Справа № 815/5324/14
Суддя: Федусик А. Г.
Дата ухвалення: 2015-12-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 грудня 2015 р.м.ОдесаСправа № 815/5324/14

Категорія: 8.1 Головуючий в 1 інстанції: Стеценко О. О.
Судова колегія Одеського апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді Федусик А.Г.,

суддів Шевчук О.А. та Зуєвої Л.Є.,

при секретарі Пальоній І.М.,

за участю: представника апелянта ОСОБА_1 та представника відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті ОСОБА_3 апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Імпекс-Ель" на постанову Одеського окружного адміністративного суду від 24 березня 2015 року за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Імпекс-Ель" до Державної податкової інспекції у місті Іллічівську Головного управління Міндоходів в Одеській області про визнання протиправними дій, скасування податкового повідомлення-рішення та податкової вимоги,-

В С Т А Н О В И Л А :

У вересні 2014 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Імпекс-Ель" (далі ТОВ) звернулось до суду з адміністративним позовом до Державної податкової інспекції у місті Іллічівську Головного управління Міндоходів в Одеській області (далі ДПІ) про визнання протиправними дій ДПІ при перевірці позивача шляхом обґрунтування оскаржуваного рішення посиланням на завідомо недостовірні відомості, скасування податкового повідомлення-рішення ДПІ № від 12 вересня 2014 року та скасування податкової вимоги ДПІ №183-25 від 10 вересня 2014 року.

Постановою Одеського окружного адміністративного суду від 24 березня 2015 року в задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Не погоджуючись з постановою суду, ТОВ подало апеляційну скаргу, в якій зазначається, що вказана постанова ухвалена з порушенням норм матеріального та процесуального права, а тому підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення позовних вимог повністю.

Заслухавши суддю - доповідача, розглянувши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що за наслідком проведеної позапланової документальної виїзної перевірки позивача та складеного за її результатами акту №1399/15-03-22-02/0302/32004933 від 31 липня 2014 року, ДПІ було винесено податкове повідомлення-рішення № від 26 серпня 2014 року, яким ТОВ збільшено суму грошового зобов'язання по ПДВ у сумі 411174,00 грн..

У зв'язку з несплатою ТОВ грошового зобов'язання, визначеного вказаним податковим повідомленням-рішенням, відповідачем 10 вересня 2014 року було направлено ТОВ податкову вимогу №183-25 про сплату боргу у сумі 454789,67 грн., з яких 273625,79 основний платіж, 137058 грн. штрафні (фінансові) санкції (штрафи), 44105,88 грн. пеня.

Також, судом встановлено, що в період з 20 серпня 2014 року по 22 серпня 2014 року, на підставі наказу ДПІ №318 від 18 серпня 2014 року та відповідно пп.75.1.2 п.75.1 ст.75. пп.78.1.1 п.78.1 ст.78, п.79.2 ст.79 ПК України, посадовими особами ДПІ була проведена позапланова невиїзна документальна перевірка ТОВ з питань правомірності формування податкового кредиту в частині господарських відносин з платником податків ТОВ "Адвансед Девелопмент і Проджект Менеджмент" за період з 01 березня 2013 року по 31 березня 2013 року, за результатами якої складено акт №1593/15-03-22-01-0304/32004933 від 01 вересня 2014 року.

На підставі зазначеного акту перевірки ДПІ прийняла податкове повідомлення-рішення № від 12 вересня 2014 року, яким ТОВ збільшено суму грошового зобов'язання за платежем ПДВ в розмірі 75494,00 грн., з яких за основним платежем 50329,00 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) 25165,00 грн..

Проведення ДПІ перевірки позивача, винесення податкового повідомлення-рішення та направлення вимоги і стало підставами для звернення ТОВ з позовом до суду.

Вирішуючи спірне питання та відмовляючи в задоволенні позовних вимог суд першої інстанції виходив з необґрунтованості позовних вимог.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду, вважає їх правильними з огляду на наступне.

Відповідно до п.198.1. ст.198 ПК України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг, отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України.

Згідно п.198.3. ст.198 ПК України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з, на ряду з іншим, придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Пунктом 198.6. ст.198 ПК України визначено, що не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними або оформлені з порушенням вимог чи не підтверджені митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу).

Відповідно до п.201.10. ст.201 ПК України податкова накладна видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

З аналізу вказаних норм вбачається, що одним з визначальних критеріїв при встановленні правомірності віднесення платником ПДВ до свого податкового кредиту є придбання товарів та послуг з метою використання їх таким платником у власній господарській діяльності, що повинно бути доведено відповідними доказами - обліковими та іншими первинними документами.

Так, судом першої інстанції встановлено та з матеріалів справи вбачається, що між ТОВ (як замовником) та ТОВ "Адвансед Девелопмент і Проджект Менеджмент" (як виконавцем) укладений договір на організацію послуг транспортно-експедиційних перевезень №01021 від 01 лютого 2013 року, відповідно до умов якого виконавець зобов'язується надати замовнику послуги по організації перевезень автомобільним транспортом вантажів, в пункти призначення, згідно з вказівками замовника. Виконавець зобов'язаний організувати доставку вантажу в пункт призначення в строк, визначений в заявці на перевезення.

