Справа № 808/8483/15
Суддя: Садовий Ігор Вікторович
Дата ухвалення: 2015-11-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 листопада 2015 року ( 14 год. 24 хв. )Справа № 808/8483/15 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Садового І.В.,

за участю секретаря судового засідання - Сірик К.Л.,

представника позивача: ОСОБА_1,

представника відповідача: ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали адміністративної справи

за позовною заявою: Публічного акціонерного товариства «Карлсберг Україна»

до: Спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників у м.Запоріжжі Міжрегіонального Головного управління ДФС

про: визнання протиправним та скасування податкового повідомлення рішення від 10.06.2015 №

ВСТАНОВИВ:

27.10.2015 Публічне акціонерне товариство «Карлсберг Україна» (надалі позивач, ПАТ «Карлсберг Україні) звернулося до Запорізького окружного адміністративного суду із позовною заявою до Спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників у м.Запоріжжі Міжрегіонального Головного управління ДФС (надалі відповідач) про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення рішення від 10.06.2015 №.

Ухвалою суду від 28.10.2015 відкрито провадження в адміністративній справі №808/8483/15, закінчено підготовче провадження та призначений судовий розгляд на 12.11.2015.

У судових засіданнях, призначених на 12.11.2015 та 26.11.2015 оголошувалась перерва для надання додаткових доказів.

У судовому засіданні 30.11.2015 на підставі ст.160 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі КАС України) судом проголошено вступну та резолютивну частину постанови.

Відповідно до статті 41 КАС України, у судовому засіданні здійснювалось повне фіксування судового засідання за допомогою технічних засобів, а саме: звукозаписуючого пристрою Камертон.

Позивач у судовому засіданні підтримав вимоги позовної заяви з підстав, зазначених у позовній заяві та письмових поясненнях. Зазначає, що не погоджується з висновками, викладеними в акті документальної позапланової перевірки та вважає, що вони ґрунтуються на припущенні, що не було реального здійснення господарських операцій придбання товарів у контрагента ТОВ «Темпо-Логістік». На думку позивача, перевіряючим не враховано наявні у ПАТ «Карлсберг Україна» первинні документи на підтвердження податкового кредиту по взаємовідносинам з контрагентом. Вказує, що наявними у підприємства первинними документами підтверджується правомірність формування податкового кредиту по спірним господарським операціям, податковий кредит сформований та задекларований у порядку та в розмірі, передбаченому нормами чинного законодавства. Наголошує, що із наведених у акті відомостей не випливає, що були перевірені усі постачальники контрагента, навіть не усі імпортери, що імпорт вказаного товару міг відбутися також у інших ніж січень 2015 року періодах, а тому акт перевірки не містить достовірних та вичерпних відомостей та доказів відсутності ввезення цього товару в Україну взагалі. Вважає податкове повідомлення - рішення від 10.06.2015 № протиправним та таким, що підлягає скасуванню. Просить позов задовольнити.

Відповідач позовні вимоги не визнав з підстав, зазначених у наданих запереченнях. Зазначає, що наявність у позивача документів, які відповідно до Податкового кодексу України №2755-VI від 02.12.2010 (далі ПК України) є необхідними для формування податкового кредиту, виданих ТОВ «Темпо-Логістік» не є безумовною підставою для віднесення сум до податкового кредиту, у звязку з відсутністю факту постачання товарів. Перевіркою встановлено, що ферменти та ароматизатори, які придбано позивачем у контрагента, імпортного виробництва, ніколи не імпортувалися контрагентами, які встановлено в ланцюгу постачання, в свою чергу імпортерами контрагента сформовано податковий кредит із наступними підприємствами у ланцюгу за рахунок товарів, які ніколи не придбавали та не імпортували, тобто за рахунок операцій, які не мають реального товарного характеру. Таким чином, перевіркою встановлено формування ПАТ «Карлсберг Україна» показників податкової звітності з податку на додану вартість за січень 2015 року на підставі недостовірних первинних документів, які не підтверджують факт придбання товарів з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях. Враховуючи те, що податкова накладна №78 від 31.01.2015, виписана ТОВ «Темпо-Логістік» в адресу позивача на загальну суму ПДВ 4504,29 грн., не включена до складу податкового кредиту в податковій звітності за січень 2015 року, на порушення вимог ПК України, ПАТ «Карлсберг Україна» завищено податковий кредит по взаємовідносинам із ТОВ «Темпо-Логістік» на загальну суму 23517 грн, що призвело до завищення відємного значення різниці між сумою податкового зобовязання та сумою податкового кредиту поточного звітного (податкового) періоду на суму 23517 грн.

