Справа № 2а/1570/4669/11
Суддя: Ситников О.Ф.
Дата ухвалення: 2015-11-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
"17" листопада 2015 р. м. Київ К/800/14025/13

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:

Ситникова О.Ф.(суддя-доповідач),
Малиніна В.В.,
Швеця В.В.,

розглянувши в письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) про визнання протиправною постанови за касаційною скаргою Військової частини НОМЕР_1 (Ізмаїльський прикордонний загін) на постанову Одеського апеляційного адміністративного суду від 13 лютого 2013 року, -

ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом, в якому просив визнати протиправною та скасувати постанову начальника Ізмаїльського прикордонного загону Південного регіонального управління Державної прикордонної служби від 15 квітня 2011 року № 0001про накладення штрафу на перевізника - ФОП ОСОБА_1 в розмірі 25500 грн.

Постановою Одеського окружного адміністративного суду від 17 жовтня 2011 року у задоволенні позову відмовлено.

Постановою Одеського апеляційного адміністративного суду від 13 лютого 2013 року скасовано постанову Одеського окружного адміністративного суду від 17 жовтня 2011 року та прийнято нову, якою адміністративний позов задоволено.

Військова частина НОМЕР_1 (Ізмаїльський прикордонний загін) не погодилось з постановою Одеського апеляційного адміністративного суду від 13 лютого 2013 року і звернулось до суду з касаційною скаргою, в якій просить її скасувати та залишити в силі постанову Одеського окружного адміністративного суду від 17 жовтня 2011 року, посилаючись на порушення норм матеріального права, що призвело до ухвалення незаконного судового рішення.

Заслухавши доповідача, перевіривши доводи касаційної скарги, матеріали справи, колегія суддів, в межах ст. 220 КАС України, дійшла висновку про задоволення касаційної скарги з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 є фізичною особою-підприємцем і здійснює підприємницьку діяльність у сфері внутрішніх та міжнародних перевезень пасажирів на таксі.

09.04.2011 року ОСОБА_1 на автомобілі марки «Шевролет» здійснював перевезення по маршруту з м.Болград в м.Вулканешти (РМ), через Державний кордон України, трьох пасажирів ОСОБА_2 ОСОБА_3 та неповнолітнього ОСОБА_4 , які не мали паспорти громадян України для виїзду за кордон та є мешканцями Донецької області.

Інспектором прикордонної служби відділу прикордонної служби «Болград» Лисенко В.В. було складено рапорт від 09.04.2011 року, а відносно ОСОБА_1 протокол № 14740016 про порушення ним ч. 1 ст.1 Закону України "Про відповідальність перевізників під час здійснення міжнародних пасажирських перевезень", яке виразилося в тому, що він перед початком міжнародного пасажирського перевезення не виконав свій обов`язок щодо перевірки у трьох пасажирів документів необхідних для в`їзду, передбачених у п.2 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 року №57, до держави прямування, а саме до Республіки Молдова.

З урахуванням результатів перевірки та на підставі ч. 1 ст. 1 Закону України "Про відповідальність перевізників під час здійснення міжнародних пасажирських перевезень" начальником Ізмаїльського прикордонного загону ОСОБА_5 було прийнято постанову від 15.04.2011 року №0001 про накладення на позивача штрафних санкцій в 25500 грн.

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції дійшов висновку про те, що здійснюючи перевірку та приймаючи спірну постанову, відповідач діяв обґрунтовано, в межах наданої їм компетенції та у спосіб, що передбачений Конституцією та законами України, з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції, Одеський апеляційний адміністративний суд дійшов протилежного висновку з посиланням на те, що протокол № 14740016 про порушення позивачем ч. 1 ст.1 Закону України "Про відповідальність перевізників під час здійснення міжнародних пасажирських перевезень" був складений неповноважною особою.

Проте, з таким висновком суду апеляційної інстанції не можна погодитися, з огляду на наступне.

Предметом даного позову є правомірність прийняття постанови постанову від 15.04.2011 року № 0001 про накладення на позивача штрафних санкцій в 25500 грн. за порушення ним ч. 1 ст. 1 Закону України "Про відповідальність перевізників під час здійснення міжнародних пасажирських перевезень".

Згідно з преамбулою Закону України «Про відповідальність перевізників під час здійснення міжнародних пасажирських перевезень» цей Закон відповідно до Протоколу про попередження і припинення торгівлі людьми, особливо жінками і дітьми, і покарання за неї та Протоколу проти незаконного ввозу мігрантів по суші, морю і повітрю, що доповнюють Конвенцію Організації Об`єднаних Націй проти транснаціональної організованої злочинності, Конвенції Ради Європи про заходи щодо протидії торгівлі людьми, встановлює відповідальність перевізників за невиконання обов`язку перевірити перед початком міжнародного пасажирського перевезення наявність, але не справжність, у пасажирів документів, необхідних для в`їзду до держави прямування, транзиту, що призвело до перевезення чи спроби перевезення пасажирів через державний кордон України без необхідних документів, а також визначає порядок застосування цієї відповідальності.

