Справа № 4455/12/2070
Суддя: Горшкова О.О.
Дата ухвалення: 2012-06-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Харків

19 червня 2012 р. № 2-а- 4455/12/2070

Харківський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого - судді - Горшкової О.О., при секретарі судового засідання - Чепурній Т.В.,

за участю представників сторін: позивач - ОСОБА_1, відповідач - ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Харкові адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Промснаб - Харьков»до Західної міжрайонної державної податкової інспекції м. Харкова Харківської області Державної податкової служби про скасування податкового повідомлення-рішення, -

В С Т А Н О В И В:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Промснаб-Харьков»звернулось до суду з адміністративним позовом до Державної податкової інспекції у Ленінському районі м. Харкова про скасування податкового повідомлення-рішення від 29.03.2012 року № НОМЕР_1 про збільшення суми грошового зобовязання за платежем податок на додану вартість в сумі 411 990 грн. 00 коп. В обґрунтування позовних вимог вказує, що приймаючи спірне податкове повідомлення-рішення, контролюючий органі дійшов до неправомірного висновку про порушення позивачем вимог діючого законодавства. Так, підставою для визначення позивачу суми грошового зобовязання, слугував висновок контролюючого органу про неправомірне включення підприємством до складу податкового кредиту суму ПДВ отриману по взаємовідносинам із контрагентом Науково-технічним кооперативом «ЕКСПЕРТ»(далі НТК «ЕКСПЕРТ»). Разом з тим, оскільки у позивача наявні всі первині документи які підтверджують факт взаємовідносин із вище зазначеними контрагентами, то він має встановлене законом право на отримання суми бюджетного відшкодування.

Відповідач проти позову заперечував, пославшись на те, що підставою для винесення спірного податкового повідомлення рішення слугувала інформація встановлена при перевірці контрагентів позивача. Так, за результатами перевірки було встановлено, що позивач у перевіряємий період мав господарські відносини із НТК «ЕКСПЕРТ». Разом з тим, відповідно до інформації отриманої від ДПІ у Дзержинському районі м. Харкова, а саме Акту від 20.02.2012 року № 267/2305/21245770 «Про неможливість проведення зустрічної звірки НТК «ЕКСПЕРТ»щодо документального підтвердження господарських відносин із платниками податків та зборів, їх реальності та повноти відображення в обліку за період з 01.10.2011 року по 31.12.2011 року, встановлена відсутність факту реального вчинення господарських операцій між субєктами господарювання.

Враховуючи наведене, оскільки ДПІ у Дзержинському районі м. Харкова була встановлена неможливість підтвердження реального вчинення господарських операцій ТОВ «Бізнес Консалтинг Плюс»за період з 01.10.2011 року по 31.12.2011 року, то відповідач дійшов висновку, що всі договору укладені даним субєктом господарювання із продавцями та покупцями, у т.ч. ТОВ «Промснаб-Харьков»не створюють реального настання правових наслідків, а отже є нікчемними. Відповідач вказує, що оскільки законодавством визначено, що платником податку є саме та особа, яка зобовязана здійснити утримання та внесення до бюджету податку, що сплачується покупцем, то до складу податкового кредиту можуть бути включені лише ті суми податку, які не лише сплачені покупцем у ціні товару (робіт, послуг), а й сплачені постачальниками безпосередньо до бюджету, а як передумова включені ним до складу податкових зобовязань.

Таким чином, оскільки відсутні докази сплати до бюджету контрагентами позивача сум ПДВ, то по даним операціям не виник обєкт оподаткування, а отже у позивача не було достатніх підстав для врахування у складі податкового кредиту сум ПДВ лише за фактом отримання від недобросовісних контрагентів податкових накладних, а отже і права на відшкодування податку з бюджету.

У судових засіданнях представники сторін підтримали свої правові позиції по справі.

