Справа № 423/1358/15-а
Суддя: Мазур М. В.
Дата ухвалення: 2015-12-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 423/1358/15-а
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 грудня 2015 р. м. Попасна

Попаснянський районний суд Луганської області в складі головуючого судді Мазура М.В., при секретарі судового засідання Соловйовій О.І., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Попасна адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до адміністративної комісії виконавчого комітету Попаснянської міської ради Луганської області про скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності,

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до суду з вищезазначеним позовом, в якому просив скасувати постанову адміністративної комісії виконкому Попаснянської міської ради від 05 листопада 2015 року №25 про накладення на нього адміністративного стягнення у вигляді штрафу у розмірі 510 грн. за порушення ч.2 ст. 156 КУпАП. Позов мотивовано тим, що згідно оскаржуваної постанови 23.10.2015 року о 23 год. 30 хв. в магазині «Любимий» по вул.Миру, 142, м.Попасна, позивач продав пиво «Оболонь» 2,5 л. 4-5% громадянину ОСОБА_2, чим порушив п.1 рішення виконкому Попаснянської міської ради №117 від 18.10.2013 року, чим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.2 ст.156 КУпАП. Позив вважає зазначену постанову незаконною, оскільки її винесено з порушенням вимог статей 33-35 (не враховано дані про особу правопорушника при накладенні адміністративного стягнення), 278 (не проведено підготовку до розгляду справи), 280 (не зясовано всі обставини, які необхідні для розгляду справи), 283 (не дотримано вимог до форми постанови) КУпАП. Крім того, позивач вважає, що в його діях відсутній склад адміністративного правопорушення, оскільки ч.2 ст.156 КУпАП передбачає адміністративну відповідальність лише за порушення працівником підприємства (організації) торгівлі або громадського харчування правил торгівлі пивом, зокрема, торгівля пивом (крім безалкогольного) «в інших місцях, визначених рішенням відповідного органу місцевого самоврядування, як таких, де роздрібна торгівля пивом (крім безалкогольного), алкогольними, слабоалкогольними напоями або тютюновими виробами заборонена», проте дію п.1 рішення виконкому Попаснянської міської ради №117 від 18.10.2013 року було зупинено рішенням виконкому №62 від 07.05.2014 р., до того ж, рішення виконкому Попаснянської міської ради №117 від 18.10.2013 року було прийнято є незаконним з огляду на те, закон передбачає можливість обмеження продажу алкогольних напоїв тільки на час проведення масових заходів, а не на постійній основі.

У судовому засіданні позивач підтримав заявлені вимоги, надавши аналогічні пояснення, при цьому сам факт продажу пива за викладених в оскаржуваній постанові обставин позивач визнав достовірним.

Представник відповідача у судовому засіданні проти задоволення позову заперечив, оскільки, на його думку, адміністративна комісія прийняла законне рішення, без порушень норм КУпАП в процесі розгляду, крім того, дію п.1 рішення виконкому Попаснянської міської ради №117 від 18.10.2013 року було відновлено рішенням виконкому від 24.06.2014 №79 і на даний момент воно є чинним.

Вислухавши позиції сторін, дослідивши письмові матеріали справи, суд приходить до наступних висновків.

Відповідно до ч. 3 ст.72 КАС України обставини, які визнаються сторонами, можуть не доказуватися перед судом, якщо проти цього не заперечують сторони і в суду не виникає сумніву щодо достовірності цих обставин та добровільності їх визнання.

Враховуючи те, що факт продажу пива «Оболонь» 2,5 л. 4-5% ОСОБА_1 в магазині «Любимий» 23.10.2015 року о 23 год. 30 хв. був добровільно визнаний сторонами, суд вважає його встановленим.

