Справа № 810/2872/15
Суддя: Парінов А.Б.
Дата ухвалення: 2015-12-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 810/2872/15 Головуючий у 1-й інстанції: Балаклицький А.І.
Суддя-доповідач: Парінов А.Б.
ПОСТАНОВА

Іменем України

03 грудня 2015 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді Парінова А.Б.,

суддів: Грибан І.О., Беспалова О.О.,

при секретарі судового засідання Гнідіній М.Ю.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у Святошинському районі Головного управління ДФС у м. Києві на постанову Київського окружного адміністративного суду від 06 серпня 2015 року у справі за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Філмар» до Державної податкової інспекції у Святошинському районі Головного управління ДФС у м. Києві про визнання протиправними дій та зобов'язання вчинити дії, -

ВСТАНОВИВ:

Постановою Київського окружного адміністративного суду від 06 серпня 2015 року позов задоволено. Визнано протиправними дії Державної податкової інспекції у Святошинському районі Головного управління ДФС у м. Києві щодо розірвання в односторонньому порядку договору про визнання електронних документів від 20.03.2015 №200320151. Зобов'язано відповідача виконувати умови договору від 20.03.2015 №200320151 про визнання електронних документів, укладеного з ТОВ «Філмар», до моменту його припинення. Зобов'язано Державну податкову інспекцію у Святошинському районі Головного управління ДФС у м. Києві приймати засобами електронного зв'язку та визнавати податкову звітність, направлену ТОВ «Філмар» засобами електронного зв'язку. Зобов'язано відповідача визнати податковою звітністю та зареєструвати звітну податкову декларацію ТОВ «Філмар» з податку на додану вартість за квітень 2015 року з додатками. Заходи забезпечення адміністративного позову в адміністративній справі №810/2872/15, які були вжиті ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 07 липня 2015 року, залишено в силі до набрання постановою суду законної сили.

Не погоджуючись з прийнятим судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржувану постанову суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Свої вимоги апелянт обґрунтовує тим, що суд першої інстанції при винесенні оскаржуваного рішення помилково застосував норми матеріального і процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Особи, які беруть участь в справі, в судове засідання не з'явилися, про дату та час слухання справи були повідомлені належним чином, тому у відповідності до ч. 6 ст. 12, ч.1 ст. 41 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 жовтня 2015 року було зупинено апеляційне провадження у справі до отримання доказів.

У зв'язку з усуненням обставин, що були підставою для зупинення провадження у справі, 03 грудня 2015 року ухвалою, постановленою без виходу до нарадчої кімнати, провадження у справі поновлено.

Перевіряючи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства при вирішенні справи, колегія суддів виходить з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що товариство з обмеженою відповідальністю «Філмар» зареєстровано як юридична особа Святошинською районною у м. Києві державною адміністрацією 22.12.2014 та взято на податковий облік в ДПІ у Святошинському районі ГУ ДФС у м. Києві.

Згідно витягу з ЄДРПОУ станом на 07.07.2015 ТОВ «Філмар» зареєстровано за адресою: 08600, Київська область, м. Васильків, вул. Володимирська, буд. 54

Судом встановлено, що 20.03.2015 між ТОВ «Філмар» та ДПІ у Святошинському районі ГУ ДФС у м. Києві укладено договір про визнання електронних документів від 20.03.2015 №200320151.

В травні 2015 року позивачем було подано до ДПІ у Святошинському районі ГУ ДФС у м. Києві податкову звітність з податку на додану вартість за звітний період - квітень 2015 року із додатками. Зазначену декларацію отримано відповідачем 21.05.2015, що підтверджується квитанціями про прийняття №2 від 21.05.2015.

Однак, податковим органом листом від 21.05.2015 №6480/10/26-57-11-02, який був направлений засобами поштового зв'язку 26.05.2015, було повідомлено позивача, що надіслана засобами телекомунікаційного зв'язку податкова декларація з податку на додану вартість за квітень 2015 року вважається не прийнятою (не вважається податковою звітністю), оскільки невірно зазначено місцезнаходження підприємства.

