Справа № 804/8861/15
Суддя: Ніколайчук Світлана Василівна
Дата ухвалення: 2015-10-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД ПОСТАНОВА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
30 жовтня 2015 р. Справа № 804/8861/15
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючий суддя Ніколайчук С.В.
при секретарі судового засідання Федуркіній А.В.,
представник позивача ОСОБА_1,
представник позивача ОСОБА_2,
представник позивача ОСОБА_3,
представник відповідача ОСОБА_4;
розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Дніпропетровську адміністративну справу за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Поліфом» до Дніпродзержинської Об'єднаної Державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Дніпропетровській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,-
15.07.2015 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Поліфом» звернулось до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Дніпродзержинської Об'єднаної Державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Дніпропетровській області, в якому просить суд (з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог від 04.09.2015 року) визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення:
-від 07.04.2015 року № НОМЕР_1 про збільшення суми грошового зобовязання з податку на додану вартість в сумі 39 090,00грн. (основний платіж 26 060,00грн. та штрафної санкції в сумі 13 030,00грн.;
-від 27.07.2015 року № НОМЕР_2 про збільшення суми грошового зобовязання з податку на прибуток в сумі 63 067,50грн. (основний платіж 50 454,00грн. та штрафної санкції в сумі 12 613,50грн.);
-від 27.07.2015 року № НОМЕР_3 про застосування штрафних санкцій у розмірі 510,00грн. при нарахуванні та сплаті податку на доходи фізичних осіб.
Ухвалою суду від 20.07.2015 року відкрито провадження по справі №804/8861/15 та призначено справу до розгляду у судовому засіданні на 04.08.2015р.
30.10.2015р. в судовому засіданні представники позивача позовні вимоги підтримали в повному обсязі та просили суд адміністративний позов задовольнити в повному обсязі.
Представник відповідача, просив суд відмовити в задоволенні адміністративного позову та надав 15.09.2015 року письмові заперечення, мотивовані тим, що перевіркою було встановлено завищення позивачем витрат в розмірі 183645,00 грн. за рахунок завищення собівартості послуг переробки давальницької сировини (виготовлення компонентів), оскільки з кількості виробленої готової продукції згідно із зворотно-сальдовими відносинами по рахунку 26 «Готова продукція» за 2013 рік та вартості виготовлення компонентів у 2013 році згідно з договорами переробки, вартість виготовлення готової продукції (компонентів) у підприємства за перевіряємий період повинна складати 8435862,00грн. (без ПДВ), тоді як підприємством віднесено на собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послугвитрати виготовлення компонентів (Дт 23 рахунок «Основне виробництво») у 2013 році в розмірі 8619507,00грн. ТОВ «Поліфом» у вересні 2013 року мало фінансово-господарські взаємовідносини з ТОВ «Трейд Лайн М» на придбання послуг з монтажу системи утеплення корпусів Г1 та В2, однак під час проведення перевірки було встановлено відсутність обєктів оподаткування, основних засобів та штатного персоналу. Щодо висновоку в акті перевірки про заниження підприємством доходів за рахунок не включення до їх складу вартості безповоротної фінансової допомоги, то зазначив, що до перевірки не було надано документів, які засвідчують якість продукції (сертифікати якості або свідоцтво про визнання відповідності), додаткових угод, в яких би було наведено конкретне транспортування, актів приймання продукції, товарно-транспортних накладних та інших документів, які підтверджують рух товарно-матеріальних цінностей з відмоткою про передачу та отримання у відповідності до вимог діючого законодавства. Перевіркою зафіксовано, що ТОВ «Поліфом» було подано до податкової інспекції податкові розрахунки сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податків і сум утриманого з них податку за перший та другий квартал 2013 року з помилками, не відображена сума єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування платника податку, у звязку з чим податковою інспекцією нараховано штрафні санкції у розмірі 510,00грн.