Ухвалою судді від 19.06.2012 року, постановленої без виходу до нарадчої кімнати, проведено заміну первинного відповідача Державної податкової інспекції у Ленінському районі м. Харкова на правонаступника Західну міжрайонну державну податкову інспекцію м. Харкова Харківської області Державної податкової служби (далі Західна МДПІ).

Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні в матеріалах справи докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на повному, всебічному і обєктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, вважає, що позовні вимоги задоволенню не підлягають, виходячи з наступного.

Як було встановлено під час розгляду справи, співробітниками Державної податкової інспекції у Ленінському районі м. Харкова у період з 07.03.2012 року по 15.03.2012 року проведено документальну позапланову виїзну перевірку ТОВ «Промснаб-Харьков»по фінансово-господарським взаємовідносинам з підприємствами та покупцями у листопаді 2011 року, за результатами якої було складено Акт № 415/23-304/33673286 від 15.03.2012 року.

Під час перевірки були встановлені порушення позивачем, серед іншого, вимог п.198.3 ст.198 Податкового кодексу України (далі ПК України) за рахунок неправомірного включення до складу податкового кредиту сум ПДВ, що були сплачені у складі вартості придбаних у НТК «ЕКСПЕРТ»товарів, робіт, послуг за листопад 2011 року на загальну суму 432 384 грн., що призвело до завищення податку на додану вартість, що підлягає сплаті до бюджету на загальну суму 274 660 грн., з урахуванням залишку відємного значення ПДВ (ряд. 24 Декларації) в сумі 289 грн., за рахунок зменшення суми відємного значення обєкту оподаткування на загальну суму 274 949 грн., що було повністю зараховано ТОВ «Промснаб-Харьков»до зменшення податкового боргу з ПДВ що виник у попередніх податкових періодах.

На підставі вищезазначеного акту Західною МДПІ прийнято податкове повідомлення-рішення від від 29.03.2012 року № НОМЕР_1 про збільшення суми грошового зобовязання за платежем податок на додану вартість в загальному розмірі 411 990 грн. 00 коп., в т.ч. за основним платежем 274660 грн. 00 коп., та за штрафними (фінансовими) санкціями 137330 грн. 00 коп.

Фактичною підставою для визначення позивачу суми грошового зобовязання слугувала інформація щодо перевірок контрагентів, за якими встановлено, що правочини, укладені із контрагентом НТК «ЕКСПЕРТ»є такими, що не спрямовані на реальне настання правових наслідків.

Перевіряючи правомірність прийняття спірного податкового повідомлення-рішення, суд дійшов висновку про наступне.

При складанні податкової звітності з метою правильного відображення господарської операції повинні враховуватись відповідні документи первинного обліку, а саме по зазначених операціях придбання результатів робіт (товарів) повинні бути в наявності як і акти виконаних робіт, так і результати таких виконаних робіт (товарів).

З 01.01.2011 року порядок обчислення і сплати податку на додану вартість платниками податку визначений ПК України.

Так, згідно п. 185.1 ст. 185, п. 187.1 ст. 187, п. 188.1 ст. 188 ПК України, об'єктом оподаткування податком на додану вартість є операції платників податку, окрім іншого, з постачання товарів, місце постачання яких розташоване на митній території України. Датою виникнення податкових зобов'язань з постачання товарів/послуг вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше: або дата зарахування коштів від покупця/замовника на банківський рахунок платника податку як оплата товарів/послуг, що підлягають постачанню, або дата відвантаження товарів. База оподаткування операцій з постачання товарів/послуг визначається виходячи з їх договірної (контрактної) вартості, але не нижче звичайних цін, з урахуванням загальнодержавних податків та зборів.

Згідно п. 201.1, 201.4, 201.6 ст. 201 ПК України платник податку зобов'язаний надати покупцю (отримувачу) на його вимогу підписану уповноваженою платником особою та скріплену печаткою податкову накладну. Податкова накладна виписується у двох примірниках у день виникнення податкових зобов'язань продавця та є податковим документом і одночасно відображається у податкових зобов'язаннях і реєстрі виданих податкових накладних продавця та реєстрі отриманих податкових накладних покупця.

