Справа № 824/1785/15-а
Суддя: Полотнянко Ю.П.
Дата ухвалення: 2015-12-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 824/1785/15-а

Головуючий у 1-й інстанції: Анісімов О.В.

Суддя-доповідач: ОСОБА_1

03 грудня 2015 року

м. Вінниця

Вінницький апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Полотнянка Ю.П.

суддів: Драчук Т. О. Загороднюка А.Г.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_2 на ухвалу Чернівецького окружного адміністративного суду від 15 вересня 2015 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Головного управління Державної фіскальної служби у Чернівецькій області, Заставнівської міської ради про визнання протиправними дій,

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до суду з адміністративним позовом, у якому просить визнати протиправними дії Головного управління Державної фіскальної служби України в Чернівецькій області, щодо ненадання йому інформації відповідно до запиту, а також скасувати рішення 13 сесії Заставнівської міської ради VI скликання № 314/13-1-2012 від 30.11.2012 року "Про затвердження технічної документації по нормативно-грошовій оцінці земель м.Заставна".

Відповідно до ухвали Чернівецького окружного адміністративного суду від 15 вересня 2015 року клопотання Заставнівської міської ради про залишення без розгляду адміністративного позову в частині позовних вимог - задоволено.

Залишено без розгляду адміністративний позов ОСОБА_2 до Головного управління Державної фіскальної служби у Чернівецькій області, Заставнівської міської ради в частині визнання протиправним та скасування рішення 13 сесії Заставнівської міської ради VI скликання №314/13-1-2012 від 30.11.2012 р. "Про затвердження технічної документації по нормативно-грошовій оцінці земель м. Заставна".

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду першої інстанції, позивачем подано апеляційну скаргу з підстав невідповідності висновків суду обставинам справи, порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, у звязку з чим, апелянт просить скасувати ухвалу суду першої інстанції і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Позивач та відповідач будучи належним чином повідомленими про дату, час та місце апеляційного розгляду справи, в судове засідання не зявились . Про причини своєї неявки суд не повідомили .

Представник Заставнівської міської ради будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце апеляційного розгляду справи, в судове засідання не зявився , однак надав суду відзив на апеляційну скаргу в якій зокрема зазначив про розгляд даної справ за відсутності їх представника.

Неприбуття у судове засідання сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про дату, час і місце апеляційного розгляду, відповідно до ч. 4 ст. 196 Кодексу адміністративного судочинства України не перешкоджає судовому розгляду справи. У зв'язку з цим, відповідно до ч. 1 ст. 41 Кодексу адміністративного судочинства України, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Апеляційний суд, заслухавши доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, за наступних встановлених обставин.

Власне, залишаючи адміністративний позов без розгляду в частині визнання протиправним та скасування рішення 13 сесії Заставнівської міської ради VI скликання №314/13-1-2012 від 30.11.2012 р. "Про затвердження технічної документації по нормативно-грошовій оцінці земель м. Заставна", суд першої інстанції виходив з того, що строк звернення до суду із позовом щодо оскарження рішення 13 сесії Заставнівської міської ради VI скликання № 314/13-1-2012 від 30.11.2012 року "Про затвердження технічної документації по нормативно-грошовій оцінці земель м.Заставна" сплив, оскільки позивач повинен був дізнатися про існування оскаржуваного рішення у 2012 р.

Судова колегія апеляційної інстанції не погоджується з даним висновком суду першої інстанції та надаючи правову оцінку обставинам справи, зазначає наступне.

Відповідно до ст. 99 КАС України, адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Статтею 22 Закону України "Про порядок висвітлення діяльності органів державної влади та органів місцевого самоврядування в Україні засобами масової інформації" встановлено, що Закони України, постанови Верховної Ради України, укази та розпорядження Президента України, постанови та розпорядження Кабінету Міністрів України, постанови Верховного Суду України та Конституційного Суду України, рішення органів місцевого самоврядування, інші нормативно-правові акти публікуються в офіційних виданнях (відомостях, бюлетенях, збірниках, інформаційних листках тощо) та друкованих засобах масової інформації відповідних органів державної влади та органів місцевого самоврядування.

Згідно ч.5 ст. 59 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" рішення органів місцевого самоврядування набувають чинності з дня їх офіційного оприлюднення, якщо відповідною радою не встановлено пізніший термін введення цих рішень у дію.

З урахуванням наведеного судова колегія приходить до висновку про те, що у випадку оскарження нормативно - правового акту строк звернення до суду починається з дня його офіційного опублікування, не зважаючи на те, що особа, на яку поширюється його дія фактично ознайомилась з ним значно пізніше, оскільки саме з моменту офіційного опублікування нормативно - правового акту особа мала можливість ознайомитись з його змістом та повинна була дізнатися про порушення її прав.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем оскаржуються рішення 13 сесії Заставнівської міської ради VI скликання №314/13-1-2012 від 30.11.2012 року "Про затвердження технічної документації по нормативно-грошовій оцінці земель м.Заставна" .

Відповідно до ст. 100 КАС України адміністративний позов, поданий після закінчення строків, установлених законом, залишається без розгляду, якщо суд за заявою особи, яка її подала, не знайде підстав для поновлення строку, про що постановляється ухвала.

