Справа № 2а/1570/5159/11
Суддя: Донець О.Є.
Дата ухвалення: 2015-12-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"03" грудня 2015 р. м. Київ К/800/41604/13

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі:

головуючого Донця О.Є.,

суддів: Логвиненка А.О.,

Мороза В.Ф.,

при секретарі Кальненко О.І.,

за участю представника Державного підприємства «Одеський обласний радіотелевізійний передавальний центр» - Коваленко Л.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Державного підприємства «Одеський обласний радіотелевізійний передавальний центр» на постанову Одеського апеляційного адміністративного суду від 18.07.2013 року у справі за позовом Державного підприємства «Одеський обласний радіотелевізійний передавальний центр» до Державної фінансової інспекції в Одеській області, третя особа - Одеська філія Українського державного центру радіочастот, про визнання протиправною та скасування вимоги в частині,

в с т а н о в и л а:

У липні 2011 року Державне підприємство «Одеський обласний радіотелевізійний передавальний центр» звернулося до Одеського окружного адміністративного суду з позовом до Державної фінансової інспекції в Одеській області, третя особа - Одеська філія Українського державного центру радіочастот, про визнання протиправною та скасування вимоги в частині, в якому просило визнати протиправною та скасувати вимогу від 26.05.2011 року № 15-06-34-14/4781 в частинах:

- пункту 2 «В порушення статті 57 Закону України «Про радіочастотний ресурс України», постанови Кабінету Міністрів України від 31.01.2001 року № 77 «Про ставки щомісячних зборів за використання радіочастотного ресурсу України» та постанови Кабінету Міністрів України від 27.12.2008 року № 1150 «Про затвердження розміру щомісячного збору за користування радіочастотним ресурсом України», внаслідок не отримання ДП «ООРТПЦ» дозволів на експлуатацію радіоелектронних засобів та випромінювальних пристроїв в повному обсязі, Підприємством щомісячно не сплачувався збір за користування радіочастотним ресурсом України, всього не сплачено коштів на суму 434,58 тис. грн., у зв'язку з чим вимагається відповідно до чинного законодавства оформити дозволи на експлуатацію радіоелектронних засобів та випромінювальних пристроїв в повному обсязі та перерахувати до бюджету кошти в сумі 434,58 тис. гривень»;

- пункту 9 «В порушення ст. 5 Закону України «Про внесення змін і доповнень до Закону України «Про сплату за землю» Підприємством внаслідок невірного визначення площі земельної ділянки не донараховано та не сплачено земельного податку до бюджету - 38,7 тис. грн., у зв'язку із чим вимагається провести розрахунок земельного податку у відповідності до норм чинного законодавства та сплатити до бюджету недонараховану суму земельного податку в сумі 38,7 тис. грн.

Постановою Одеського окружного адміністративного суду від 15.11.2012 року позовні вимоги Державного підприємства «Одеський обласний радіотелевізійний передавальний центр» було задоволено. Визнано протиправною та скасовано вимогу Державної фінансової інспекції в Одеській області про усунення виявлених ревізією фінансових порушень від 26.05.2011 року № 315-06-34-14/4781 в частині пунктів 2 та 9.

Постановою Одеського апеляційного адміністративного суду від 18.07.2013 року апеляційну скаргу Державної фінансової інспекції в Одеській області було задоволено частково. Постанову Одеського окружного адміністративного суду від 15.11.2012 року - скасовано та ухвалено нову поставу, якою позовні вимоги Державного підприємства «Одеський обласний радіотелевізійний передавальний центр» - задоволено частково. Визнано протиправною та скасовано вимогу Державної фінансової інспекції в Одеській області від 26.05.2011 року № 15-06-34-14/4781 в частині пункту 9. В іншій частині позовних вимог - відмовлено.

У касаційній скарзі Державне підприємство «Одеський обласний радіотелевізійний передавальний центр», не погоджуючись з рішенням суду апеляційної інстанції, посилаючись на допущені судом порушення норм матеріального та процесуального права, просить скасувати постанову Одеського апеляційного адміністративного суду від 18.07.2013 року та залишити в силі постанову Одеського окружного адміністративного суду від 15.11.2012 року.

Перевіривши наведені в касаційній скарзі доводи, рішення судів першої та апеляційної інстанції щодо правильності застосування судами норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що Контрольно-ревізійним управлінням в Одеській області у період з 31.01.2011 року по 08.04.2011 року проведена ревізія фінансово-господарської діяльності Державного підприємства «Одеський обласний радіотелевізійний передавальний центр»за період з 01.07.2009 року по 31.12.2010 року. За результатами ревізії Контрольно-ревізійним управлінням в Одеській області складений акт від 15.04.2011 року № 06-19/234 ревізії фінансово-господарської діяльності державного підприємства «Одеський обласний радіотелевізійний передавальний центр»за період з 01.07.2009 року по 31.12.2010 року, яким встановлені порушення вимог законодавства з боку позивача.