Заслухавши представників позивача та відповідача, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази у сукупності з нормами чинного законодавства України, суд дійшов висновку про задоволення позову, виходячи з такого.
Відповідно до п.п.п. 20.1.4 п. 20.1 ст. 20 ПК України органи державної податкової служби мають право проводити перевірки платників податків (крім Національного банку України) в порядку, встановленому цим Кодексом.
Згідно з п. 75.1 ст. 75 ПК України органи державної податкової служби мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки. Камеральні та документальні перевірки проводяться органами державної податкової служби в межах їх повноважень виключно у випадках та у порядку, встановлених цим Кодексом, а фактичні перевірки - цим Кодексом та іншими законами України, контроль за дотриманням яких покладено на органи державної податкової служби.
Підпунктом 75.1.2 п. 75.1 ст. 75 ПК України передбачено, що документальною перевіркою вважається перевірка, предметом якої є своєчасність, достовірність, повнота нарахування та сплати усіх передбачених цим Кодексом податків та зборів, а також дотримання валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами) та, яка проводиться на підставі податкових декларацій (розрахунків), фінансової, статистичної та іншої звітності, регістрів податкового та бухгалтерського обліку, ведення яких передбачено законом, первинних документів, які використовуються в бухгалтерському та податковому обліку і пов'язані з нарахуванням і сплатою податків та зборів, виконанням вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на органи державної податкової служби, а також отриманих в установленому законодавством порядку органом державної податкової служби документів та податкової інформації, у тому числі за результатами перевірок інших платників податків.
Документальна планова перевірка проводиться відповідно до плану-графіка перевірок.
Документальною виїзною перевіркою вважається перевірка, яка проводиться за місцезнаходженням платника податків чи місцем розташування об'єкта права власності, стосовно якого проводиться така перевірка.
Згідно з п.п. 78.1.1 п. 78.1 ст. 78 ПК України документальна позапланова виїзна перевірка здійснюється за наявності такої обставини - за наслідками перевірок інших платників податків або отримання податкової інформації виявлено факти, що свідчать про можливі порушення платником податків податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням, якого покладено на органи державної податкової служби, якщо платник податків не надасть пояснення та їх документальні підтвердження на обов'язковий письмовий запит органу державної податкової служби протягом 10 робочих днів з дня отримання запиту.
Згідно з п. 86.1 ст. 86 ПК України результати перевірок (крім камеральних) оформлюються у формі акта або довідки, які підписуються посадовими особами органу державної податкової служби та платниками податків або їх законними представниками (у разі наявності). У разі встановлення під час перевірки порушень складається акт. Якщо такі порушення відсутні, складається довідка. Акт (довідка), складений за результатами перевірки та підписаний посадовими особами, які проводили перевірку, у строки визначені цим Кодексом, надається платнику податків або його законному представнику, який зобов'язаний його підписати.
Підпунктом 86.3 ст. 86 ПК України визначено, що акт (довідка) документальної виїзної перевірки, що визначено статтями 77 і 78 цього Кодексу, складається у двох примірниках, підписується посадовими особами органу державної податкової служби, які проводили перевірку, та реєструється в органі державної податкової служби протягом п'яти робочих днів з дня, що настає за днем закінчення установленого для проведення перевірки строку (для платників податків, які мають філії та/або перебувають на консолідованій сплаті, - протягом 10 робочих днів).
Відповідно до п. 86.10 ст. 86 ПК України у акті перевірки зазначаються як факти заниження, так і факти завищення податкових зобов'язань платника.