Оцінюючи аргументи позивача про порушення вимог статей 33-35 (не враховано дані про особу правопорушника при накладенні адміністративного стягнення), 278 (не проведено підготовку до розгляду справи), 280 (не зясовано всі обставини, які необхідні для розгляду справи), 283 (не дотримано вимог до форми постанови) КУпАП, суд приходить до висновку, що вони є необґрунтованими. По-перше, позивачу призначено мінімальне покарання, передбачене санкцією ч.2 ст.156 КУпАП, а тому суд не знаходить ознак того, що відповідач не врахував даних про особу позивача при накладенні на останнього адміністративного стягнення. По-друге, під час судового розгляду судом не встановлено жодних ознак порушення вимог ст.278 КУпАП щодо підготовки до розгляду справи, зокрема, справу було розглянуто компетентним органом, протокол про адміністративне правопорушення складено правильно, позивача було повідомлено про розгляд справи і він був присутнім під час розгляду цієї справи, а також надав адміністративній комісії свої заперечення. По-третє, судом також не встановлено порушень ст. 280 КУпАП. По-четверте, постанова про накладення адміністративного стягнення на позивача відповідає формальним вимогам, передбаченим у ст.283 КУпАП.

Суд відхиляє аргумент позивача стосовно того, що дію п.1 рішення виконкому Попаснянської міської ради №117 від 18.10.2013 року було зупинено рішенням виконкому №62 від 07.05.2014 р., оскільки відповідачем було надано доказ того, що дію цього пункту було відновлено рішенням виконкому Попаснянської міської ради від 24.06.2014 №79.

У частині аргументів позивача щодо незаконності рішення виконкому Попаснянської міської ради №117 від 18.10.2013 року про обмеження продажу пива та алкогольних напоїв у нічний час, суд виходить з наступного.

Частина 2 ст.156 КУпАП передбачає адміністративну відповідальність за порушення працівником підприємства (організації) торгівлі або громадського харчування правил торгівлі пивом, у тому числі за торгівлю пивом (крім безалкогольного) «в інших місцях, визначених рішенням відповідного органу місцевого самоврядування, як таких, де роздрібна торгівля пивом (крім безалкогольного), алкогольними, слабоалкогольними напоями або тютюновими виробами заборонена».

При цьому рішенням виконкому Попаснянської міської ради №117 від 18.10.2013 року заборонено роздрібну реалізацію алкогольних напоїв, слабоалкогольних напоїв і пива (крім безалкогольного) на території міста Попасна у тимчасових спорудах торговельного, соціально-культурного чи іншого призначення для здійснення підприємницької діяльності, стаціонарних обєктах торгівлі, крім закладів ресторанного господарства, у період з 23.00 години до 07.00 години кожного дня, враховуючи вихідні та свята.

Як зазначено у вступній частині цього рішення, його було прийнято за пропозицією Попаснянського РВ ГУМВС України в Луганській області на підставі статей 140, 146 Конституції України, підпунктів 1-4 п. «б» ст. 30 Закону України «Про місцеве самоврядування», ст. 15-3 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів», ст.24 Закону України «Про забезпечення санітарного та епідеміологічного благополуччя населення», Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо обмеження споживання і продажу пива та слабоалкогольних напоїв», Закону України «Про засади державної регуляторної політики у сфері господарсько діяльності», п.9 Правил роздрібної торгівлі алкогольними напоями, затверджених постановою КМУ від 30 липня 1996 року №854, постанови КМУ від 15.06.2006 р. №833 «Про затвердження Порядку провадження торговельної діяльності та правил торговельного обслуговування населення».

Суд враховує той факт, що не дивлячись на те, що рішення виконкому Попаснянської міської ради №117 від 18.10.2013 року було прийнято понад 2 роки, воно не було оскаржено зацікавленими особами в судовому порядку, хоча така можливість передбачена чинним законодавством. У той же час у даному провадженні розглядається позовна заява про скасування рішення адміністративної комісії про накладення адміністративного стягнення, у звязку з чим суд не вирішує питання щодо законності або незаконності рішення виконкому Попаснянської міської ради №117 від 18.10.2013 року, але повинен дослідити чи утворювали ч. 2 ст.156 КУпАП у системному поєднанні з рішенням виконкому Попаснянської міської ради №117 від 18.10.2013 року достатню правову підставу для притягнення позивача до адміністративної відповідальності.