На підставі акту ревізії Контрольно-ревізійним управлінням в Одеській області була складена вимога про усунення виявлених ревізією фінансових порушень від 26.05.2011 року № 15-06-34-14/4781, якою визначено 10 пунктів, які Контрольно-ревізійне управління в Одеській області вимагає від позивача усунути.

Так пунктом 2 вказаної вимоги, визначено, що в порушення статті 57 Закону України «Про радіочастотний ресурс України», постанови Кабінету Міністрів України від 31.01.2001 року № 77 «Про ставки щомісячних зборів за використання радіочастотного ресурсу України» та постанови Кабінету Міністрів України від 27.12.2008 року № 1150 «Про затвердження розміру щомісячного збору за користування радіочастотним ресурсом України», внаслідок не отримання Державним підприємством «Одеський обласний радіотелевізійний передавальний центр» дозволів на експлуатацію радіоелектронних засобів та випромінювальних пристроїв в повному обсязі, Підприємством щомісячно не сплачувався збір за користування радіочастотним ресурсом України, всього не сплачено коштів на суму 434,58 тис. грн., у зв'язку з чим контролючим органом вимагається відповідно до чинного законодавства оформити дозволи на експлуатацію радіоелектронних засобів та випромінювальних пристроїв в повному обсязі та перерахувати до бюджету кошти в сумі 434,58 тис. грн.

Пунктом 9 вимоги, визначено, що в порушення статті 5 Закону України «Про внесення змін і доповнень до Закону України «Про сплату за землю» Підприємством внаслідок невірного визначення площі земельної ділянки не донараховано та не сплачено земельного податку до бюджету - 38,7 тис. грн., у зв'язку із чим вимагається провести розрахунок земельного податку у відповідності до норм чинного законодавства та сплатити до бюджету недонараховану суму земельного податку в сумі 38,7 тис. грн.

Не погодившись з даними вимогами, позивач оскаржив їх до суду.

Відповідно до статті 2 Закону України «Про державну контрольно-ревізійну службу в Україні», чинного на час виникнення спірних правовідносин, головними завданнями органу державного фінансового контролю є здійснення державного контролю за витрачанням коштів і матеріальних цінностей, їх збереженням, станом і достовірністю бухгалтерського обліку і звітності в міністерствах, відомствах, державних комітетах, державних фондах, бюджетних установах, а також на підприємствах і в організаціях, які отримують кошти з бюджетів усіх рівнів та державних валютних фондів, розроблення пропозицій щодо усунення виявлених недоліків і порушень та запобігання їм у подальшому.

Державний фінансовий контроль забезпечується органом державного фінансового контролю через проведення державного фінансового аудиту, перевірки державних закупівель та інспектування.

Відповідно до пункту 7 статті 10 Закону України «Про державну контрольно-ревізійну службу в Україні», органу державного фінансового контролю надається право пред'являти керівникам та іншим особам підприємств, установ та організацій, що контролюються, обов'язкові до виконання вимоги щодо усунення виявлених порушень законодавства, вилучати в судовому порядку до бюджету виявлені ревізіями приховані і занижені валютні та інші платежі, ставити перед відповідними органами питання про припинення бюджетного фінансування і кредитування, якщо отримані підприємствами, установами та організаціями кошти і позички використовуються з порушенням чинного законодавства.

Пунктом 46 Порядку проведення інспектування Державною фінансовою

інспекцією, її територіальними органами, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20.04.2006 року № 550 визначено, що, якщо вжитими в період ревізії заходами не забезпечено повне усунення виявлених порушень, контролюючим органом у строк не пізніше ніж 10 робочих днів після реєстрації акта ревізії, а у разі надходження заперечень (зауважень) до нього - не пізніше ніж 3 робочих дні після надіслання висновків на такі заперечення (зауваження) надсилається об'єкту контролю письмова вимога щодо усунення виявлених ревізією порушень законодавства із зазначенням строку зворотного інформування.

Отже, відповідачу надано можливість здійснювати контроль за використанням коштів державного і місцевого бюджетів та у разі виявлення порушень законодавства пред'являти обов'язкові до виконання вимоги щодо усунення таких правопорушень.

При виявленні збитків, завданих державі чи об'єкту контролю, орган державного фінансового контролю має право визначати їх розмір згідно з методикою, затвердженою Кабінетом Міністрів України, та звернутися до суду в інтересах держави, якщо підконтрольною установою не забезпечено виконання вимог до усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства з питань збереження і використання активів.

Вимога органу державного фінансового контролю, спрямована на корегування роботи підконтрольної організації та приведення її у відповідність із вимогами законодавства, у цій частині є обов'язковою до виконання. Що стосується відшкодування виявлених збитків, завданих державі чи об'єкту контролю, то про їх наявність може бути зазначено у вимозі, але вони не можуть бути примусово стягнуті шляхом вимоги. Такі збитки відшкодовуються у добровільному порядку або шляхом звернення до суду з відповідним позовом.

