Справа № 2а-2609/11/0970
Суддя: Кафарський В.В.
Дата ухвалення: 2011-08-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"30" серпня 2011 р. Справа № 2a-2609/11/0970

м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський окружний адміністративний суд у складі:

Судді Кафарського В.В.

за участю секретаря Вилки О.С.

представників:

від позивача: ОСОБА_1, ОСОБА_2

від відповідача: ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду адміністративну справу

за позовом: Приватного підприємства "Компанія ВІТ"

до відповідача: Коломийської об'єднаної державної податкової інспекції

про визнання нечинними (скасування) податкових повідомлнь-рішень № та № від 12.07.2011 року,-

ВСТАНОВИВ:

09 серпня 2011 року Приватне підприємство «Компанія ВІТ» звернулося до суду з адміністративним позовом до Коломийської об'єднаної державної податкової інспекції про визнання нечинним (скасування) податкового повідомлення-рішення № за порушення п.5.1, п.п.5.2.1 п.5.2., п.п.5.3.9 п.5.3 ст.5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств», яким визначено податкове зобовязання по податку на прибуток підприємств на суму 351 грн., а за штрафними санкціями 87,75 грн., та податкового повідомлення-рішення № від 12.07.2011 року, за порушення п.п.7.4.1. п.п.7.4.5 п.7.4 ст.7 Закону України «Про податок на додану вартість», яким визначено додаткове зобовязання по податку на додану вартість в сумі 4272 грн., а за штрафними санкціями - 1068 грн. Позовні вимоги мотивувало тим, що відповідачем безпідставно донараховано податкові зобовязання по даних видах податків та незаконно застосовано штрафні санкції через визнання укладеної угоди з Приватним підприємством «Легіон-Тур» удаваною та нікчемною.

Представники позивача в судовому засіданні пояснили, що висновки податкового органу, викладені в акті перевірки є такими, що вчинені без повного та обєктивного аналізу всіх обставин та взаємовідносин, що мали місце між Приватним підприємством «Компанія ВІТ»та Приватним підприємством «Легіон-Тур». Посилання на нікчемність угоди є протиправним, таким, що не ґрунтується на реальних обставинах, що виникли між юридичними особами. Підприємством правомірно віднесено до складу податкового кредиту суми податку на додану вартість в розмірі 3 991,89 грн. та 280,44 грн. за податковими накладними вд 02.09.2008 року та 26.09.2008 року за вересень 2008 року. Просили позов задовольнити повністю. Податкові повідомлення-рішення скасувати.

Представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечив, суду пояснив, що у позивача відсутні обєкти оподаткування при придбанні товарів (робіт, послуг), які підпадають під визначення ст.7 Закону України «Про податок на додану вартість»через проведення операцій з придбання товарів (робіт, послуг) у Приватного підприємства «Легіон-Тур»на суму 4 272 грн. у вересні 2008 року, занижено суму податку на додану вартість, яка підлягає до сплати у бюджет в сумі 4 272 грн. та завищено валові витрати за 3-й квартал 2008 року у сумі 1402 грн. та відповідно занижено податок на прибуток за даний період у сумі 351 грн. Завищення валових витрат тягне за собою зменшення належних до сплати в бюджет податків. Укладену угоду вважає удаваною, нікчемною та такою, що укладена без наміру створення реальних правових наслідків, а, отже, фіктивною. Проведеною перевіркою достовірності придбання товарів (робіт, послуг) у Приватного підприємства «Легіон-Тур»встановлено, що останнє виконувало умови договору з облаштування та ремонту виробничих приміщень. При цьому згідно акту виконаних робіт від 26.09.2008 року було виписано податкові накладні, що вчинені з порушенням п.2.4 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом МФУ від 24.05.1995 року № 88 та п.18 Порядку заповнення податкової накладної, затвердженого Наказом ДПА України від 30.05.1997 року №165 «Про затвердження форми податкової накладної та порядку її заповнення», а саме: не вказано посади та прізвищ осіб, які відпустили товар та які отримали товарно-матеріальні цінності та не відображено згідно якої довіреності та через кого були отримані останні, при здійсненні господарської діяльності не укладено письмового договору на придбання товарно-матеріальних цінностей між юридичними особами. Суми за даними податковими накладними всупереч чинного законодавства, як такі що не мають юридичної сили, протиправно включені позивачем до складу податкового кредиту у податковій декларації з податку на додану вартість за вересень 2008 року. Крім цього, згідно повідомлення Державної податкової інспекції у Шевченківському районі м. Львова, проведеною документальною виїзною перевіркою ведення господарської діяльності Приватним підприємством «Легіон-Тур» було встановлено, що посадові особи такого платника податку, як і саме підприємство за фактичною адресою відсутне. В обґрунтування своїх пояснень послався на порушення позивачем норм податкового законодавства, а зокрема: Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом МФУ від 24.05.1995 року № 88, ст.203, ст.215, ст.228 ЦКУ, Закону Украни «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні». Дії податкової інспекції вважає правомірними, а винесені рішення законними. В звязку з наведеним просив у задоволенні позову відмовити повністю за безпідставністю позовних вимог.

