Справа № К/9991/72140/11-С
Суддя: Амєлін С.Є.
Дата ухвалення: 2015-11-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 листопада 2015 року м. Київ К/9991/72140/11

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України в складі:

Амєліна С.Є. - головуючого,

Іваненко Я.Л.,

Кобилянського М.Г.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні адміністративну справу за касаційними скаргами управління Пенсійного фонду України в Новоайдарському районі Луганської області та відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в Станично-Луганському та Новоайдарському районах Луганської області на постанову Донецького апеляційного адміністративного суду від 19 вересня 2011 року в справі за позовом управління Пенсійного фонду України в Новоайдарському районі Луганської області до відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в Станично-Луганському та Новоайдарському районах Луганської області про стягнення витрат на виплату пенсії,

в с т а н о в и л а :

У липні 2011 року управління Пенсійного фонду України в Новоайдарському районі Луганської області звернулося в суд з вказаним адміністративним позовом, в якому просило зобов'язати відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в Станично-Луганському та Новоайдарському районах Луганської області відшкодувати виплачену пенсію по втраті годувальника ОСОБА_4 з 01 січня по 31 травня 2011 року відповідно до таблиці розбіжностей в сумі 3 778 грн.

Постановою Луганського окружного адміністративного суду від 10 серпня 2011 року у задоволенні позову відмовлено.

Постановою Донецького апеляційного адміністративного суду від 19 вересня 2011 року рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове, яким позов задоволено частково: стягнуто витрати на виплату пенсії ОСОБА_4 по втраті годувальника, який помер внаслідок нещасного випадку на виробництві, за період з 01 січня по 31 травня 2011 року в сумі 425,60 грн.

У касаційній скарзі позивач просив суд скасувати судове рішення та ухвалити нове про задоволення позову. У обґрунтування касаційної скарги зазначав, що відповідно до Порядку відшкодування Фондом соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України Пенсійному фонду України витрат, пов'язаних виплатою пенсії по інвалідності внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання та пенсій у зв'язку з втратою годувальника, який помер внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання, разом з основним розміром пенсії відшкодуванню підлягає щомісячна цільова допомога на прожиття, якщо така надавалась пенсіонеру, який одержував пенсію. Виплата щомісячної державної адресної допомоги, підвищення пенсії здійснюються за рахунок коштів, з яких виплачується пенсія або державна соціальна допомога.

Відповідач у касаційній скарзі просив скасувати рішення апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції. У касаційній скарзі посилався на те, що особи, які потерпіли внаслідок нещасного випадку на виробництві на підприємствах держав СНД не мають статусу застрахованої особи, яка має право на відшкодування від нещасного випадку на підставі Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне старування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності». Відповідно до Угоди від 09 вересня 1994 року відшкодування потерпілому (членам його сім'ї) шкоди, вчиненої внаслідок нещасного випадку на виробництві, здійснюється стороною тієї держави, де стався нещасний випадок.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що управлінням Пенсійного фонду України в Новоайдарському районі Луганської області ОСОБА_4 призначено пенсію по втраті годувальника, який помер внаслідок нещасного випадку на виробництві у 1969 році на території Узбекистану.

Протягом січня - травня 2011 року йому було сплачено пенсію в сумі 425,60 грн. та адресну допомогу в сумі 3 352,40 грн., яка була включена до актів щомісячної звірки витрат по особовим справам потерпілих, яким виплачено пенсії по втраті годувальника, який помер внаслідок нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання.

