Справа № 816/4220/15
Суддя: Бершов Г.Є.
Дата ухвалення: 2015-12-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 грудня 2015 р.Справа № 816/4220/15
Колегія суддів Харківського апеляційного адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Бершова Г.Є.

Суддів: Катунова В.В. , Ральченка І.М.

за участю секретаря судового засідання Кудіної Я.Г.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Полтавського окружного адміністративного суду від 01.10.2015р. по справі № 816/4220/15

за позовом ОСОБА_1

до Кабінету Міністрів України , Центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат у Полтавській області , Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Київської районної у м. Полтаві ради , Головного управління Державного казначейства України у Полтавській області

про стягнення коштів та зобов'язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИЛА:

14 вересня 2015 року, позивач, ОСОБА_1, звернулася до Полтавського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Кабінету Міністрів України, Центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат у Полтавській області, Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Київської районної в м. Полтаві ради, Головного управління Державного казначейства у Полтавській області, в якому просила: зобов'язати Кабінет Міністрів України здійснити регулювання порядку та розміру допомоги через виділення з Державного бюджету України цільових грошових коштів, для відшкодування матеріальної шкоди за 2015 рік, в розмірі 6655 грн., недоплаченої щорічної до 5 травня інваліду війни ОСОБА_1 разової грошової допомоги, визначеної у розмірах відповідно до вимог чинного Закону України "Про внесення змін до Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" та статті 2 Закону України від 23 лютого 2006 року "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини"; стягнути з Центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат у Полтавській області, Управління праці та соціального захисту населення виконкому Київської районної в м. Полтаві ради через Головне управління Державного казначейства в Полтавської області грошові кошти, для відшкодування матеріальної шкоди за 2015 рік, в розмірі 6655 грн., недоплаченої щорічної разової грошової допомоги відповідно до чинного Закону України "Про внесення змін до Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту".

В обґрунтування заявлених вимог позивач зазначила, що вона є інвалідом І групи та відповідно до статті 13 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" має право на отримання щорічної грошової допомоги в розмірі 10 мінімальних пенсій за віком. Вказала, що у 2015 році отримала грошову допомогу до 5 травня в розмірі 2 835 грн., тоді як мінімальна пенсія за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" встановлюється у розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, та згідно із положеннями статті 7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2015 рік" станом на 05.05.2015 була встановлена в розмірі 949 грн. Таким чином грошова допомога, на думку позивача, підлягала виплаті їй у розмірі 9 490 грн. За таких обставин позивач вважає, що має право на отримання недоплаченої суми грошової допомоги в розмірі 6655 грн.

Постановою Полтавського окружного адміністративного суду від 01.10.2015 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись з постановою суду першої інстанції, позивачем подано апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на прийняття оскаржуваного рішення з порушенням норм матеріального та процесуального права, просить суд апеляційної інстанції оскаржувану постанову скасувати та прийняти нову постанову, якою задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Сторони у судове засідання не з'явились. Позивач просила провести розгляд справи без її участі. Відповідачі - Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Київської районної у м. Полтаві ради, Головного управління Державного казначейства України у Полтавській області також просили проводити розгляд справи без їх участі.

Згідно з ч. 1 ст. 41 КАС України суд під час судового розгляду адміністративної справи здійснює повне фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу. У разі неявки у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності осіб, які беруть участь у справі (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

У відповідності до ч. 1 ст. 195 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши постанову суду першої інстанції, дослідивши доводи апеляційної скарги, письмових заперечень колегія суддів дійшла до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, що ОСОБА_1 є інвалідом І групи і має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни інвалідів війни, що підтверджується посвідченням серії Є №069820 від 23.06.2005, копія якого знаходиться в матеріалах справи (а.с. 6).

У 2015 році позивачу виплачено щорічну грошову допомогу до 05 травня в сумі 2 835 грн, про що свідчить інформація Центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат у Полтавській області (а.с. 22).

Позивач, не погоджуючись із сумою виплати щорічної грошової допомоги, передбаченої статтею 13 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", звернулася до суду із позовом щодо стягнення доплати щорічної разової допомоги в сумі 6655 грн та регулювання порядку та розміру допомоги через виділення цільових грошових коштів з Державного бюджету України Кабінетом Міністрів України.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачами доведено правомірність своїх дій, натомість позивачем не підтверджено обставини, на яких ґрунтуються її вимоги.