За результатами перевірки складено акт від 27.02.2015 року № 431/7/04-03-22-02-08/13457623, яким встановлено наступні порушення:
- п. 44.1 ст. 44, п. 22.1 ст. 22, п. 138.1, п. 138.2, п.п. 138.8.1 ст. 138 Податкового кодексу України від 02.12.2010 №2755-VI (зі змінами та доповненнями), в результаті чого занижено податок на прибуток за 2013 рік на суму 376188,00грн.;
-абз. «г» п.п. 164.2.17, п. 164.2 ст. 164 Податкового кодексу України від 02.12.2010 №2755-VI (зі змінами та доповненнями), в результаті чого донараховано податку на доходи фізичних осіб у сумі 6681,20грн.;
-перевіркою правильності заповнення податкових розрахунків за перевіряємий період встановлені порушення, а саме не вірне відображеня податкової соціальної пільги до доходів одержаних найманими працівниками підприємства у 2013 році (наприклад, ОСОБА_5 податковий номер НОМЕР_4 у звіті за 2 квартал 2013р. відображено застосування податкової пільги до доходу у сумі 97,05грн., ПДФО - 14,88 грн. фактично пільга не застосовувалась; ОСОБА_6 податковий номер НОМЕР_5 у звіті за 1 квартал 2013р. не вірно вказано нарахований дохід та дохід до якого застосовувалась соціальна податкова пільга), не відображена сума єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування платника податку, чим порушено п.3.6, п.3.8 п.3 розділу ІІІ Порядку заповнення на подання податковими агентами Податкового розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платника податку, і сум утриманого з них податку, затвердженого наказом Державної податкової адміністрації України від 21.12.10 №1020 «Про затвердження форми Податкового розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, і сум утриманого з них податку та п.176.2 ст. 176 Податкового кодексу України від 02.12.2010 року №2755-VI (зі змінами та доповненнями).
У звязку з вищезазначеними обставинами Дніпродзержинською ОДПІ було прийнято податкові повідомлення-рішення:
Факт виконання договору від 03.07.2013 року №500113 підтверджується первинними документами, а саме дефектною відомістю від 03.07.2013 року, кошторисом вартості робіт по дефектній відомості від 03.07.2013 року на загальну суму 156360,00грн., актами передачі матеріалів для виконання робіт від 01.08.2013 року, від 22.08.2013 року, від 05.09.2013 року, звітом про виконання матеріалів від 12.09.2013 року, актом здачі-прийняття виконаних робіт від 12.09.2013 року, рахунком-фактурою від 12.09.2013 року на загальну суму 156360,00грн., податковою накладною від 12.09.2013 року на загальну суму 156360,00грн., копії яких наявні в матеріалах справи.
При здійсненні перевірки вищевказаних господарських операцій податковим органом виявлені порушення, суть яких полягає в такому:
За період, що перевірявся позивач мав фінансово-господарські взаємовідносини з ТОВ «Трейд Лайн М», ТОВ «Грейн Опт».
Перевіркою підприємства зафіксовано завищення ТОВ «Поліфом» витрат у розмірі 183 645,00 грн., за рахунок завищення собівартості послуг переробки давальницької сировини (виготовлення компонентів).
В акті перевірки зазначено, що виходячи з кількості виробленої готової продукції згідно зі зворотно- сальдовими відомостями по рахунку 26 «Готова продукція» за 2013 рік та вартості виготовлення компонентів у 2013 році згідно з договорами переробки, вартість виготовлення готової продукції (компонентів) у підприємства в перевіряємому періоді повинна складати 8 435 862,00 грн. (без ПДВ), тоді як підприємством віднесено на собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг витрати виготовлення компонентів (Дт 23 рахунку «Основне виробництво») у 2013 род 8619507,00 грн.
В порушення пунктів 138.1, 138.2, 138.4, підпункту 138.8.1 пункту і Податкового кодексу України, підприємством завищено вартість виготовлення компонентів у 2013 році на суму 183 645,00грн.
В ході перевірки не виявлено факт відвантаження чи отримання товарів ТОВ «Грейн Опт»; форми бланків перевізних документів, затверджених наказом Мінтрансу від 19.11.1998 №460 «Про затвердження бланків перевізних документів» на час проведення перевірки відсутні.
