Справа № 2-а-284/2010
Суддя: Муранова-Лесів І. В.
Дата ухвалення: 2010-02-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Бориспільський міськрайонний суд Київської області
Справа № 2 а 284 / 2010 року
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.02. 2010 року 8 годин 35 хвилин Бориспільський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого судді - І.В. Муранової

при секретарі - О.В. Бондаренко,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Борисполі Київської області адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в м. Бориспіль Київської області про стягнення щомісячної державної соціальної допомоги дітям війни, -

В С Т А Н О В И В :

27.01.2010 року ОСОБА_1 звернулась до Бориспільського міськрайонного суду з даним адміністративним позовом, посилаючись на те, що відповідно до cт. 1 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» вона є дитиною війни та згідно зі ст. 6 зазначеного закону з 1 січня 2006 року їй мала виплачуватись щомісячна соціальна допомога в розмірі 30 відсотків мінімальної пенсії за віком, яка відповідно до ст. 28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне забезпечення» встановлюється у розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність. Разом з тим, в 2006-2007 роках позивач не отримувала соціальної допомоги взагалі, а у 2008 році отримує лише 10 % затвердженого прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, а не 30 %, як передбачено ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни».

Управління Пенсійного фонду в м. Бориспіль Київської області відмовило їй в перерахунку соціальної допомоги. Позивач вважає, що з урахуванням розміру прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначених Законами України «Про Державний бюджет України на 2006 рік», Законом України «Про Державний бюджет на 2007 рік» та Законом України «Про Державний бюджет на 2008 рік» та фактично виплаченої їй в 2008 році допомоги сума недоотриманої соціальної допомоги за 2006, 2007, 2008 роки складає 3891 гривень 90 копійок. Вона вважає, що її права на отримання соціальної допомоги у визначеному законом розмірі були обмежені внаслідок прийняття неконституційних нормативних актів, про що їй стало відомо лише після отримання відповіді на її письмове звернення до Управління Пенсійного фонду України в м. Бориспіль Київської області.

Позивач просить суд відновити пропущений строк для звернення до суду за захистом порушених прав, свобод та інтересів як «Дитині війни» за період з 01.01.2006 року по 31.12.2007 року та визнати неправомірною відмову Управління Пенсійного фонду України в м. Бориспіль Київської області в перерахунку соціальної допомоги, передбаченої статтею 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» та зобовязати відповідача нарахувати недоплачену як дитині війни щомісячну державну соціальну допомогу за період з 01.01.2006 року по 31.12.2008 року в сумі 3891 гривня 90 копійок.

В судове засідання позивач не зявилась. Позивач подала письмову заяву, відповідно до якої позовні вимоги повністю підтримав та просила справу розглянути без її присутності.

Представник Управління Пенсійного фонду України в м. Бориспіль Київської області в судове засідання не зявився, про час та місце розляду відповідач був повідомлений належним чином, надав письмове заперечення на адміністративний позов, відповідно до якого позовні вимоги не визнає. Згідно з письмовими запереченнями, наданими відповідачем, Управління Пенсійного фонду України в м. Бориспіль Київської області вважає, що позивачем пропущений строк звернення з позовом до суду, що є підставою для відмови в позові, а також, що згідно з чинним законодавством не був визначений механізм проведення відповідних виплат, передбачених ст.6 Закону України „Про соціальний захист дітей війни. Вони також вважають суттєвим, що відповідно до ст. 28 Закону України „Про загальнообовязкове державне пенсійне забезпечення мінімальний розмір пенсії за віком застосовується виключно для визначення розміру пенсій, призначених відповідно до цього Закону, а також, що відповідно до вимог ст. 7 Закону України „Про соціальний захист дітей війни фінансове забезпечення державних соціальних гарантій здійснюється за рахунок коштів державного бюджету, а не з бюджету Пенсійного фонду України.

Дослідивши письмові заяви сторін, матеріали даної адміністративної справи, суд вважає, що в позові необхідно відмовити, з наступних підстав.

Позивач ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 є дитиною війни, що підтверджується Законом України «Про соціальний захист дітей війни» від 18.07.2004 №2195-ІУ, який набув чинності з 01.01.2006 року, в якому визначено, що дитиною війни є особа, яка є громадянином України та якій на час закінчення (2 вересня 1945 року) Другої світової війни було менше 18 років.

Відповідно до ст. 6 вказаного Закону дітям війни пенсії або щомісячне довічне грошове утримання чи державна соціальна допомога, що виплачується замість пенсії, підвищуються на 30 відсотків мінімальної пенсії за віком.

Відповідач не заперечує того факту, що позивач є дитиною війни і має право на отримання підвищення пенсії згідно Закону України «Про соціальний захист дітей війни».

