Справа № 2а-9834/09/1570     
Суддя: Потоцька Н. В.
Дата ухвалення: 2015-12-01 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 2а-9834/09/1570
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 листопада 2015 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі:

головуючої судді Потоцької Н.В.

за участю секретаря Загрійчук О.В.

сторін:

представник позивача ОСОБА_1

представник відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом

товариства з обмеженою відповідальністю «Рені Лайн» до державної податкової інспекції у Ренійському районі Головного управління ДФС в Одеській області про скасування податкових повідомлень-рішень, -

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Одеського окружного адміністративного суду знаходиться справа за позов товариства з обмеженою відповідальністю «Рені Лайн» до державної податкової інспекції у Ренійському районі Головного управління ДФС в Одеській області про скасування податкових повідомлень рішення ДПІ у Ренійському районі Одеської області №/0 від 25.05.2009 р. та № /1 від 08.07.2009 року в частині зменшення бюджетного відшкодування з податку на додану вартість в сумі 425 027 грн.

В обґрунтування заявлених позовних вимог представник позивача зокрема зазначив, що в податковій декларації з податку на додану вартість за жовтень місяць 2008 року (у редакції наказу ДПА України від 17.03.2008 р. № 159) - «Розшифровки податкових зобов'язань та податкового кредиту в розрізі контрагентів» за звітний місяць - січень 2009 року в «ОСОБА_3 Податковий кредит» - колонка № 5 («Сума ПДВ») - «Усього податкових зобов'язань (рядок 9 декларації = сума значень рядків 1+6+7+8 Колонки Б)» вказана сума обсягу поставки (без ПДВ) Колонка А = 580 368 грн., а сума ПДВ (Колонка Б) склала 39 980 грн. - ця сума ПДВ задекларована 19.11.2008 р.

Сума ПДВ підлягає включенню повністю без вирахування питомої ваги.

Стосовно включення сум ПДВ частково за січень 2009 року, частково за листопад 2008 року та повністю за жовтень 2008 року слід зазначити наступне.

Так, відповідно до чинних на той час положень пп. 7.5.1 ст. 7 Закону України «Про податок на додану вартість» датою виникнення права позивача на податковий кредит є дата фактичного отримання ним податкових накладних. Якщо на дату виникнення права на податковий кредит, позивач не скористався реалізацією свого права на отримання податковою кредиту він це право не втрачає. Тобто, позивач має право самостійно приймати рішення щодо реалізації свого права на податковий кредит у майбутніх періодах.

Згідно з листом ДПАУ від 10.08.2006 р. № 8799/6/16-1515-10, враховуючи вимоги пп. 7.2.6, пп. 7.4.5 ст. 7 Закону України "Про податок на додану вартість", а також порядок визначення дати виникнення права на податковий кредит, суми ПДВ за податковими накладними, отриманими із запізненням (за умови виконання норм пп. 7.4.1 Закону:

7.4.1. Податковий кредит звітного періоду визначається виходячи із договірної (контрактної) вартості товарів (послуг), але не вище рівня звичайних цін, у разі якщо договірна ціна на такі товари (послуги) відрізняється більше ніж на 20 відсотків від звичайної ціни на такі товари (послуги), та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 6.1 статті б та статтею 8 1 цього Закону, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій в необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання у виробництві та/або поставці товарів (послуг) для оподатковуваних операцій у межах господарської діяльності платника податку.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари (послуги) та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Якщо у подальшому такі товари (послуги) починають використовуватися в операціях, які не є об'єктом оподаткування згідно зі статтею З цього Закону або звільняються від оподаткування згідно зі статтею 5 цього Закону, чи основні фонди переводяться до складу невиробничих фондів, то з метою оподаткування такі товари (послуги), основні фонди вважаються проданими за їх звичайною ціною у податковому періоді, на який припадає початок такого використання або переведення, але не нижче ціни їх придбання (виготовлення, будівництва, спорудження). ), включаються до податкового кредиту того звітного періоду, в якому фактично отримано податкові накладні. Зазначені суми відображаються у рядку 10.1 податкової декларації з ПДВ за поточний звітний період. При цьому додаток до податкової декларації з ПДВ "Розрахунок коригування сум ПДВ" не заповнюється, оскільки коригування раніше відображеного податкового кредиту в даному випадку не здійснюється.

