Справа № 813/6164/15
Суддя: Тертичний Віталій Григорович
Дата ухвалення: 2015-12-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 грудня 2015 року № 813/6164/15

11 год. 03 хв. м.Львів, вул.Чоловського, 2

Зал судових засідань № 5

Львівський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Тертичного В.Г.

за участю секретаря судового засідання Олійника Ю.В.

представників сторін:

від представника позивача ОСОБА_1

від представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові адміністративну справу за позовом Львівського міського центру зайнятості до Приватного акціонерного товариства «Львівський лікеро-горілчаний завод» про стягнення коштів в сумі 19244,57 грн.,-

В С Т А Н О В И В :

Львівський міський центр зайнятості звернувся до суду з позовом до Приватного акціонерного товариства «Львівський лікеро-горілчаний завод» (далі - ОСОБА_3 «Львівський лікеро-горілчаний завод»), в якому просить стягнути з відповідача на користь позивача кошти в сумі 19244,57 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач покликається на те, що ОСОБА_4, будучи звільненою 02.06.2014 року з ОСОБА_3 «Львівський лікеро-горілчаний завод» відповідно до п.2 ст.40 КЗпП України зареєструвалась 15.10.2014 року у Львівському міському центрі зайнятості з метою пошуку роботи. Відповідно до наказу від 15.10.2014 року їй було надано статус безробітного і призначено допомогу по безробіттю та розпочату виплату допомоги відповідно до п.п.1, 3, 4 ст.22 та п.1 ст.23 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття». Наказом відповідача від 22.06.2015 року № 87-к ОСОБА_4 було поновлено на посаді інженера-технолога 2-ї категорії з 02.06.2014 року на виконання рішення Апеляційного суду Львівської області від 17.11.2014 року. Відповідно до приписів п.4 ст.35 згаданого Закону з роботодавця зокрема, утримується сума виплаченого забезпечення та вартості наданих соціальних послуг безробітному у разі поновлення його на роботі за рішенням суду. Львівським міським центром зайнятості скеровано відповідачу претензію про повернення коштів в сумі 19244,57 грн., яка залишена без задоволення, тому позивач звернувся з даним позовом до суду.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі, пояснення надав аналогічні до викладеного в позовній заяві, просить позов задоволити повністю.

Представник відповідача проти задоволення позовних вимог центру зайнятості усно заперечував з огляду на їх необґрунтованість.

Заслухавши пояснення представників сторін, розглянувши подані документи та матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд даючи правову оцінку спірним правовідносинам, виходив з наступного.

ОСОБА_4, була звільненою 02.06.2014 року з ОСОБА_3 «Львівський лікеро-горілчаний завод» з посади інженера-технолога 2 категорії цеху оцту у звязку із станом здоровя відповідно до п.2 ст.40 КЗпП України.

15 жовтня 2014 року вона звернулася до Львівського міського центру зайнятості із заявою про надання статусу безробітного з виплатою допомоги по безробіттю.

Наказом від 21.01.2014 року № НТ141021 ОСОБА_4 було надано статус безробітного з 15 жовтня 2014 року.

22 жовтня 2015 року наказом № НТ141022 ОСОБА_4 призначено виплату допомоги по безробіттю відповідно до п.п.1, 3, 4 ст.22 та п.1 ст.23 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» та п.2.1 «Порядку надання допомоги по безробіттю, у тому числі одноразової її виплати для організації безробітними підприємницької діяльності» та розпочато виплату їй допомоги по безробіттю.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_4 звернулася до Пустомитівського районного суду Львівської області з позовом до ОСОБА_3 «Львівський лікеро-горілчаний завод», в якому просила суд визнати недійсним та скасувати наказ № 76 -К від 02.06.2014 року про звільнення її з роботи згідно пункту 2 ст. 40 КЗпП України; поновити її на посаді інженера - технолога в ОСОБА_3 «Львівський лікеро-горілчаний завод» з 02.06.2014 року; стягнути з відповідача ОСОБА_3 «Львівський лікеро-горілчаний завод» заробітню плату за час вимушеного прогулу за період з 02.06.2014 року по час поновлення на роботі та 2000,00 грн. - моральної шкоди.

Рішенням Пустомитівського районного суду Львівської області від 22 вересня 2014 року у справі № 450/1510/14 - в задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 відмовлено повністю.

Проте, рішенням Апеляційного суду Львівської області від 17 листопада 2014 року, скасовано рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 22 вересня 2014 року та ухвалено у справі нове рішення, яким позов ОСОБА_4 до ОСОБА_3 «Львівський лікеро-горілчаний завод» про визнання незаконним та скасування наказу, поновлення на роботі,стягнення заробітку за час вимушеного прогулу, відшкодування моральної шкоди задоволено частково, а саме:

- визнано незаконним та скасувано наказ ОСОБА_3 «Львівський лікеро-горілчаний завод» № 76-К від 02.06.2014 року про звільнення ОСОБА_4, інженера-технолога 2 категорії цеху оцту, з 02.06.2014 року у зв'язку зі станом здоров'я за п.2 ст. 40 КЗпП України;

- поновлено ОСОБА_4 на посаді інженера-технолога 2 категорії цеху оцту з 2 червня 2014 року;

- стягнути з ПАТ «Львівський лікеро-горілчаний завод» на користь ОСОБА_4 середню заробітну плату за час вимушеного прогулу з 2 червня 2014 року по 17 листопада 2014 року, включно в сумі 26868,60 грн., що становить суму без урахування податків та обов'язкових платежів;

- стягнуто з ПАТ «Львівський лікеро-горілчаний завод» на користь ОСОБА_4 500 грн. у відшкодування моральної шкоди.