Відповідно до Положення про Пенсійний фонд України затвердженого Указом Президента України від 01.03.2001 № 121/2001 Пенсійний фонд України є центральним органом виконавчої влади, що здійснює керівництво та управління солідарною системою загальнообов'язкового державного пенсійного страхування, провадить збір, акумуляцію та облік страхових внесків, призначає пенсії та готує документи для їх виплати, забезпечує своєчасне і в повному обсязі фінансування та виплату пенсій, допомоги на поховання, інших соціальних виплат, які згідно із законодавством здійснюються за рахунок коштів Пенсійного фонду України, здійснює контроль за цільовим використанням коштів Пенсійного фонду України. Діяльність Пенсійного фонду України спрямовується та координується Кабінетом Міністрів України через Міністра праці та соціальної політики України.

Дію ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» було зупинено на 2006 рік згідно п. 17 ст. 77 Закону України „Про Державний бюджет України на 2006 рік №3235-ІV від 20.12.2005.

Законом України „Про внесення змін до Закону України „Про Державний бюджет України на 2006 рік від 19.01.2006 №3367-ІУ п. 17 статті 77 було виключено, тобто відновлено дію ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» та ст. 110 Закону України «Про Державний бюджет України на 2006 рік» було викладено в новій редакції відповідно до якої пільги дітям війни, передбачені статтею 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни», - запроваджуються у 2006 році поетапно, за результатами виконання бюджету у першому півріччі, у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України за погодженням з Комітетом Верховної Ради України з питань бюджету.

Дію ст. 6 Закону «Про соціальний захист дітей війни» було також зупинено на 2007 рік відповідно до п. 12 ст. 71 Закону України «Про Державний бюджет України на 2007 рік» №489-V від 19.12.2006 з урахуванням ст. 111 цього Закону - у 2007 році підвищення до пенсії або щомісячного довічного грошового утримання чи державної соціальної допомоги, яка виплачується замість пенсії, відповідно до статті 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» виплачується особам, які є інвалідами (крім тих, на яких поширюється дія Закону України „Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту), у розмірі 50 відсотків від розміру надбавки, встановленої для учасників війни.

Проте, Рішенням Конституційного Суду України від 09.07.2007 № 6-рп/2007 зупинення дії статті 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» на 2007 рік, передбачене пунктом 12 статті 71 Закону України «Про Державний бюджет України на 2007 рік» визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним).

Підпунктом 2 п. 41 Розділом ІІ Закону України «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 28.12.2007 №107-УІ, ст.6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» було викладено у новій редакції: «дітям війни (крім тих, на яких поширюється дія Закону України „Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту) до пенсії або щомісячного довічного грошового утримання чи державної соціальної допомоги, що виплачується замість пенсії, виплачується підвищення у розмірі надбавки, встановленої для учасників війни. Ветеранам війни, які мають право на отримання підвищення до пенсії або щомісячного довічного грошового утримання чи державної соціальної допомоги, що виплачується замість пенсії, відповідно до цього Закону та Закону України „Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту дане підвищення провадиться за їх вибором згідно з одним із законів»

Згідно з Рішенням Конституційного Суду України від 22.05.2008 р. N 10-рп/2008 зміни, внесені підпунктом 2 пункту 41 розділу II Закону України «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України» визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними).

Відповідно до ст. 7 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» фінансове забезпечення державних соціальних гарантій здійснюється за рахунок Державного бюджету України, а не за рахунок бюджету Пенсійного фонду України. За умови відсутності у державному бюджеті коштів на виплату щомісячних надбавок дітям війни це створює ситуацію правової невизначеності стосовно джерела коштів, з яких має виплачуватися зазначена надбавка. Однак, в той же час, на думку суду, це не може бути підставою для порушення прав громадян на соціальний захист, в тому числі й на отримання надбавки до пенсії, яка прямо передбачена законом.

Суд виходить з того, що реалізація особою права, що пов'язане з отриманням бюджетних коштів, яке базується на спеціальних та чинних на час виникнення спірних правовідносин нормативно-правових актів законодавства, не може бути поставлена у залежність від бюджетних асигнувань, тобто посилання органами державної влади на відсутність коштів як на причину невиконання своїх зобов'язань судом не приймається до уваги.

Правовідносини, що виникають в процесі реалізації права на отримання надбавки до пенсії основані на принципі юридичної визначеності. Зазначений принцип не дозволяє державі посилатися на відсутність певного нормативного акта, який визначає механізм реалізації прав та свобод громадян, закріплених у конституційних та інших актах.

Як зазначено у Рішенні Конституційного Суду України від 11 жовтня 2005 року № 8-рп/2005 (справа про рівень пенсії і щомісячного довічного грошового утримання) зміст прав і свобод людини - це умови і засоби, які визначають матеріальні та духовні можливості людини, необхідні для задоволення потреб її існування і розвитку. Обсяг прав людини - це кількісні показники відповідних можливостей, які характеризують його множинність, величину, інтенсивність і ступінь прояву та виражені у певних одиницях виміру.

