Справа № 2а-3341/11/0970
Суддя: Остап'юк С.В.
Дата ухвалення: 2011-11-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"17" листопада 2011 р. Справа № 2a-3341/11/0970

м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський окружний адміністративний суд у складі:

Суддя Остапюк С.В.,

за участю секретаря: Хоми О.В.,

представника позивача ОСОБА_1,

представника відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду адміністративну справу за позовом Фермерського господарства «Трембіта»до Управління Державного комітету України із земельних ресурсів у Коломийському районі Івано-Франківської області про зобовязання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

17.10.2011 року Фермерське господарство «Трембіта» (далі позивач) звернулося в суд із адміністративним позовом до Управління Державного комітету України із земельних ресурсів у Коломийському районі Івано-Франківської області (далі відповідачі) про зобовязання видати державний акт на право постійного користування земельною ділянкою, площею 11 га із земель фермерського запасу Верхньовербізької сільської ради Коломийського району Івано-Франківської області.

Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідач, в порушення пункту 7 Перехідних положень Земельного кодексу України та всупереч висновкам Рішення Конституційного суду України від 22.09.2005 року №5-рп/2005 в справі щодо відповідності Конституції України положень статті 92, пункту 6 розділу Х Земельного кодексу України протиправно обмежив його право постійного користування землею, шляхом не здійснення вмдачі акту на право постійного користування землею.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав з підстав викладених в позовній заяві.

Представник відповідача проти позову заперечив, суду подала письмове заперечення відповідача проти заявлених вимог мотивоване тим, що позивач права постійного користування землею не набув, а тому відсутні підстави для видачі йому державного акту на право землекористування.

Розглянувши матеріали адміністративної справи, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши докази, суд прийшов до висновку, що адміністративний позов безпідставний та до задоволення не підлягає з таких мотивів.

Судом встановлено, що 28.03.1996 року державним реєстратором Коломийської районної державної адміністрації здійснено державну реєстрацію на основі приватної форми власності фермерського господарства «Трембіта», засновником, власником та головою якого згідно пункту 1.2 Статуту господарства є ОСОБА_3. Також позивач, у відповідності до пункту 1.1 Статуту господарства є правонаступником селянського (фермерського) господарства «Трембіта» ОСОБА_3 (а.с.10, 12-18).

30.01.1996 року рішенням XVII сесії ІІ демократичного скликання Коломийської районної ради за результатами розгляду заяв кандидатів на виділення землі ОСОБА_3 для ведення селянського (фермерського) господарства виділено із земель фермерського запасу Верхньовербізької сільської ради 11 га землі в постійне користування, якою позивач користується з того часу (а.с.6, 19).

24.01.2008 року рішенням XII сесії V демократичного скликання Верхньовербізької сільської ради погоджено надання дозволу позивачу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (а.с.44).

04.04.2008 року розпорядженням Коломийської районної державної адміністрації позивачу надано дозвіл на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення фермерського господарства (а.с.43).

Як встановлено судом, позивачем, після отримання дозволу на виготовлення проекту землеустрою такий проект відведення земельної ділянки не виготовлено та на затвердження не подано. При цьому, представником позивача пояснено, що причинами, з яких позивачем не було здійснено виготовлення даної документації були відсутність у позивача коштів та відсутність землевпорядних організацій. Твердження представника позивача про відсутність землевпорядних організацій не відповідає дійсності, судом встановлена відкритість відповідачем з 2001 року інформації про здійснення землевпорядних робіт 25 юридичними особами та фізичними особами підприємцями (а.с. 49-50). Неможливість проведення землевпорядних робіт за відсутності у позивача коштів не доведена стороною позивача. Так, позивач не звертався до жодної землевпорядної організації чи органів місцевої влади з клопотаннями про проведення землевпорядних робіт безоплатно чи з наданням будь-якого роду пільг (знижок, розстрочення платежу, часткової сплати тощо). Як наслідок судом не встановлено вини відповідача чи інших субєктів владних повноважень у відсутності виготовленого проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення фермерського господарства позивачем.

Суд, у відповідності до статті 161 Кодексу адміністративного судочинства України, вирішуючи питання про те, яку правову норму слід застосувати до спірних правовідносин, виходить з положень нормативних актів в редакціях, що діяли на момент виникнення цих правовідносин та зазначає зміст норм права відповідно до них.

