Справа № 820/11176/15
Суддя: Панченко О.В.
Дата ухвалення: 2015-12-01 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Харків

01 грудня 2015 р. № 820/11176/15

Харківський окружний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді - Панченко О.В.

при секретарі судового засідання - Самігулліній К.В.

за участю:

позивача - ОСОБА_1,

представника позивача - ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом

ОСОБА_1
до Індустріальної об'єднаної державної податкової інспекції м. Харкова Головного управління ДФС України у Харківській області
про скасування податкового повідомлення-рішення,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач - ОСОБА_1, звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом, в якому просить суд визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення - рішення від 07.05.2015 року №00039/1704 на суму 25000 грн. Стягнути з відповідача на користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір. Стягнути з відповідача на користь ОСОБА_1 сплачені за послуги юриста (адвоката) судові витрати у розмірі 2500 (дві тисячі п'ятсот) грн. 00 коп.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що відповідачем прийнято спірне податкове повідомлення - рішення форми "Ф" №00039/1704 від 07.05.2015 року, яким безпідставно нараховано транспортний податок у сумі 25000,00 грн. на транспортний засіб, який знаходиться у власності позивача, а саме: LEND ROVER, модель RANGE ROVER, державний знак НОМЕР_1, 2014 року випуску, з об'ємом двигуна 4999 куб.см. Згідно з нормами Податкового кодексу України об'єктом оподаткування є легкові автомобілі, які використовуються до 5 років і мають об'єм циліндрів двигуна понад 3000 куб.см. Базовий податковий період дорівнює календарному року. Однак, ДПІ нараховано податок за 2015 рік, тобто за період, який не завершився, позбавляючи позивача змоги самостійно нарахувати та сплатити податкове зобов'язання. Таким чином, за судженням позивача, податкове повідомлення-рішення не відповідає вимогам Податкового кодексу України та чинному Законодавству України, у зв'язку із чим підлягає скасуванню.

Представник позивача та позивач у судовому засіданні підтримали доводи, викладені в позовній заяві, просили суд задовольнити позов.

Відповідач - Індустріальна об'єднана державна податкова інспекція м. Харкова Головного управління ДФС України у Харківській області, позов не визнав.

У письмових запереченнях на позов відповідач (а.с.21-22) зазначив, що податкове повідомлення рішення від 07.05.2015 року №00039/1704 прийнято контролюючий органом на підставі ст.267 Податкового кодексу України та згідно даних органів внутрішніх справ. Відповідач стверджує, що автомобіль позивача відноситься до об'єкта оподаткування та враховуючи, що автомобіль зареєстровано у 2014 році, позивач повинен сплатити транспортний податок за легковий автомобіль, який використовується до 5 років і має об'єм циліндра двигуна понад 3000 куб.см.

Представник відповідача у судове засідання не прибув, надав суду клопотання про відкладення розгляду справи на іншу дату.

Оскільки відповідач є суб'єктом владних повноважень, котрий повідомлений судом завчасно в установленому законом порядку про дату, час та місце розглялду справи, доводи клопотання не підтверджуються об'єктивними доказами щодо неможливості прибути у судове засідання, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутністю представника ДПІ.

Суд, вивчивши доводи позову та заперечень проти нього, заслухавши пояснення позивача та його представника, дослідивши зібрані по справі докази в їх сукупності, проаналізувавши зміст норм матеріального і процесуального права, які врегульовують спірні правовідносини, виходить з наступних підстав та мотивів:

Судом встановлено, що у власності позивача - ОСОБА_1, перебуває легковий автомобіль LEND ROVER, модель RANGE ROVER, державний знак НОМЕР_1, 2014 року випуску, з об'ємом двигуна 4999 куб.см., придбаний позивачем 14.11.2014 року, що підтверджується свідоцтвом про державну реєстрації серії СХХ 462227, копія якого міститься в матеріалах справи (а.с.9).

Відповідачем - Індустріальною об'єднаною державною податковою інспекцією м. Харкова Головного управління ДФС України у Харківській області прийнято спірне податкове повідомлення-рішення форми "Ф" №00039/1704 від 07.05.2015 року, яким позивачу визначено суму грошового зобов'язання по транспортному податку з фізичних осіб у розмірі 25000 грн. (а.с. 26).