Звуження змісту прав і свобод означає зменшення ознак, змістовних характеристик можливостей людини, які відображаються відповідними правами та свободами, тобто якісних характеристик права. Звуження обсягу прав і свобод - це зменшення кола суб'єктів, розміру території, часу, розміру або кількості благ чи будь-яких інших кількісно вимірюваних показників використання прав і свобод, тобто їх кількісної характеристики.

Враховуючи те, що позивач є дитиною війни, вона наділена державою певним правовим статусом, який включає в себе й право на додатковий соціальний захист, зокрема право на отримання надбавки до пенсії.

Наділивши дітей війни зазначеною соціальною гарантією, держава таким чином взяла на себе публічне зобов'язання забезпечити належний матеріальний рівень осіб, які є дітьми війни.

Відповідно до статті 22 Конституції України конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Відповідно до ч. 3 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ч. 2 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Враховуючи вищенаведене, суд прийшов до висновку, що відповідачем - субєктом владних повноважень не доведена правомірність не нарахування та не виплати підвищення до пенсії на 30 відсотків мінімальної пенсії за віком відповідно до ст. 6 «Про соціальний захист дітей війни».

Зі змісту ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» слідує, що за основу нарахування державної соціальної допомоги дітям війни береться мінімальна пенсія за віком, розмір якої згідно чинного законодавства визначається лише за правилами, передбаченими ч.1 ст.28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Так, в ч.1 ст. 28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» зазначено, що при наявності у чоловіків 25, а у жінок 20 років страхового стажу мінімальний розмір пенсії за віком встановлюється в розмірі прожиткового мінімум для осіб, які втратили працездатність.

Суд не бере до уваги положення ч.3 ст.28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», з якої випливає, що мінімальний розмір пенсії за віком, встановлений абзацом першим частини першої цієї статті, застосовується виключно для визначення розмірів пенсій, призначених згідно з цим Законом, оскільки наявність такої норми та відсутність іншого мінімального розміру пенсії за віком не є підставою для відмови в реалізації позивачем конституційної гарантії та права на отримання державної соціальної допомоги, виходячи в розміру мінімальної пенсії за віком, що передбачено ст.6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни».

Враховуючи, що відповідно до ч. 1 ст. 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» мінімальний розмір пенсії за віком встановлюється в розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом, то новий мінімальний розмір пенсії за віком залежить від нового розміру прожиткового мінімуму.

Оскільки позивач має право на державну соціальну допомогу, яку слід визначати з мінімальної пенсії за віком, яка встановлюється в розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, то в разі збільшення розміру цього прожиткового мінімуму перерахунок державної соціальної допомоги позивачеві повинен проводитись виходячи з нового розміру мінімальної пенсії за віком.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з положеннями частини четвертої статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України у разі невідповідності нормативно-правового акта Конституції України, закону України, міжнародному договору, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України, або іншому правовому акту, суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу.

Отже, за конституційними нормами, виходячи з пріоритетності законів над підзаконними актами, суд прийшов до висновку, що при визначенні розміру державної соціальної допомоги позивачеві застосуванню підлягають ст.6 Закону України „Про соціальний захист дітей війни в редакції закону від 18.11.2004 року, та ч.1 ст.28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», а також Закон України „Про Державний бюджет України на відповідний рік в частині встановленого розміру прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність.

Стосовно позовних вимог щодо нарахування та виплати позивачу пенсій на за 2005-2008 роки, суд звертає увагу на те, що відповідно до ч. 1, 2 ст. 99 КАС України адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється річний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася, або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач не зверталась до суду із заявами про перерахунок і виплату недоотриманої державної соціальної допомоги за 2006-2008 роки, щодо розміру якої була обізнана. Крім того, норми законодавства, на які посилається позивач як на підставу своїх вимог, є загальновідомими та діяли у період отримання позивачем допомоги.

Відповідно до частини 1 статті 100 Кодексу адміністративного судочинства України пропущення строку звернення до адміністративного суду є підставою для відмови у задоволенні адміністративного позову за умови, якщо на цьому наполягає одна із сторін.

На підставі наведеного, суд дійшов до висновку, що в задоволенні позову ОСОБА_1 необхідно відмовити, оскільки позивачем пропущенний строк звернення до адміністративного суду.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 2, 11, 69, 71, 86,99,100, 128, 158-163, 186 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Відмовити в задоволенні позову ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в м. Бориспіль Київської області про стягнення щомісячної державної соціальної допомоги дітям війни.

Постанова суду може бути оскаржена до Київського апеляційного адміністративного суду через Бориспільський міськрайонний суд шляхом подачі заяви про апеляційне оскарження постанови суду протягом десяти днів з дня її проголошення та наступної подачі апеляційної скарги на постанову суду протягом двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження.

Суддя І.В. Муранова