Справа № 2034/2-а-5002/11
Суддя: Ільїна Г. І.
Дата ухвалення: 2011-08-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 2034/2-а-5002/11
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 серпня 2011 року сел. Покотилівка

Суддя Харківського районного суду Харківської області Ільїна Г.І., розглянувши в порядку скороченого провадження адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 Пенсійного фонду України в Харківському районі Харківської області про зобов'язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовною заявою, в якій після уточнення просить визнати бездіяльність відповідача протиправною, зобовязати відповідача провести перерахунок та виплатити йому державну пенсію та додаткову пенсію виходячи із законодавчо визначеного розміру мінімальної пенсії за віком з 01.01.2004року, та здійснювати перерахунок пенсій в подальшому з урахуванням збільшення прожиткового мінімуму.

Справа розглядається в порядку скороченого провадження, відповідно до п. 2 ч. 1 статті 183-2 КАС України без судового засідання та виклику осіб які беруть участь в справі.

Ухвалою суду ОСОБА_1 поновлено строк для звернення до адміністративного суду.

Відповідач ОСОБА_2 пенсійного фонду України у Харківському районі отримав ухвалу суду про відкриття скороченого провадження у адміністративній справі та надав свої заперечення, в яких зазначено, що ОСОБА_3 при подачі позовної заяви до суду пропущений строк встановлений ч. 1 ст. 99 КАС України, що є підставою для залишення позову без розгляду. Також відповідач вказує, що саме Кабінет Міністрів України своїми нормативно правовими актами, визначає конкретний розмір пенсії встановлений ст. ст. 50, 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Суддя оцінивши повідомлені сторонами обставини справи вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Оформленою належним чином довідка МСЕК № 002912 від 15.12.2010 р., також копією посвідчення особи, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи серії А № 092004 від 05.03.1999р. та вкладкою до нього підтверджується, шо позивач є інвалідом 3 групи та ушкодження здоровю, яке призвело до втрати працездатності ОСОБА_1 отримав під час ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС

Стаття 49 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» (надалі - Закон) встановлює пенсії по інвалідності особам, віднесеним до категорій 1, 2, З, у вигляді: а) державної пенсії; б) додаткової пенсії за шкоду заподіяну здоровю, яка призначається після виникнення права на державну пенсію.

Відповідно до ч. ч. 4, 5 ст. 54 Закону в усіх випадках розміри пенсій для інвалідів, щодо яких встановлено звязок з Чорнобильською катастрофою, не можуть бути нижчими: по І групі інвалідності - 10 мінімальних пенсій за віком: по II групі інвалідності - 8 мінімальних пенсій за віком; по III групі інвалідності - 6 мінімальних пенсій за віком.

Порядок обчислення пенсії по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання, і пенсії у звязку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи визначається Кабінетом Міністрів України. Припис п. 4 Порядку обчислення пенсій по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання, і пенсій у звязку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи, затвердженого Постановою КМУ від 30 жовтня 1997 року № 523 повністю співпадає з нормою ч. ч. 4, 5 ст. 54 Закону.

Також, згідно зі ст. 50 Закону особам віднесеним до категорії 1, призначається щомісячна додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоровю, у розмірах: інвалідам 1 групи - 100 процентів мінімальної пенсії за віком; інвалідам II групи - 75 процентів мінімальної пенсії за віком; інвалідам III групи - 50 процентів мінімальної пенсії за віком.

Пенсійне законодавство в Україні безпосередньо врегульовано Законом України «Про пенсійне забезпечення» № 1788-ХІІ від 05 листопада 1991 року. Стаття 15 цього закону надає право громадянам, які постраждали від Чорнобильської катастрофи, вибирати підстави для одержання пенсій, але умови, норми та порядок пенсійного забезпечення, особливо для інвалідів ЧАЕС, в відношенні яких держава прийняла на себе зобовязання відшкодувати втрату працездатності, визначаються тільки Законом.

Згідно ст. З Закону України «Про мінімальний споживчий бюджет» підвищення розміру вартісної оцінки мінімального споживчого бюджету повинно проводитися «з урахуванням індексу цін на споживчі товари та послуги, але не рідше одного разу на рік».

Відповідно до ст. 4 Закону України «Про мінімальний споживчий бюджет» 03 жовтня 1991 року постановою № 244, з додатком, Кабінет Міністрів України (надалі КМУ) затвердив мінімальний споживчий бюджет на 1991 рік у розмірі 256 крб. на душу населення та склад споживчих товарів і послуг, що входять до мінімального споживчого бюджету (додаток до постанови).