Листом від 27.05.2015 №6720/10/26-57-10-11 податковий орган повідомив позивача про розірвання договору про визнання електронних документів від 20.03.2015 №200320151 з посиланням на відсутність платника податку за місцем реєстрації.

Вважаючи розірвання договору про визнання електронних документів в односторонньому порядку та відмову у прийнятті податкової звітності з ПДВ за квітень 2015 року протиправними, позивач звернувся з даним до суду.

Приймаючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що оскаржувані дії відповідача щодо розірвання договору про визнання електронних документів та неприйняття податкової звітності не відповідають вимогам Закону.

Перевіряючи наведений висновок суду першої інстанції, колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до п. 1 Договору про визнання електронних документів № 200320151, укладеного між ТОВ «Філмар» та ДПІ у Святошинському районі Головного управління ДФС у м. Києві від 20.03.2015, предметом Договору є визнання податкових документів (податкової звітності, реєстрів отриманих та виданих податкових накладних з податку на додану вартість та інших звітних податкових документів), поданих платником податків в електронному вигляді із застосуванням електронного цифрового підпису до органу ДПС засобами телекомунікаційного зв'язку або на електронних носіях, як оригіналу.

Договір надає платнику податків можливість, а не зобов'язує його подавати до органу ДПС податкові документи у електронному вигляді, якщо інше не передбачене законом.

Згідно з положеннями п. 6 договору (пп. 3) договір діє до закінчення строку чинності посилених сертифікатів відкритих ключів. Якщо платник податків подає до органу ДПС нові посилені сертифікати ЕПЦ, цей договір вважається пролонгованим до закінчення терміну чинності нових посилених сертифікатів ключів.

Згідного з пп. 4 п. 6 договору орган ДПС має право розірвати договір в односторонньому порядку у випадку ненадання платником податків нового посиленого сертифіката (сертифікатів) відкритого ключа замість скасованих або в разі зміни платником місця реєстрації.

Підставою для розірвання договору в односторонньому порядку у листі-повідомленні від 27.05.2015 відповідач, посилаючись на ст.ст. 626, 628, 651 ЦК України, зазначив, що у податковій звітності, поданій до ДПІ в електронному вигляді, надано недостовірну інформацію щодо місцезнаходження (податкової адреси) платника податків, що є порушенням договірних зобов'язань, оскільки згідно відомостей, одержаних від СУ ФР ДПІ у Святошинському районі, встановлено відсутність підприємства ТОВ «Філмар» за податковою адресою.

Наказом Державної податкової адміністрації України від 10.04.2008 року № 233 «Про надання електронної податкової звітності» затверджена Інструкція з підготовки і подання податкових документів в електронному вигляді засобами телекомунікаційного зв'язку (далі - Інструкція). Додатком №1 до вказаної Інструкції є примірний договір про визнання електронних документів.

Відповідно до п. 4 розділу 6 Додатку № 1 до Інструкції з підготовки і подання податкових документів в електронному вигляді засобами телекомунікаційного зв'язку орган ДПС має право розірвати договір в односторонньому порядку у випадку ненадання позивачем нового посиленого сертифіката (сертифікатів) відкритого ключа замість скасованих або в разі зміни платником місця реєстрації. Аналогічні положення закріплено і в зазначеному договорі.

Пунктом 4 розділу 6 вказаного Договору передбачено, що ДПІ має право розірвати договір в односторонньому порядку у випадку ненадання платником податків нового посиленого сертифікату відкритого ключа замість скасованих або в разі зміни платником місця реєстрації.

Відповідно до статті 1 Закону України від 15 травня 2003 року № 755-IV «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців» (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин; далі - Закон № 755-IV) місцезнаходженням юридичної особи є адреса органу або особи, які відповідно до установчих документів юридичної особи чи закону виступають від її імені.

За змістом частин 1, 2 статті 17 Закону № 755-IV відомості про юридичну особу або фізичну особу-підприємця включаються до Єдиного державного реєстру шляхом внесення записів на підставі відомостей з відповідних реєстраційних карток та відомостей, що надаються юридичними особами державному реєстратору за місцезнаходженням реєстраційної справи згідно із законодавством України. В Єдиному державному реєстрі містяться, зокрема, відомості щодо місцезнаходження юридичної особи.