В період виникнення правовідносин з приводу виділення позивачу земельної ділянки для ведення фермерського господарства спірні правовідносини регулював Земельний кодекс України в редакції закону №561-ХІІ від 18.12.1990 року (далі Земельний кодекс України №561-ХІІ від 18.12.1990 року).

Статтею 19 вказаного кодексу визначався порядок надання земельних ділянок у користування, у відповідності до якої районні, міські, в адміністративному підпорядкуванні яких є район, Ради народних депутатів надають земельні ділянки за межами населених пунктів із земель запасу для сільськогосподарського використання (частина 3). Надання земельних ділянок здійснюється за проектами відведення цих ділянок (частина 7). Розробку проектів відведення земельних ділянок, перенесення їх меж у натуру (на місцевість) і виготовлення документів, що посвідчують право користування землею, здійснюють державні та інші землевпорядні організації (частина 8).

Також статтею 19 Земельного кодексу України №561-ХІІ від 18.12.1990 року встановлено, що підприємство, установа, організація та громадяни, заінтересовані в одержанні земельних ділянок, звертаються з відповідним клопотанням (громадянин з заявою) до місцевої Ради народних депутатів, яка має право надавати земельні ділянки (частина 12).

У заяві громадянина про надання земельної ділянки вказуються бажані її розмір і місце розташування, мета використання (частина 14).

Відповідна місцева Рада народних депутатів розглядає клопотання (заяву) у строк не більше місяця, дає дозвіл на складання проекту відведення земельної ділянки і одночасно повідомляє про це Раду народних депутатів, на території якої розташована намічувана для відведення земельна ділянка (частина 15).

Проект відведення земельної ділянки погоджується з власником землі або землекористувачем та подається до сільської, селищної, міської Ради народних депутатів, яка розглядає його у місячний строк і в межах своєї компетенції приймає рішення про надання земель (частина 16).

Якщо надання земельної ділянки провадиться районною, обласною Радою народних депутатів або Верховною Радою України, сільська, селищна, міська Рада народних депутатів свій висновок подає до районної, міської, в адміністративному підпорядкуванні якої є район, Ради народних депутатів (частина 17).

Районна (міська) Рада народних депутатів приймає у місячний строк рішення про надання земельної ділянки (частина 18).

Як встановлено судом, 30.01.1996 року рішенням XVII сесії ІІ демократичного скликання Коломийської районної ради ОСОБА_3 для ведення селянського (фермерського) господарства виділено із земель фермерського запасу Верхньовербізької сільської ради 11 га землі в постійне користування за результатами розгляду заяв кандидатів на виділення землі, що відповідає встановленому порядку надання земельних ділянок у користування, яким виконано вимоги частини 15 статті 19, однак не вичерпує такий порядок, оскільки не передбачає виконання вимог частин 16-18 цієї статті Земельного кодексу України.

Частиною 1 статті 22 Земельного кодексу України №561-ХІІ від 18.12.1990 року визначений момент виникнення права користування земельною ділянкою, у відповідності до якого право користування наданою земельною ділянкою виникає після встановлення землевпорядними організаціями меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) і одержання документа, що посвідчує це право.

Оскільки, позивач не виготовив та не подав для затвердження проект землеустрою виділеної йому для ведення фермерського господарства земельної ділянки площею 11 га із земель фермерського запасу Верхньовербізької сільської ради та не одержав документ, що посвідчує право користування цією ділянкою, то у відповідності до вищевказаної норми Земельного кодексу України права користування земельною ділянкою в нього не виникло.

З 01.01.2002 року набрав чинності Земельний кодекс України в редакції закону № 2768-III від 25.10.2001 року (далі Земельний кодекс України), положеннями якого не передбачено надання на праві постійного користування земельних ділянок громадянам та юридичним особам, заснованим на приватній формі власності (стаття 92).

Пунктом 1 Розділу Х «Перехідні положення» Земельного кодексу України встановлено, що рішення про надання в користування земельних ділянок, а також про вилучення (викуп) земель, прийняті відповідними органами, але не виконані на момент введення у дію цього Кодексу, підлягають виконанню відповідно до вимог цього Кодексу.