Розглянувши позовну заяву, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши та оцінивши подані докази, суд прийшов до висновку, що підстави для задоволення позову відсутні, виходячи із наступного.

В судовому засіданні встановлено, що позивач - Приватне підприємство «Компанія ВІТ» 24.01.2008 року зареєстроване виконавчим комітетом Коломийської міської ради як юридична особа та взяте на податковий облік як платник податків Коломийською обєднаною державною податковою інспекцією, є платником податку на прибуток та податку на додану вартість.

Як вбачається з матеріалів справи, у період з 22.06.2011 року по 29.06.2011 року Коломийською об'єднаною державною податковою інспекцією проведено документальну невиїзну перевірку позивача щодо документального підтвердження господарських відносин із платником податків - Приватним підприємством «Легіон-Тур», їх реальності та повноти відображення в обліку за вересень 2008 року, за результатами якої складено акт перевірки від 04.07.2011 року № 1049/231/35547551.

Проведення даної перевірки проводилось на підставі наказу Коломийської об'єднаної державною податкової інспекції від 21.06.2011 року №674 та згідно п.п.78.1.1. п.78.1 ст.78, п.79.1 п.79.2 ст.79 Податкового кодексу України. Повідомлення про запрошення платника податків про проведення перевірки від 21.06.2011 року №235 та копія наказу вручено посадовій особі головному бухгалтеру, при якій і проводилась перевірка.

Таким чином, порушень щодо наявності підстав для проведення перевірки судом не встановлено.

На підставі вказаного акту податковим органом прийняті податкові повідомлення-рішення від 12.07.2011 року:

- № за порушення позивачем п.5.1, п.п.5.2.1 п.5.2., п.п.5.3.9 п.5.3 ст.5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств», яким визначено податкове зобовязання по податку на прибуток підприємств на суму 351 грн., а за штрафними санкціями 87,75 грн.;

- № від 12.07.2011 року, за порушення позивачем п.п.7.4.1. п.п.7.4.5 п.7.4 ст.7 Закону України «Про податок на додану вартість», яким визначено додаткове зобовязання по податку на додану вартість в сумі 4272 грн., а за штрафними санкціями - 1068 грн.

Оскаржувані рішення в порядку процедури апеляційного узгодження позивачем не оскаржувались.

Судом встановлено, що правові відносини між сторонами виникли при декларуванні податку на додану вартість та податку на прибуток за вересень 2008 року, а тому застосовує законодавство що діяло на момент їх виникнення.

Як вбачається з акту перевірки від 04.07.2011 року, підставою для визначення додаткових зобовязань з податку на прибуток та податку на додану вартість слугував висновок податкового органу про порушення позивачем п.п.7.4.1, п.п.7.4.5 п.7.4 ст.7 Закону України Про податок на додану вартість та п.5.1 ст.5, п.п.5.2.1 п.5.2, п.п.5.3.9 п.5.3 ст.5 Закону України Про оподаткування прибутку підприємств у звязку з віднесення до складу податкового кредиту суми податку на додану вартість у вересні 2008 року в розмірі 4 272,33 грн. без фактичного придбання робіт, послуг у Приватного підприємства «Легіон-Тур»та з включенням до складу валових витрат витрати на придбання послуг за операціями, що проведені на підставі нікчемної угоди (по накладній №02/10 від 02.09.2008 року) в сумі 1402 грн., а саме: в 3-ому кварталі 2008 року.