Відповідно до частини 5 статті 17 Закону № 755-IV в Єдиному державному реєстрі містяться також відомості про відсутність юридичної особи за її місцезнаходженням, про відсутність підтвердження відомостей про юридичну особу, а також відомості про зарезервовані найменування юридичних осіб.

В частині 1 статті 18 Закону № 755-IV зазначено, що якщо відомості, які підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, були внесені до нього, то такі відомості вважаються достовірними і можуть бути використані в спорі з третьою особою, доки до них не внесено відповідних змін.

З метою з'ясування обставин щодо місця знаходження товариства станом на момент розірвання договору в односторонньому порядку та подання податкової декларації з податку на додану вартість за квітень 2015 року до відділу державної реєстрації юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців Святошинського району судом було направлено запит, на який листом від 03.11.2015 № 2391 отримано відповідь, в якій зазначено наступні відомості щодо місцезнаходження ТОВ «Філмар»:

- 24.02.2015 - 03148, м. Київ, вул. Гната Юри, будинок 9, офіс 34-А;

- 08.06.2015 - 01054, м. Київ, вул. О. Гончара, будинок 52, офіс 11;

- 07.07.2015 - 08600, Київська обл., м. Васильків, вул. Володимирська, будинок 54.

Зазначені відомості підтверджуються витягом з ЄДРПОУ щодо ТОВ «Філмар», копія якого міститься в матеріалах справи.

Таким чином, станом на час подання податкової декларації з податку на додану вартість за квітень 2015 року місцем реєстрації позивача була наступна адреса: 03148, м. Київ, вул. Гната Юри, будинок 9, офіс 34-А

Державну реєстрацію зміни місцезнаходження ТОВ «Філмар» було проведено 08.06.2015.

Отже, висновки податкового органу про відсутність ТОВ «Філмар» за зареєстрованим місцезнаходженням є необґрунтованими та не могли слугувати підставою для розірвання договору в односторонньому порядку, як зазначено відповідачем в листі від 27.05.2015 №6720/10/26-57-10-11.

Відповідно до статті 651 Цивільного кодексу України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.

Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

У разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим.

Отже, адміністративний договір може бути розірвано або за згодою сторін, або за рішенням суду, або у випадках, встановлених у самому договорі.

Зважаючи на викладене, колегія суддів приходить до висновку, що дії відповідача щодо розірвання в односторонньому порядку договору про визнання електронних документів від 20.03.2015 №200320151 в травні 2015 року є протиправними.

Колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення вимог позивача про зобов'язання відповідача виконувати умови договору від 20.03.2015 №200320151 про визнання електронних документів, укладеного з ТОВ «Філмар», до моменту його припинення зважаючи на наступне.

Згідно з п. 10.3 Постанови Пленуму ВАСУ від 20.05.2013 № 7 «Про судове рішення в адміністративній справі» резолютивна частина рішення не повинна містити приписів, що прогнозують можливі порушення з боку відповідача та зобов'язання його до вчинення чи утримання від вчинення дій на майбутнє.

Колегія суддів звертає увагу, що судовий захист спрямований на відновлення порушених прав, а тому судове рішення не може поширюватися на правовідносини, що не наступили на час його ухвалення та порядок регулювання яких було змінено після винесення такого рішення.

Крім того, з відомостей ЄДРПОУ вбачається, що в подальшому місцезнаходження підприємства було змінене.

Відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством, встановлюється при розгляді справи по суті та є підставою для прийняття рішення про відмову в позові.

Враховуючи, що права позивача у правовідносинах, які на час розгляду справи не наступили, не порушені, у задоволенні зазначених вимог адміністративного позову про зобов'язання відповідача виконувати умови договору від 20.03.2015 №200320151 про визнання електронних документів, укладеного з ТОВ «Філмар», до моменту його припинення та зобов'язання Державної податкової інспекції у Святошинському районі Головного управління ДФС у м. Києві приймати засобами електронного зв'язку та визнавати податкову звітність, направлену ТОВ «Філмар» засобами електронного зв'язку слід відмовити.