У відповідності з ОСОБА_2 Державної приймальної комісії про прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об'єкта від 19.09.2008 р. зареєстрований він був у жовтні 2008 р за № 1409 в Інспекції Державного архітектурно-будівельного контролю в Одеській області.

Ренійським міськвиконкомом 31.10.2008 р. було зареєстроване право приватної власності на нежитлові будівлі (точка відвантаження зерна на воду з комплексом споруд у Ренійському порту) - Одеська область, Ренійський район, м. Рені, вул. Дунайська, 188-в, загальною площею 527,40 кв.м., про що було оформлене Свідоцтва про право власності бланк серії САВ № 720113 від 31.10.2008 р.

Представник позивача в судовому засіданні підтримав заявлені позовні вимоги повністю з підстав, викладених в адміністративному позові та наданих в судовому засіданні поясненнях.

Представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечував, в обґрунтування правової позиції зазначив, що алгоритм здійсненого ДПІ під час перевірки обчислення частки операцій з придбання послуг, які звільнені від оподаткування полягає у наступному.

1) Так, у січні 2008 року TOB «РЕНІ-ЛАЙН» за податковою звітністю з ПДВ відображало загальний обсяг поставки у розмірі 92543 грн., з яких обсяг неоподатковуваних або звільнених від оподаткування операцій складав 31178 грн., що визначає коефіцієнт такого співвідношення - 33,69%.

2) У лютому 2008 року загальний обсяг поставки складав 96471 грн., з яких обсяг неоподатковуваних або звільнених від оподаткування операцій - 40289 грн., що визначає коефіцієнт такого співвідношення - 41,76%.

3) У березні 2008 року загальний обсяг поставки складав 104432 грн., з яких обсяг неоподатковуваних або звільнених від оподаткування операцій - 53839 грн., що визначає коефіцієнт такого співвідношення - 51,55%.

4) У квітні 2008 року загальний обсяг поставки складав 89925 грн., з яких обсяг неоподатковуваних або звільнених від оподаткування операцій - 89925 грн., що визначає коефіцієнт такого співвідношення - 100%.

5) У травні 2008 року загальний обсяг поставки складав 36840 грн., з як обсяг неоподатковуваних або звільнених від оподаткування операцій - 87 грн., що визначає коефіцієнт такого співвідношення - 23,63%.

6) У червні 2008 року загальний обсяг поставки складав 174729 грн., з яких обсяг неоподатковуваних або звільнених від оподаткування операцій 36177 грн., що визначає коефіцієнт такого співвідношення - 20,70%.

7) У липні 2008 року загальний обсяг поставки складав 309097 грн., з яких обсяг неоподатковуваних або звільнених від оподаткування операцій - 159370 грн., що визначає коефіцієнт такого співвідношення - 51,56%.

8) У серпні 2008 року загальний обсяг поставки складав 452041 грн., з яких обсяг неоподатковуваних або звільнених від оподаткування операцій - 419342 грн., що визначає коефіцієнт такого співвідношення - 92,77%.

9) У вересні 2008 року загальний обсяг поставки складав 319497 грн., з яких обсяг неоподатковуваних або звільнених від оподаткування операцій - 51952 грн., що визначає коефіцієнт такого співвідношення - 16,26%.

10) У жовтні 2008 року загальний обсяг поставки складав 496833 грн., з яких обсяг неоподатковуваних або звільнених від оподаткування операцій - 296933 грн., що визначає коефіцієнт такого співвідношення - 59,77%.

11) У листопаді 2008 року загальний обсяг поставки складав 502066 грн., з яких обсяг неоподатковуваних або звільнених від оподаткування операцій - 473090 грн., що визначає коефіцієнт такого співвідношення - 94,23%.

12) У грудні 2008 року загальний обсяг поставки складав 1021178 грн., з яких обсяг неоподатковуваних або звільнених від оподаткування операцій - 910252 грн., що визначає коефіцієнт такого співвідношення - 89,14%.

13) У січні 2009 року загальний обсяг поставки складав 100454 грн., з яких обсяг неоподатковуваних або звільнених від оподаткування операцій - 11311 грн., що визначає коефіцієнт такого співвідношення - 11,26%.