Відмовляючи у задоволенні позову окружний суд виходив з того, що вимоги про стягнення грошових коштів, пов'язаних з виплатою пенсії по інвалідності або втраті годувальника громадянам, які мешкають на території України, а постраждали на виробництві на території інших держав - учасниць СНД за радянських часів, є безпідставними та суперечать законодавству про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійних захворювань, яким передбачається відшкодування витрат особам, які є застрахованими відповідно до Закону та отримали трудове каліцтво чи професійне захворювання на підприємствах, установах, організаціях, що є суб'єктами страхування від нещасного випадку за законодавством України. Потерпілі, які отримали каліцтво за межами України та переїхали в Україну на постійне місце проживання, не є застрахованими в Україні і за них не сплачувалися до Фонду страхові внески, а тому здійснення їх страхових виплат за рахунок страхових коштів Фонду є нецільовим використанням.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та задовольняючи позов у частині стягнення витрат з виплати та доставки пенсії, апеляційний суд виходив з того, що страховиком який має виплачувати пенсію по інвалідності особі, яка стала інвалідом від нещасного випадку на виробництві на території колишніх республік СРСР, а в разі виплати такої органами Пенсійного фонду - відшкодувати останньому витрати, є Фонд соціального страхування від нещасних випадків.

Перевіривши правильність застосування судами норм матеріального й процесуального права, правової оцінки обставин справи колегія суддів приходить до висновку про те, що касаційні скарги не підлягають задоволенню з таких підстав.

Статтею 1 Основ законодавства України про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від 14 січня 1998 року № 16/98-ВР встановлено, що загальнообов'язкове державне соціальне страхування - це система прав, обов'язків і гарантій, яка передбачає надання соціального захисту, що включає матеріальне забезпечення громадян у разі хвороби, повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати страхових внесків власником або уповноваженим ним органом, громадянами, а також бюджетних та інших джерел, передбачених законом.

Залежно від страхового випадку є такі види загальнообов'язкового державного соціального страхування: пенсійне страхування; страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими народженням та похованням; медичне страхування; страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності; страхування на випадок безробіття; інші види страхування, передбачені законами України. Відносини, що виникають за зазначеними у частині першій цієї статті видами загальнообов'язкового державного соціального страхування, регулюються окремими законами, прийнятими відповідно до цих Основ (стаття 4 Основ у редакції, чинній на час виникнення спірних відносин).

Відповідно до пункту 4 статті 25 Основ за страхуванням від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання надаються такі види соціальних послуг і матеріального забезпечення: профілактичні заходи по запобіганню нещасним випадкам на виробництві та професійним захворюванням; відновлення здоров'я та працездатності потерпілого; допомога по тимчасовій непрацездатності внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання; відшкодування збитків, заподіяних працівникові каліцтвом чи іншим ушкодженням здоров'я, пов'язаним з виконанням ним своїх трудових обов'язків; пенсія по інвалідності внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання; пенсія у зв'язку із втратою годувальника, який помер внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання; допомога на поховання осіб, які померли внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання.

Ураховуючи те, що пенсія по інвалідності внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання є наслідком страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, належним страховиком, відповідно до статті 25 Основ є Фонд, що також передбачено статтею 21 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності», яка визначає перелік соціальних послуг та виплат, які здійснюються та відшкодовуються Фондом.

Згідно з частиною четвертою статті 26 Основ, якщо після призначення застрахованій особі матеріальної допомоги чи надання соціальних послуг між страховиками виник спір щодо понесених витрат, виплата здійснюється страховиком, до якого звернулася застрахована особа. При цьому неналежний страховик має право звернутися до належного страховика щодо відшкодування понесених ним витрат.

Аналогічне правило закріплене частиною другою статті 24 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності», відповідно до пункту 5 якої якщо після призначення застрахованій особі матеріальної допомоги чи надання соціальних послуг між Фондом і страховиками з інших видів соціального страхування виникають спори щодо понесених витрат, виплата здійснюється страховиком, до якого звернувся застрахований. При цьому страховик, до якого звернувся застрахований, має право звернутися до відповідного страховика з інших видів соціального страхування щодо від-шкодування понесених ним витрат.