Розглядаючи вимоги адміністративного позову про зобов'язання відповідача визнати податковою звітністю та зареєструвати звітну податкову декларацію ТОВ «Філмар» з податку на додану вартість за квітень 2015 року з додатками, колегія суддів виходить з наступного.

Як встановлено колегією суддів, в травні 2015 року позивачем було подано до ДПІ у Святошинському районі ГУ ДФС у м. Києві податкову звітність з податку на додану вартість за звітний період - квітень 2015 року із додатками, прийняття якої підтверджується відповідними квитанціями про прийняття №2 від 21.05.2015.

Згідно з листом від 21.05.2015 №6480/10/26-57-11-02 позивача повідомлено, що надіслана засобами телекомунікаційного зв'язку податкова декларація з податку на додану вартість за квітень 2015 року вважається не прийнятою (не вважається податковою звітністю), оскільки невірно зазначено місцезнаходження підприємства.

Перевіряючи на відповідність вимогам Закону дій відповідача щодо відмови у прийнятті податкової декларації позивача за квітень 2015 року, колегія суддів виходить з наступного.

Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 3 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони зокрема: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Пунктом 49.10 статті 49 Податкового кодексу України передбачено, що відмова посадової особи органу державної податкової служби прийняти податкову декларацію з будь-яких причин, не визначених цією статтею, у тому числі висунення будь-яких не визначених цією статтею передумов щодо такого прийняття (включаючи зміну показників такої податкової декларації, зменшення або скасування від'ємного значення об'єктів оподаткування, сум бюджетних відшкодувань, незаконного збільшення податкових зобов'язань тощо), забороняється.

Водночас Податковим кодексом України передбачені спеціальні наслідки подання платником податків податкової декларації, заповненої з порушенням вимог пунктів 48.3 та 48.4 статті 48 Податкового кодексу України. У такому разі на підставі пункту 49.11 статті 49 Податкового кодексу України орган державної податкової служби зобов'язаний надати платнику податків письмове повідомлення про відмову у прийнятті його податкової декларації із зазначенням причин такої відмови.

Як вбачається зі змісту листа ДПІ від 21.05.2015 №6480/10/26-57-11-02 надіслана засобами телекомунікаційного зв'язку податкова декларація з податку на додану вартість за квітень 2015 року вважається не прийнятою (не вважається податковою звітністю), оскільки невірно зазначено місцезнаходження підприємства.

Порядок складення податкової декларації визначено ст. 48 Податкового кодексу України.

Відповідно до п. 48.3 ст. 48 Податкового кодексу України податкова декларація повинна містити такі обов'язкові реквізити:

- тип документа (звітний, уточнюючий, звітний новий);

- звітний (податковий) період, за який подається податкова декларація;

- звітний (податковий) період, що уточнюється (для уточнюючого розрахунку);

- повне найменування (прізвище, ім'я, по батькові) платника податків згідно з реєстраційними документами;

- код платника податків згідно з Єдиним державним реєстром підприємств та організацій України або податковий номер;

- реєстраційний номер облікової картки платника податків або серію та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний орган державної податкової служби і мають відмітку у паспорті);

- місцезнаходження (місце проживання) платника податків;

- найменування органу державної податкової служби, до якого подається звітність;

- дата подання звіту (або дата заповнення - залежно від форми);

- ініціали, прізвища та реєстраційні номери облікових карток або інші відомості, визначені в абзаці сьомому цього пункту, посадових осіб платника податків;

- підписи платника податку - фізичної особи та/або посадових осіб платника податку, визначених цим Кодексом, засвідчені печаткою платника податку (за наявності).

У податковій декларації з податку на додану вартість за квітень 2015 року ТОВ «Філмар» зазначено податкову адресу підприємства - Гната Юри, буд. 9, офіс 34-а, м. Київ, 03148.

Згідно з ч. 1 ст. 18 Закону № 755-IV якщо відомості, які підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, були внесені до нього, то такі відомості вважаються достовірними і можуть бути використані в спорі з третьою особою, доки до них не внесено відповідних змін.