Тому, податковий орган в акті перевірки зробив висновок про не реальність господарських операцій позивача з ТОВ «Трейд Лайн М», ТОВ, а саме: не виявлено руху товару від продавця (постачальника) до покупця; відсутність документів, що підтверджують прийняття (документи складського обліку), оприбуткування та відвантаження товарно-матеріальних цінностей; постачальником ТОВ «Грейн Опт» не засвідчено якість товарів, що постачав на адресу позивача належними товарносупроводжуючими документами.
Також, ТОВ «Поліфом» подано до податкові розрахунки сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, і сум утриманого з них податку за перший і другий квартали 2013 року з помилками. А саме, позивачем невірно відображено податкову соціальну пільгу до доходів, одержаних найманими працівниками підприємства у 2013 році (наприклад, ОСОБА_5 (податковий номер НОМЕР_4) у звіті за II квартал 2013 року відображено застосування податкової пільги до доходу у сумі 97,05 грн., ПДФО-14,88 грн., фактично пільга не застосовувалась; ОСОБА_6 (податковий номер НОМЕР_5) у звіті за І квартал 2013 року не вірно вказано нарахований дохід та дохід, до якого застосовувалась соціальна податкова пільга), не відображена сума єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування платника податку. За вказаним фактом Дніпродзержинською ОДПІ застосовано штрафні санкції у розмірі 510,0 грн.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд вважає за необхідне зазначити, що відповідно до ст. 19 Конституції Україниоргани державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до підпункту 134.1.1 пункту 134.1 статті 134 Податкового кодексу України обєктом оподаткування є прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом зменшення суми доходів звітного періоду, визначених згідно зі статтями кодексу, на собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг та суми доходів звітного періоду, визначених згідно зі статтями 135-137 цього кодексу, на собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг та суму інших витрат звітного податкового періоду, визначених згідно статтями 138-143 цього кодексу з урахуванням правил, встановлених статтею 152 цього кодексу.
Згідно з п. 138.1 ст. 138 ПК України витрати, що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування, складаються із витрат операційної діяльності, які визначаються згідно з пунктами 138.4, 138.6-138.9, підпунктами 138.10.2-138.10.4 пункту 138.10, пунктом 138.11 цієї статті та інших витрат, визначених згідно з пунктом 138.5, підпунктами 138.10.5, 138.10.6 пункту 138.10, пунктами 138.11, 138.12 цієї статті, пунктом 140.1 статті 140 і статтею 141 цього Кодексу.
Пунктом 138.2 ст. 138 ПК України передбачено, що витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.
Відповідно до п.138.4 ст. 138 ПК України витрати, що формують собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг, крім нерозподільних постійних загальновиробничих витрат, які включаються до складу собівартості реалізованої продукції в періоді їх виникнення, визнаються витратами того звітного періоду, в якому визнано доходи від реалізації таких товарів, виконаних робіт, наданих послуг.138.8.1. до складу прямих матеріальних витрат включається вартість сировини та основних матеріалів, що утворюють основу виготовленого товару, виконаної роботи, наданої послуги, придбаних напівфабрикатів та комплектувальних виробів, допоміжних та інших матеріалів, які можуть бути безпосередньо віднесені до конкретного об'єкта витрат. Прямі матеріальні витрати зменшуються на вартість зворотних відходів, отриманих у процесі виробництва, які оцінюються у порядку, визначеному в положеннях (стандартах) бухгалтерського обліку;
За умовами п.139.1 ст. 139 ПК України не включаються до складу витрат, витрати, не повязані з провадженням господарської діяльності, не підтверджені відповідними розрахунками, платіжними та іншими первинними документами, обовязковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку та суми штрафів та/або неустойки чи пені за рішенням сторін договору або за рішенням відповідних державних органів, суду, які підлягають сплаті платником податків.
Питання, пов'язані з формуванням платником податку на додану вартість податкового кредиту, врегульовано статтею 198 Податкового кодексу України (далі - ПК України), підпунктом "а" п.198.1 якої передбачено право на віднесення сум податку з ПДВ до податкового кредиту у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів (у тому числі у разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.