14) У лютому 2009 року загальний обсяг поставки складав 199198 грн., яких обсяг неоподатковуваних або звільнених від оподаткування операцій 7531 грн., що визначає коефіцієнт такого співвідношення - 3,78%.

Таким чином, сума податку на додану вартість, сформована з урахуванням здійснених операцій з придбання послуг у лютому 2009 року, що звільнені від оподаткування та не включається до податкового кредиту, складає 117 грн. (3103 грн. х 3,78% = 117 грн.).

Заслухавши пояснення представника позивача, представника відповідача, оцінивши надані докази в їх сукупності, проаналізувавши положення чинного законодавства та прийнявши до уваги зауваження висловлені колегією ВАСУ в ухвалі від 16.03.2015 р., судом встановлено наступне.

ДПІ у Ренійському районі Одеської області проведено позапланову виїзну перевірку, за результатами якої складено акт від 18.05.2009 № 300/23-22478794.

На підставі акту перевірки складено податкове повідомлення-рішення від 25.05.2009 № /0 про зменшення позивачу бюджетного відшкодування з податку на додану вартість в сумі 543805 грн. за лютий 2009 року.

З акту перевірки вбачається, що відповідач вважає неправильним здійснений позивачем розрахунок питомої ваги оподатковуваних операцій в загальному обсязі наданих послуг (відвантажених товарів), у звязку з чим вважає недостовірними визначені позивачем у декларації з податку на додану вартість за лютий 2009 показники:

по рядку 1 колонки 3 (Операції на митній території України, що оподатковуються за ставкою 20 відсотків, крім імпорту товарів, сума ПДВ) позивачем визначена сума ПДВ 9211 грн., тоді як за результатами документальної перевірки від 16.04.2009 № 253/23-22478794 дана сума складає 6280 грн., тобто позивачем завищено суму ПДВ на 2931 грн.;

по рядку 2 колонки 3 (Операції, що оподатковуються за нульовою ставкою) позивачем визначено суму ПДВ 984546 грн., тоді як за результатами перевірки така сума складає 443672 грн., тобто позивачем завищено суму ПДВ на 540874 грн.

Таким чином, податковий орган вказує, що позивач внаслідок:

завищення по рядку 1 колонки 3 ПДВ в сумі 2931 грн. за операціями на митній території України, що оподатковуються за ставкою 20 відсотків (поставка послуг з будівництва обєкту ІІ черги пускового комплексу № 1 Будівництво точки відвантаження зерна на воду з комплексом споруд у Ренійському морському порту), неправильно визначив частку податкового кредиту за оподатковуваними операціями (придбання товарів з метою використання в такому будівництві) та завищив таку частку на 2931 грн., а в результаті завищив бюджетне відшкодування за лютий 2009 року в сумі 2931 грн.;

внаслідок завищення по рядку 2 колонки 3 ПДВ в сумі 540874 грн. за операціями, що оподатковуються за нульовою ставкою (поставка послуг з переміщення вантажів транзитом через територію Ренійського порту), неправильно визначив частку податкового кредиту та завищив таку частку на 540874 грн., а в результаті завищив бюджетне відшкодування за лютий 2009 року в сумі 540874 грн.

З урахуванням вказаного податковий орган дійшов висновку про необхідність зменшення позивачу бюджетного відшкодування за лютий 2009 року в загальній сумі 543805грн.

Інших фактичних підстав для позбавлення позивача права на податковий кредит податковий орган не визначає, реальність вчинення операцій не оспорює.

Постановою Одеського окружного адміністративного суду від 27.04.2010, яка залишена без змін ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 09.12.2010 р., адміністративний позов ТОВ «РЕНІ - ЛАЙН» до ДПІ у Ренійському районі Одеської області про скасування податкових повідомлень рішень №/0 від 25.05.2009р., №/1 від 08.07.2009р. у частині визначення завищення бюджетного відшкодування у сумі 540 757 грн. задоволено. Скасовано податкове повідомлення рішення №/0 від 25.05.09р. у частині визначення завищення бюджетного відшкодування у сумі 540 757 грн. та податкове повідомлення рішення №/1 від 25.05.09р. у частині визначення завищення бюджетного відшкодування у сумі 540 757 грн.

Колегія суддів касаційної інстанції в ухвалі від 16.03.2015 р. зазначила, що висновки суду зроблені без посилання на належні та достатні докази правильності розрахунків позивача, оскільки не був перевірений порядок здійснення розрахунку частки операцій, які звільнені від оподаткування та які підлягають оподаткуванню та розрахунку податкового кредиту і бюджетного відшкодування.

