Справа № 826/15556/15
Суддя: Беспалов О.О.
Дата ухвалення: 2015-12-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

Іменем України

10 грудня 2015 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді: Беспалова О. О.

суддів: Грибан І. О., Парінова А. Б.

за участю секретаря: Дзекан В. В.

представника позивача Колесник В. В., представника відповідача Михайлюк - Філімонової Є. В., розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Києві апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Виробниче підприємство «Київ - Електробуд» на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 21 жовтня 2015 р. у справі за адміністративним позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Виробниче підприємство «Київ - Електробуд» до Державної податкової інспекції у Солом'янському районі Головного управління ДФС у місті Києві про визнання протиправними дій, скасування наказу та скасування податкових повідомлень - рішень від 31.03.2015 р. № та № , -

В С Т А Н О В И В :

ТОВ «ВП «Київ - Електробуд» звернулось до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Державної податкової інспекції у Солом'янському районі Головного управління ДФС у м. Києві про визнання протиправними дій та скасування наказу про проведення документальної позапланової виїзної перевірки від 02.03.2015 р. № 318; скасування податкових повідомлень - рішень від 31.03.2015 р. № та № .

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 21 жовтня 2015 р. адміністративний позов залишено без задоволення.

Не погоджуючись з таким судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить апеляційну інстанцію скасувати незаконну, на його думку, постанову суду першої інстанції та постановити нову, якою позовні вимоги задовольнити, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

Заслухавши суддю-доповідача, осіб, що з'явились, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а оскаржувану постанову суду - без змін з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та було вірно встановлено судом першої інстанції, відповідачем на підставі постанов старшого слідчого СУ ГУ МВС України в м. Києві про призначення позапланової перевірки від 04.07.2014 р. (а. с. 115 - 116, 119 - 120), якою призначено перевірку позивача з питань дотримання вимог податкового та іншого законодавства за період з 19.09.2013 р. по 04.07.2014 р., у тому числі по фінансово - господарським взаємовідносинам з ТОВ «Авелин» () та ТОВ «Преміум Білд» (), прийнято оскаржуваний наказ № 318 від 02.03.2015 р. «Про проведення документальної позапланової виїзної перевірки» (а. с. 11).

На підставі зазначеного наказу відповідачем згідно з п. п. 78.1.11 п. 78.1 ст. 78 ПК України проведено документальну позапланову виїзну перевірку товариства з обмеженою відповідальністю "Виробниче підприємство «Київ - Електробуд» з питань дотримання вимог податкового законодавства з податку на додану вартість та податку на прибуток при взаємовідносинах з товариством з обмеженою відповідальністю «Преміум Білд» та товариством з обмеженою відповідальністю «Авелин» за період з 01.05.2013 р. по 31.12.2014 р.

Перевіркою встановлено порушення пунктів 198.3, 198.6 статті 198, пунктів 201.4, 201.6, 201.10 статті 201 Податкового кодексу України, пункту 2.4 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 р. № 88 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 05.06.1995 за номером 168/704, пункту 9.1 статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», що призвело до заниження податку на додану вартість на суму 96761 грн.; підпункту 139.1.9 пункту 139.1 статті 139 Податкового кодексу України, пункту 2.4 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 р. № 88 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 05.06.1995 р. за номером 168/704, пункту 9.1 статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», що призвело до заниження податку на прибуток на суму 91923,00 грн.

За результатами перевірки відповідачем складено акт від 17.03.2015 р. № 6/26-58-22-06-11/25642359 та прийнято податкові повідомлення-рішення:

- від 31.03.2015 р. № , яким позивачу визначено грошове зобов'язання з податку на додану вартість у розмірі 120952,00 грн., у тому числі, 96761,00 грн. - основний платіж, 24191,00 грн. - штрафні (фінансові) санкції;

- від 31.03.2015 р. № , яким позивачу визначено грошове зобов'язання з податку на прибуток у розмірі 114904,00 грн., у тому числі, 91923,00 грн. - основний платіж, 22 981,00 грн. - штрафні (фінансові) санкції.