З розширеного витягу з ЄДРПОУ судом встановлено, що станом на травень 2015 року, тобто на час подання податкової декларації з податку на додану вартість за квітень 2015 року в ЄДРПОУ були зазначені відомості щодо місцезнаходження товариства - Гната Юри, буд. 9, офіс 34-а, м. Київ, 03148.

Таким чином, у податковій декларації з податку на додану вартість за квітень 2015 року ТОВ «Філмар» було вірно зазначено місцезнаходження товариства.

З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку, що дії відповідача щодо відмови у прийнятті податкової декларації з податку на додану вартість за квітень 2015 року з підстав зазначення невірного місцезнаходження підприємства є протиправними.

В адміністративному позові позивач просив зобов'язати відповідача визнати податковою звітністю та зареєструвати звітну податкову декларацію ТОВ «Філмар» з податку на додану вартість за квітень 2015 року з додатками

Оскільки згідно із п. 49.13 ст. 49 Податкового кодексу України якщо в установленому законодавством порядку буде встановлено факт неправомірної відмови органом державної податкової служби (посадовою особою) у прийнятті податкової декларації, остання вважається прийнятою у день її фактичного отримання органом державної податкової служби, позовні вимоги в частині зобов'язання відповідача визнати податковою звітністю та зареєструвати звітну податкову декларацію ТОВ «Філмар» з податку на додану вартість за квітень 2015 року з додатками не підлягають задоволенню.

Таким чином, податкова декларація позивача з податку на додану вартість за період квітень 2015 року з додатками вважається прийнятою у день її фактичного отримання відповідачем в силу закону, а показники такої декларації підлягають перевірці податковим органом в порядку, визначеному ПК України.

Суд першої інстанції не врахував, що призвело до неправильного вирішення справи.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 07 липня 2015 року було вжито заходи забезпечення позову ляхом заборони Державній податковій інспекції у Святошинському районі Головного управління ДФС у м. Києві вчиняти дії, спрямовані на відмову у прийнятті та визнанні податкової звітності товариства з обмеженою відповідальністю «Філмар» за квітень 2015 року, а також в реєстрації направлених товариством з обмеженою відповідальністю «Філмар» податкових накладних в квітні 2015 року, до набрання законної сили рішенням суду у даній справі.

Частиною 4 ст. 118 КАС України передбачено, що якщо у задоволенні вимог позивачеві буде відмовлено, вжиті заходи забезпечення адміністративного позову зберігаються до набрання постановою суду законної сили. Проте суд може одночасно з прийняттям постанови або після цього постановити ухвалу про скасування заходів забезпечення адміністративного позову або заміну одного способу забезпечення адміністративного позову іншим.

Враховую наведене, колегія суддів приходить до висновку про необхідність скасування заходи забезпечення адміністративного позову в адміністративній справі №810/2872/15, які були вжиті ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 07 липня 2015 року.

Доводи апеляційної скарги відповідача частково спростовують висновки суду першої інстанції.

Згідно пп. 1. 3. 4 ч. 1 ст. 202 КАС України, підставами для скасування постанови або ухвали суду першої інстанції та ухвалення нового рішення є: неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, а також порушення норм матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи або питання.

З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку про наявність підстав для скасування оскаржуваної постанови суду першої інстанції та прийняття нової постанови - про часткове задоволення позову.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 41, 160, 196, 198, 202, 205, 207, 212, 254 КАС України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у Святошинському районі Головного управління ДФС у м. Києві задовольнити частково.

Постанову Київського окружного адміністративного суду від 06 серпня 2015 року скасувати.

Прийняти нову постанову.

Адміністративний позов товариства з обмеженою відповідальністю «Філмар» задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Державної податкової інспекції у Святошинському районі Головного управління ДФС у м. Києві щодо розірвання в односторонньому порядку договору про визнання електронних документів від 20.03.2015 №200320151.

В іншій частині позову відмовити.

Скасувати заходи забезпечення адміністративного позову в адміністративній справі №810/2872/15, які були вжиті ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 07 липня 2015 року.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів в касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя А.Б. Парінов
Судді І.О. Грибан
О.О. Беспалов
Постанову в повному обсязі виготовлено 07.12.2015

Головуючий суддя Парінов А.Б.

Судді: Беспалов О.О.

Грибан І.О.