- в решті в позові відмовлено;

- стягнуто з ПАТ «Львівський лікеро-горілчаний завод» на користь держави судовий збір у сумі 268,68 грн.

Рішення Апеляційного суду Львівської області набрало законної сили 17 листопада 2014 року.

Наказом ОСОБА_3 «Львівський лікеро-горілчаний завод» № 87-К від 22.06.2015 року № 87-к ОСОБА_4 було поновлено на посаді інженера-технолога 2-ї категорії з 02.06.2014 року на виконання зазначеного рішення.

У подальшому, Львівським міським центром зайнятості видано наказ від 06.07.2015 року № НТ150706, яким припинено реєстрацію безробітних (ОСОБА_4Д.) у звязку із поновленням зареєстрованого безробітного на роботі за рішенням суду.

Згідно з розрахунком позовних вимог, сума виплаченого матеріального забезпечення безробітній ОСОБА_4, за період з 22.10.2014 року по 12.06.2015 року складає 19244,57 грн.

Керуючись тим, що рішення суду щодо поновлення ОСОБА_4 на посаді інженера-технолога 2-ї категорії фактично виконане відповідачем відповідно до наказу № 87-к від 02.06.2014 року, а також враховуючи приписи абзацу 2 частини четвертої статті 35 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття», згідно з якими із роботодавця утримується сума виплаченого забезпечення та вартості наданих соціальних послуг безробітному у разі поновлення його на роботі за рішенням суду, позивач скерував на адресу ОСОБА_3 «Львівський лікеро-горілчаний завод» претензію про повернення коштів в сумі 19244,57 грн.

Оскільки відповідачем, станом на день розгляду справи добровільно не відшкодовано на користь позивача коштів в сумі 19244,57 грн., Львівський міський центр зайнятості звернувся з даним позовом до суду.

Оцінюючи обґрунтованість позовних вимог, суд виходить з наступного.

Відповідно до статті 1 Закону України "Про зайнятість населення" від 05.07.2012 року № 5067-VI (в редакції чинній на момент надання ОСОБА_4 статусу безробітного) безробітним визнається особа віком від 15 до 70 років, яка через відсутність роботи не має заробітку або інших передбачених законодавством доходів як джерела існування, готова та здатна приступити до роботи.

Статтею 4 згаданого Закону визначено, що до зайнятого населення належать особи, які працюють за наймом на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, особи, які забезпечують себе роботою самостійно (у тому числі члени особистих селянських господарств), проходять військову чи альтернативну (невійськову) службу, на законних підставах працюють за кордоном та які мають доходи від такої зайнятості, а також особи, що навчаються за денною формою у загальноосвітніх, професійно-технічних та вищих навчальних закладах та поєднують навчання з роботою.

Розмір допомоги по безробіттю визначається статтею 23 Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття".

Відповідно до абз.6 ч.1 ст.34 Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття" Фонд загальнообов'язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття має право стягувати з роботодавця суму страхових коштів та вартість соціальних послуг, наданих безробітному в разі поновлення його на роботі за рішенням суду, а також незаконно виплачені безробітному суми матеріального забезпечення в разі неповідомлення роботодавцем Фонду про прийняття його на роботу.

Згідно з ч.4 ст.35 вказаного Закону із роботодавця, зокрема, утримується сума виплаченого забезпечення та вартості наданих соціальних послуг безробітному у разі поновлення його на роботі за рішенням суду.

З огляду на зазначені норми Закону, а також те, що ОСОБА_3 «Львівський лікеро-горілчаний завод» на виконання рішення Апеляційного суду Львівської області від 17 листопада 2014 року поновив на роботі ОСОБА_4 (згідно наказу від 22.06.2015 року № 87-К), суд приходить до переконання що відповідачу слід повернути на користь центру зайнятості, зокрема, суму виплаченої ОСОБА_4 за період з з 22.10.2014 року по 12.06.2015 року допомогу по безробіттю в розмірі 19244,57 грн.

Як свідчать матеріали справи, на момент розгляду справи допомогу по безробіттю в розмірі 19244,57 грн. відповідачем в добровільному порядку на розрахунковий рахунок Львівського міського центру зайнятості не повернуто.

Відповідно до частини 1 статті 11 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно із частиною 1 статті 71 вказаного Кодексу кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Таким чином, на підставі наявних у справі доказів, суд дійшов висновку, що позовні вимоги Львівського міського центру зайнятості є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

У відповідності до вимог ч.4 ст.94 КАС України, у справах, в яких позивачем є суб'єкт владних повноважень, а відповідачем - фізична чи юридична особа, судові витрати, здійснені позивачем, з відповідача не стягуються.

Керуючись ст.ст. 17-19, 69-71, 94, 151-154, 160-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

1. Адміністративний позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Львівський лікеро-горілчаний завод» (79024, м.Львів, вул.Кордуби, 2, ) в користь Львівського міського центру зайнятості 19244 (девятнадцять тисяч двісті сорок чотири) грн. 57 коп. виплаченої допомоги по безробіттю.

3. Судовий збір зі сторін стягувати не слід.

Постанова набирає законної сили в строк та в порядку, визначеному ст. 254 КАС України.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 цього Кодексу, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Повний текст постанови виготовлений 07 грудня 2015 року.

Суддя Тертичний В.Г.