Справа № 806/2387/15
Суддя: Шидловський В.Б.
Дата ухвалення: 2015-12-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
_____________________________________________
Головуючий у 1-й інстанції: Капинос О.В.
Суддя-доповідач:ОСОБА_1
УХВАЛА

іменем України

"03" грудня 2015 р. Справа № 806/2387/15

Житомирський апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді Шидловського В.Б.

суддів: Євпак В.В.

ОСОБА_2,

при секретарі Гунько Л.В. ,

за участю

представника позивача: ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_4 на постанову Житомирського окружного адміністративного суду від "29" липня 2015 р. у справі за позовом ОСОБА_4 до Лінійниого відділу на станції Житомир Управління МВС України на Південно-Західній залізниці, Управління МВС України на Південно-Західній залізниці про визнання протиправним та скасування наказу, зобов'язання вчинити дії ,

ВСТАНОВИВ:

23 червня 2015 року ОСОБА_4 звернувся до суду з адміністративним позовом в якому просив визнати протиправним та скасувати наказ т.в.о. начальника Управління Міністерства внутрішніх справ на Південно-Західній залізниці від 04.06.2015 року № 358 про притягнення до дисциплінарної відповідальності та наказ т.в.о. начальника Управління Міністерства внутрішніх справ на Південно-Західній залізниці від 05.06.2015 року № 51 про звільнення з органів внутрішніх справ. Також просив зобов"язати Управління Міністерства внутрішніх справ на Південно-Західній залізниці негайно поновити його на посаді та стягнути заробітну плату за час вимушеного прогулу із застосуванням індексу інфляції.

Постановою Житомирського окружного адміністративного суду від 29 липня 2015 року в задоволенні позовних вимог відмовлено повністю.

Не погоджуючись з прийнятою постановою позивач звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати вищевказану постанову та прийняти нову, якою позов задовольнити в повному обсязі. В апеляційній скарзі апелянт посилається на незаконність, необ'єктивність та необґрунтованість оскаржуваного рішення, порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, що є підставою для скасування постанови суду першої інстанції.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Порядок проходження служби в органах внутрішніх справ, на момент виникнення спірних правовідносин, регулювався Законом України "Про міліцію", Законом України "Про Дисциплінарний статут органів внутрішніх справ України" та Положенням про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 липня 1991 року № 114 (зі змінами і доповненнями).

Згідно з частиною 1 статті 1 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України службовою дисципліною є дотримання особами рядового і начальницького складу Конституції і законів України, актів Президента України і Кабінету Міністрів України, наказів та інших нормативно-правових актів Міністерства внутрішніх справ України, підпорядкованих йому органів і підрозділів та Присяги працівника органів внутрішніх справ України.

Статтею 2 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України визначено, що дисциплінарний проступок - це невиконання чи неналежне виконання особою рядового або начальницького складу службової дисципліни.

Тобто, підставами для дисциплінарної відповідальності є виключно фактичні дані, що свідчать про реальну наявність у діях особи рядового або начальницького складу органів внутрішніх справ ознак дисциплінарного проступку, зокрема протиправної поведінки, шкідливих наслідків та причинного зв'язку між ним і дією (бездіяльністю) порушника дисципліни.

Згідно пункту 8 статті 12 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України на осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ за порушення службової дисципліни може накладатися такий вид дисциплінарного стягнення, як звільнення з органів внутрішніх справ.

За приписами ст.14 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України з метою з'ясування всіх обставин дисциплінарного проступку, учиненого особою рядового або начальницького складу, начальник призначає службове розслідування.

Службове розслідування має бути завершене протягом одного місяця з дня його призначення начальником. У разі необхідності цей термін може бути продовжено начальником, який призначив службове розслідування, або старшим прямим начальником, але не більш як на один місяць.

Порядок проведення службового розслідування встановлюється міністром внутрішніх справ України.

Перед накладенням дисциплінарного стягнення начальник або особа, яка проводить службове розслідування, повинні зажадати від порушника надання письмового пояснення. Небажання порушника надавати пояснення не перешкоджає накладенню дисциплінарного стягнення.

Судом встановлено, що ОСОБА_4 з 26.10.2012 року прийнятий на службу до органів внутрішніх справ та перебував на посаді оперуповноваженого ДСБЕЗ Лінійного відділу на станції Житомир Управління Міністерства внутрішніх справ на Південно-Західній залізниці (далі - Управління).