Так, податок на додану вартість у розмірі 20 % від вартості операцій з придбання послуг з перевезення вантажів підлягає включенню до складу податкового кредиту у разі коли місце поставки вантажу знаходиться на митній території України, а при здійсненні таких перевезень під митним режимом транзиту територією України такі операції звільняються від оподаткування, що відповідно позбавляє платника права на формування податкового кредиту за такими операціями.

Судами достовірно встановлено, що спірний податковий кредит позивачем сформовано за операціями з придбання та перевезення товарів для будівництва зернового комплексу на території Ренійського порту, які використовувались у межах господарської діяльності як в оподатковуваних операціях, так і в операціях, які звільнені від оподаткування. Вказані обставинами сторонами не заперечуються.

При цьому податковий орган вказує на те, що бюджетне відшкодування з податку на додану вартість, заявлене позивачем у лютому 2009 року, сформоване з врахуванням податкового кредиту за операціями за період з жовтня по грудень 2008 року, натомість позивач вказує, що спірний податковий кредит сформовано за січень 2009 року.

Тоді як, судами попередніх інстанцій не встановлено періоду, за який позивачем сформовано податковий кредит, що вплинув на виникнення бюджетного відшкодування, заявленого позивачем за лютий 2009 року.

Податковий орган в свою чергу, визначив частку операцій з придбання послуг з перевезення вантажу, які звільнені від оподаткування, у таких відсоткових показниках: за жовтень 2008 року 59,77 %, за листопад 2008 року 94,23 %, за грудень 2008 року 89,14%. При цьому зі змісту акту вбачається, що розрахунок такого співвідношення викладено в додатку до акту № 8. Утім, в матеріалах справи вказаний додаток до акту відсутній, судами попередніх інстанції такий додаток не витребувано та не оцінено.

Позивач вказує, що частка операцій з придбання послуг з перевезення вантажу, які звільнені від оподаткування, за січень 2009 року становить 88,74 %, що складає 912060 грн. від заявленої суми податкового кредиту (1027790 грн. х 88,74%).

Сума податку на додану вартість, яка не підлягає включенню до складу податкового кредиту і відповідно не враховується у обчисленні відємного значення, що підлягає відшкодуванню з державного бюджету, на думку позивача, складає 115730 грн. (1027790 грн. - 912 060 грн.), а не 540757 грн., як зазначає податковий орган.

При цьому зі змісту вказаних уточнень до позовної заяви не можливо встановити алгоритм здійсненого позивачем обчислення частки операцій з придбання послуг з перевезення вантажу, які звільнені від оподаткування та які підлягають оподаткуванню.

Суди попередніх інстанцій, поклавши в основу судових рішень вищевикладену позицію позивача, не перевірили порядок здійснення розрахунку частки операцій, які звільнені від оподаткування та які підлягають оподаткуванню та розрахунку податкового кредиту і бюджетного відшкодування.

Надаючи належну правову оцінку спірним правовідносинам суд виходив з наступного.

Згідно з п.1.7 ст. 1 Закону України "Про податок на додану вартість" від 03.04.1997 р. № 168/97-ВР, податковий кредит - це сума, на яку платник податку має право зменшити податкове зобовязання звітного періоду, визначена згідно з цим Законом.

Підпунктом 7.5.1 ст.7 зазначеного Закону передбачено, що датою виникнення права

платника податку на податковий кредит вважається дата здійснення першої з подій: або дата списання коштів з банківського рахунку платника податку в оплату товарів (робіт, послуг), дата виписки відповідного рахунку (товарного чека) - в разі розрахунків з використанням кредитних дебетових карток або комерційних чеків; або дата отримання податкової накладної, що засвідчує факт придбання платником податку товарів (робіт, послуг).

Отже, відповідно до положень пп. 7.5.1 ст. 7 Закону датою виникнення права позивача на податковий кредит є дата фактичного отримання ним податкових накладних. При цьому, якщо на дату виникнення права на податковий кредит, позивач не скористався реалізацією свого права на отримання податковою кредиту він це право не втрачає, з урахуванням вказаного позивач має право самостійно приймати рішення щодо реалізації свого права на податковий кредит у майбутніх періодах.