Під час розгляду справи по суті представник відповідача підтримала заперечення з підстав викладених вище, просила відмовити у задоволенні позову.

Як вбачається з матеріалів справи, в період часу з 05.05.2015 по 26.05.2015 фахівцями відповідача проведено документальну позапланову виїзну перевірку ПАТ «Карлсберг Україна» () з питань своєчасності, достовірності та повноти нарахування та сплати до бюджету податку на додану вартість та податку на прибуток по господарських операціях з ТОВ «Темпо-Логістік» () за період січень 2015 року, ПДВ за періоди, в яких відображено у складі податкового кредиту та податку на прибуток за періоди, в яких відображено витрати по взаємовідносинах із зазначеним контрагентом.

За результатами перевірки складено акт від 29.05.2015 №84/28-04-39-00/00377511 (далі акт перевірки).

В акті перевірки зазначено, що в ході відпрацювання взаємовідносин ПАТ «Карлсберг» з ТОВ «Темпо-Логістік» контролюючим органом встановлено, що позивачем, відповідно до договору №03167-2014-С від 01.06.2014, придбано у ТОВ «Темпо- Логістик» ароматизатори та ферменти на загальну суму 168125,65 грн., у т.ч. ПДВ 28 020,94 грн.

До перевірки надано податкові накладні від 30.01.2015 № 78, 79, виписані ТОВ «Темпо-Логістік» в адресу ПАТ «Карлсберг Україна», в яких є посилання до договір № 03167-2014-С від 01.06.2014 на загальну суму 168125,65грн., у т.ч. ПДВ 28020,94грн.

Зазначені податкові накладні зареєстровано в Єдиному реєстрі податкових накладних 06.02.2015 за № НОМЕР_1 та за № НОМЕР_2 відповідно.

ТОВ «Темпо-Логістік» оформлено видаткові накладні від 30.01.2015 № 119,120. Видаткові накладні містять підписи відповідальних осіб та скріплено печатками підприємств.

На підтвердження постачання товару на ПАТ «Карлсберг Україна» за адресою м. Київ, вул.Червонопрапорна,137 та м. Запоріжжя, вул. Сапожнікова,6 до перевірки надано копії квитанцій-повідомлень про доставку товару фірмою ТОВ «Торговий Дім «Міст Експрес».

Оприбуткування товару здійснювалось ПАТ «Карлсберг Україна» на складі філії у м.Києві відповідно до прибуткового ордеру № 00218 від 02.02.2015 та на склад № 2 у м. Запоріжжя відповідно до прибуткового ордеру №00063.01 від 04.02.2015.

Відхилення між податковим кредитом ПАТ «Карлсберг Україна» та податковими зобовязаннями ТОВ «Темпо-Логістік» за січень 2015 складає 4504,29грн. Дана розбіжність виникла в результаті не включення до складу податкового кредиту ПАТ «Карлсберг Україна» податкової накладної від 30.01.2015 № 78, зареєстрованої в Єдиному реєстрі податкових накладних (далі ЄДРПН) на суму ПДВ 4504,29грн.

Розрахунки між субєктами господарювання на поставлений у січні 2015 товар здійснювались у безготівковій формі. ПАТ «Карлсберг Україна» здійснено переказ грошових коштів на рахунок ТОВ «Темпо-Логістік» платіжними дорученнями від 07.04.2015 № 012348 на суму 27025,75грн. та від 07.04.2015 № 012443 на суму 141099,90грн.