Такий висновок податкового органу зводиться до нікчемності договору з Приватним підприємством «Легіон-Тур», укладеним не для настання реальних наслідків, яким порушується публічний порядок, тобто до безтоварності господарської операції з даним підприємством.

Суд погоджується з висновками Коломийської об'єднаної державної податкової інспекції щодо наслідків проведеної перевірки та з прийнятими податковими повідомленнями-рішеннями, якими позивачу визначено податкові зобовязання по податку на прибуток і по податку на додану вартість і не погоджується з твердженнями позивача щодо протиправності даних рішень, виходячи з наступного.

Як встановлено перевіркою та вбачається з матеріалів справи, 01.09.2008 року між позивачем Приватним підприємством «Компанія ВІТ»(Замовником, м. Коломия) та Приватним підприємством «Легіон-Тур»(Виконавцем, м. Львів) укладено договір, який немає номера, предметом якого є надання Виконавцем послуг з ремонту та облаштування виробничих приміщень в строк з 01.09.2008 року по 26.09.2008 року. Згідно п.2 даного договору за виконану роботу Замовник сплачує Виконавцеві її ціну в розмірі, що вказана в Акті виконаних робіт не пізніше 5-ти днів з дня прийняття Замовником роботи. Відповідно до договору орендни споруди від 25 січня 2008 року, а саме пунктів 6.1.5 та 7.8 орендар зобовязаний не здійснювати без письмової згоди орендодавця перебудову, добудову та перепланування обєкта, що орендується. Здійснені оредарем без згоди орендодавця витарти на поліпшення обєкту оренди, які не можливо відокремити без заподіяння шкоди обєкту оредни, не підлягають відшкодуванню. В судовому засіданні представником позивача суду не представлено належним чином оформленого письмового погодження орендодавця щодо поліпшення оредарем обєкту оренди, як того вимагали вищевказані пункти договору оренди споруди.

Згідно умов договору факт виконання робіт оформлявся актом виконання робіт від 26.09.2008 року, податковими накладними на суму 23 951,32 грн. (у тому числі 3 991,89 грн. ПДВ), оплата вартості виконаної роботи проводилась у готівковій формі згідно квитанцій прибуткових касових ордерів №26/09-05 від 26.09.2008 року на суму 10 000 грн., №28/09-05 від 28.09.2008 року на суму 3951,32 грн. та №30/09-05 від 30.09.2008 року на суму 10 000 грн. Крім цього, згідно накладної №02/10 від 02.09.2008 року позивач отримав від Приватного підприємства «Легіон-Тур» товарно матеріальні цінності на суму 1682,64 грн. (у тому числі 280,44 грн ПДВ) згідно квитанції прибуткового касового ордера №02/09-03 від 02.09.2008 року.

При цьому позивачем суми податку на додану вартість 3951,32 грн. та 280,44 грн. згідно податкових накладних від 02.09.2008 року та 26.09.2008 року включено до складу податкового кредиту поданої декларації з податку на додану вартість за вересень 2008 року (а.с.23,25).

Досліджуючи в судовому засіданні дані документи суд прийшов до висновку про наявність підстав для визнання останніх такими, що порушують вимоги п.2.4 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого 24.05.1995 року Наказом Міністерства фінансів України та п. 18 Порядку заповнення податкової накладної, затвердженого Наказом ДПА України від 30.05.1997 року №165 «Про затвердження форми податкової накладної та порядку її заповнення», з огляду на наступне:

Правові засади регулювання, організації, ведення бухгалтерського обліку та складання фінансової звітності в Україні визначені Законом України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні»N 996-XIV від 16.07.1999 року, дія якого поширена на всіх юридичних осіб, створених відповідно до законодавства України, незалежно від їх організаційно-правових форм і форм власності, а також на представництва іноземних суб'єктів господарської діяльності, які зобов'язані вести бухгалтерський облік та подавати фінансову звітність згідно з законодавством, чинного на момент виникнення спірних правовідносин.