Факт проведення перевірки позивачем не оспорюється.

Надаючи правову оцінку обставинам справи, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно з пп. 14.1.36 п. 14.1 ст. 14 ПК України господарська діяльність - діяльність особи, що пов'язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

Пунктом 138.2 ст. 138 ПК України визначено, що витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

Згідно з пп. 14.1.181 п. 14.1 ст. 14 ПК України податковий кредит - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов'язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

У відповідності до п. 198.3 ст. 198 ПК України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Пунктом 198.6 ст. 198 ПК України визначено, що не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

У разі коли на момент перевірки платника податку органом державної податкової служби суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними цим пунктом документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу.

Приписами п. 201.10 ст. 201 ПК України визначено, що податкова накладна видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

З огляду на вищезазначені норми, колегія суддів дотримується позиції, що необхідною умовою для віднесення сплачених цін за товари (послуги) до валових витрат та сплачених у ціні товарів (послуг) сум податку на додану вартість і зменшення, таким чином, розміру податку на прибуток є факт придбання товарів та послуг з метою їх використання в господарській діяльності.

Господарські операції для визначення податкового кредиту для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на додану вартість та податком на прибуток мають бути фактично здійснені і підтверджені належним чином складеними первинними документами, що відображають реальність таких операцій.

Водночас за відсутності факту придбання товарів чи послуг відповідні суми не можуть включатися до складу податкового кредиту з ПДВ навіть за наявності формально складених, але недостовірних документів або сплати грошових коштів.

Аналогічної позиції дотримується Вищий адміністративний суд України, який зазначає, що з метою встановлення факту здійснення господарської операції, формування витрат для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на прибуток або податкового кредиту з податку на додану вартість судам належить з'ясовувати, зокрема, такі обставини: рух активів у процесі господарської операції, установлення спеціальної податкової правосуб'єктності учасників господарської операції, установлення зв'язку між фактом придбання товарів (послуг), спорудженням основних фондів, імпортом товарів (послуг), понесенням інших витрат і господарською діяльністю платника податку.

Так, вирішуючи питання про правомірність прийняття судом першої інстанції рішення, колегія суддів встановила наступне.

Між товариством з обмеженою відповідальністю "Виробниче підприємство "Київ - Електробуд" (замовник) та товариством з обмеженою відповідальністю "Авелин" (виконавець) укладено договір на виконання ремонтних робіт від 01.09.2013 р. № 109, відповідно до якого замовник доручає, а виконавець зобов'язується виконати ремонт м'якої покрівлі, власними та залученими силами і засобами згідно з договірною ціною, яка є невід'ємною частиною цього договору.

На підтвердження виконання умов вищезазначеного договору, руху активів в процесі здійснення господарських операцій позивачем надано суду копії: договору на виконання ремонтних робіт від 01.09.2013 р. № 109; договірної ціни на будівництво ремонт м'якої покрівлі; акту приймання виконаних будівельних робіт від 30.09.2013 р. № ОУ-0930/10; довідки про вартість виконаних будівельних робіт та витрати.

Між товариством з обмеженою відповідальністю "Виробниче підприємство "Київ - Електробуд" (замовник) та товариством з обмеженою відповідальністю "Преміум Білд" (виконавець) укладено договір на виконання ремонтних робіт від 02.10.2013 р. № 24, відповідно до якого замовник доручає, а виконавець зобов'язується виконати ремонт м'якої покрівлі, власними та залученими силами і засобами згідно з договірною ціною, яка є невід'ємною частиною цього договору.

На підтвердження виконання умов вищезазначеного договору, руху активів в процесі здійснення господарських операцій позивачем надано суду копії: договору на виконання ремонтних робіт від 02.10.2013 р. № 24; договірної ціни на будівництво ремонт м'якої покрівлі; акту приймання виконаних будівельних робіт від 31.10.2013 р. № ОУ-1031/02; довідки про вартість виконаних будівельних робіт та витрати.

