Справа № 815/2224/14
Суддя: Бухтіярова І.О.
Дата ухвалення: 2015-12-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"02" грудня 2015 р. м. Київ К/800/30695/15

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі Бухтіярової І.О., Костенка М.І., Островича С.Е.,
за участю секретаря судового засідання Бовкуна В.В.,

представника позивача Князєвої Я.Є.,

представника відповідача-1 Гусарової А.В.,

представника відповідача-2 Костюка М.А.,

розглянувши у судовому засіданні в режимі відеоконференції касаційні скарги Головного управління Державної казначейської служби України в Одеській області та Державної податкової інспекції у Суворовському районі м. Одеси Головного управління Міндоходів в Одеській області

на постанову Одеського окружного адміністративного суду від 27.05.2014 року

та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 20.05.2015 р.

у справі № 815/2224/14

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Пуратос Україна» (далі - позивач, ТОВ «Пуратос Україна»)

до Державної податкової інспекції у Суворовському районі м. Одеси Головного управління Міндоходів в Одеській області (далі - відповідач-1, ДПІ у Суворовському районі м. Одеси)

та Головного управління Державної казначейської служби України в Одеській області (далі - відповідач-2, ГУ ДКСУ в Одеській області)

про стягнення бюджетного відшкодування, -

ВСТАНОВИЛА:

ТОВ «Пуратос Україна» звернулось у квітні 2014 року до суду з адміністративним позовом до відповідачів про стягнення суми податку на додану вартість, що підлягає бюджетному відшкодуванню за декларацією з податку на додану вартість за березень 2010 року у розмірі 1 746 585,00 гривень.

Постановою Одеського окружного адміністративного суду від 27.05.2014 року, залишеною без змін ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 20.05.2015 року, адміністративний позов задоволено.

Не погоджуючись з рішеннями судів попередніх інстанцій, відповідачі подали касаційні скарги, в яких просять скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Посилаються на порушення судами норм матеріального та процесуального права.

Позивач у своїх запереченнях на касаційну скаргу відповідача-1 зазначає, що рішення судів попередніх інстанцій є законними та обґрунтованими, прийнятими з дотриманням норм матеріального та процесуального права, вважає касаційну скаргу відповідача-1 необґрунтованою, а тому просить залишити касаційну скаргу без задоволення, а рішення судів першої та апеляційної інстанцій - без змін.

Відповідно до частини першої статті 220 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі і не може досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому засіданні та вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши та обговоривши доводи касаційних скарг, матеріали справи, перевіривши правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі, суд касаційної інстанції дійшов висновку, що касаційні скарги підлягають частковому задоволенню, з огляду на наступне.

Судами попередніх інстанцій встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 20.04.2010 року позивачем було подано до ДПІ у Суворовському районі м. Одеси податкову декларацію з податку на додану вартість за березень 2010 року, разом з додатками №1-№5, відповідно до якої сума, що підлягає бюджетному відшкодуванню, на рахунок платника у банку, становить 1 920 270,00 гривень.

В подальшому, у період з 31.05.2010 року по 04.06.2010 року відповідачем-1 проведено позапланову виїзну перевірку ТОВ «Пуратос Україна»» з питань достовірності нарахування суми бюджетного відшкодування податку на додану вартість на рахунок платника у банку за березень 2010 року, яка виникла за рахунок від'ємного значення з податку на додану вартість, що декларувалось у період з 01.02.2010 року по 31.03.2010 року, за результатами якої складено акт від 08.06.2010 року № 3158/23-6/34380367, яким зафіксовано встановлені перевіркою порушення позивачем вимог: пп. 7.7.1, пп. 7.7.2 п. 7.7 ст. 7 Закону України «Про податок на додану вартість», в результаті чого завищено суму бюджетного відшкодування за березень 2010 року на 1 746 585,00 гривень.

На підставі зазначеного акту перевірки відповідачем-1 винесено податкове повідомлення-рішення від 14.06.2010 року № /0, яким позивачу зменшено розмір бюджетного відшкодування суми податку на додану вартість на 1 746 585,00 гривень.

За результатами оскарження податкового повідомлення-рішення від 14.06.2010 року № /0 у судовому порядку, постановою Одеського апеляційного адміністративного суду від 14.11.2012 року у справі № 2-а-9021/10/1570, залишеною без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 03.03.2014 року, останнє визнано протиправним та скасовано.

В подальшому, 05.12.2013 року позивачем на ім'я начальника ДПІ у Суворовському районі м. Одеси Кузнєцової Л.М. надіслано лист з проханням щодо повернення суми бюджетного відшкодування з податку на додану вартість за березень 2010 у розмірі 1 746 585,00 гривень, на рахунок платника у банку, оскільки постанова Одеського апеляційного адміністративного суду від 14.11.2012 року у справі № 2-а-9021/10/1570 набрала законної сили та є обов'язковою для виконання.

За результатами розгляду вказаного звернення ТОВ «Пуратос Україна» відповідачем-1 29.01.2014 року надано відповідь, якою позивача повідомлено, що з резолютивної частини постанови Одеського апеляційного адміністративного суду від 14.11.2012 року у справі № 2-а-9021/10/1570 не вбачається обов'язку повернення сум бюджетного відшкодування на розрахунковий рахунок платника у банку.