Положеннями статті 1 вказаного Закону визначено, що підприємства (їх об`єднання), установи, організації, фізичні особи - підприємці, які здійснюють міжнародні пасажирські перевезення (далі - перевізники), за невиконання обов`язку перевірити перед початком міжнародного пасажирського перевезення наявність у пасажира документів, необхідних для в`їзду до держави прямування, транзиту, що призвело до перевезення чи спроби перевезення пасажира через державний кордон України без необхідних документів, несуть відповідальність у вигляді штрафу від п`ятисот до однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян за кожного такого пасажира, але не більше двадцяти тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян за одне перевезення, а ст. 2 вказаного Закону передбачено, що справи про правопорушення, передбачені ст. 1 цього Закону, розглядають відповідні органи охорони державного кордону України. Від імені органів охорони державного кордону України розглядати справи про правопорушення та накладати штрафи мають право начальники органів охорони державного кордону України та їх заступники.

Отже, згідно цього ж Закону суб`єктом правопорушення в кожному випадку є перевізник.

Оскільки судом першої інстанції встановлено, що факт здійснення позивачем міжнародних пасажирських перевезень сторонами у справі не спростовується, то до позивача можливе застосування поняття «перевізник», що визначене Законом України «Про відповідальність перевізників під час здійснення міжнародних пасажирських перевезень».

Крім цього, за приписами статті Закону України «Про автомобільний транспорт» під час здійснення пасажирського міжнародного перевезення перевізник зобов`язані перед початком такого перевезення перевірити наявність у пасажирів документів, необхідних для в`їзду до держави прямування, держав за маршрутом слідування, та відмовити у перевезенні пасажирам, які на їх вимогу не пред`явили необхідні документи.

За невиконання обов`язку перевірити перед початком перевезення пасажира у міжнародному сполученні наявність належно оформлених документів, необхідних для в`їзду до держави прямування, перевізник несе відповідальність, передбачену Законом.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що саме на перевізника покладається обов`язок з перевірки наявності у пасажира документів, необхідних для в`їзду до держави прямування. Тому вчасне невиявлення перевізником відсутності належних документів призвело до правопорушення, передбаченого Законом України «Про відповідальність перевізників під час здійснення міжнародних пасажирських перевезень».

При цьому в абзаці другому пункту 19 Постанови Кабінету Міністрів України № 380 від 24 березня 2004 року «Про внесення змін до Правил оформлення і видачі паспортів громадянина України для виїзду за кордон і проїзних документів дитини, їх тимчасового затримання та вилучення» визначено, що на дітей віком від 5 до 18 років, які виїжджають разом із законними представниками і відомості про яких вписуються у їх паспорти, подаються фотокартки, що вклеюються у ці паспорти і скріплюються печаткою. Для оформлення паспорта / проїзного документа фотокартки подаються незалежно від віку дитини.

Згідно вимог частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 3 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень суд перевіряє чи вчинені вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, визначений Конституцією і законами України.

Оскільки в даному випадку підтверджений факт порушення позивачем норм Закону України «Про відповідальність перевізників під час здійснення міжнародних пасажирських перевезень» то суд касаційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції щодо правомірності прийняття постанови про застосування штрафних санкцій.

При цьому суд касаційної інстанції погоджується з доводами касаційної скарги, що інспектор прикордонної служби 2ої категорії прапорщик ОСОБА_6 , 09 квітня 2011 року був посадовою особою, яка виконувала функції із здійснення прикордонного контролю відповідно до ч.1 ст. 3 Закону України "Про відповідальність перевізників під час здійснення міжнародних пасажирських перевезень" та був повноважною особою для складання протоколу № 14740016 про порушення позивачем ч. 1 ст.1 вказаного Закону.

За таких обставин судова колегія визнає, що рішення суду першої інстанції постановлено з дотримання норм матеріального та процесуального законодавства.

Відповідно до ч.1 ст. 226 КАС України суд касаційної інстанції скасовує судове рішення суду апеляційної інстанції та залишає в силі рішення суду першої інстанції, яке ухвалено відповідно до закону і скасоване або змінене помилково.

Керуючись ст.ст. 220, 222, 225, 226, 231 КАС України суд,-

УХВАЛИВ :
Касаційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 (Ізмаїльський прикордонний загін) задовольнити.

Постанову Одеського апеляційного адміністративного суду від 13 лютого 2013 року скасувати, а постанову Одеського окружного адміністративного суду від 17 жовтня 2011 року залишити в силі.

Ухвала набирає законної сили через п`ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі та оскарженню не підлягає.

Судді О.Ф. Ситников

В.В. Малинін

В.В. Швець