У відповідності до п.11 ст.59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування підлягають обов'язковому оприлюдненню та наданню за запитом відповідно до Закону України «Про доступ до публічної інформації». Проекти актів органів місцевого самоврядування оприлюднюються в порядку, передбаченому Законом України «Про доступ до публічної інформації», крім випадків виникнення надзвичайних ситуацій та інших невідкладних випадків, передбачених законом, коли такі проекти актів оприлюднюються негайно після їх підготовки.

При розгляді справи з'ясовано що оскаржуване рішення не було належним чином оприлюднено, як це передбачає чинне законодавство.

Відповідно до ст. 57 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти, що визначають права і обов'язки громадян, мають бути доведені до відома населення у порядку, встановленому законом. Закони та інші нормативно-правові акти, що визначають права і обов'язки громадян, не доведені до відома населення у порядку, встановленому законом, є нечинними.

Зокрема, саме 11.06.2015 року, міською радою в газеті "Голос краю", після прийняття рішення Чернівецького окружного адміністративного суду від 14.04.2015 року про скасування рішення Заставнівської міської ради від 15.07.2015 року було оприлюднено оскаржуване рішення 13 сесії Заставнівської міської ради VI скликання №314/13-1-2012 від 30.11.2012 року "Про затвердження технічної документації по нормативно-грошовій оцінці земель м.Заставна" .

Отже, судова колегія апеляційної інстанції вважає, що саме з 11.06.2015 року оскаржуване рішення було офіційно оприлюднено та почало впливати на права та обов'язки ОСОБА_2, а відтак, перебій строку на звернення до суду починається саме з 11.06.2015 року.

Суд критично ставиться до посилання суду першої інстанції, на те що ОСОБА_2 є депутатом Заставнівської міської ради , а відтак, повинен добросовісно використовуючи свої права та виконуючи свої обовязки дізнатись у 2012 р. про прийняття Заставнівською міською радою оскаржуваного рішення, яке на його думку порушує його права, оскільки депутатські повноваження не можуть слугувати підставною для залишення адміністративного позову без розгляду в контексті адміністративного судочинства.

Крім того, колегія суддів зазначає, що право громадянина на захист у суді своїх прав і свобод є конституційною гарантією, яка забезпечується реальною можливістю усякій заінтересованій особі звернутися до суду у встановленому законом порядку про захист прав, свобод та інтересів та можливістю обирати спосіб захисту, використовуючи при цьому всі дозволені законодавством інструменти та засоби.

Пропущення строків звернення до адміністративного суду не може бути безумовною підставою для залишення позову без розгляду, оскільки суд може визнати причину пропуску таких строків поважною і в такому випадку справа розглядається і вирішується в порядку, встановленому КАС України.

Поважними причинами пропущення строків звернення до суду необхідно розуміти обставини, які є об'єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, та пов'язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення відповідних дій та підтвердженні належними доказами. Разом з тим, на законодавчому рівні не регламентується, які причини є поважними, а які ні. Питання щодо визначення поважності підстав пропуску строку звернення до суду залишається на розсуд суду.

Крім того, очевидно, з прецедентного права Європейського Суду про те, що "право на суд", з яких право на доступ є одним з аспектів, не є абсолютним; воно підлягає обмеженням, дозволеним за змістом, зокрема, коли умови прийнятності скарги визначені, оскільки за своєю природою вона потребує регулювання з боку держави, яка користується певною свободою розсуду в цьому відношенні. Тим не менше, ці обмеження не повинні обмежувати або зменшити доступ людини таким чином або в такій мірі, що сама суть права знеціниться; такі обмеження не будуть сумісні положеннями Конвенції, якщо вони не переслідують законну мету або якщо немає розумної пропорційності між використовуваними засобами і переслідуваною метою (рішення Європейського Суду з прав людини у справі Перес де Рада Каванілес проти Іспанії).

Як випливає з рішення Європейського Суду з прав людини у справі Іліан проти Туреччини, правило встановлення обмежень доступу до суду у зв'язку з пропуском строку звернення повинно застосовуватися з певною гнучкістю і без надзвичайного формалізму, воно не застосовується автоматично і не має абсолютного характеру; перевіряючи його виконання слід звертати увагу на обставини справи.

Так у справі Delcourt v. Belgium Європейський Суд з прав людини зазначив, що у демократичному суспільстві у світлі розуміння Конвенції, право на справедливий суд посідає настільки значне місце, що обмежувальне тлумачення статті 6 не відповідало б меті та призначенню цього положення.

У справі Bellet v. France Суд зазначив, що стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права.

Відповідно до ч.2 ст.8 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, а ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" передбачає, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Згідно з пунктом 4 статті 204 КАС України, підставами для скасування ухвали суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є порушення норм процесуального права, яке призвело до неправильного вирішення питання.

Виходячи з наведеного, колегія суддів дійшла висновку, що оскаржувана ухвала суду першої інстанції постановлені з порушенням норм процесуального права, у зв'язку з чим підлягають скасуванню з направленням справи до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, 199, 204, 205, 206, 212, 254 КАС України, суд

У Х В А Л И В :

апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Ухвалу Чернівецького окружного адміністративного суду від 15 вересня 2015 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Головного управління Державної фіскальної служби у Чернівецькій області, Заставнівської міської ради про визнання протиправними дій скасувати.

Справу направити до Чернівецького окружного адміністративного суду для продовження розгляду.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту постановлення та оскарженню не підлягає.

Головуючий ОСОБА_1

Судді ОСОБА_3 ОСОБА_4