За статтею 1 даного Закону бухгалтерський облік - процес виявлення, вимірювання, реєстрації, накопичення, узагальнення, зберігання та передачі інформації про діяльність підприємства зовнішнім та внутрішнім користувачам для прийняття рішень.

Згідно статті 3 даного Закону метою ведення бухгалтерського обліку і складання фінансової звітності є надання користувачам для прийняття рішень повної, правдивої та неупередженої інформації про фінансове становище, результати діяльності та рух грошових коштів підприємства. Бухгалтерський облік є обов'язковим видом обліку, який ведеться підприємством. Фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, грунтуються на даних бухгалтерського обліку.

З метою реалізації окремих положень Закону 24.05.1995 року Наказом Міністерства фінансів України затверджено Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку.

Згідно із вимогами пункту 2.4 даного Положення первинні документи повинні мати такі обов'язкові реквізити: найменування підприємства, установи, від імені яких складений документ, назва документа (форми), дата і місце складання, зміст та обсяг господарської операції, одиниця виміру господарської операції (у натуральному та/або вартісному виразі), посади і прізвища осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення, особистий чи електронний підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Відповідно до вимог пункту 2.15 даного Положення первинні документи підлягають обов'язковій перевірці працівниками, які ведуть бухгалтерський облік, за формою і змістом, тобто перевіряється наявність у документі обов'язкових реквізитів та відповідність господарської операції чинному законодавству, логічна ув'язка окремих показників.

При цьому забороняється приймати до виконання первинні документи на операції, що суперечать нормативно-правовим актам, встановленому порядку приймання, зберігання і витрачання грошових коштів, товарно-матеріальних цінностей та іншого майна, порушують договірну і фінансову дисципліну, завдають шкоди державі, власникам, іншим юридичним і фізичним особам (пункт 2.16 Положення).

Відповідно до вимог п.18 Порядку заповнення податкової накладної, затвердженого Наказом ДПА України від 30.05.1997 року №165 «Про затвердження форми податкової накладної та порядку її заповнення», чинного на момент виникнення спірних правовідносин, усі складені примірники податкової накладної підписуються особою, уповноваженою платником податку здійснювати поставку товарів (послуг), та скріплюються печаткою такого платника податку - продавця.

Тобто, первинні документи повинні бути складені відповідно до вимог наведеного вище законодавства та повинні не порушувати публічний порядок, що останніми встановлений. Такі документи мають юридичну силу та можуть бути відповідною формою доказовості при певних обставинах, а відтак можуть бути підставою для бухгалтерського обліку підприємства та подальшого декларування податкових показників з певних видів податку, а зокрема податку на додану вартість та податку на прибуток.

Однак, представлені позивачем в судове засідання первинні документи, а саме: податкові накладні: №26/09-34 від 26.09.2008 року на суму 23 951,32 грн., у тому числі ПДВ 3 991,89 грн. і №02/09-26 від 02.09.2008 року на суму 1682,64 грн. у тому числі ПДВ 280,44 грн. не відповідають вищенаведеним актам законодавства, а зокрема в останніх не міститься найменування посади і прізвища особи, що відповідальна за здійснення господарської операції і правильність її оформлення, або наявності інших даних, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Недотримання позивачем вимог щодо форми податкової накладної, що і було встановлено при проведенні перевірки податковим органом, не може бути наслідком правомірності визнання документів такими, що мають юридичну силу та законними, та як наслідок включення сум, згідно останніх, до складу податкового кредиту.