Пунктом 200.1 ст. 200 згаданого Кодексу встановлено, що сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов'язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду. В свою чергу, право на віднесення сум податку до податкового кредиту, згідно п. 198.1 ст. 198 виникає, окрім іншого, у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг. При цьому, відповідно до п. 198.2, 198.3, 198.6 ст. 198 ПК України датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: або дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг, або дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за встановленою ставкою, протягом такого звітного періоду, окрім іншого, у зв'язку з придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог ст. 201 Кодексу).

Положеннями п. 44.1 ст. 44 ПК України визначено, що для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Як вбачається з матеріалів справи, 19.10.2011 року між ТОВ «Промснаб-Харьков»(Покупець) та НТК «ЕКСПЕРТ»(Продавець) укладено Договір купівлі-продажу товару №19/10/Т, відповідно до умов якого Продавець зобовязується передати у власність Покупцю товар в асортименті, а Покупець зобовязується приймати даний товар та сплатити за нього визначену у Специфікації до Договору грошову суму (а.с.27-29)

На виконання Договору 19.10.2011 року між сторонами були укладені Специфікації: №1 на загальну суму придбаного товару 588970,10 грн. (у т.ч. ПДВ 98161,68 грн.), №2 на загальну суму придбаного товару 1 674 000,00 грн. (у т.ч. ПДВ 279000 грн.) та №3 на загальну суму придбаного товару 277339,20 грн. (у т.ч. ПДВ 46223,20 грн.) (а.с.30-33)

На підтвердження реальності здійснення вказаних господарських операцій позивачем до матеріалів справи долучено копії податкових та видаткових накладних (а.с.34-62).

Відповідно до положень п. 14.1.18 ст.14 ПК України бюджетне відшкодування - відшкодування від'ємного значення податку на додану вартість на підставі підтвердження правомірності сум бюджетного відшкодування податку на додану вартість за результатами перевірки платника, у тому числі автоматичне бюджетне відшкодування у порядку та за критеріями, визначеними у розділі V цього Кодексу.

Згідно із приписами п.п. 14.1.181 ст.14, п.198.3, п. 198.6. ст.19 ПК України визначено, що податковий кредит - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов'язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу. Податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду в тому числі у зв'язку з придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку. Не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними або оформлені з порушенням вимог чи не підтверджені митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу).

З огляду на зазначене суд дійшов висновку, що наявність податкових накладних, платіжних доручень щодо сплати податку на додану вартість в ціні товару хоч і є обв"язковими підставами для визначення податкового кредиту та бюджетного відшкодування, але не вичерпними, оскільки предметом доказування у даній справі є обставини, що підтверджують обґрунтованість визначення суми бюджетного відшкодування

Перевіряючи правомірність формування позивачем суми податкового кредиту по вище зазначеним господарським взаємовідносинам із НТК «ЕКСПЕРТ», та як наслідок обґрунтованість визначення суми податкового зобовязання, суд дійшов висновку про наступне.

Як вбачається з матеріалів справи та наявних в ній доказів, позивачем ані під час проведеної контролюючим органом перевірки, ані під час судового розгляду не було надано доказів транспортування товарів (товарно-транспортних накладних, дорожніх листів) та довіреностей на право отримання товарно-матеріальних цінностей.

Статтею 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" визначено, що підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення.

Згідно п. 11.1 Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 14 жовтня 1997 року № 363 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 20.02.1998 року за № 128/2568 (далі - Правила) основними документами на перевезення вантажів є товарно-транспортні накладні та дорожні листи вантажного автомобіля.

Товарно-транспортна документація - комплект юридичних документів, на підставі яких здійснюють облік, приймання, передавання, перевезення, здавання вантажу та взаємні розрахунки між учасниками транспортного процесу.

