Справа № 823/5085/15
Суддя: Оксененко О.М.
Дата ухвалення: 2015-12-01 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 823/5085/15 Головуючий у 1-й інстанції: Тимошенко В.П. Суддя-доповідач: Оксененко О.М.
У Х В А Л А
01 грудня 2015 року м. Київ
Колегія суддів Київського апеляційного адміністративного суду у складі:
головуючого судді Оксененка О.М.,
суддів Губської Л.В., Федотова І.В.,
при секретарі Пономаренко О.В.,
за участю позивача ОСОБА_1 , представника відповідача Клоп Т.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Навчального центру Державної прикордонної служби України на постанову Черкаського окружного адміністративного суду від 21 жовтня 2015 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Навчального центру Державної прикордонної служби України про визнання відмови протиправною та зобов`язання вчинити дії,
В С Т А Н О В И Л А:
ОСОБА_1 звернувся до Черкаського окружного адміністративного суду з позовом до Навчального центру Державної прикордонної служби України про визнання відмови від 30.09.2015 р. №30/2858 протиправною; зобов`язання надати майору ОСОБА_1 соціальну відпустку по догляду за дитиною ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 до досягнення ним шестирічного віку.
Постановою Черкаського окружного адміністративного суду від 21 жовтня 2015 року позовні вимоги задоволено в повному обсязі.
Не погоджуючись з прийнятою постановою, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову суду першої інстанції, як таку, що ухвалена з порушенням норм матеріального права та прийняти нову постанову, якою відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.
Заслухавши доповідь судді, пояснення позивача та представника відповідача, перевіривши матеріали справи та дослідивши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_1 проходить військову службу у ІНФОРМАЦІЯ_2 (військова частина НОМЕР_1 ) на посаді старшого офіцера відділення навчальної роботи навчального відділу у відповідності до укладеного контракту про проходження громадянами України військової служби в Державній прикордонній службі України від 12 квітня 2013 року.
Відповідно до наказу начальника Навчального центру Державної прикордонної служби України від 13.10.2014 р. № 305-ос "Про особовий склад" позивач перебував у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку з 13.10.2014 по 28.09.2015.
24.09.2015 ОСОБА_1 звернувся з рапортом до керівництва Навчального центру Державної прикордонної служби про надання йому соціальної відпустки по догляду за дитиною до досягнення нею шестирічного віку.
За результатами розгляду рапорту листом начальника Навчального центру Державної прикордонної служби від 30.09.2015 р. №30/2858 позивачу відмовлено в наданні такої відпустки.
Вважаючи вказану відмову відповідача протиправною, позивач звернувся до суду з даним позовом.
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки позивач є батьком дитини, який виховує дитину без матері, наявні підстави для надання йому відпустки по догляду за дитиною до досягнення нею шестирічного віку.
Колегія суддів погоджується з вказаним висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.
Статтею 24 Конституції України передбачено, що громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом. Не може бути привілеїв чи обмежень за ознаками статі. Рівність прав жінки і чоловіка забезпечується створенням умов, які дають жінкам можливість поєднувати працю з материнством, правовим захистом, матеріальною і моральною підтримкою материнства і дитинства, включаючи надання оплачуваних відпусток та інших пільг вагітним жінкам і матерям.
Згідно зі статтею 5 Сімейного кодексу України держава охороняє сім`ю, дитинство, материнство, батьківство, створює умови для зміцнення сім`ї.
Закон України від 20.12.1991 № 2011-XII "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" визначає основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі (далі - Закон №2011-ХІІ).
Статтею 1-2 Закону №2011-ХІІ визначено, що військовослужбовці користуються усіма правами і свободами людини та громадянина, гарантіями цих прав і свобод, закріпленими в Конституції України та законах України, з урахуванням особливостей, встановлених цим та іншими законами.
Відповідно до ч.8 ст.10-1 Закону №2011-ХІІ, військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, додаткові відпустки у зв`язку з навчанням, творчі відпустки та соціальні відпустки надаються відповідно до Закону України "Про відпустки". Інші додаткові відпустки надаються їм на підставах та в порядку, визначених відповідними законами України.