ПАТ «Карлсберг Україна» до перевірки було надано сертифікати якості, надані ТОВ «Темпо-Логістік» за підписом генерального директора ОСОБА_3 в яких зазначено, що ароматизатор райські яблучка арт.987948 виготовлено 24.09.2014; ароматизатор пшеничного солоду арт. 864518 виготовлено 17.07.2014; фермент BREWERS GLAREX арт. 9011 - виготовлено 18.06.2014, тому в ході перевірки здійснено опрацювання даних наявних компютерних баз та автоматизованих інформаційних систем за період з червня 2014 по січень 2015 року.

Згідно з даними АІС «Система співставлення податкових зобов'язань та податкового кредиту у розрізі контрагентів» та даних ЄДРПН, контролюючим органом встановлено ланцюг постачання товару на ТОВ "Темпо-Логістік», який було придбано ПАТ «Карлсберг Україна» у січні 2015р.: ПАТ «Карлсберг Україна» - ТОВ «Темпо-Логістік» - ТОВ «ПАЛЬМАГУРТСИРОВИНА» - ТОВ «УСПІХ ЮА» - ТОВ «ТЕРМАЛАЙН».

За даними контролюючого органу, на підставі АІС «Система співставлення податкових зобов'язань та податкового кредиту у розрізі контрагентів», підприємство ТОВ "Темпо-Логістік» є імпортером. Так у 2014 та січні 2015 року підприємство імпортувало смакові добавки для використання у харчовій промисловості та інше. Встановлено, що ТОВ «Темпо-Логістік» та його постачальники у ланцюгу не є імпортерами ароматизаторів та ферментів (код УКТ ЗЕД НОМЕР_3 та НОМЕР_4 ), які були реалізовані в адресу ПАТ «Карлсберг Україна».

Враховуючи вищезазначене, відповідачем було зроблено висновок про неможливість ввезення вказаних товарів на митну територію України у періоді з 01.01.2014 по 01.01.2015, що тягне за собою відсутність реального здійснення господарських операцій придбання товарів позивачем у контрагента.

Згідно висновків акту перевірки, встановлено порушення:

-п.198.1, п. 198.2, п.198.3 ст.198, п.200.1, п. 200.4 ст.200, п.201.10 ст. 201 ПК України, в результаті чого позивачем завищено відємне значення різниці між сумою податкового зобовязання та сумою податкового кредиту поточного звітного (податкового) періоду на суму 23517 грн., у т.ч. по періодам: січень 2015 року 23517 грн.

На підставі акту перевірки, відповідачем прийнято податкове повідомлення-рішення від 10.06.2015 №, яким зменшено розмір відємного значення суми податку на додану вартість у розмірі 23517 грн.

Зазначене податкове повідомлення - рішення було оскаржено позивачем в адміністративному порядку.

Остаточним рішенням про результати розгляду скарги Державної фіскальної служби України від 13.10.2015 № 21601/6/99-99-10-01-04-25 податкове повідомлення - рішення від 10.06.2015 № залишено без змін, а скарга без задоволення.

Не погодившись з прийнятим податковим повідомленням рішенням від 10.06.2015 № позивач звернувся з даним позовом до суду.

Оцінивши представлені докази у їх сукупності, вислухавши представників сторін, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Згідно з пунктом 44.1 статті 44 ПК України для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством. Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Статтею 3 Закону України № 996-ІV від 16.07.1999 «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» (зі змінами та доповненнями) (далі - Закон № 996-ІV) передбачено, що бухгалтерський облік є обов'язковим видом обліку, який ведеться підприємством. Фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку.

Відповідно до ч.1 ст. 9 Закону № 996-ІV, підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення.