За змістом статті 21 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» у разі настання страхового випадку Фонд соціального страхування від нещасних випадків зобов'язаний у встановленому законодавством порядку своєчасно та в повному обсязі відшкодовувати шкоду, заподіяну працівникові внаслідок ушкодження його здоров'я або в разі його смерті, виплачуючи йому або особам, які перебували на його утриманні: допомогу у зв'язку з тимчасовою непрацездатністю до відновлення працездатності або встановлення інвалідності; одноразову допомогу в разі стійкої втрати професійної працездатності або смерті потерпілого; щомісяця грошову суму в разі часткової чи повної втрати працездатності, що компенсує відповідну частину втраченого заробітку потерпілого; пенсію по інвалідності внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання; пенсію у зв'язку з втратою годувальника, який помер внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання. Усі види соціальних послуг та виплат, передбачені цією статтею, надаються застрахованому та особам, які перебувають на його утриманні, незалежно від того, перебуває на обліку підприємство, на якому стався страховий випадок, як платник страхових внесків чи ні.

Відповідно до статті 1 Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у сфері пенсійного забезпечення від 13 березня 1992 року, пенсійне забезпечення громадян держав-учасниць даної Угоди та членів їх сімей здійснюється за законодавством держави, на території якої вони проживають.

Статтею 3 цієї Угоди встановлено, що всі витрати, пов'язані зі здійсненням пенсійного забезпечення за даною Угодою, несе держава, яка надає забезпечення.

За змістом цієї норми взаємні розрахунки між державами можуть проводитися лише на підставі двосторонніх договорів.

Таким чином, витрати, понесені органами Пенсійного фонду України у зв'язку із виплатою та доставкою пенсій по інвалідності від трудового каліцтва (у тому числі й пенсій особам, які стали інвалідами від нещасного випадку на виробництві на території колишніх республік СРСР) підлягають відшкодуванню за рахунок Фонду як належного страховика від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання.

Апеляційний суд прийшов до правильного висновку, що пенсія у зв'язку з втратою годувальника, який помер внаслідок нещасного випадку на виробництві на території будь-якої з держав-учасниць СНД або на території інших республік за період їх входження до складу СРСР, виплачується особам, які перебували на його утриманні, за законодавством тієї держави-учасниці Співдружності, на території якої вони проживають.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом України, зокрема у по-станові від 12 листопада 2013 року по справі №21-394а13.

Вирішуючи спір в частині вимог про відшкодування витрат на виплату адресної допомоги апеляційний суд дійшов також обґрунтованого висновку, що щомісячна державна адресна допомога як окремий вид соціальної допомоги, яка передбачена постановою Кабінету Міністрів України від 26 березня 2008 року №265 «Про деякі питання пенсійного забезпечення» відсутня у передбаченому статтею 21 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» переліку соціальних по-слуг та виплат, які здійснюються та відшкодовуються Фондом соціального страхування від нещасних випадків, тому Фонд не може нести витрати на її виплату та доставку.

Таким чином судове рішення про відмову у задоволенні позову в цій частині є правомірним.

Зазначені висновки відповідають правовій позиції Верховного Суду України, висловленій у справах цієї категорії, зокрема у постановах від 06 червня 2011 року (справа №21-57а11), від 20 червня 2011 року (справи №21-59а11, №21-118а11), від 20 лютого 2012 року (справа № 21-462а11) та від 12 червня 2012 року (справа № 21-165а12).

Рішення апеляційного суду ухвалено з додержанням норм процесуального та матеріального права, підстав для його скасування і ухвалення нового рішення чи залишення в силі рішення суду першої інстанції не вбачається.

На підставі наведеного та керуючись статтями 220-1, 223, 224, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Касаційні скарги управління Пенсійного фонду України в Новоайдарському районі Луганської області та відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в Станично-Луганському та Новоайдарському районах Луганської області залишити без задоволення, а постанову Донецького апеляційного адміністративного суду від 19 вересня 2011 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і оскарженню не підлягає.

Судді:С.Є. Амєлін /підпис/ Я.Л. Іваненко /підпис/ М.Г. Кобилянський /підпис/