В доводах апеляційної скарги позивач зазначила, що відповідно до чинного законодавства права та пільги для ветеранів війни, встановлені раніше законодавством України не можуть бути скасовані без їх рівноцінної заміни, нормативні акти органів державної влади, які обмежують права та пільги ветеранів, передбачені законом є недійсними.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Відповідно до положень частини 5 статті 13 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" щорічно до 5 травня інвалідам Великої вітчизняної війни І групи виплачується разова грошова допомога у розмірі 10 мінімальних пенсій за віком.

Пунктом 20 Розділу ІІ Закону України "Про державний бюджет України на 2008 рік та внесення змін до деяких законодавчих актів України" змінена вищезазначена стаття Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", а саме: зазначено, що щорічно до 5 травня інвалідам війни виплачується разова грошова допомога у розмірах, які визначаються Кабінетом Міністрів України в межах бюджетних призначень, встановлених законом про Державний бюджет.

Рішенням Конституційного суду України від 22 травня 2008 року № 10-рп/2008 визнані такими, що не відповідають Конституції України положення п. 20 розділу ІІ Закону України "Про державний бюджет України на 2008 рік та внесення змін до деяких законодавчих актів України" стосовно виплати щорічної разової допомоги.

Відповідно до частини 2 статті 152 Конституції України, закони, інші правові акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення КСУ рішення про їх неконституційність.

Разом з тим, відповідно до статті 17 Закону України Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту фінансування витрат, пов'язаних з введенням в дію цього Закону здійснюється за рахунок коштів державного та місцевого бюджетів.

Пунктом 5 Закону України «Про внесення змін до Бюджетного кодексу України щодо реформи міжбюджетних відносин» від 28.12.2014 № 79-VIII, який набрав чинності з 01.01.2015, доповнено розділ VI "Прикінцеві та перехідні положення" Бюджетного кодексу України, зокрема, пунктом 26, згідно із яким установлено, що норми і положення статей 12, 13, 14, 15 та 16 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" (Відомості Верховної Ради України, 1993 р., N 45, ст. 425) застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування.

Аналогічна норма закріплена також пунктом 9 Прикінцевих положень Закону України Про Державний бюджет України на 2015 рік від 28.12.2014 № 80-VІІІ, який набрав чинності 01.01.2015.

Таким чином, законодавцем у 2015 році надано право на встановлення розміру разової грошової допомоги до 5 травня Кабінету Міністрів України.

Рішенням Конституційного Суду України від 25.01.2012 у справі № 3-рп/2012 за конституційним поданням правління Пенсійного фонду України щодо офіційного тлумачення положень статті 1, частин першої, другої, третьої статті 95, частини другої статті 96, пунктів 2, 3, 6 статті 116, частини другої статті 124, частини першої статті 129 Конституції України, пункту 5 частини першої статті 4 Бюджетного кодексу України, пункту 2 частини першої статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України в системному зв'язку з окремими положеннями Конституції України", визначено, що Кабінет Міністрів України регулює порядок та розміри соціальних виплат та допомоги, які фінансуються за рахунок коштів Державного бюджету України, відповідно до Конституції та законів України.

В аспекті конституційного подання положення частини другої статті 95, частини другої статті 124, частини першої статті 129 Конституції України, пункту 5 частини першої статті 4 Бюджетного кодексу України та пункту 2 частини першої статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України в системному зв'язку з положеннями статті 6, частини другої статті 19, частини першої статті 117 Конституції України треба розуміти так, що суди під час вирішення справ про соціальний захист громадян керуються, зокрема, принципом законності. Цей принцип передбачає застосування судами законів України, а також нормативно-правових актів відповідних органів державної влади, виданих на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, в тому числі нормативно-правових актів Кабінету Міністрів України, виданих у межах його компетенції‚ на основі і на виконання Бюджетного кодексу України, закону про Державний бюджет України на відповідний рік та інших законів України.

Отже, зміна механізму нарахування соціальних виплат та допомоги повинна відбуватися відповідно до критеріїв пропорційності та справедливості і є конституційно допустимою до тих меж, за якими ставиться під сумнів власне сутність змісту права на соціальний захист.

Крім того, щодо доводів позивача, колегія суддів зазначає, що Конституційний Суд України, приймаючи рішення від 25 січня 2012 року №3-рп/2012, виходив з того, що надання Верховною Радою України права Кабінету Міністрів України встановлювати у випадках, передбачених законом, порядок та розміри соціальних виплат та допомоги, які фінансуються за рахунок коштів Державного бюджету України, пов'язується з його функціями, визначеними в пунктах 2, 3 статті 116 Конституції України.