В судовому засіданні також встановлено, що контрагент позивача Приватне підприємство «Легіон-Тур»згідно повідомлення Державної податкової інспекції у Шевченківському районі м. Львова та проведеної документальною виїзної перевірки ведення господарської діяльності Приватним підприємством «Легіон-Тур», результати якої оформлено актом перевірки, встановлено, що посадові особи такого платника податку, як і саме підприємство за фактичною адресою відсутнє. Проведені заходи щодо встановлення місцязнаходження даного підприємства не дали свого результату. Крім того, даною перевікою було встановлено, що відповідно до бази ДПС, податкової звітності, Системи автоматизованого співставлення в розрізі контрагентів на рівні ДПА України Приватним підприємством «Легіон-Тур»та його контрагентів встановлено проведення транзитних фінансових потоків, спрямованих на здійснення операцій надання податкової вигоди переважно з контрагентами, які не виконують свої податкові зобовязання у випадках коли операції здійснюються через посередників з метою штучного формування валових витрат та податкового кредиту. Перевіркою також встановлено порушення даним контрагентом позивача вимог податкового зобовязання на суму 3 309 627 грн., у тому числі з Приватним підприємством «Компанія ВІТ»за вересень на суму 4272 грн. та відсутність при цьому обєктів оподаткування.

Дані обставини дають підстави суду вважати, що позивачем угода укладена із Приватним підприємством «Легіон-Тур»не містить реального здійснення фінансово-господарських операцій, а господарська діяльність не ведеться у спосіб та порядку, передбаченому приписами діючого законодавства України.

Угоди (господарські операції), які мають ознаки фіктивних та в результаті яких створюється можливість відшкодування ПДВ з бюджету та заниження податкових зобовязань, завідомо суперечать інтересам держави і суспільства (ст.207 ГК України) та є такими, що порушують публічний порядок (ст.229 ЦК України).

За змістом ч.1 ст.228 ЦК України правочин, спрямований на незаконне заволодіння майном держави, вважається таким, що порушує публічний порядок, а тому згідно ч.2 цієї статті є нікчемним. Відповідно до ч.2 ст.215 ЦК України визнання такого провочину недійсним судом не вимагається. Відповідно до ч.1 ст.216 ЦК України недійсний правочин не створює правових наслідків, крім тих, що пов»язані з його недійсністю.

За наведених правових норм первинні бухгалтерські документи, оформлені за фіктивними господарськими операціями, не можуть вважатися підставою для бухгалтерського та податкового обліку таких операцій, адже з вимогами ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні»№996 від 16.07.1999 року такі первинні документи мають фіксувати реальний факт здійснення господарської операції.

Якщо документи, складені на їх підтвердження, не мають юридичної сили та не є доказами, то і господарські операції є нікчемними.

Інших доказів, які б спростовували докази представника відповідача в судовому засіданні щодо визнання податкових накладних такими, що відповідають нормам чинного законодавства та доказували б реальність укладення угоди, позивачем суду не надано.

Відповідно до п.п.7.4.1 п.7.4 ст.7 цього Закону «Про податок на додану вартість», чинного на момент виникнення спірних правовідносин, податковий кредит звітного періоду визначається виходячи із договірної (контрактної) вартості товарів (послуг), але не вище рівня звичайних цін, у разі якщо договірна ціна на такі товари (послуги) відрізняється більше ніж на 20 відсотків від звичайної ціни на такі товари (послуги), та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 6.1 статті 6 та статтею 8-1 цього Закону, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій в необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання у виробництві та/або поставці товарів (послуг) для оподатковуваних операцій у межах господарської діяльності платника податку.

Згідно із п.п.7.4.5 п.7.5 ст.7 даного Закону не підлягають включенню до складу податкового кредиту суми сплаченого (нарахованого) податку у зв'язку з придбанням товарів (послуг), не підтверджені податковими накладними чи митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з підпунктом 7.2.6 цього пункту).

У разі коли на момент перевірки платника податку органом державної податкової служби суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними цим підпунктом документами, платник податку несе відповідальність у вигляді фінансових санкцій, установлених законодавством, нарахованих на суму податкового кредиту, не підтверджену зазначеними цим підпунктом документами.