Пунктами 4 та 5 Розділу Х «Перехідні положення» Земельного кодексу України встановлено, що матеріали погодження питань, повязаних з вилученням (викупом) земель, щодо яких на момент введення в дію цього Кодексу не прийнято відповідних рішень, підлягають розгляду відповідно до цього Кодексу. Право на проведення розвідувальних робіт на земельних ділянках за дозволами, одержаними до введення в дію цього Кодексу, зберігається до закінчення строку, обумовленого дозволами.

Таким чином, до спірних правовідносин підлягає застосуванню пункт 1 Розділу Х «Перехідні положення» Земельного кодексу України, оскільки прийняте 30.01.1996 року рішення XVII сесії ІІ демократичного скликання Коломийської районної ради про надання в користування позивачу земельної ділянки є невиконаним на момент введення у дію Земельного кодексу України.

У звязку з цим, реалізація позивачем права на користування землею може бути здійснена у відповідності до вимог чинного Земельного кодексу України, при цьому суд вважає за необхідне вказати на те, що застосування до спірних правовідносин вищевказаної норми не позбавляє позивача підстави для реалізації наданого йому права землекористування, якою є рішення XVII сесії ІІ демократичного скликання Коломийської районної ради та не припиняє дію розпорядження за №145 від 04.04.2008 року Коломийської районної державної адміністрації про надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки.

Відповідно до пункту 1.12. Інструкції про порядок складання, видачі, реєстрації і зберігання державних актів на право приватної власності на землю, право колективної власності на землю, право власності на землю і право постійного користування землею, договорів на право тимчасового користування землею (в тому числі на умовах оренди) та договорів оренди землі, затвердженої наказом Державний комітет України по земельних ресурсах за №43 від 04.05.1999 року складання державного акта на право власності на земельну ділянку або право постійного користування земельною ділянкою при передачі або наданні земельних ділянок громадянам, підприємствам, установам, організаціям та обєднанням громадян всіх видів проводиться після перенесення в натуру (на місцевість) меж земельної ділянки та закріплення їх довгостроковими межовими знаками встановленого зразка за затвердженим в установленому порядку проектом відведення цієї ділянки.

У звязку із неможливістю перенесення в натуру (на місцевість) меж земельної ділянки та закріплення їх довгостроковими межовими знаками встановленого зразка, що обумовлена відсутністю затвердженого в установленому порядку проекту відведення земельної ділянки позивачу, є неможливим здійснення видачі позивачу державного акту на зазначену ним земельну ділянку.

Посилання позивача на рішення Конституційного Суду України від 22.09.2005 року №5-рп/2005 в справі щодо відповідності Конституції України положень статті 92, пункту 6 розділу Х Земельного кодексу України не обґрунтовує позовних вимог, оскільки до спірних правовідносин не підлягає застосуванню та не застосовується відповідачем положення пункту 6 розділу Х Земельного кодексу України, яке визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним).

За таких обставин, враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги Фермерського господарства «Трембіта» до Управління Державного комітету України із земельних ресурсів У коломийському районі Івано-Франківської області про зобовязання видати державний акт на право постійного користування земельною ділянкою, площею 11 га із земель фермерського запасу Верхньовербізької сільської ради Коломийського району Івано-Франківської області є необґрунтованими, а позов таким, що до задоволення не підлягає.

На підставі статті 124 Конституції України, керуючись статтями 158-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд ,-

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні позову відмовити.

В задоволенні позову Фермерського господарства «Трембіта» до Управління Державного комітету України із земельних ресурсів У коломийському районі Івано-Франківської області про зобовязання видати державний акт на право постійного користування земельною ділянкою, площею 11 га із земель фермерського запасу Верхньовербізької сільської ради Коломийського району Івано-Франківської області відмовити.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку. Відповідно до статті 186 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Апеляційна скарга подається до Львівського апеляційного адміністративного суду через Івано-Франківський окружний адміністративний суд.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого Кодексом адміністративного судочинства України, якщо таку скаргу не було подано.

Суддя: Остап'юк С.В.

Постанова складена в повному обсязі 22.11.2011 року.