31.03.2015 року позивач звернувся до начальника Управління про надання відпустки по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку.

Листом від 01.04.2015 року № 7/1352 ЛВ на ст.Житомир Управління МВС України на ППЗ у наданні цієї відпустки позивачу було відмовлено.

Не погоджуючись із даною відмовою позивач звернувся до Житомирського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом, яким 08.04.2015 року відкрито провадження у справі № 806/1363/15 (а.с.14). Також в ході розгляду даної справи судом винесено ухвалу від 12.05.2015 року про вжиття заходів забезпечення позову та заборонено Лінійному відділу на станції Житомир УМВС України на Південно-Західній залізниці вчиняти дії щодо притягнення ОСОБА_4 до відповідальності за час вимушеного прогулу до винесення остаточного рішення у справі (а.с.16).

Судом встановлено, що позивач не виходив на службу з 05.05.2015 року.

19.05.2015 року до керівництва УМВС України на Південно-Західній залізниці надійшов рапорт т.в.о. начальника на станції Житомир УМВС на ППЗ ОСОБА_5 про те, що оперуповноважений ОСОБА_4 тривалий час не виходить на службу.

За результатами розгляду рапорту начальником Управління видано наказ № 323 від 20.05.2015 року про признання службового розслідування даного факту (а.с.49).

В ході службового розслідування встановлено, що з 23.04.2015 року по 01.05.2015 року відповідно до листка звільнення від службових обов"язків через тимчасову непрацездатність від 05.05.2015 року № 107 ОСОБА_4 перебував на стаціонарному лікуванні у СМЗ УМВС України в Житомирській області та мав приступити до роботи 05.05.2015 року.

Однак, з 05.05.2015 року по 04.06.2015 року оперуповноважений ДСБЕЗ ЛВ на ст.Житомир Управління ОСОБА_4 на службу не виходив та документів, які б підтверджували поважність причин невиходу на службу, до Управління не надав, про що складено відповідні акти (а.с.66-85). Крім того, встановлено, що в цей період ОСОБА_6 за наданням медичної допомоги до медичних закладів за місцем проживання не звертався, на лікуванні не перебував (а.с.86-98).

Також встановлено, що 05.05.2015 року ОСОБА_4 звернувся з рапортом до керівництва ЛВ на ст.Житомир Управління про надання йому чергової відпустки за 2015 рік. Однак у зв"язку з тим, що згідно графіка відпусток особового складу ЛВ на ст.Житомир Управління на 2015 рік відпустка ОСОБА_4 була запланована на вересень місяць, в наданні цієї відпустки було теж відмовлено (а.с.20-21, 58-59).

20.05.2015 року на адресу проживання позивача направлено рекомендований лист №37/7-7487 щодо проведення службового розслідування за фактом тривалого невиходу на службу останнім. В даному листі ОСОБА_4 було запропоновано з"явитися до Управління для написання пояснення за вказаним фактом (а.с.26).

Разом з тим, позивач до Управління для надання пояснень не прибув та листом від 25.05.2015 року повідомив про наявність ухвали суду про вжиття заходів забезпечення позову (а.с.27).

Крім того, 27.05.2015 року працівники інспекції з особового складу кадрового забезпечення спільно з працівниками юридичного забезпечення Управління в ході службового розслідування здійснили виїзд за місцем проживання позивача в м.Житомир для отримання пояснення від останнього про причини невиходу на службу. Однак, ОСОБА_4 відмовився надати пояснення з даного питання, про що працівниками Управління було складено акт відмови, який зареєстровано в канцелярії Управління за № 37/7-7926 (а.с.100-101).

Таким чином, в ході службового розслідування було встановлено, що оперуповноважений ДСБЕЗ ЛВ на ст.Житомир Управління МВС України на ППЗ ОСОБА_4 у період з 05.05.2015 року по 04.06.2015 року на службу не виходив без поважних причин, чим порушив вимоги пп.1,4,10 ч.1 ст.7 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України, затвердженого Законом України від 22.02.2006 року, п.4.1 розділу ІІІ наказу МВС України від 22.02.2012 року № 155 "Про затвердження Правил поведінки та професійної етики осіб рядового та начальницького складу органів внутрішніх справ України" та Присяги працівника органів внутрішніх справ України, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 28.12.1991 року № 382.

