені законодавством до підконтрольних установ, за рішенням суду, винесеним на підставі подання прокурора або слідчого для забезпечення розслідування кримінальної справи.

Державний фінансовий контроль забезпечується органом державного фінансового контролю через проведення державного фінансового аудиту, перевірки державних закупівель та інспектування.

За змістом пунктів 1, 7, 10 статті 10 Закону № 2939-XII органу державного фінансового контролю надається право перевіряти у підконтрольних установах грошові та бухгалтерські документи, звіти, кошториси й інші документи, що підтверджують надходження і витрачання коштів та матеріальних цінностей, проводити перевірки фактичної наявності цінностей (грошових сум, цінних паперів, сировини, матеріалів, готової продукції, устаткування тощо); пред'являти керівникам та іншим службовим особам підконтрольних установ, що ревізуються, вимоги щодо усунення виявлених порушень законодавства з питань збереження і використання державної власності та фінансів; звертатися до суду в інтересах держави, якщо підконтрольною установою не забезпечено виконання вимог щодо усунення виявлених ревізією порушень законодавства з питань збереження і використання активів.

Аналіз наведених норм дає підстави вважати, що органу державного фінансового контролю надано можливість здійснювати контроль за використанням коштів державного і місцевого бюджету та у разі виявлення порушень законодавства пред'являти обов'язкові до виконання вимоги щодо усунення таких правопорушень.

При виявленні збитків, завданих державі чи об'єкту контролю, орган державного фінансового контролю має право визначати їх розмір та звернутися до суду в інтересах держави з позовом про стягнення таких збитків, якщо підконтрольною установою не забезпечено виконання вимог до усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства з питань збереження і використання активів.

ОСОБА_2 органу державного фінансового контролю, спрямована на приведення роботи підконтрольної організації у відповідність із вимогами законодавства у майбутньому, є обов'язковою до виконання. Що ж стосується відшкодування виявлених збитків, завданих державі чи об'єкту контролю, то про їх наявність може бути зазначено у вимозі, але вони не можуть бути примусово відшкодовані шляхом вимоги. Такі збитки відшкодовуються у добровільному порядку або шляхом звернення органу державного фінансового контролю до суду з відповідним позовом.

На підставі наведеного колегія суддів дійшла висновку про наявність у органу державного фінансового контролю права заявляти вимогу про усунення порушень, виявлених у ході перевірки підконтрольних установ, яка обов'язкова до виконання лише в частині усунення допущених порушень законодавства і за допомогою якої неможливо примусово стягнути виявлені в ході перевірки збитки.

Зважаючи на те, що збитки відшкодовуються у судовому порядку за позовом органу державного фінансового контролю про стягнення таких збитків, правильність обчислення їх розміру перевіряє суд, який розглядає цей позов.

Вказана правова позиція щодо застосування зазначених норм матеріального права узгоджується з висновками Верховного Суду України, висловленими у постановах від 15 квітня 2014 року справа №21-40а14, від 13 травня 2014 року справа № 21-89а14, від 26 травня 2015 року справа №21-330а15.

Враховуючи те, що ДФІ в Тернопільській області пред'явила позовні вимоги, зокрема, про відшкодування збитків в сумі 6117,69 грн., завданих внаслідок неправомірного надання благодійної (спонсорської) допомоги, та в сумі 10564,14 грн. незаконно нарахованих і виплачених премій працівникам, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення позову в цій частині, оскільки позивач обрав неправильний спосіб захисту порушеного права. Натомість, суд першої інстанції задовольнив адміністративний позов у цій частині.

Щодо відмови суду першої інстанції в частині зобовязання позивача виконати п. 2, 6 та 7 ОСОБА_2, колегія суддів погоджується з такими висновками, оскільки зазначені пункти ОСОБА_2 скасовані рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду від 09.08.2013 року, і таке набрало законної сили. Відтак, вимоги апеляційної скарги ДФІ в Тернопільській області в цій частині є безпідставними та не спростовують законних висновків суду першої інстанції.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи, однак із порушенням норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи. Зазначене є безумовною підставою для скасування судового рішення та часткового задоволення апеляційної скарги Комунального підприємства «Тернопільводоканал».

Відповідно до ст. 202 КАС України суд апеляційної інстанції скасовує судове рішення та ухвалює нове, коли має місце, зокрема, порушення норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи чи питання.

З огляду на викладене вище, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що оскаржувану постанову слід скасувати та прийняти нову постанову, якою відмовити в задоволенні адміністративного позову.

Відповідно до ст. 202 КАС України суд апеляційної інстанції скасовує судове рішення та ухвалює нове, коли має місце, зокрема, порушення норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи чи питання.

Скаржник КП «Тернопільводоканал» в установленому законом порядку частково довів наявність підстав для скасування постанови суду першої інстанції. Натомість, апеляційна скарга ДФІ в Тернопільській області є безпідставною, а тому в задоволенні такої слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 160, 195, 196, 198, 202, 205, 207, 254 КАС України, апеляційний суд -

постановив:

Апеляційну скаргу Державної фінансової інспекції в Тернопільській області залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу Комунального підприємства «Тернопільводоканал» задовольнити частково.

Скасувати постанову Тернопільського кружного адміністративного суду від 24.07.2014 р. у справі № 819/1408/13-а та прийняти нову постанову, якою відмовити в задоволенні позову повністю.

Постанова набирає законної сили негайно після проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом 20-ти днів після набрання нею законної сили, а уразі складення такої в порядку ч. 3 ст. 160 КАС України, протягом того ж строку з часу складення в повному обсязі.

Головуючий суддя Костів М.В.

Судді Шавель Р.М.

ОСОБА_3

Повний текст постанови складено 07.12.2015 року.