На підтвердження фактичної реалізації вказаного договору ТОВ надано заявки, акти виконаних робіт, товарно-транспортні та податкові накладні, платіжні доручення.

В той же час, з наданих первинних документів не можливо встановити, які саме проведено роботи (виконані послуги) за цими актами. У зазначених документах відсутній зміст та обсяг виконаних господарських операцій.

Крім того, положеннями п. 201.1 ст.201 ПК України передбачено, що платник податку зобовязаний скласти податкову накладну в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством, електронного підпису уповноваженої платником особи, та зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних.

У податковій накладній зазначаються в окремих рядках обов'язкові реквізити, зокрема, опис (номенклатура) товарів/послуг та їх кількість, обсяг.

Разом з тим, з аналізу податкових накладних не вбачається дотримання ТОВ зазначених вимог ПК України. Так, в накладних було зазначено лише - "організація транспортно-експедиційних послуг" без відповідного опису послуг, їх обсягу тощо, що в свою чергу унеможливлює включення відповідних сум до складу податкового кредиту.

Крім того, позивач вказав, що ТОВ "Адвансед Девелопмент і Проджект Менеджмент" здійснював перевезення вантажу безпосередньо від продавців цього товару до його покупців.

Проте, в наданих ТОВ документах, якими оформлено перевезення вантажу, продавці та покупці товару, перевезення якого здійснювалось ТОВ "Адвансед Девелопмент і Проджект Менеджмент", не значаться ні як вантажовідправник, ні як вантажоодержувач. Окрім іншого, матеріали справи не містять жодної інформації щодо наявності у ТОВ "Адвансед Девелопмент і Проджект Менеджмент" відповідних потужностей (транспорт, персонал) для виконання умов договору на організацію послуг транспортно-експедиційних перевезень.

В той же час, колегія суддів зазначає, що податковий кредит для цілей визначення обєкта оподаткування податком на додану вартість має бути фактично здійснений і підтверджений належним чином складеними первинними документами, що відображають реальність господарської операції, яка є підставою для формування податкового обліку платника податків.

За відсутності факту придбання товарів чи послуг або в разі, якщо придбані товари чи послуги не призначені для використання у господарській діяльності платника податку, відповідні суми не можуть включатися до складу податкового кредиту з податку на додану вартість навіть за наявності формально складених документів та/або сплати грошових коштів.

Отже, враховуючи всю сукупність доказів у справі, колегія суддів приходить до висновку, що надані позивачем первинні документи не можуть вважатися належним підтвердженням фактичного здійснення господарських правовідносин позивача з контрагентом та використання вказаних товарів у господарській діяльності ТОВ, не підтверджують правомірність формування податкового кредиту, а будь-яких інших належних доказів в ході розгляду справи позивачем надано не було.

При цьому колегія суддів вважає, що наявність укладеного між учасниками господарської операції цивільно-правового договору або відсутність доказів визнання такого договору недійсним або нікчемним, самі по собі не свідчать про реальність вчинення відповідної господарської операції а також про придбання товарів та послуг саме з метою використання їх в господарській діяльності, якщо це не підтверджено відповідними, належним чином оформленими первинними документами.

В той же час, встановлення факту недійсності, в тому числі нікчемності цивільно-правового правочину, який опосередковує відповідну господарську операцію, не є необхідною умовою для визначення контролюючим органом грошових зобовязань платнику податків у разі, якщо буде встановлено, зокрема, відсутність реального вчинення цієї господарської операції чи її господарської мети.

Крім того, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позовних вимог ТОВ про визнання протиправними дій ДПІ при перевірці позивача шляхом обґрунтування оскаржуваного рішення посиланням на завідомо недостовірні відомості, з огляду на присутність законних підстав, передбачених пп.78.1.1 п.78.1 ст.78 ПК України для проведення документальної позапланової невиїзної перевірки ТОВ в звязку з ненадання ним у повному обсязі документів на підтвердження господарських операцій з ТОВ "Адвансед Девелопмент і Проджект Менеджмент".

Відносно вимог про скасування податкової вимоги ДПІ №183-25 від 10 вересня 2014 року колегія зазначає, що за результатами здійснення фінансово-господарської діяльності за боржником (ТОВ) станом на 09 вересня 2014 року обліковується податковий борг в сумі 454789,67 грн., з яких 273625,79 грн. основний платіж, 137058,00 грн. штрафні (фінансові) санкції (штрафи), 44105,88 грн. - пеня.

Вказані грошові зобов'язання ТОВ нараховані податковим органом податковим повідомленням-рішенням № від 26 серпня 2014 року на підставі акту перевірки № 1399/15-03-22-02/0302/32004933 від 31 липня 2014 року.