Статтею 1 Закону № 996-ХІV визначено, що первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Необхідність підтвердження господарських операцій первинними документами визначена також п.п.1.2 п.1, п.п.2.1 п.2 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 № 88 і зареєстрованого в Міністерстві юстиції України від 05.06.1995 за №168/704 (далі - Положення), первинні документи - це документи, створені у письмовій або електронній формі, що фіксують та підтверджують господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації (власника) на їх проведення.

Відповідно до ч.2 ст.9 вказаного Закону та п.2.4 Положення, первинні документи повинні мати такі обов'язкові реквізити: найменування підприємства, установи, від імені яких складений документ, назва документа (форми), дата і місце складання, зміст та обсяг господарської операції, одиниця виміру господарської операції (у натуральному та/або вартісному виразі), посади і прізвища осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення, особистий чи електронний підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Згідно з п.2.15 та п.2.16 вищевказаного Положення забороняється приймати до виконання первинні документи на операції, що суперечать законодавчим та нормативним актам.

Таким чином, для надання юридичної сили і доказовості, первинні документи повинні бути складені відповідно до вимог чинного законодавства та не порушувати публічний порядок.

Крім того, будь-які документи (у тому числі договори, накладні, рахунки тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції.

Якщо ж фактичного здійснення господарської операції не було, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені чинним законодавством.

З урахуванням викладеного, для підтвердження даних податкового обліку можуть братися до уваги лише ті первинні документи, які складені в разі фактичного здійснення господарської операції.

Згідно зі статтею 1 Закону № 996-ХІV господарською операцією є дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов'язань, власному капіталі підприємства.

Таким чином, визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

Судом встановлено, що ПАТ «Карлсберг Україна» мало господарські відносини з ТОВ «Темпо-Логістік».

В судових засіданнях представником позивача на підтвердження реальності здійснення господарських операцій із вищезазначеним контрагентом були надані для долучення до матеріалів справи усі документи, що засвідчують вчинення такої операції з безпосереднім постачальником позивача, а саме: договір з додатками, податкові та видаткові накладні, квитанції-повідомлення про доставку товару, сертифікати якості на ароматизатори та ферменти, прибуткові ордери, акт звірки та інше.

Таким чином, позивачем надано повний пакет документів, яким оформлена господарська операція з безпосереднім контрагентом позивача ТОВ «Темпо-Логістік», а отже підтверджується фактичне здійснення такої операції.

Натомість, в акті перевірки податковий орган робить висновок про те, що правочин, укладений між позивачем та його контрагентом не підтверджує факт придбання товарів з метою їх подальшого використання в оподаткованих операціях, а тому ПАТ «Карлсберг Україна» на порушення вимог ПК України завищено податковий кредит по взаємовідносинам із ТОВ «Темпо-Логістік», що призвело до завищення відємного значення різниці між сумою податкового зобовязання та сумою податкового кредиту поточного (звітного) періоду на суму 23517 грн.

Однак, суд не погоджується із таким висновком та зазначає наступне.

Згідно підпункту 14.1.181 пункту 14.1 статті 14 ПК України, податковий кредит - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов'язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього кодексу.

Відповідно до пункту 198.1 статті 198 ПК України до податкового кредиту відносяться суми податку сплачені/нараховані у разі здійснення операцій з: а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг; б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв'язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.

Датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту, згідно пункту 198.2 статті 198 ПК України, вважається дата тієї події, що відбулася раніше: - дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; - дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Пунктом 198.3 ст. 198 ПК України зазначено, що податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті.

Нарахування податкового кредиту здійснюється незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Згідно з пунктом 201.10 статті 201 ПК України при здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобов'язаний в установлені терміни скласти податкову накладну, зареєструвати її в ЄРПН та надати покупцю за його вимогою.