Ця норма закону є прямою, має конкретне наповнення і є чинною станом на сьогодення. Вона започаткована з 1991 року. Розмір, склад споживчих товарів і послуг, що входять до мінімального споживчого бюджету, не переглядався КМУ з 1991 року.

Нормою закону, яка встановлює розмір мінімальної пенсії за віком, є ч. 1 ст. 28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування». Відповідно до цієї норми закону мінімальний розмір пенсії за віком встановлюється в розмірі прожиткового мінімуму для осіб які втратили працездатність. Ця норма закону застосовується з 2004 року.

Інша норма закону, яка б регулювала розмір мінімальної пенсії за віком, відсутня.

Для правового вирішення справи по суті, необхідно визначитися, яку норму закону потрібно застосовувати в якості мінімальної пенсії за віком. Стаття 8 КАС України зобовязує суд при вирішенні справи по суті керуватися принципом верховенств права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають-зміст і спрямованість діяльності держави. Звернення до адміністративного суду для захисту прав і свобод людини громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.

Статті 21 та 22 Конституції України гарантують людині, що її права і свободи, будучі невідчужуваними, непорушними, не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів, ці закони, зміни до законів, не розповсюджуються на вже існуючі права і свободи людини, якщо вони звужують зміст та обсяг цих прав і свобод.

11 жовтня 2005 року Конституційний Суд України в рішенні № 8-рп 2005 (справа про рівень пенсії та щомісячного довічного грошового утримання) прямо вказав про неприпустимість обмеження обсягу прав людини звуженням обсягу прав і свобод, яке має прояв в зменшенні кола субєктів, розміру або кількості благ чи будь-яких інших кількісно вимірюваних показників використання прав і свобод.

Право позивача на отримання відшкодування завданої його здоровю ядерної шкоди, яка привела до втрат працездатності, виникло з моменту її завдання, до прийняття Конституції України і ратифікації Конвенції. Відповідь правовідносини урегульовані Законом з 1991 року. Обсяг права позивача на отримання відшкодування завданої йог здоровю ядерної шкоди, яка привела до втрати працездатності, встановлено Законом. Обсяг, наповнення цього праві його кількісно вимірювані показники, визначені відповідно до закону постановою КМУ № 244 від 03 жовтня 199 року. З 26 червня 1996 року Конституція України закріпила зміст та обсяг цього права - з цього часу вони не можуть бути обмежені, скасовані.

З 12 липня 1996 року, часу коли Україна ратифікувала Конвенцію, ці права і свободи набули абсолютного характеру.

Відповідно до ст. 10 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», учасниками ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС вважаються громадян! які безпосередньо брали участь у будь-яких роботах, пов'язаних з усуненням самої аварії, її наслідків у зон відчуження у 1986-1987 роках незалежно від кількості робочих днів, а у 1988-1990 роках - не менше 30 календарних днів, у тому числі проведенні евакуації людей і майна з цієї зони, а також тимчасово направлені або відряджені зазначені строки для виконання робіт у зоні відчуження, включаючи військовослужбовців, працівники державних громадських, інших підприємств, установ і організацій незалежно від їх відомчої підпорядкованості, а також ті, хто працював не менше 14 календарних днів у 1986 році на діючих пунктах санітарної обробки населення і дезактивації техніки або їх будівництві. Перелік цих пунктів визначається Кабінетом Міністрів України.

Це базується на прецедентах Європейського суду з прав людини відповідно до ч. 2 ст. 8 КАС України Починаючи з 1975 року Європейський суд з прав людини право на отримання пенсії визнає елементом «майна» відповідно до ст. 1 Протоколу № 1 до Європейської Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Так, у класичній справі Mailer v. Austria (№ 5849/72 З DR 25, 1975) Європейській суд з прав людини відмітив, що законодавчо визначене право на отримання пенсії прирівнюється до права приватної власності і на нього розповсюджуються загальні національні норми, які застосовуються до «майна», «грошового зобовязання», відповідно до національного закону.

Право позивача на отримання пенсії в розмірі передбаченому ЗУ «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» гарантовано також ст. 46 Конституції України.

Порядок перерахунку пенсії Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждалі внаслідок Чорнобильської катастрофи» не встановлений, між тим, це є підставою для застосування судом при розгляд цього спору аналогії закону на підставі ч. 7 ст.7 КАС України.