Таким чином, як наслідок суд приходить до висновку про правомірність дій податкового органу щодо порушення позивачем вимог п.п.7.4.1. п.п.7.4.5 п.7.4 ст.7 Закону України «Про податок на додану вартість», чинного на момент виникнення спірних правовідносин.

Що стосується порушення позивачем вимог п.5.1, п.п.5.2.1 п.5.2., п.п.5.3.9 п.5.3 ст.5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств»та правомірності визначення позивачу податкового зобовязання з податку на прибуток, суд зазначає наступне.

В судовому засіданні встановлено, що суми витрат, згідно укладеної угоди від 01.09.2008 року з Приватним підприємством «Легіон-Тур»включені позивачем у формування валових витрат, а саме до декларації з податку на прибуток за три квартали 2008 року у сумі 1402 грн. (без урахування ПДВ) згідно накладної № 02/10 від 02.09.2008 року витрати по ремонту та облаштуванню виробничих приміщень в сумі 19 959 грн.

Відповідно до п.3.1 ст.3 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств», чинного на момент виникнення спірних правовідносин, об'єктом оподаткування є прибуток, який визначається шляхом зменшення суми скоригованого валового доходу звітного періоду, визначеного згідно з пунктом 4.3 цього Закону на: суму валових витрат платника податку, визначених статтею 5 цього Закону; суму амортизаційних відрахувань, нарахованих згідно із статтями 8 і 9 цього Закону.

Валові витрати виробництва та обігу визначені даним Законом як сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних як компенсація вартості товарів (робіт, послуг), які придбаваються (виготовляються) таким платником податку для їх подальшого використання у власній господарській діяльності (п.5.1 ст.5 Закону).

Відповідно до п.п.5.2.1, п.5.2 ст.5 вказаного Закону до складу валових витрат включаються суми будь-яких витрат, сплачених (нарахованих) протягом звітного періоду у звязку з підготовкою, організацією, веденням виробництва, продажем продукції (робіт, послуг і охороною праці), у тому числі витрати з придбання електричної енергії.

Не належать до складу валових витрат будь-які витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими документами, обовязковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення податкового обліку (п.п.5.3.9 п.5.3 ст.5 Закону).

Оскільки в судовому засіданні представником позивача не спростовано доводи представника відповідача щодо визнання укладеної угоди нікчемною, а окремих податкових накладних такими, що не мають юридичної сили, суд приходить до висновку, що позивачем, в порушення вищезазначених вимог Закону віднесено до складу валових витрат витрати згідно накладної № 02/10 від 02.09.2008 року - по ремонту та облаштуванню виробничих приміщень в сумі 19 959 грн.

Виходячи із зміcту положень п.п.7.4.1 п.7.4 ст.7, п.п.7.4.5 п.7.5 ст.7 Закону України «Про податок на додану вартість», п.п.5.2.1, п.5.2 ст.5, п.п.5.3.9 п.5.3 ст.5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств»правові наслідки у вигляді виникнення права на податковий кредит та включення до валових витрат можуть мати лише реально вчинені господарські операції з придбанням товарів (робіт, послуг) чи основних фондів з метою використання в оподатковуваних операціях в межах господарської діяльності.

Згідно ч.1 ст.67 Конституції України кожен зобов'язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Підпунктом 16.1.4. пункту 16.1. статті 16 Податкового кодексу України встановлено, що платник податків зобов'язаний сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.

Штрафні санкції позивачу визначено правомірно.

За змістом ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно положення ч.2 ст.71 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

З урахуванням наведеного, суд приходить до висновку про правомірність оскаржуваних рішень, а тому в задоволенні позову слід відмовити.

На підставі ст. 124 Конституції України, керуючись ст. ст. 158-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд ,-

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні позову відмовити.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку. Відповідно до статті 186 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Апеляційна скарга подається до Львівського апеляційного адміністративного суду через Івано-Франківський окружний адміністративний суд.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого Кодексом адміністративного судочинства України, якщо таку скаргу не було подано.

Суддя: Кафарський В.В.

Постанова складена в повному обсязі 05.09.2011 року.