При цьому в порядку адміністративного судочинства може бути оскаржене лише таке рішення, яке породжує безпосередньо права чи обов'язки для позивача.

Виходячи з наведеного, у органу державного фінансового контролю наявне право заявляти вимогу про усунення порушень, виявлених у ході перевірки підконтрольних установ, яка обов'язкова до виконання лише в частині усунення допущених порушень законодавства і за допомогою якої неможливо примусово стягнути виявлені в ході перевірки збитки.

Отже, такі збитки не можуть бути примусово стягнуті з підконтрольної установи шляхом вимоги, вони відшкодовуються у судовому порядку за позовом органу державного фінансового контролю і правильність їх обчислення, як і наявність підстав для відшкодування, перевіряє суд, який розглядає відповідний позов, а не позов підконтрольної установи про визнання протиправною вимоги про відшкодування збитків, яка не породжує безпосередньо права чи обов'язки для цієї установи, оскільки обов'язкова до виконання лише в частині усунення допущених порушень законодавства і за допомогою якої неможливо примусово стягнути виявлені в ході перевірки збитки.

Даний висновок викладений Верховним Судом України у постанові від 21.04.2015 року у справі № 21-69а15.

Відповідно до статті 2442 Кодексу адміністративного судочинства України, висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 237 цього Кодексу, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права.

Висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Відповідно до частини 1 статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Згідно із вищевказаними нормами права, особа має право звернутись до адміністративного суду з позовом у разі, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю відповідача (суб'єкта владних повноважень) порушено її права, свободи чи інтереси у сфері публічно-правових відносин. Обставини дійсного (фактичного) порушення відповідачем прав, свобод чи інтересів має довести належними та допустимими доказами саме позивач.

Задоволенню в адміністративному судочинстві підлягають лише ті вимоги, які відновлюють порушені права чи інтереси особи в сфері публічно-правових відносин.

В розумінні Кодексу адміністративного судочинства України, захист прав, свобод та інтересів осіб завжди є наступним, тобто передбачає наявність встановленого судом факту їх порушення.

Отже, право на судовий захист має лише та особа, яка є суб'єктом (носієм) порушених прав, свобод чи інтересів. Тож для того, щоб особі було надано судовий захист, суд встановлює, чи особа дійсно має порушене право, свободу чи інтерес, і це право, свобода чи інтерес порушені відповідачем.

Враховуючи вимоги Кодексу адміністративного судочинства України, особа повинна довести факт порушення її прав чи охоронюваних законом інтересів оскаржуваним рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень.

Із наведених положень вбачається, що суд захищає лише порушені, невизнані або оспорювані права, свободи та інтереси учасників адміністративних правовідносин.

Відповідно до статті 159 Кодексу адміністративного судочинства України, судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення судів попередніх інстанцій не відповідають названим вимогам процесуального закону, а отже підлягають скасуванню з направленням справи на новий розгляд до суду першої інстанції, оскільки, аналізуючи правове обґрунтування спірних вимог на предмет їх відповідності тим чи іншим нормативно-правовим актам, суди попередніх інстанцій не визначили, які саме з цих вимог породжують безпосередньо права чи обов'язки для позивача. Суди не встановили, чи дійсно всіма оскаржуваними вимогами відповідача порушені певні права позивача, що потребує судового захисту та надає позивачу право на звернення із даним позовом до адміністративного суду.

Відповідно до статті 227 Кодексу адміністративного судочинства України, підставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення норм процесуального права, які унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.

Порушення судами першої та апеляційної інстанції норм процесуального права призвело до ухвалення рішення, яке не відповідає вимогам щодо законності та обґрунтованості і таке неправильне вирішення справи не може бути усунено судом касаційної інстанції, а тому рішення судів першої та апеляційної інстанції підлягають скасуванню, а справа - направленню на новий розгляд до суду першої інстанції.

Під час нового розгляду суду слід врахувати вищенаведене та прийняти обґрунтоване та законне рішення за результатами повного, всебічного та об'єктивного розгляду всіх обставин справи в їх сукупності.

Керуючись статтями 160. 167, 220, 221, 223, 227, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів,

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Державного підприємства «Одеський обласний радіотелевізійний передавальний центр» - задовольнити частково.

Постанову Одеського окружного адміністративного суду від 15.11.2012 року та постанову Одеського апеляційного адміністративного суду від 18.07.2013 року - скасувати.

Справу за позовом Державного підприємства «Одеський обласний радіотелевізійний передавальний центр» до Державної фінансової інспекції в Одеській області, третя особа - Одеська філія Українського державного центру радіочастот, про визнання протиправною та скасування вимоги в частині - направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути переглянута Верховним Судом України в порядку, передбаченому статтями 235 - 244 Кодексу адміністративного судочинства України.

Судді: О.Є. Донець

А.О. Логвиненко

В.Ф. Мороз