Судом встановлено, що вищевказані податкові накладні оформлені згідно з п.п. 7.2.1. 1.2. ст. 7 Закону, відповідно до якого платник податку зобов'язаний надати покупцю податкову накладну, що мас містити зазначені окремими рядками: а) порядковий номер податкової накладної; б) дату виписування податкової накладної; в) повну або скорочену назву, зазначену у статутних документах юридичної особи або прізвище, ім'я та по батькові фізичної особи, зареєстрованої як платник: податку на додану вартість; г) податковий номер платника податку (продавця та покупця); д) місце розташування юридичної особи або місце податкової адреси фізичної особи, зареєстрованої як платник податку на додану вартість; е) опис (номенклатуру) товарів (робіт, послуг) та їх кількість (обсяг, об'єм); є) повну або скорочену назву, зазначену у статутних документах отримувача; ж) ціну поставки без врахування податку; ставку податку та відповідну суму податку у цифровому значенні; и) загальну суму коштів, що підлягають сплаті з урахуванням податку.

Позивачем суми податку на додану вартість включені до складу податкового кредиту у тому звітному періоді, в якому вони були отримані, оскільки право на податковий кредит виникає у платника податків лише після одержання податкової накладної - єдиного документа первинного бухгалтерського та податкового обліку, що містить в собі суму податку на додану вартість, яку можливо відобразити в податкових деклараціях з податку на додану вартість.

Щодо зобовязання позивача внести коригування до податкової декларації, то слід зазначити наступне.

Відповідно до п. 5.1 ст. 5 Закону України Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами від 21.12.2000р. № 2181-ІІІ, податкове зобов'язання, самостійно визначене платником податків у податковій декларації, вважається узгодженим з дня подання такої податкової декларації. Якщо у майбутніх податкових періодах (з урахуванням строків давності, визначених статтею 15 цього Закону) платник податків самостійно виявляє помилки у показниках раніше поданої податкової декларації, такий платник податків має право подати уточнюючий розрахунок. Платник податків має право не подавати такий розрахунок, якщо такі уточнені показники зазначаються ним у складі податкової декларації за будь-який наступний податковий період, протягом якого такі помилки були самостійно виявлені.

Судом встановлено, що в ході заповнення декларацій позивачем не допускались помилки в визначенні сум податкового кредиту.

Відповідно до п.п. 7.4.3 Закону України "Про податок на додану вартість", у разі коли товари (роботи, послуги), виготовлені та/або придбані, частково використовуються в оподатковуваних операціях, а частково ні, до суми податкового кредиту включається та частка сплаченого (нарахованого) податку при їх виготовленні або придбанні, яка відповідає частці використання таких товарів (робіт, послуг) в оподатковуваних операціях звітного періоду.

Судом встановлено, що позивачем до податкового кредиту за січень 2009р. включена сума 1 027 790 грн. податку на додану вартість, яка була сплачена за податковими накладними за товари та послуги, придбані підприємством при будівництві комплексу по перевалці зернових вантажів, який використовувався як у оподаткованих так і у неоподаткованих операціях та тих, що звільнені від оподаткування операціях, частка оподаткованих операцій за січень 2009р. складає 88,74%.

Таким чином, з заявленого податкового кредиту 1 027 790 грн. частка 88,74%, а саме 912 060 грн. дозволена до кредиту, між тим різниця у 115 730 гри. повинна бути віднесена до валових витрат підприємства.

Згідно наведених норм підставою виникнення у платника права на податковий кредит є реальне здійснення операцій з придбання товарів (робіт, послуг) з метою їх використання в оподатковуваних операціях, а також оформлення зазначених операцій необхідними документами первинного обліку (зокрема, податковими накладними), що містять достовірні відомості про обсяг та зміст господарської операції та підтверджують факт їх виконання.

Згідно з правовою позицією Верховного Суду України (постанова від 27.03.2012 року №21-737во10) надання податковому органу належним чином оформлених документів, передбачених законодавством про податки та збори, з метою одержання податкової вигоди є підставою для її одержання, якщо податковий орган не встановив та не довів, що відомості, які містяться в цих документах, неповні, недостовірні та (або) суперечливі, є наслідком укладення нікчемних правочинів або коли відомості ґрунтуються на інших документах, недійсність даних в яких установлена судом.