Згідно із ч.5 ст.11 Закону №2011-ХІІ, військовослужбовці-жінки користуються всіма пільгами, передбаченими законодавством з питань соціального захисту жінок, охорони материнства і дитинства. Ці пільги поширюються на батьків з числа військовослужбовців, які виховують дітей без матері (у разі її смерті, позбавлення батьківських прав, на час перебування у лікувальному закладі охорони здоров`я та в інших випадках відсутності материнського піклування про дітей).
Враховуючи вищезазначене, колегія суддів вважає, що законодавство з питань соціального захисту жінок, охорони материнства і дитинства поширюються на чоловіків лише за наявності обов`язкової умови, визначеної спеціальним нормативно-правовим актом, а саме: якщо відсутнє материнське піклування про дітей.
Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 11.08.2014 р., розірвано шлюб між позивачем та його дружиною ОСОБА_3 .
Так, вказаним рішенням суду встановлено, що згідно висновку органу опіки та піклування м. Черкаси від 11.09.2014 року № 378/30-02-47, батько ОСОБА_1 зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 . Має постійне місце роботи, позитивно характеризується по місцю роботи та проживання. Має задовільні умови проживання, проживає разом з дітьми у двокімнатній квартирі з усіма зручностями. Мати ОСОБА_3 фактично проживає у АДРЕСА_2 , позитивно характеризується. На засіданні комісії з питань захисту прав дитини 10.09.2014 року батьки дійшли спільної згоди щодо місця проживання дітей, діючи в інтересах малолітніх. А тому, беручи до уваги згоду обох батьків, вважають за доцільне визначити місце проживання малолітніх: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з батьком ОСОБА_1 .
При цьому, звертаючись до керівництва Навчального центру Державної прикордонної служби про надання йому соціальної відпустки по догляду за дитиною до досягнення нею шестирічного віку, позивачем до рапорту було додано медичну довідку 1248 від 22 вересня 2015 року про потребу дитини (дитини-інваліда) у домашньому догляді, в якій міститься інформація про те, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , потребує домашнього догляду з 28 вересня 2015 року. Довідка дійсна до 27.03.2016 року.
Вказане спростовує твердження апелянта, що позивачем не було надано документів, які підтверджують наявність пільг з питань соціального захисту жінок, охорони материнства і дитинства та відсутність материнського піклування про дитину.
Стосовно доводів представника відповідача в апеляційній скарзі, що положення ч.5 ст.11 Закону №2011-ХІІ містять обмеження щодо військовослужбовців батьків дітей, то колегія суддів зазначає, що вказані доводи є безпідставними, оскільки нормами вказаної статті передбачено, що всі пільги, передбачені законодавством з питань соціального захисту жінок, охорони материнства і дитинства, якими користуються військовослужбовці-жінки, поширюються на батьків з числа військовослужбовців, які виховують дітей без матері (у разі її смерті, позбавлення батьківських прав, на час перебування у лікувальному закладі охорони здоров`я та в інших випадках відсутності материнського піклування про дітей).
З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що позивач має право на соціальну відпустку по догляду за дитиною ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , до досягнення ним шестирічного віку.
Таким чином, судова колегія не знаходить підстав для скасування судового рішення з мотивів, наведених в апеляційній скарзі.
Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 198, п. 1 ч. 1 ст. 200 КАС України суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
За таких обставин, апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а постанову суду першої інстанції - без змін.
Керуючись ст. ст. 160, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 211, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів
Апеляційну скаргу Навчального центру Державної прикордонної служби України залишити без задоволення, а постанову Черкаського окружного адміністративного суду від 21 жовтня 2015 року - без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України в порядок і строки, визначені ст. 212 КАС України.

Головуючий суддя:

Судді:

Ухвалу в повному тексті виготовлено 07.12.2015 року.

.

Головуючий суддя Оксененко О.М.

Судді: Губська Л.В.

Федотов І.В.