Відповідно до пункту 201.1 статті 201 ПК України, податкова накладна має містити: порядковий номер податкової накладної; дата виписування податкової накладної; повна або скорочена назва, зазначена у статутних документах юридичної особи або прізвище, ім'я та по батькові фізичної особи, зареєстрованої як платник податку на додану вартість, - продавця товарів/послуг; податковий номер платника податку (продавця та покупця). У разі постачання/придбання філією (структурним підрозділом) товарів/послуг, яка фактично діє від імені головного підприємства - платника податку стороною договору, у податковій накладній, крім податкового номера платника податку додатково зазначається числовий номер такої філії (структурного підрозділу); повна або скорочена назва, зазначена у статутних документах юридичної особи або прізвище, ім'я та по батькові фізичної особи, зареєстрованої як платник податку на додану вартість, - покупця (отримувача) товарів/послуг; опис (номенклатура) товарів/послуг та їх кількість, обсяг; ціна постачання без урахування податку; ставка податку та відповідна сума податку в цифровому значенні; загальна сума коштів, що підлягають сплаті з урахуванням податку; код товару згідно з УКТ ЗЕД (для підакцизних товарів та товарів, ввезених на митну територію України).

Пунктом 201.4 статті 201 ПК України, встановлено, що податкова накладна складається у день виникнення податкових зобов'язань продавця.

Відповідно до пункту 198.6 статті 198 ПК України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Як свідчать матеріали справи, всі придбані товари були своєчасно та в повному обсязі оприбутковані позивачем на підставі податкових накладних, оплачені, та в подальшому використані у господарській діяльності товариства, що в свою чергу призвело до змін в активах підприємства та його зобов'язаннях і реально спричинило зміни майнового стану платника податків.

Суд зазначає, що оглянуті первинні документи містять назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; особистий підпис особи, яка брала участь у здійсненні господарської операції; первинні документи виписані реально існуючими суб'єктами права.

За таких обставин, суд дійшов висновку, що оглянуті документи не мають дефектів форми, змісту або походження, котрі в силу ст. 9 Закону № 996-ІV, ст. 44 ПК України, п.2.4 Положення спричиняють втрату первинними документами юридичної сили і доказовості, призвели до зміни в структурі активів платника податків, а відтак сприймаються судом як належні та допустимі докази реальності вчинення господарських операцій.

В матеріалах справи містяться акт звіряння взаємних розрахунків, банківські виписки по розрахункам які підтверджують перерахування на користь постачальника позивача грошових коштів та засвідчують факт виконання позивачем зобовязань по оплаті вартості товарів, робіт (послуг) за договором.

Окрім того, позивачем було надано копії сертифікатів якості спірної продукції, копії висновків державної санітарно-епідеміологічної експертизи, копії рецептури, технологічної інструкції з виробництва пива, пояснення головного технолога підприємства, що підтверджують факт подальшого використання придбаних ароматизаторів та ферментного препарату.

Щодо посилання податкового органу в акті перевірки на відсутність факту імпорту субєктами господарювання на територію України товарів у ланцюгу постачання на ТОВ «Темпо-Логістік», який є контрагентом позивача, суд вважає за потрібне зазначити наступне.

В акті перевірки вказано на те, що при перевірці ланцюгу постачання зазначеного товару відповідачем здійснювались заходи щодо встановлення постачальників ТОВ «Темпо-Логістік». Фактично з усіх постачальників цього підприємства аналізувалась діяльність лише ТОВ «Пальмагуртсировина». Навіть не перевірявся ланцюг постачання з АТ «Макрохім». Зазначено лише, що цей субєкт господарювання не був імпортером зазначених товарів. Але він міг придбати ці товари у інших субєктів та поставити їх ТОВ «Темпо-Логістік». Також ці товари могли поставити інші контрагенти ТОВ «Темпо-Логістік», які взагалі не зазначені у акті перевірки. Таким чином, немає повної та достовірної інформації про рух цих товарів до постачальника позивача. Тому не може бути обгрунтуванням припущення відповідача про те, що цей товар рухався саме по тому ланцюгу, що зазначений у акті перевірки.