Крім того, практика Європейського суду суттєво впливає на змістове наповнення принципів, закріплених у Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколах до неї.

Так, у своїх висновках Суд неодноразово нагадував, що перша та найважливіша вимога ст.1 Першого протоколу полягає в тому, що будь-яке втручання публічної влади в право на мирне володіння майном має бути законним: друге речення п. 1 дозволяє позбавлення власності лише «на умовах, передбачених законом», а п. 2 визнає, що держави мають право здійснювати контроль за користуванням майном шляхом введення в дію «законів». Більше того, верховенство права, один з фундаментальних принципів демократичного суспільства, є наскрізним принципом усіх статей конвенції (рішення у справах «ОСОБА_2 проти Франції», «Колишній король Греції та інші проти Греції» та «Малама проти Греції»).

Водночас ст.1 Першого протоколу не гарантує права на надбання майна (рішення у справах "Ван дер Мюсель проти Бельгії" та "Копеський проти Словаччини"). Особа може заявляти про порушення ст.1 Першого протоколу тільки тією мірою, якою оскаржувані рішення національного суду стосуються її майна в розумінні цього положення. "Майном" може бути як "існуюче майно", так і активи, включаючи вимоги, стосовно яких особа може стверджувати, що вона має принаймні "легітимні сподівання" на реалізацію майнового права. "Легітимні сподівання" за своїм характером повинні бути більш конкретними, ніж просто надія й повинні ґрунтуватися на законодавчому положенні або юридичному акті, такому як судовий вердикт (рішення у справі "Копеський проти Словаччини").

Поряд з цим, слід відмітити, що принцип захисту легітимних очікувань також належить до принципів, що розвивалися судовою практикою Європейського суду з метою контролю за здійсненням влади так, щоб не допустити свавілля та зловживань, з метою захисту від можливих порушень з боку публічної адміністрації, в першу чергу, при реалізації державними органами та посадовими особами дискреційних повноважень.

З урахуванням вищевикладеного, слід також зазначити, що ВАСУ ухвалою від 19.05.2014 року по справі № 2-а-6754/08/1570, висловило правову позицію у спірних правовідносинах між ТОВ "Рені- Лайн" та ДПІ у Ренійському районі Одеської області щодо завищення відємного значення різниці між сумою податкових забовязань та податкового кредиту за грудень місяць 2007 р., а саме:

Пп. 7.4.3 цього ж пункту визначено, що у разі коли товари (роботи, послуги), виготовлені та/або придбані, частково використовуються в оподатковуваних операціях, а частково - ні, до суми податкового кредиту включається та частка сплаченого (нарахованого) податку при їх виготовленні або придбанні, яка відповідає частці використання таких товарів (робіт, послуг) в оподатковуваних операціях звітного періоду.

Тобто, наведена норма, на відміну від пп. 7.4.2 п. 7.4 ст.7 Закону України «Про податок на додану вартість», яка не визначає періоду її застосування, містить конкретне врегулювання спірного питання та повязує обовязок платника податку здійснювати розрахунок питомої ваги оподатковуваних операцій саме із фактичним використанням виготовлених та/або придбаних товарів (роботів, послуг), та жодним чином не ставить такий факт у залежність від запланованого використання товарів (роботів, послуг).

Зважаючи на всі наведені обставини в їх сукупності, суд вважає, що обставини, на які посилається відповідач як підставу своїх правомірних дій, не знайшли свого обґрунтування в ході судового розгляду та не підтверджуються матеріалами справи.

Приписами ч.3 ст.2 КАС України встановлено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ст.71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Керуючись ст. ст. 6-8, 71, 86, 94, 158-163, 167, 186, 254 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов задовольнити повністю.

Скасувати податкові повідомлення рішення Державної податкової інспекції у Ренійському районі Одеської області №/0 від 25.05.2009р. та від 08.07.2009 року № /1 в частині зменшення бюджетного відшкодування з податку на додану вартість в сумі 425 027 грн.

Постанова набирає законної сили в порядку і строки, встановлені ст. 254 КАС України.

Постанова може бути оскаржена до Одеського апеляційного адміністративного суду через Одеський окружний адміністративний суд шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з моменту отримання копії постанови з одночасним поданням її копії до суду апеляційної інстанції.

Суддя Потоцька Н.В.

.