Згідно п.57.3 ст.57 ПК України у разі визначення грошового зобов'язання контролюючим органом за підставами, зазначеними у п.п. 54.3.1 - 54.3.6 п.54.3 ст.54 цього Кодексу, платник податків зобов'язаний сплатити нараховану суму грошового зобов'язання протягом 10 календарних днів, що настають за днем отримання податкового повідомлення-рішення, крім випадків, коли протягом такого строку такий платник податків розпочинає процедуру оскарження рішення контролюючого органу.

Відповідно до вимог п.59.1 ст.59 ПК України, у разі коли платник податків не сплачує узгодженої суми грошового зобов'язання в установлені законодавством строки, контролюючий орган надсилає (вручає) йому податкову вимогу.

Внаслідок несплати ТОВ грошового зобов'язання визначеного вказаним податковим повідомленням-рішенням ДПІ 10 вересня 2014 року було направлено ТОВ податкову вимогу № 183-25.

За таких обставин, оскільки станом на 09 вересня 2014 року, тобто в строки визначені п.57.3 ст.57 ПК України, позивачем не були сплачені нараховані йому податковим повідомленням-рішенням № від 26 серпня 2014 року суми грошового зобов'язання ДПІ правомірно 10 вересня 2014 року була сформована оскаржувана податкова вимога №183-25.

11 вересня 2014 року ДПІ було отримано ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 03 вересня 2014 року про відкриття провадження у справі № 815/4925/14 за позовом ТОВ про скасування податкового повідомлення-рішення № від 26 серпня 2014 року, несплата визначених яким сум грошових зобов'язань стала підставою для формування оскаржуваної податкової вимоги.

За приписами п.56.18 ст.56 ПК України при зверненні платника податків до суду з позовом щодо визнання недійсним рішення контролюючого органу грошове зобов'язання вважається неузгодженим до дня набрання судовим рішенням законної сили.

Отже, оскільки ТОВ розпочата процедура оскарження податкового повідомлення-рішення № від 26 серпня 2014 року, то визначені цим податковим повідомленням-рішенням грошові зобов'язання є неузгодженими.

Також, з картки обліку ТОВ (т.1 а.с.202), у зв'язку з отриманням ухвали Одеського окружного адміністративного суду від 03 вересня 2014 року про відкриття провадження у справі № 815/4925/14 за позовом ТОВ про скасування вищевказаного податкового повідомлення-рішення податковим органом були відкориговані данні щодо розміру податкового боргу позивача та виключені відомості щодо узгодженості податкових зобов'язань ТОВ, визначених податкових повідомлень-рішень № НОМЕР_1 від 26 серпня 2014 року.

Крім того, постановою Одеського окружного адміністративного суду від 17 листопада 2014 року скасовано податкове повідомлення-рішення ДПІ № від 26 серпня 2014 року, несплата визначених яким сум грошових зобов'язань стала підставою для формування оскаржуваної податкової вимоги.

Податкове повідомлення-рішення або податкова вимога вважаються відкликаними, якщо рішенням суду, що набрало законної сили, скасовується повідомлення-рішення контролюючого органу або сума податкового боргу, визначена в податковій вимозі (пп.60.1.4 п.60.1 ст.60 ПК України).

Згідно до п.60.5 ст.60 ПК України у випадках, визначених пп.60.1.4 п.60.1 цієї статті, податкове повідомлення-рішення або податкова вимога вважаються відкликаними у день набрання законної сили відповідним рішенням суду.

Таким чином, оскільки відомості щодо оскарження ТОВ податкового повідомлення-рішення № НОМЕР_1 від 26 серпня 2014 року, несплата визначених яким сум грошових зобов'язань стала підставою для формування оскаржуваної податкової вимоги, були отримані ДПІ вже після направлення на адресу ТОВ вимоги №183-25 від 10 вересня 2014 року, а також враховуючи, що у зв'язку з отриманням ухвали Одеського окружного адміністративного суду від 03 вересня 2014 року про відкриття провадження у справі № 815/4925/14 відповідачем були відкориговані данні щодо розміру податкового боргу ТОВ та виключені відомості щодо узгодженості податкових зобов'язань ТОВ, визначених скасованим податковим повідомленням-рішенням № НОМЕР_1 від 26 серпня 2014 року, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для скасування оскаржуваної вимоги в судовому порядку.

Отже, постанова суду першої інстанції викладена достатньо повно, висновки обґрунтовані з посиланням на конкретні норми Законів України та відповідають чинному законодавству.

Також, колегія суддів не може погодитися з посиланням апелянта на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, тому що всі процесуальні норми, передбачені адміністративним судочинством були виконані без порушень прав кожної сторони при розгляді справи.

За таких обставин, підстав для скасування рішення суду першої інстанції та задоволення апеляційної скарги не вбачається.

Керуючись ст.ст. 195, 196, 198, 200, 205, 206, 254 КАС України, суд -

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Імпекс-Ель" залишити без задоволення, а постанову Одеського окружного адміністративного суду від 24 березня 2015 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає чинності негайно, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого адміністративного суду України в порядку, встановленому КАС України.

Головуючий: ОСОБА_4
Суддя: Суддя: ОСОБА_5 ОСОБА_3