Згідно з п. 198.2. ст. 198 ПК України датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.
Згідно з п. 198.3. ст. 198 ПК України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.
Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.
Відповідно до п. 198.6. ст. 198 ПК України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.
У разі коли на момент перевірки платника податку органом державної податкової служби суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними цим пунктом документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу.
Податкова накладна видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відноситься до податкового кредиту. (п.201.10 ст.201 ПК України).
Відповідно до ст.9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" N 996-XIV від 16.07.1999 року підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.
З аналізу наявних у справі первинних документів, які також досліджувались під час перевірки, що підтверджується актом перевірки, за господарськими операціями позивача з вищенаведеним контрагентами можна зробити висновок, що вони складені у відповідності до законодавства України.
Жодних зауважень щодо їх оформлення в акті перевірки також не зазначено.
Зазначені податкові накладні оформлені з дотриманням вимог статті 201 Податкового кодексу України, що не заперечується відповідачем в акті перевірки.
Суд відхиляє доводи відповідача відносно не встановлення факту відвантаження чи отримання товарів, з огляду на те, що сама по собі наявність або відсутність окремих документів, а так само помилки у їх оформленні не є підставою для висновків про відсутність господарської операції, якщо з інших даних вбачається, що фактичний рух активів або зміни у власному капіталі чи зобов'язаннях платника податків у зв'язку з його господарською діяльністю мали місце.
Крім того, укладені між сторонами договори не визнавались недійсними в судовому порядку.
Безпідставним є посилання відповідача на відсутність сертифікатів відповідності (походження) поставлених ТМЦ та сертифікатів якості на відповідність поставленої контрагентами продукції технічним умовам та/або державним стандартам України.
Так, правові та організаційні засади підтвердження відповідності продукції визначаються Законом України «Про підтвердження відповідності» від 17.05.2001р. № 2406-ІІІ.
Згідно з положеннями цього Закону, сертифікація - це процедура, за допомогою якої визнаний в установленому порядку орган документально засвідчує відповідність продукції встановленим закодавством вимогам, а сертифікат відповідності - документ, який підтверджує, що продукція (товар) відповідає встановленим вимогам конкретного стандарту чи іншого нормативного документа, визначеного законодавством.
На території України має місце два види сертифікації: обовязкова та добровільна.
Відповідно до ст. 11 Закону України «Про підтвердження відповідності» сертифікація в законодавчо регульованій сфері (обов'язкова сертифікація) провадиться згідно з вимогами технічних регламентів. За результатами проведення сертифікації у разі позитивного рішення призначеного органу з оцінки відповідності заявникові видається сертифікат відповідності, зразок якого затверджується центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері оцінки відповідності.
В усіх інших випадках сертифікація провадиться на добровільних засадах у порядку, визначеному договором між заявником (виробником, постачальником) та органом із сертифікації. При цьому підтверджується відповідність продукції, систем якості, систем управління якістю, систем екологічного управління, персоналу будь-яким заявленим вимогам (ст. 17 Закону України «Про підтвердження відповідності»).
Згідно ст. 6 ГК України загальними принципами господарювання в Україні є: свобода підприємницької діяльності у межах, визначених законом; заборона незаконного втручання органів державної влади та органів місцевого самоврядування, їх посадових осіб у господарські відносини.
Згідно ч. 4 ст. 179 Господарського кодексу України при укладенні господарських договорів сторони можуть визначати зміст договору на основі вільного волевиявлення, коли сторони мають право погоджувати на свій розсуд будь-які умови договору, що не суперечать законодавству.
Враховуючи, що відповідач не наділений повноваженнями органів виконавчої влади у сфері підтвердження відповідності, визначеними статтею 6 Закону України № 2406-ІІІ, а процедура сертифікації у даному випадку провадиться виключно на добровільних засадах, вимога відповідача про надання на перевірку сертифікатів відповідності суперечить нормам чинного законодасвта, крім того, процедура сертифікації не передбачена договором.