Товарно-транспортна накладна - єдиний для всіх учасників транспортного процесу юридичний документ, що призначений для списання товарно-матеріальних цінностей, обліку на шляху їх переміщення, оприбуткування, складського, оперативного та бухгалтерського обліку, а також для розрахунків за перевезення вантажу та обліку виконаної роботи.

Відповідно до п. п. 11.5 - 11.7 Правил товарно-транспортну накладну на перевезення вантажів автомобільним транспортом замовник (вантажовідправник) повинен виписувати в кількості не менше чотирьох екземплярів. Замовник (вантажовідправник) засвідчує всі екземпляри товарно-транспортної накладної підписом і при необхідності печаткою (штампом). Після прийняття вантажу згідно з товарно-транспортною накладною водій (експедитор) підписує всі її екземпляри. Перший екземпляр товарно-транспортної накладної залишається у замовника (вантажовідправника), другий - передається водієм (експедитором) вантажоодержувачу, третій і четвертий екземпляри, засвідчені підписом вантажоодержувача (у разі потреби й печаткою або штампом), передається перевізнику.

Враховуючи вище викладене, суд дійшов висновку, що відповідно до положень ст. 48 Закону України "Про автомобільний транспорт" від 05.04.2001 року № 2344-III та п. п. 11.1 - 11.10 Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні слідує, що оформлення товарно-транспортної накладної є обовязковим, навіть при перевезенні вантажів автотранспортом для власних потреб.

Крім того, відповідно до п. 2 Інструкції про порядок реєстрації виданих, повернутих і використаних довіреностей на одержання цінностей, затвердженої наказом Міністерства фінансів України від 16.05.1996 року № 99 та зареєстрованої у Міністерстві юстиції України 12 червня 1996 року за № 293/1318 (далі по тексту - Інструкція) сировина, матеріали, паливо, запчастини, інвентар, худоба, насіння, добрива, інструмент, товари, основні засоби та інші товарно-матеріальні цінності, а також нематеріальні активи, грошові документи і цінні папери відпускаються покупцям або передаються безплатно тільки за довіреністю одержувачів.

Пунктом 3 вище зазначеної Інструкції передбачено, що бланки довіреностей видаються після їх реєстрації у Журналі реєстрації довіреностей, який має бути пронумерований, прошнурований та скріплений печаткою і підписами керівника і головного бухгалтера підприємства.

Згідно з п. 6 Інструкції довіреність на одержання цінностей від постачальника за нарядом, рахунком, договором, замовленням, угодою або іншим документом, що їх замінює, видається довіреній особі під розписку і реєструється в журналі реєстрації довіреностей.

Суд зазначає, що позивачем під час розгляду справи не було надано копій довіреностей на право отримання від НТК «ЕКСПЕРТ»товарно-матеріальних цінностей чи витягу з журналу реєстрації довіреностей, ведення якого є обовязковим.

Окрім вищенаведеного, суд вважає за необхідне наголосити, що відповідно до п. 13 Інструкції довіреність, незалежно від строку її дії, залишається у постачальника при першому відпуску цінностей. У разі відпуску цінностей частинами на кожний частковий відпуск складається накладна (акт приймання-здачі або інший аналогічний документ) з поміткою на ній номера довіреності та дати її видачі. В цих випадках один примірник накладної (або документа, що її заміняє) передається одержувачу цінностей, а другий - додається до залишеної у постачальника довіреності і використовується для спостереження і контролю за відпуском цінностей згідно довіреності, а також для проведення розрахунків з одержувачем.

Разом з тим, надані позивачем копії видаткових накладних не можуть підтверджувати факт реальності передачі товарно-матеріальних цінностей, оскільки не містять номер та дату видачі довіреності одержувану.

З огляду на вищезазначене, за відсутності у позивача належним чином оформлених товарно-транспортних накладних, дорожніх листів на перевезення вантажів та довіреностей на право отримання товарно-матеріальних цінностей не видається можливим встановити факт передачі таких товарів від НТК «ЕКСПЕРТ»на адресу ТОВ «Промснаб-Харьков», що в свою чергу свідчить про безтоварний характер згаданих господарських операцій.