Крім того, надана відповідачем вибірка з електронної бази даних по імпорту товарів, на думку суду, не може бути беззаперечним доказом відсутності факту взагалі ввозу цих товарів на територію України.

Згідно пунктів 36.1, 36.5 статті 36, 38.1 статті 38, 44.1 статті 44, 47.1 статті 47, 49.2 статті 49 ПК України, обчислення, декларування та/або сплата суми податку та збору є персональним податковим обов'язком кожного окремого платника податків, який і несе відповідальність за невиконання або неналежне виконання податкового обов'язку. Тобто, платник податку несе самостійну відповідальність за порушення ним правил ведення податкового обліку. Зазначена відповідальність стосується кожного окремого платника податку і не може автоматично поширюватись на третіх осіб, в тому числі і на його контрагентів.

Таким чином, формування суб'єктом господарювання податкового кредиту не може ставитись у пряму залежність від додержання податкової дисципліни третіми особами, а пов'язане з призначенням придбаних товарів (послуг) для використання у господарській діяльності та наявності податкової накладної (накладних).

Взагалі в акті перевірки відсутність реальності вчинення господарської діяльності між ПАТ «Карлсберг Україна» та його постачальником пов'язується податковим органом лише з обставинами діяльності третіх осіб по ланцюгу постачання, які безпосередньо до позивача жодного відношення не мають, що є неприпустимим як за законодавством України так і міжнародними нормами.

Зокрема, ст. 61 Конституції України закріплює принцип індивідуального характеру юридичної відповідальності особи.

В свою чергу ПК України, не ставить право платника податку на віднесення до складу податкового кредиту сплаченого податку на додану вартість при придбанні товару в залежність від отримання документального підтвердження щодо належного виконання усіма постачальниками у ланцюгу постачання своїх податкових зобов'язань зі сплати ними сум податку, дотримання правил ведення господарської діяльності тощо.

Чинним законодавством України на одну із сторін цивільно-правової угоди - покупця товару (робіт, послуг), який є платником податків, не покладено обов'язку здійснення контролю за дотриманням усіма постачальниками по ланцюгу постачання вимог законодавства щодо здійснення господарської діяльності, сплати податку і в подальшому за можливі будь-які неправомірні дії будь-кого з постачальників у ланцюгу постачання зазнавати певних негативних наслідків у вигляді позбавлення права на податковий кредит з податку на додану вартість, яке виникло в результаті сплати податку на додану вартість при придбанні товарів (робіт, послуг).

Аналізуючи положення ст.: 54, 58, 76, 86 ПК України, Порядку оформлення результатів документальних перевірок з питань дотримання податкового, валютного та іншого законодавства, затвердженого Наказом Державної податкової служби України № 984 від 22.12.2010 (далі Порядок №984), суд приходить до висновку, що специфіка правових актів індивідуальної дії, які ухвалюються контролюючими органами у формі податкових повідомлень-рішень з приводу самостійного визначення грошових зобовязань платників податків, полягає в тому, що фактичні підстави для ухвалення цих актів містяться в документальних результатах контролю за діяльністю платника податків (матеріалах перевірки), а правові підстави та владні приписи безпосередньо в самих податкових повідомлення-рішеннях.

Проте в акті перевірки субєктом владних повноважень не викладено жодних належних та допустимих доводів про відсутність фактичного виконання позивачем господарських операцій за спірним правочином, про відсутність витрат позивача у спірних правовідносинах, про наявність взаємоповязаності позивача та контрагента позивача, про несумісність предмету спірного правочину з напрямом господарської діяльності позивача, про відсутність використання позивачем отриманих товарів, що зумовило необґрунтованість і невідповідність закону висновків субєкта владних повноважень про нереальність правочину та вчинення його без мети реального настання правових наслідків, крім тих, які пов'язані з їх недійсністю.

Наявні у справі документи не містять жодних доказів наявності між позивачем та його контрагентом взаємоузгоджених спільних зловмисних дій, спрямованих на порушення існуючого в державі суспільного ладу або моральних засад. Таких доказів відповідачем не надано, а судом при виконанні вимог ст.11 КАС України не виявлено.