Як зазначив Європейський суд з прав людини у рішенні «Вєренцов проти України» від 11 квітня 2013 року, гарантія, встановлена у статті 7 Конвенції, що є істотним елементом верховенства права, посідає визначне місце у системі захисту за Конвенцією. Ця гарантія має тлумачитися та застосовуватися, як це випливає з її предмета і цілі, у такий спосіб, щоб забезпечувати ефективний захист від свавільного переслідування, засудження та покарання. Відповідно вона втілює, у загальних визначеннях, принцип, за яким лише закон може визначати злочин та передбачати покарання. Зокрема, забороняючи поширювати сферу застосування існуючих покарань за правопорушення на дії, що до цього не вважалися кримінальними правопорушеннями, воно також встановлює принцип, за яким кримінальне законодавство не повинно застосовуватися поширювально на шкоду обвинуваченого, наприклад, за аналогією. Говорячи про «закон», стаття 7 Конвенції посилається на те ж саме поняття, що й те, на яке посилається Конвенція будь-де у її тексті, - поняття, що охоплює як закони, так і прецеденти. Відповідно Суд завжди розумів термін «закон» у його «сутнісному» значенні, а не у «формальному». Таким чином, він включав до меж цього поняття як акти нижчого ніж закони рівня, так і неписане право. У підсумку, «закон» - це чинне положення, розтлумачене компетентними судами. Більш того, термін «закон» несе якісні вимоги, включно із тими, що стосуються доступності та передбачуваності. Ці якісні вимоги повинні бути дотримані як у розрізі визначення правопорушення, так і покарання, яке це правопорушення тягне за собою. Особа повинна знати із тексту відповідного положення та, у разі необхідності, за допомогою його тлумачення судами, які дії та бездіяльність призводять до кримінальної відповідальності та яке покарання буде призначено за дію та/або бездіяльність, про яку йдеться. Більш того, закон відповідатиме вимозі «передбачуваності», навіть якщо особа має звернутися за відповідною юридичною консультацією для того, щоб оцінити, у тій мірі, що є розумною за цих обставин, наслідки, до яких може призвести ця дія.

Застосувавши указані стандарти до цієї справи, суд приходить до висновку, що закон у даному випадку відповідав вимогам якості та «передбачуваності», оскільки системне тлумачення ч. 2 ст.156 КУпАП і рішення виконкому Попаснянської міської ради №117 від 18.10.2013 року дає чітке уявлення про наслідки вчинення відповідних дій, зокрема, про можливість притягнення до адміністративної відповідальності. При цьому указане рішення виконкому не є очевидно незаконним, а тому, якщо позивач або його роботодавець були переконані у його незаконності, то вони мали достатній час і правові можливості оскаржити це рішення в суді, а не продовжувати діяти всупереч його положенням під загрозою притягнення до юридичної відповідальності.

Таким чином, суд відхиляє посилання позивача на незаконність рішення виконкому Попаснянської міської ради №117 від 18.10.2013 року як на підставу скасування рішення адміністративної комісії про накладення адміністративного стягнення.

На підставі викладеного у задоволенні позову слід відмовити за необґрунтованістю.

Керуючись ст.ст. 2, 8, 11, 18, 19, 69-71, 105, 160-163, 171-2 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

У задоволенні позову ОСОБА_1 до адміністративної комісії виконавчого комітету Попаснянської міської ради Луганської області про скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності відмовити за необґрунтованістю.

Відповідно до ч. 3 ст. 160 КАС України, у повному обсязі постанова складена 04.12.2015 року.

Постанова суду може бути оскаржена до Донецького апеляційного адміністративного суду через Попаснянський районний суд Луганської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 КАС України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 КАС України, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Постанова суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Суддя М.В. Мазур