За наслідками службового розслідування було складено відповідний висновок, який затверджений т.в.о начальника Управління на ППЗ 04.06.2015 року (а.с.104-107).

За вчинення дисциплінарного проступку, який виразився у тривалому невиході на службу без поважних причин, наказом т.в.о. начальника Управління Міністерства внутрішніх справ на Південно-Західній залізниці від 04.06.2015 року № 358 на ОСОБА_4 накладено дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення з органів внутрішніх справ та наказом т.в.о. начальника Управління Міністерства внутрішніх справ на Південно-Західній залізниці від 05.06.2015 року № 51 позивача звільнено з органів внутрішніх справ за п.64 "є" (порушення дисципліни) у запас із постановкою на військовий облік відповідно Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ (а.с.29-31).

Колегія суддів зазначає, що позивач у період з 05.05.2015 року по 04.06.2015 року на службу не виходив та документів, які б підтверджували поважність причин невиходу на службу, до Управління не надав. Крім того, відмовився надати письмові пояснення працівникам Управління під час проведення службового розслідування.

Судом не заперечується право позивача на визначені законодавством відпустки. Разом з тим, загально відомо, що відповідне рішення власника або уповноваженого органу про надання відпустки повинно бути оформлено відповідним розпорядчим документом (наказом), який і дає право працівнику вибути у відпустку.

Зі змісту п.4 ч.1 ст.40 Кодексу законів про працю України слідує, що прогулом є відсутність на роботі працівника (в тому числі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин.

Відповідно до пункту 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.1992 року "Про практику розгляду судами трудових спорів" (зі змінами і доповненнями) при розгляді позовів про поновлення на роботі осіб, звільнених за п.4 ст.40 КЗпП, суди повинні виходити з того, що передбаченим цією нормою закону прогулом визнається відсутність працівника на роботі як протягом усього робочого дня, так і більше трьох годин безперервно або сумарно протягом робочого дня без поважних причин (наприклад, у зв'язку з поміщенням до медвитверезника, самовільне використання без погодження з власником або уповноваженим ним органом днів відгулів, чергової відпустки, залишення роботи до закінчення строку трудового договору чи строку, який працівник зобов'язаний пропрацювати за призначенням після закінчення вищого чи середнього спеціального учбового закладу).

Сторонами не заперечується та підтверджується матеріалами справи, що у наданні відпустки по догляду за дитиною та основної відпустки ОСОБА_4 було Управлінням було відмовлено, тобто позивач вибув у відпустку самовільно.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що відсутність позивача на службі в період з 05.05.2015 року по 04.06.2015 року в розумінні вищевказаних правових норм вважається прогулом.

Щодо посилання позивача на порушення ухвали Житомирського окружного адміністративного суду від 12.05.2015 року про вжиття заходів забезпечення позову шляхом направлення начальником ЛВ на ст.Житомир подання від 04.06.2015 року, колегія суддів зазначає наступне.

Як вбачається з матеріалів справи 22.05.2015 року за вх.№ 4149 до Управління МВС України на ППЗ надійшла заява позивача про те, що ухвалою Житомирського окружного адміністративного суду від 12.05.2015 року в справі № 806/1363/13 вжито заходів забезпечення позову, а саме заборонено Лінійному відділу на ст.Житомир УМВС на ППЗ вчиняти будь-які дії щодо притягнення ОСОБА_4 до дисциплінарної відповідальності за час вимушеного прогулу до винесення остаточного рішення у справі.

Разом з тим, суд звертає увагу на ту обставину, що відповідно до п.1 Положення про Лінійний відділ на ст.Житомир, затвердженого наказом УМВС України на ППЗ від 18.0.2014 року № 237, визначено що Лінійний відділ є органом Міністерства внутрішніх справ України і підпорядковується Управлінню МВС України на Південно-Західній залізниці (а.с.111-115).

Відповідно до п.6.5 даного Положення начальник ЛВ на ст.Житомир у межах повноважень вирішує питання проходження служби особами рядового і начальницького складу, призначення та звільнення працівників, які не мають спеціальних знань, накладення дисциплінарних стягнень та застосування заохочень або порушує відповідне клопотання перед керівництвом.