Наявність у ланцюгу постачання товарів суб'єктів господарювання, діяльність яких була припинена або які перебувають у стадії ліквідації, не має безпосереднього впливу на дослідження факту реальності господарської операції, вчиненої між останнім у ланцюгу постачань платником податків (позивачем) та його безпосередніми контрагентами.
Згідно з наданих позивачем документів, на момент здійснення спірних господарських операцій постачальники позивача (ТОВ «Трейд Лайн М» та ТОВ «Грейн Опт») мали необхідний обсяг податкової правосуб'єктності, були зареєстрований платниками ПДВ в установленому порядку, про що свідчать свідоцтва про реєстрацію платниками пдатку на додану вартість. Усі ж операції, вчинені контрагентами платника податку або іншими суб'єктами господарювання по ланцюгу постачання товарів до припинення юридичної особи не можуть автоматично розглядатися як такі, що позбавлені правового значення, в силу факту подальшого припинення юридичної особи або анулювання її податкового статусу.
Позивачем було надано належні та допустимі докази, які підтверджують правові наслідки вчинених правочинів та те, що господарські операції мали реальний характер, а придбаний товар використовувався в господарській діяльності позивача, однак, відповідачем при винесені спірних податкових повідомлень-рішень зазначене не було прийнято до уваги.
Необхідно зазначити, що не є підставою для відмови у праві на податковий кредит з податку на додану вартість навіть наявність порушення податкової дисципліни, вчинені контрагентом платника податку. Також не є підставою для визнання неправомірними операцій платника податків подальше припинення чи анулювання статусу платника податку на додану вартість його контрагента. Усі операції, вчинені контрагентом платника податку до припинення такого контрагента, не можуть автоматично розглядатися як нікчемні правочини в силу самого собою припинення юридичної особи або анулювання її податкового статусу.
При дослідженні факту здійснення господарської операції повинні оцінюватися відносини безпосередньо між учасниками тієї операції, на підставі якої сформовані дані податкового обліку, тобто якщо контрагент не виконав свого зобов'язання по сплаті податку до бюджету, то це тягне відповідальність та негативні наслідки саме щодо цієї особи. Зазначена обставина не є підставою для позбавлення платника податку права на віднесення сплачених у ціні товару відповідних сум податку на додану вартість до податкового кредиту, якщо останній виконав усі передбачені законом умови щодо цього та має всі документальні підтвердження розміру свого податкового кредиту.
Суд не погоджується з висновками податкового органу про порушення платником порядку подання інформації про фізичних осіб - платників податків, а саме; неподання, подання з порушенням встановлених строків, подання не у повному обсязі, з недостовірними відомостями або з помилками податкової звітності про суми доходів, нарахованих (сплачених) на користь платника податків, суми утриманого з них податку, якщо такі недостовірні відомості або помилки призвели до зменшення та/або збільшення податкових зобов'язань платника податку та/або до зміни платника податку тягнуть за собою накладання штрафу у розмірі 510,00 грн.
Так, відповідно до п. 177.8 ст. 177 ПК України, під час нарахування (виплати) фізичній особі-підприємцю доходу від здійснення нею підприємницької діяльності, субєкт господарювання та/або самозайнята особа, які нараховують (виплачують) такий дохід, не утримують податок на доходи у джерела виплати, якщо фізичною особою-підприємцем, яка отримує такий дохід, надано копію документу, що підтверджує її державну реєстрацію відповідно до закону як субєкта підприємницької діяльності. Це правило не застосовується в разі нарахування (виплати) доходу за виконання певної роботи та/або надання послуги згідно з цивільно-правовим договором, коли буде встановлено, що відносини за таким договором фактично є трудовими, а сторони договору можуть бути прирівняні до працівника чи роботодавця відповідно до п.п. 14.1.195 та п.п. 14.1.222 п. 14.1 ст. 14 ПК України.