Вирішуючи спір по суті, суд зазначає, що відповідно до п.п. 267.1.1 п. 267.1 ст. 267 Податкового кодексу України, платниками транспортного податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які мають зареєстровані в Україні згідно з чинним законодавством власні легкові автомобілі, що відповідно до підпункту 267.2.1 пункту 267.2 цієї статті є об'єктами оподаткування.

Підпунктом 267.2.1 п. 267.2 ст. 267 Податкового кодексу України передбачено, що об'єктом оподаткування є легкові автомобілі, які використовувалися до 5 років і мають об'єм циліндрів двигуна понад 3000 куб. см.

Згідно з п.п. 267.5.1 п. 267.5 ст. 267 Податкового кодексу України, базовий податковий (звітний) період дорівнює календарному року.

Так, судом встановлено, що автомобіль LEND ROVER, модель RANGE ROVER, державний знак НОМЕР_1, 2014 року випуску, зареєстрований 14.11.2014 року.

При цьому, календарний рік - це проміжок часу з 1 січня по 31 грудня, який триває 365 або 366 (у високосному році) календарних днів.

Річний обсяг повинен обчислюватися за календарний рік, а не за будь-які 12 місяців за вибором контролюючого органу.

Вказана позиція викладена у Постанові Верховного Суду України №21-94а13 від 16.04.2013 року, і окружний адміністративний суд в силу ст. 244-2 Кодексу адміністративного судочинства України не має правових підстав для залишення при розвязанні спору поза увагою правових позицій, викладених у згаданому рішенні Верховного Суду України.

Суд також відзначає, що Законом України "Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи" від 28.12.2014 року № 71-VIII, введено в новій редакції статтю 267 Податкового України, яким передбачено сплату транспортного податку з 01 січня 2015 року, та й сплата податку буде обліковуватися з 01 січня 2015 року по 31 грудня 2015 року.

Разом з тим, контролюючим органом спірне податкове повідомлення-рішення №00039/1704 прийнято 07.05.2015 року, тобто задовго до кінця базового періоду звітності.

З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що контролюючим органом неправомірно нараховано транспортний податок ОСОБА_1 у травні 2015 року.

Крім того суд відзначає, що позивач придбав автомобіль у 2014 році та ним сплачено усі податки та збори, які необхідно було сплатити у відповідності до діючого законодавства на момент придбання транспортного засобу.

За загальновизнаним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Цей принцип закріплений у частині першій статті 58 Конституції України, за якою дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.

Тобто щодо юридичної відповідальності застосовується новий закон чи інший нормативно-правовий акт, що пом'якшує або скасовує відповідальність особи за вчинене правопорушення під час дії нормативно-правового акта, яким визначались поняття правопорушення і відповідальність за нього.

Вказана позиція викладена у рішенні Конституційного Суду України від 9 лютого 1999 року у справі № 1-7/99.

Таким чином, слід дійти висновку, що контролюючим органом неправомірно застосовано норми Податкового кодексу України для нарахування транспортного податку щодо ОСОБА_1

Відповідно до ч. 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. З огляду на припис наведеної норми процесуального права при розгляді судом спору щодо правомірності рішення органу державної податкової служби, яким платнику податків донараховані податкові зобов'язання чи зменшені податкові вигоди, презумується добросовісність платника податків, якщо зазначеним органом не доведено інше.

Відповідачем вказаного процесуального обов'язку стосовно податкового повідомлення рішення форми "Ф" №00039/1704 від 07.05.2015 року, не виконано, відтак суд приходить до висновку про невідповідність прийнятого відповідачем податкового повідомлення-рішення дійсним обставинам справи та вимогам діючого законодавства, а отже є таким, що підлягає скасуванню.

Щодо позовних вимог про стягнення з відповідача на користь ОСОБА_1 сплачені за послуги юриста (адвоката) судові витрати у розмірі 2500 (дві тисячі п'ятсот) грн. 00 коп., суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 90 Кодексу адміністративного судочинства України витрати, пов'язані з оплатою допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, які надають правову допомогу за договором, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги, передбачених законом.

Згідно положень Закону України "Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах" визначено, що розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено рішення судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах субєктом владних повноважень, не може перевищувати 40 % встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні.

У разі якщо сторона у цивільній чи адміністративній справі звільнена від оплати витрат на правову допомогу, компенсація таких витрат виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення і яка не є суб'єктом владних повноважень, у розмірі, що не перевищує 2,5 відсотка встановленої законом мінімальної заробітної плати в місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні.