Статтею 54 ЗУ «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» передбачено, що обчислення і призначення вказаного виду пенсії провадиться відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення» (після внесення змін Закону України «Про загальнообовязкове державні пенсійне страхування»).

Відповідний перерахунок пенсії позивача, її максимальний розмір визначається ст. 67 ЗУ «Про статус соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», яка теж є відсильною нормою*; посиланням на ст.ст. 28, 42 ЗУ «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування».

Зі змісту ст.ст. 50, 54 Закону України „Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" випливає, що за основу нарахування пенсії та щомісячної додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, береться мінімальна пенсія за віком, розмір якої, згідно чинного законодавства, визначається лише за правилами, передбаченими ч. 1 ст. 28 Закону України „Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування".

В зв'язку з чим, суд не приймає до уваги положення ч. 3 ст. 28 Закову України „Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", з якої випливає, що мінімальний розмір пенсії за віком, встановленим абзацом першим частини першої цієї статті, застосовується виключно для визначення розмірів пенсій, призначених згідно з цим Законом, оскільки наявність такої норми та відсутність іншого мінімального розміру пенсії за віком не є підставою для відмови в реалізації позивачем конституційної гарантії та права на отримання пенсії і додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, виходячи з розміру мінімальної пенсії за віком, що передбачено ст. ст. 49, 50, 54 Закону України „Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Відповідно до ч. 3 ст. 67 зазначеного Закону, у разі збільшення розміру прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом, підвищується розмір пенсії, визначений відповідно до ст. 54 цього Закону, а також розмір додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, особам віднесеним до 1 категорій.

Частиною першою ст. 28 Закону України „Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування визначено, що мінімальний розмір пенсії за віком встановлюється в розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом.

Таким чином, новий мінімальний розмір пенсії за віком залежить від нового розміру прожиткового мінімуму.

Прожитковий мінімум встановлюється Кабінетом Міністрів України і щороку затверджується Верховною Радою України в Законі про Державний бюджет України на відповідний рік.

Оскільки позивачеві слід визначити пенсію, виходячи з мінімальної пенсії за віком, яка встановлюється в розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, то в разі збільшення розміру цього прожиткового мінімуму перерахунок пенсії позивачу повинен проводитися з нового розміру мінімальної пенсії за віком.

Враховуючи, викладене, суд вважає, що перерахунок пенсії та додаткової пенсії слід здійснити з 01.01.2004року з наступним перерахунком відповідно до змін діючого законодавства, відповідно до ст. 67 ЗУ «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», де вказано, що у разі збільшення розміру прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, підвищується розмір пенсії, визначений відповідно до ст. 54 цього Закону, а також розмір додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоровю особам, віднесеним до 1,2,3,4 категорії.

Враховуючи викладене, суд вважає, що бездіяльність відповідача по перерахунку пенсії позивачу є протиправною, та такою, що порушує права позивача.

Таким чином, з метою захисту та поновлення прав позивача суд вважає за необхідне визнати бездіяльність відповідача протиправною та зобовязати останнього здійснити перерахунок пенсії та виплатити перераховані суми позивачу.

Керуючись ст. ст. 6-14, 71, 99, 122, п. 2 ч. 1 ст. 183-2, ст. 159-163. 167, 256 КАС України, ст. ст. З, 8, 19, 21, 22, 56, 58, 64, 124, 152 Конституції України, рішеннями Європейського Суду з прав людини, ст. ст. 1, 13, 50, п. 4 ст. 54, ст.ст. 67, 71 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», ст. 28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», суд -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати протиправною бездіяльність ОСОБА_2 Пенсійного фонду України в Харківському районі Харківської області щодо нездійснення перерахунку та призначення ОСОБА_1 пенсії, як особі, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи, відповідно до ст. 50, ч. 4 ст. 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Зобовязати ОСОБА_2 Пенсійного фонду України в Харківському районі Харківської області зробити перерахунок ОСОБА_1 основної пенсії у відповідності до ч. 4 ст. 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» у розмірі 6 (шисть) мінімальних пенсій за віком та додаткової пенсії у відповідності до ст. 50 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» у розмірі 50 % мінімальної пенсії за віком, виходячи із мінімальної пенсії за віком, встановленої ст. 28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», та провести відповідні виплати з 01.01.2004 року по 31.12.2007року та з 22.05.2008 з урахуванням виплачених сум та з наступним перерахунком цих сум відповідно до ст. 67 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Постанова підлягає негайному виконанню.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Харківського апеляційного адміністративного суду через Харківський райсуд протягом 10-ти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя Г.І. Ільїна