Доводи позивача відносно того, що отриманий від НТК «ЕКСПЕРТ»товар було в послідуючому використано у власній господарській діяльності, а саме на виконання укладених із іншими субєктами господарювання договірних відносин (Договір поставки № 03019 від 17.10.2011 року, укладений із ПрАТ «Науково-технічне підприємство «КОТЛОЕНЕРГОПРОМ») судом оцінюються критично з огляду на те, що з наданих позивачем копій первинних документів Договору, Додаткової угоди, специфікації, видаткової накладеної, довіреності та податкової накладної, не видається можливим встановити факт використання саме тих товарно-матеріальних цінностей, які начебто були придбані позивачем у НТК «ЕКСПЕРТ»(а.с.100-106)

Крім того, згідно із умовами укладеного між ТОВ «Промснаб-Харьков»та НТК «ЕКСПЕРТ»Договору купівлі-продажу товару №19/10/Т від 19.10.2011 року, Покупець зобовязаний сплатити придбаний товар у строк, встановлений Договором (п.3.2.4). В свою чергу відповідно до п.4.1 Договору, гроші за проданий товар перераховуються на розрахунковий рахунок відповідно виставлених рахунків-фактур.

Суд зазначає, що позивачем в підтвердження реальності господарських операцій не було надано як виставлених НТК «ЕКСПЕРТ»рахунків-фактур, так і доказів, які б підтверджували факт сплати за начебто отриманий від продавця товар (платіжні доручення, виписки банку тощо).

В силу ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно із ч. 1 ст. 11 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Частиною першою статті 69 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Статтею 70 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмету доказування. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування, крім випадків, коли щодо таких обставин не виникає спору.

У відповідності до ч. 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Враховуючи наведене суд дійшов висновку, що матеріали справи та наявні в дій докази обєктивно засвідчують відсутність реального наміру на виконання укладених між ТОВ «Промснаб-Харьков»та НТК «ЕКСПЕРТ»на підставі Договору купівлі-продажу товару №19/10/Т від 19.10.2011 року господарських відносин, та як наслідок безпідставне віднесення позивачем до складу податкового кредиту сум ПДВ на їх підставі.

За таких обставин, відповідачем, як субєктом владних повноважень було доведено про правомірність встановлених під час перевірки порушень позивачем вимог п.198.3 ст.198 ПК України, що призвело до завищення податку на додану вартість, що підлягає сплаті до бюджету на загальну суму 274 660 грн., та як наслідок обґрунтованості винесення спірного податкового повідомлення-рішення.

Разом з тим, позивачем не було надано належних та допустимих доказів реальності укладених із НТК «ЕКСПЕРТ»договірних відносин, а відтак правомірності формування суми податкового кредиту та протиправності оскаржуваного податкового повідомлення-рішення.

З огляду на зазначене, суд дійшов висновку, що приймаючи оскаржуване податкове повідомлення - рішення відповідач діяв на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, а також з використанням повноважень з метою, з якою ці повноваження їй надано, обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення; безсторонньо (неупереджено), добросовісно та розсудливо.

Підсумовуючи вище викладене, суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги не є обґрунтованими, а відтак не підлягають задоволенню.

Розподіл судових витрат здійснюється відповідно до вимог ст. 94 КАС України.

На підставі викладеного, керуючись ст. 19 Конституції України, ст.ст. 9, 11, 94, 128, 159, 160163, 186, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

В задоволені адміністративного позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Промснаб - Харьков»до Західної міжрайонної державної податкової інспекції м. Харкова Харківської області Державної податкової служби про скасування податкового повідомлення-рішення - відмовити в повному обсязі.

Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції. Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 Кодексу адміністративного судочинства України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 Кодексу адміністративного судочинства України, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Постанова суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 254 КАС України.

Повний текст постанови виготовлено 25.06.2012 року.

Суддя Горшкова О.О.