Компенсація витрат на правову допомогу виплачується за рахунок державного бюджету в межах видатків, передбачених Державній судовій адміністрації України на здійснення правосуддя місцевими загальними та місцевими адміністративними судами.

Як вбачається з матеріалів справи, 02 листопада 2015 року між позивачем та адвокатом ОСОБА_2 укладено договір про надання правової допомоги (юридичних послуг), згідно якого адвокат надає клієнту правову допомогу щодо захисту інтересів клієнта у судах (а.с. 10).

Згідно додаткової угоди від 02.11.2015 року до вказаного вище договору позивач сплачує адвокату 2500 грн. винагороди за надання правової допомоги (а.с. 11).

Проте суд зазначає, що позивач має право на відшкодування витрат тільки, якщо встановлено, що вони були фактично і необхідно понесені, та є розумними, в зв'язку з чим, суд вважає, що витрати на правову допомогу у розмірі 2500 грн. документально не підтверджені.

Таким чином, вимоги щодо стягнення з відповідача на користь ОСОБА_1 сплачених за послуги юриста (адвоката) судових витрат у розмірі 2500 (дві тисячі п'ятсот) грн. 00 коп., задоволенню не підлягають.

Розподіл судових витрат здійснюється у відповідності до положень ст. 94 Кодексу адміністративного судочинства України.

Так, відповідно до приписів ч. 1, 3 ст. 94 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Якщо адміністративний позов задоволено частково, судові витрати, здійснені позивачем, присуджуються йому відповідно до задоволених вимог, а відповідачу - відповідно до тієї частини вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

А тому, на користь ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_2, адреса: 61172, АДРЕСА_1) підлягає стягненню судовий збір у розмірі 487 (чотириста вісімдесят сім) грн. 20 коп. за рахунок бюджетних асигнувань Індустріальної об'єднаної державної податкової інспекції м. Харкова Головного управління ДФС України у Харківській області (, адреса: 61007, м. Харків, вул. Бекетова, буд.1).

На підставі вищевикладеного, суд дійшов висновку, що позов ОСОБА_1 є обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню в частині скасування податкового повідомлення - рішення Індустріальної об'єднаної державної податкової інспекції м. Харкова Головного управління ДФС України у Харківській області від 07.05.2015 року №00039/1704, стягнення на користь позивача сплачених судових витрат у розмірі 487,00 грн. Решта позовних вимог задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 11, 12, 51, 71, ст. 158, ст. 159, ст. 160, ст. 161ст. 162, ст. 163, ст. 167, 186, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Індустріальної об'єднаної державної податкової інспекції м. Харкова Головного управління ДФС України у Харківській області про скасування податкового повідомлення-рішення - задовольнити частково.

Скасувати податкове повідомлення - рішення Індустріальної об'єднаної державної податкової інспекції м. Харкова Головного управління ДФС України у Харківській області від 07.05.2015 року №00039/1704.

Стягнути з відповідача на користь ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_2, адреса: 61172, АДРЕСА_1) судовий збір у розмірі 487 (чотириста вісімдесят сім) грн. 20 коп. за рахунок бюджетних асигнувань Індустріальної об'єднаної державної податкової інспекції м. Харкова Головного управління ДФС України у Харківській області (, адреса: 61007, м. Харків, вул. Бекетова, буд.1).

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Постанова набирає законної сили згідно з ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України, а саме: після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження. Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, то вважається, що постанова чи ухвала суду не набрала законної сили.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Харківського апеляційного адміністративного суду згідно з ст.186 Кодексу адміністративного судочинства України, а саме: шляхом подачі через Харківський окружний адміністративний суд протягом десяти днів з дня її проголошення (у разі застосування судом ч. 3, ст. 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні з дня отримання копії постанови, у разі повідомлення субєкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених ч.4 ст.167 цього Кодексу, про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення пятиденного строку з моменту отримання субєктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду) апеляційної скарги з одночасним надсиланням копії апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції.

Повний текст постанови виготовлений 07 грудня 2015 року.

Суддя (підпис) О.В. Панченко

З оригіналом згідно. Оригінал знаходиться в матеріалах справи. Постанова не набрала законної сили.

Суддя О.В. Панченко