В апеляційній скарзі позивач акцентує увагу колегії суддів на забороні у 2015 році проведення перевірок платників податків з доходом за попередній рік менше 20 млн. грн., з огляду на що вважає протиправними дії відповідача щодо прийняття оскаржуваного наказу.

З даного приводу колегія суддів зазначає наступне.

Верховним Судом України у постанові від 24.12.2010 р. у справі № 21-25а10 зазначено, що платник податків, який вважає порушеним порядок та підстави призначення податкової перевірки щодо нього, має захищати свої права шляхом недопуску посадових осіб контролюючого органу до такої перевірки. Якщо ж допуск до проведення перевірки відбувся, в подальшому предметом розгляду в суді має бути лише суть виявлених порушень податкового та іншого законодавства, дотримання якого контролюється податковими органами.

Аналогічна правова позиція викладена Вищим адміністративним судом України у постанові від 01.12.2015 р. у справі № 2а/0470/14782/12.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що допуск позивачем відповідача до виїзної перевірки нівелює правові наслідки процедурних порушень, допущених контролюючим органом при призначенні податкової перевірки.

Належним способом захисту у такому випадку є оскарження результатів цієї перевірки: податкових повідомлень - рішень, прийнятих за фактом встановлених порушень.

Досліджуючи наявність достатніх підстав з огляду на наявні в матеріалах справи докази для встановлення факту реальності господарських операцій, колегія суддів приходить до наступного висновку.

В 2013 році позивачем замовлено робіт по ремонту м'якої покрівлі на суму 381155, 09 грн. у вересні та 199409, 69 грн.

В свою чергу, жоден первинний документ не містить конкретних адрес об'єктів надання послуг та об'єму робіт для виконання.

Відсутність вказаної інформації позбавляє можливості суд апеляційної інстанції встановити факт реальності господарських операцій між позивачем та його контрагентами.

В свою чергу, як вбачається з протоколу допиту свідка від 15.05.2014 р. (а. с. 116, зворот - 118), ОСОБА_1., підпис якого знаходиться на всіх документах, наявних в матеріалах справи від імені директора ТОВ «Преміум Білд», останній підписання будь - яких документів в якості представника вказаного підприємства, крім установчих, заперечив.

Аналогічні свідчення містяться і протоколі допиту свідка від 15.05.2014 р. стосовно створення та участі у діяльності ТОВ «Авелин» (а. с. 120, зворот - 122).

З огляду на вищенаведене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про правомірність винесення відповідачем оскаржуваних ППР, оскільки останнім за результатами перевірки спростовано факт придбання послуг позивачем з метою подальшого використання в процесі господарської діяльності.

Таким чином, доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують та апеляційним судом відхиляються.

Згідно статті 200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Підсумовуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції ухвалив оскаржуване рішення в частині його оскарження відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права, а тому підстави для його скасування або зміни відсутні.

Керуючись ст.ст. 195, 196, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Виробниче підприємство «Київ - Електробуд» на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 21 жовтня 2015 р. у справі за адміністративним позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Виробниче підприємство «Київ - Електробуд» до Державної податкової інспекції у Солом'янському районі Головного управління ДФС у місті Києві про визнання протиправними дій, скасування наказу та скасування податкових повідомлень - рішень від 31.03.2015 р. № та № залишити без задоволення.

Постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 21 жовтня 2015 р. залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України в порядку і строки, визначені ст. 212 КАС України.

Головуючий суддя О. О. Беспалов
Суддя І. О. Грибан
Суддя А. Б. Парінов
(Повний текст ухвали виготовлено 10.12.2015 р.)

Головуючий суддя Беспалов О.О.

Судді: Парінов А.Б.

Грибан І.О.