Суди попередніх інстанцій задовольняючи позовні вимоги, дійшли висновку, що позовні вимоги ТОВ «Пуратос Україна» правомірні, документально підтверджені та обґрунтовані, відповідають чинному податковому законодавству, а отже підлягають задоволенню.

Суд касаційної інстанції вважає такий висновок судів першої та апеляційної інстанцій передчасним, та таким, що зроблений без всебічного та об'єктивного дослідження усіх обставин справи, при цьому колегія суддів виходить з наступного.

Положення п. 7.7 ст. 7 Закону України «Про податок на додану вартість», які за своєю суттю кореспондуються зі ст. 200 Податкового кодексу України (далі - ПК України), встановлюють, порядок визначення суми податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або відшкодуванню з Державного бюджету України (бюджетному відшкодуванню), та строки проведення розрахунків.

За змістом пп. 14.1.18 п.14.1 ст.14 ПК України бюджетне відшкодування - відшкодування від'ємного значення податку на додану вартість на підставі підтвердження правомірності сум бюджетного відшкодування податку на додану вартість за результатами перевірки платника, у тому числі автоматичне бюджетне відшкодування у порядку та за критеріями, визначеними у розділі V цього Кодексу.

За приписами п. 200.7 ст. 200 ПК України платник податку, який має право на отримання бюджетного відшкодування та прийняв рішення про повернення суми бюджетного відшкодування, подає відповідному контролюючому органу податкову декларацію та заяву про повернення суми бюджетного відшкодування, яка відображається у податковій декларації.

Відповідно до пунктів 200.12 та 200.13 ст. 200 ПК України орган державної податкової служби зобов'язаний у п'ятиденний строк після закінчення перевірки подати органу Державного казначейства України висновок із зазначенням суми, що підлягає відшкодуванню з бюджету. На підставі отриманого висновку відповідного органу державної податкової служби орган Державного казначейства України видає платнику податку зазначену в ньому суму бюджетного відшкодування шляхом перерахування коштів з бюджетного рахунка на поточний банківський рахунок платника податку в обслуговуючому банку протягом п'яти операційних днів після отримання висновку органу державної податкової служби.

Відповідно до абз.2 п. 200.15 ст. 200 ПК України після закінчення процедури адміністративного або судового оскарження контролюючий орган протягом п'яти робочих днів, що настали за днем отримання відповідного рішення, зобов'язаний подати органу, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів висновок із зазначенням суми податку, що підлягає відшкодуванню з бюджету.

Постановою Верховного Суду України від 16.09.2015 у справі № 21-881а15 за позовом ПАТ «Донагроімпекс» до державної податкової інспекції у Ворошиловському районі м. Донецька Головного управління Міністерства доходів і зборів України у Донецькій області, Головного управління Державної казначейської служби України в Донецькій області, Управління Державної казначейської служби у м. Донецьку Донецької області про стягнення бюджетної заборгованості з податку на додану вартість, у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Так, судова палата в адміністративних справах Верховного Суду України дійшла висновку, що відшкодування з Державного бюджету України ПДВ є виключними повноваженнями податкових органів та органів державного казначейства, а відтак суд не може підміняти державний орган і вирішувати питання про стягнення такої заборгованості. Верховний Суд України у постанові зазначає, що в цьому випадку правильним способом захисту позивача є вимога про зобов'язання відповідача до виконання покладених на нього Законом і підзаконними актами обов'язків щодо надання органу казначейства висновку щодо суми, яка підлягає відшкодуванню з бюджету.

Таким чином, колегія суддів вважає, що судам попередніх інстанції, враховуючи постанову Верховного Суду України від 16.09.2015 року у справі № 21-881а15, необхідно врахувати чи є належним способом захисту позивача вимоги, з якими він звернувся до суду за захистом своїх порушених прав, чи не є у нього наміру змінити позовні вимоги.

Враховуючи, що передбачені процесуальним законодавством межі перегляду справи в касаційній інстанції не дають їй права встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені попередніми судовими інстанціями, оскаржувані судові рішення у справі підлягають скасуванню з направленням справи на новий судовий розгляд до суду першої інстанції відповідно до ч. 2 ст. 227 Кодексу адміністративного судочинства України.

При новому розгляді, судам слід взяти до уваги вищезазначене та прийняти законне і обґрунтоване рішення відповідно до норм матеріального, процесуального права, надати належну правову оцінку обставинам у справі.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 122-1, 160, 167, 220-231 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Касаційні скарги Головного управління Державної казначейської служби України в Одеській області та Державної податкової інспекції у Суворовському районі м. Одеси Головного управління Міндоходів в Одеській області - задовольнити частково.

Постанову Одеського окружного адміністративного суду від 27.05.2014 року та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 20.05.2015 року у справі № 815/2224/14 - скасувати.

Справу направити на новий судовий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя: підпис (підпис) І.О. Бухтіярова
Судді: М.І. Костенко
Помічник судді підпис (підпис) С.Е. Острович