Між тим, актом перевірки не доведено, що між ТОВ «Поліфом» та ФОП ОСОБА_7 були трудові відносини, як роботодавця та працівника, а відповідно до вимог п. 177.8 ст. 177 ПК України, при виплаті позивачем доходу ФОП ОСОБА_7 податок на доходи фізичних осіб не потрібно утримувати та перераховувати до бюджету. Отже висновки перевіряючого органу щодо заниження підприємством ПДФО на суму 6681,20грн. є безпідставними та необґрунтованими, а як наслідок і застосування штрафної санкції в розмірі 510,00грн.
За вказаних обставин, висновки Дніпродзержинської ОДПІ про заниження позивачем податку на додану вартість на загальну суму вартість в сумі 39 090,00грн. (основний платіж 26 060,00грн. та штрафної санкції в сумі 13 030,00грн.); про заниження суми грошового зобовязання з податку на прибуток в сумі 63 067,50грн. (основний платіж 50 454,00грн. та штрафної санкції в сумі 12 613,50грн.); про застосування штрафних санкцій у розмірі 510,00грн. при нарахуванні та сплаті податку на доходи фізичних осіб не відповідають вимогам податкового законодавства та встановленим обставинам по справі.
Межі юридичної відповідальності кожного платника податку, яка відповідно до ст. 61 Конституції України має індивідуальний характер, поширюються на діяння, що визнаються законом протиправними та були вчинені саме цим платником. Притягнення суб'єкта права до юридичної відповідальності за діяння, що було вчинено іншою особою, згідно з законом є неможливим.
Відповідно до положень ч.2 ст.71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дій чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.
Всупереч наведеним вимогам, відповідач, як суб'єкт владних повноважень, не надав належних доказів та не довів обґрунтованості визначення податкового зобов'язання та правомірності прийняття спірних податкових повідомлень-рішень, тому у суду є підстави вважати неправомірними та такими, що підлягають скасуванню оскаржувані податкові повідомлення-рішення від від 07.04.2015 року № НОМЕР_1, від 27.07.2015 року № НОМЕР_2, від 27.07.2015 року № НОМЕР_3.
Згідно з ч.1 ст. 94 КАС України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійсненні нею документально підтверджені судові витрати з Державного бюджету України.
Керуючись ст.ст. 158-163, 254 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:
Адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Поліфом» до Дніпродзержинської Об'єднаної Державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Дніпропетровській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень- задовольнити.
Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 07.04.2015 року № НОМЕР_1 про збільшення суми грошового зобовязання з податку на додану вартість в сумі 39 090,00грн. (основний платіж 26 060,00грн. та штрафної санкції в сумі 13 030,00грн.
Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 27.07.2015 року № НОМЕР_2 про збільшення суми грошового зобовязання з податку на прибуток в сумі 63 067,50грн. (основний платіж 50 454,00грн. та штрафної санкції в сумі 12 613,50грн.);
Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 27.07.2015 року № НОМЕР_3 про застосування штрафних санкцій у розмірі 510,00грн. при нарахуванні та сплаті податку на доходи фізичних осіб.
Стягнути з Державного бюджету України на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Поліфом» судові витрати в сумі 205,33грн. (двісті пять гривень 33коп.) сплаченого згідно платіжного доручення від 07.07.2015р.за №519.
Постанова набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження, а у разі її апеляційного оскарження - з моменту проголошення судового рішення суду апеляційної інстанції.

Постанову може бути оскаржено в апеляційному порядку до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд у десятиденний строк з дня отримання копії постанови, виготовленої у повному обсязі.

Повний текст постанови складено 04 листопада 2015 року

Суддя (підпис) Постанова не набрала законної сили станом на 04.11.15р. Суддя З оригіналом згідно Помічник судді ОСОБА_8 ОСОБА_8 ОСОБА_9