Крім того, суд при розгляді справи, керуючись приписами ст. 8 КАС України, бере до уваги, що обмеження права сумлінного платника податку на формування податкового кредиту в звязку з порушенням його контрагентами порядку обліку та звітування по податкам, суперечить практиці Європейського суду з прав людини, рішення якого згідно зі ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є джерелом права в Україні. Так, відповідно п. 57 Рішення Європейського Суду з прав людини по справі Булвес АД проти Болгарії від 22.01.2009 судом було зазначено, що оскільки компанія-заявник у повному обсязі та вчасно виконала обовязки з дотримання встановлених Державою-членом Конвенції норм стосовно ПДВ та не мала засобів для забезпечення виконання податкових зобовязань постачальником і не знала про невиконання останнім своїх обовязків, вона могла правомірно очікувати отримання вигоди від застосування одного із основних правил системи оподаткування ПДВ, а саме від визнання права на податковий кредит щодо суми ПДВ, яка була сплачена постачальнику. Відповідачем не доведена обізнаність позивача щодо недобросовісного декларування своїх зобовязань його контрагентами. Отже, позивач не може нести наслідків невиконання постачальником його зобовязань зі сплати податку. Такі вимоги, на думку Європейського суду з прав людини, є надмірним тягарем для платника податку, що порушує справедливий баланс, який повинен підтримуватись між вимогами суспільного інтересу та вимогами захисту прав власності. Аналогічні висновки зроблені Європейським судом з прав людини в рішенні від 09.01.2007 у справі Інтерсплав проти України.

Таким чином, не є обов'язковою передумовою для визначення контролюючими органами грошових зобов'язань визнання недійсними (у тому числі нікчемними) правочинів, які укладалися за ланцюгом між попередніми постачальниками, через ланцюг яких декларувався рух товарів чи послуг, нібито придбаних останнім у такому ланцюгу платником податку. При цьому відносини між учасниками попередніх ланцюгів постачань товарів та послуг не мають безпосереднього впливу на дослідження факту реальності господарської операції, вчиненої між останнім у ланцюгу постачань платником податків та його безпосереднім контрагентом (лист Вищого адміністративного суду України від 02.06.2011 № 742/11/13-11).

Відповідно до п.6 Порядку №984, факти виявлення порушень податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на органи державної податкової служби, викладаються в акті перевірки чітко, обєктивно та в повній мірі, із посиланням на первинні або інші документи, які зафіксовані в бухгалтерському та податковому обліку, що підтверджують наявність зазначених фактів.

Крім того, жодна норма законодавства не позбавляє платника податків права на податковий кредит у разі порушення його контрагентом вимог податкового законодавства по ланцюгу постачання.

Аналізуючи наведені норми, суд дійшов висновку, що відповідно до презумпції правомірності правочину укладений позивачем правочин є чинним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом (нікчемні правочини). В усіх інших випадках питання про недійсність правочину має бути встановлено судом на підставі заяви зацікавленої особи після повного та всебічного розгляду питання про взаємовідносини, які відбулись між учасниками такого правочину. Про недійсність правочинів ухвалюється судове рішення.

Суд зазначає, що відповідачем ні в акті перевірки, ні в судовому засіданні не надано будь-яких доказів, які б вказували на невідповідність правочину позивача (його контрагента) актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства.

Під час розгляду справи судом встановлено, що укладена між позивачем та його контрагентом угода не віднесена законом до нікчемних, також відсутні судові рішення про визнання її недійсною.

Окрім того, суд бере до уваги, що вчинення платником податків діяння по укладенню правочинів, спрямованих на порушення інтересів Держави у сфері оподаткування, утворює склад злочину, що передбачений ст. 191 або 212 Кримінального кодексу України.

