Справа № 2а-16045/11/2070
Суддя: Штульман І.В.
Дата ухвалення: 2015-11-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 листопада 2015 року м. Київ К/9991/30951/12

Вищий адміністративний суд України в складі колегії суддів:

головуючого:Штульман І.В. (доповідач),
суддів:Малиніна В.В.,
Олексієнка М.М.,

розглянувши в касаційній інстанції в порядку письмового провадження справу за позовом ОСОБА_1 до Харківського прикордонного загону Східного регіонального управління Державної прикордонної служби України про зобов`язання вчинити певні дії, за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Харківського окружного адміністративного суду від 15 лютого 2012 року та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 12 квітня 2012 року,

встановив:

У грудні 2011 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом, у якому, після уточнення у лютому 2012 року позовних вимог, просив зобов`язати Харківський прикордонний загін Східного регіонального управління Державної прикордонної служби України зарахувати йому до вислуги років військової служби період навчання у Київському суворовському військовому училищі з 15 серпня 1990 року по 14 червня 1992 року.
Постановою Харківського окружного адміністративного суду від 15 лютого 2012 року, залишеною без змін ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 12 квітня 2012 року, в задоволенні позовних вимог відмовлено.
У касаційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, просить Вищий адміністративний суд України скасувати постанову Харківського окружного адміністративного суду від 15 лютого 2012 року та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 12 квітня 2012 року і прийняти нове рішення про задоволення позовних вимог.
Касаційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.
Згідно частини 1 статті 220 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі і не може досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні, та вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.
Судами встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в період з 15 серпня 1990 року по 14 червня 1992 року навчався у Київському суворовському військовому училищі.
18 лютого 2011 року позивач звернувся до начальника Харківського прикордонного загону Східного регіонального управління Державної прикордонної служби України, де проходив службу на посаді заступника начальника відділу з персоналу відділу прикордонної служби «Харків-аеропорт», з рапортом, у якому просив зарахувати йому до вислуги років військової служби період навчання у Київському суворовському військовому училищі з 15 серпня 1990 року по 14 червня 1992 року.
Листом від 28 лютого 2011 року № 10/1316 відповідач повідомив ОСОБА_1 про відмову йому в зарахуванні до вислуги років військової служби навчання у Київському суворовському військовому училищі з 15 серпня 1990 року по 14 червня 1992 року, зазначивши, що до вислуги років позивачеві був зарахований період навчання у вказаному закладі з 12 травня 1992 року по 14 червня 1992 року.
Так, на час вступу позивача у Київське суворовське військове училище діяло Положення про суворовські, нахімовське військово-морське і військово-музичне училища, затверджене наказом Міністра оборони СРСР від 9 липня 1981 року № 150, за приписами якого час навчання у цих училищах не підлягав зарахуванню у строк дійсної військової служби.
12 травня 1992 року введено в дію Закон України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25 березня 1992 року № 2232-XII (далі Закон № 2232-XII). Згідно зі статтею 24 цього Закону початком перебування на військовій службі вважався, зокрема, й день прибуття на навчання до військово-навчального закладу (військового ліцею), вказаний у приписі, виданому військовим комісаріатом, для допризовників, призовників і військовозобов`язаних.
В новій редакції цього Закону, яка набрала чинності 31 липня 1999 року і, з відповідними змінами, діяла на час вирішення цього спору, стаття 24 вже не пов`язує початок перебування на військовій службі з днем прибуття на навчання до військово-навчального закладу (військового ліцею). Зазначена норма Закону передбачає, що початком проходження військової служби є: день відправлення у військову частину з районного (міського) військового комісаріату для громадян, призваних на строкову військову службу; день зарахування до списків особового складу військової частини (військового навчального закладу, установи тощо) для громадян, прийнятих на військову службу за контрактом; день призначення на посаду курсанта вищого військового навчального закладу, військового навчального підрозділу вищого навчального закладу для громадян, які не проходили військову службу, та військовозобов`язаних.
Частиною 4 статті 2 Закону № 2232-XII було визначено виключний перелік видів військової служби: строкова військова служба; військова служба за контрактом осіб рядового, сержантського і старшинського складу; військова служба (навчання) курсантів (слухачів) вищих військових навчальних закладів, а також вищих навчальних закладів, які мають у своєму складі військові інститути, факультети військової підготовки, кафедри військової підготовки; військова служба за контрактом осіб офіцерського складу; військова служба за призовом осіб офіцерського складу.
Крім того, за змістом згаданої вище статті, необхідною умовою прийняття на військову службу є, зокрема, досягнення громадянином України відповідного віку, передбаченого статтею 15 цього Закону.
Виходячи із встановлених судами обставин цієї справи та норм законодавства, колегія суддів Вищого адміністративного суду України погоджується із висновком судів попередніх інстанцій про відсутність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 .
Доводи, викладені в касаційній скарзі, не спростовують встановлених судами обставин справи та їх висновку про відмову в задоволенні позовних вимог.
Згідно статті 224 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили порушень норм матеріального і процесуального права при

ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій. Не може бути скасовано судове рішення з мотивів порушення судом норм процесуального права, якщо це не призвело і не могло призвести до неправильного вирішення справи.
Керуючись статтями 220, 222, 223, 224, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

у х в а л и в :

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Постанову Харківського окружного адміністративного суду від 15 лютого 2012 року та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 12 квітня 2012 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Харківського прикордонного загону Східного регіонального управління Державної прикордонної служби України про зобов`язання вчинити певні дії залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили через п`ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі, і може бути переглянута Верховним Судом України з підстав, у строк та у порядку, визначеними статтями 237-2391 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий: Штульман І.В.

Судді: Малинін В.В.

Олексієнко М.М.