Пунктом 3.6 Положення про Управління МВС України на Південно-Західній залізниці, затвердженого наказом МВС України від 11.07.2009 року № 306, визначено, що одним із завдань Управління є організація роботи з питань кадрового забезпечення підпорядкованих підрозділів Управління, додержання законності в їх діяльності (а.с.108-110).

Зокрема, пунктом 9.7 цього Положення передбачено повноваження начальника Управління на притягнення до дисциплінарної відповідальності підпорядкованих працівників.

Аналіз зазначених у цих положеннях норм дає підстави для висновку, що подання начальника Лінійного відділу є лише формою відповідного клопотання та не тягне за собою обов"язкового вжиття заходів дисциплінарного впливу.

Таким чином, оскільки питання притягнення до дисциплінарної відповідальності працівників, які мають спеціальні звання, входить до виключної компетенції керівника Управління, дії Лінійного відділу не суперечать ухвалі Житомирського окружного суду від 12.05.2015 року. Тому, зазначені позивачем доводи до уваги судом не приймаються.

Також, в позовній заяві позивач посилається на порушення вимог Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 17.08.1993 року № 110, зокрема, на порушення при внесенні запису про звільнення та пересилання трудової книжки поштою без його згоди.

Разом з тим, суд вважає ці доводи також безпідставними, оскільки такі порушення не спростовують висновку про вчинення дисциплінарного проступку позивачем та не можуть слугувати підставою для скасування спірних наказів. На думку суду, позивач має право оскаржити ці дії відповідача в окремому порядку.

Крім того, безпідставним є посилання позивача на звільнення його з органів внутрішніх справ без згоди профспілкової організації, оскільки як вбачається з довідки голови профспілкової організації ОСОБА_7 (а.с.120) ОСОБА_4 членом первинної профспілкової організації атестованих працівників Міністерства внутрішніх справ України не перебував.

З урахуванням вищевикладеного, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що позовні вимоги є необґрунтованими та задоволенню не підлягають.

Відповідно до ч.2 ст.71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких грунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Колегія суддів вважає, що позивач не довів ті обставини, на яких грунтуються його позовні вимоги, в той час як відповідачем правомірність оспорюваних дій доказана повністю.

Відповідно до статті 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Доводи апеляційної скарги не спростовують законність та обґрунтованість постанови суду першої інстанції. Постанова суду першої інстанції прийнята з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що постанова суду першої інстанції є законною та обґрунтованою, відповідає матеріалам справи та чинному законодавству, а підстави для задоволення апеляційної скарги відсутні.

Щодо клопотання апелянта від 04 вересня 2015 року про повернення судового збору, колегія суддів зазначає наступне.

Розмір судового збору, порядок його сплати і звільнення від сплати встановлюється Законом України «Про судовий збір».

Відповідно до п.1 ч.1 ст.5 Закону України "Про судовий збір" (в редакції чинній станом на день подання апеляційної скарги) від сплати судового збору звільняються: позивачі - за подання позовів про стягнення заробітної плати, поновлення на роботі та за іншими вимогами, що випливають із трудових правовідносин.

Вищевикладеною вбачається, що апелянт звільнений від сплати судового збору за подання позову, а не за подання апеляційної скарги.

Отже, колегія суддів не вбачає підстав для повернення судового збору.

Керуючись ст.ст. 195, 196, 198, 200, 205, 206 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення, а постанову Житомирського окружного адміністративного суду від "29" липня 2015 р. без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня складання її в повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя В.Б. Шидловський

судді: В.В. Євпак

ОСОБА_2

Повний текст cудового рішення виготовлено "03" грудня 2015 р.

Роздруковано та надіслано:р.л.п.

1- в справу:

2 - позивачу/позивачам: ОСОБА_4 1-й пров.Кірова,9 , кв.2,м.Житомир,10031

представник позивача: ОСОБА_3 1-й пров.Кірова,9 , кв.2,м.Житомир,10031

3- відповідачу/відповідачам: Управління МВС України на Південно-Західній залізниці вул.Чапаєва,6,м.Київ,01030

Лінійний відділ на станції Житомир Управління МВС України на Південно-Західній залізниці вул.Вокзальна,13,м.Житомир,10001

- ,