В ході розгляду справи відповідач не подав до суду жодних доказів прийняття вироків суду про притягнення до кримінальної відповідальності посадових осіб позивача з підстав встановлення в їх діях складу злочину при вчиненні господарських операцій з постачальником ТОВ «Темпо-Логістік».

Крім того, ПК України встановлено вичерпний перелік документів (податкова накладна, митна декларація, товарний чек, інший платіжний чи розрахунковий документ), на підставі яких у платника податків виникає право на включення відповідних сум до податкового кредиту.

Таким чином, враховуючи наявність у позивача податкових накладних, на підставі яких відповідні суми ПДВ у складі вартості придбаних товарів були включені до податкового кредиту, приймаючи до уваги, що зазначені податкові накладні не визнані недійсними, будь-яких посилань щодо невідповідності порядку оформлення цих податкових накладних вимогам законодавства акт перевірки не містить, ПАТ «Карлсберг Україна» цілком правомірно включило суми податку на додану вартість по отриманим товарам до складу податкового кредиту, оскільки його право на податковий кредит підтверджується єдиним і належним, з точки зору діючого законодавства, доказом.

З огляду на викладене, доводи відповідача про допущені з боку позивача порушення вимог податкового законодавства по взаємовідносинам з контрагентом спростовані дослідженими у судових засіданнях доказами.

Також судом встановлено, що акт перевірки не містить інформації про дослідження податковим органом руху придбаного позивачем товару, його оприбуткування, використання та реалізацію.

З матеріалів справи вбачається, що позивач мав правовідносини з господарюючим субєктом, який є самостійною дієздатною юридичною особою - платником податків та є діючим по теперішній час. Даний факт представником відповідача не заперечується. Також слід зазначити, що перевірка правильності ведення податкового обліку та складання звітності іншим підприємством, а тим паче його контрагентів, не входить до компетенції позивача, а є обов'язком податкового органу, на обліку в якому перебувають перелічені в акті перевірки платники податків.

Таким чином, висновки податкового органу про вчинення платником податків порушень податкового законодавства, щодо неправомірності формування податкового кредиту з податку на додану вартість по взаєморозрахунках з вказаним у акті перевірки контрагентом за період, що перевірявся, мають характер припущень та є необґрунтованими, а відтак, не можуть бути покладені в основу спірного податкового повідомлення-рішення.

Частиною 1 ст.11 КАС України встановлено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно ч. 1 ст. 71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Відповідно до ч.2 ст.71 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Враховуючи зазначене вище, суд приходить до висновку про відсутність податкового правопорушення з боку позивача, у звязку з чим спірне рішення є необґрунтованим та таким, що підлягає скасуванню.

Згідно із ч.1 ст.94 КАС України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є субєктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань субєкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст. 94, 158, 160, 161, 162, 167 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов Публічного акціонерного товариства «Карлсберг Україна» до Спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників у м. Запоріжжі Міжрегіонального Головного управління ДФС про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення рішення від 10.06.2015 №,- задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників у м.Запоріжжі Міжрегіонального Головного управління ДФС від 10.06.2015 № про зменшення розміру відємного значення суми податку на додану вартість у розмірі 23 517 грн.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників у м. Запоріжжі Міжрегіонального Головного управління ДФС (, пр. Леніна, 190-а, м. Запоріжжя, 69035) на користь Публічного акціонерного товариства «Карлсберг Україна» (, вул. Георгія Сапожникова, буд. 6, м. Запоріжжя, 69076) судовий збір у розмірі 1218 (одна тисяча двісті вісімнадцять) грн. 00 коп.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо вона не була подана у встановлені строки. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Запорізький окружний адміністративний суд шляхом подачі в 10-денний строк з дня її проголошення, а в разі складення постанови у повному обсязі відповідно до статті 160 КАС України, або прийняття постанови у письмовому провадженні - з дня отримання копії постанови, апеляційної скарги, з подачею її копії відповідно до кількості осіб, які беруть участь у справі.

Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Суддя І.В.Садовий