Отже, Кабінет Міністрів України регулює порядок та розміри соціальних виплат та допомоги, які фінансуються за рахунок коштів Державного бюджету України, відповідно до Конституції України та законів України, виходячи з фінансових можливостей держави.

Також колегія суддів враховує те, що розміри соціальних виплат залежать від соціально-економічних можливостей держави, проте мають забезпечувати конституційне право кожного на достатній життєвий рівень для себе і своєї сім'ї, гарантоване статтею 48 Конституції України.

Таким чином, передбачені законами соціально-економічні права не є абсолютними. Механізм реалізації цих прав може бути змінений державою, зокрема, через неможливість їх фінансового забезпечення шляхом пропорційного перерозподілу коштів з метою збереження балансу інтересів усього суспільства. Крім того, такі заходи можуть бути обумовлені необхідністю запобігання чи усунення реальних загроз економічній безпеці України, що згідно з частиною першою статті 17 Конституції України є найважливішою функцією держави. Водночас зміст основного права не може бути порушений, що є загальновизнаним правилом.

З метою забезпечення виплати разової грошової допомоги ветеранам війни, особам, на яких поширюється дія Законів України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" і "Про жертви нацистських переслідувань", Кабінет Міністрів України прийняв постанову від 31.03.2015 року №147 «Деякі питання виплати у 2015 році разової грошової допомоги, передбаченої Законами України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" і "Про жертви нацистських переслідувань", яка набрала чинності 04.04.2015 (надалі постанова КМУ № 147).

Підпунктом 1 пункту 1 постанови КМУ №147 установлено, що у 2015 році виплату разової грошової допомоги до 5 травня, передбаченої Законами України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" і Закону України "Про жертви нацистських переслідувань" (далі - грошова допомога), здійснює Міністерство соціальної політики шляхом перерахування коштів на зазначені цілі структурним підрозділам з питань соціального захисту населення обласних, Київської міської державних адміністрацій (далі - органи соціального захисту населення), які через відділення зв'язку або установи банків перераховують їх на особові рахунки громадян за місцем отримання пенсії (особам, які не є пенсіонерами, - за місцем їх проживання), у таких розмірах: інвалідам війни та колишнім малолітнім (яким на момент ув'язнення не виповнилося 14 років) в'язням концентраційних таборів, ґетто та інших місць примусового тримання, визнаним інвалідами від загального захворювання, трудового каліцтва та з інших причин: I групи - 2 835 гривень.

Таким чином, Кабінетом Міністрів України в межах наданих йому повноважень Законом України «Про внесення змін до Бюджетного кодексу України щодо реформи міжбюджетних відносин» від 28.12.2014 № 79-VIII та Законом України Про Державний бюджет України на 2015 рік від 28.12.2014 № 80-VІІІ, встановлено розмір разової грошової допомоги до 5 травня. Положення вказаних Законів в частині надання права Кабінету Міністрів України визначати розмір такої допомоги, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування, неконституційними не визнавалися.

В силу положень частини 1 статті 17-1 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" щорічну виплату разової грошової допомоги до 5 травня в розмірах, передбачених статтями 12 - 16 цього Закону, здійснюють центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, через відділення зв'язку або через установи банків (шляхом перерахування на особовий рахунок отримувача) пенсіонерам - за місцем отримання пенсії, а особам, які не є пенсіонерами, - за місцем їх проживання чи одержання грошового утримання.

Як свідчать матеріали справи, центром по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат у Полтавській області проведено виплату позивачу щорічної разової грошової допомоги до 05 травня за 2015 рік у розмірі 2 835 гривень, тобто у відповідності до вимог постанови КМУ № 147 від 31.03.2015 року, прийнятої згідно із Законом України «Про внесення змін до Бюджетного кодексу України щодо реформи міжбюджетних відносин» від 28.12.2014 № 79-VIII та Законом України Про Державний бюджет України на 2015 рік від 28.12.2014 № 80-VІІІ.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо відмови у задоволенні позову та зазначає, що доводи апеляційної скарги не впливають на правомірність висновків суду. Підстави для скасування рішення суду першої інстанції відсутні.

Відповідно до ст. 200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Доводи апеляційної скарги, з наведених вище підстав, висновків суду не спростовують.

Керуючись ст.ст. 41, 160, 167, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 209, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову Полтавського окружного адміністративного суду від 01.10.2015р. по справі № 816/4220/15 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання ухвали у повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя ОСОБА_2
Судді ОСОБА_3 ОСОБА_4
Повний текст ухвали виготовлений 07.12.2015 р.