Справа № 2а-3355/11/0970
Суддя: Кафарський В.В.
Дата ухвалення: 2011-12-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"16" грудня 2011 р. Справа № 2a-3355/11/0970

м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський окружний адміністративний суд у складі:

Судді Кафарського В.В.

за участю секретаря Дубінської І.В.

представників:

від позивача: ОСОБА_1

від відповідача: не з"явився.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду адміністративну справу

за позовом: Публічного акціонерного товариства "Калуський ЗКУ"

до відповідача: Управління Пенсійного фонду України в м.Калуші та Калуському районі

про скасування рішення № 366 від 03.10.2011 р.,-

ВСТАНОВИВ:

18.10.2011 року Публічне акціонерне товариство "Калуський ЗКУ" (далі-відповідач) звернулось до суду з адміністративним позовом до Управління Пенсійного фонду України в м.Калуші та Калуському районі про скасування рішення № 366 від 03.10.2011 р.

14.11.2011 року представник відповідача подав суду клопотання про заміну відповідача у справі в зв"язку з тим, що відповідно до постанови Кабунету Міністрів України від 27.07.2011 року № 803 "Про утворення територіальних органів Пенсійного фонду України" управління Пенсійного фонду України в Калуському районі реорганізовано (у формі злиття) в управління Пенсійного фонду України в м.Калуші та Калуському районі.

Відповідно до ст.55 Кодексу адміністративного судочинства України, суд допускає на будь-якій стадії адміністративного процесу заміну відповідної сторони чи третьої особи її правонаступником.

Представник позивача, в судовому засіданні, позовні вимоги підтримав. Суду пояснив, що рішенням №366 від 03.10.2011 року застосовано штраф в сумі 6385,76грн. та нарахована пеня в сумі 5100,84 грн. Вважає вказане рішення необгрунтованим і просять його скасувати, мотивуючи тим, що УПФУ в м.Калуші та Калуському районі не мало права нараховувати штраф та пеню у зв"язку з тим, що у вказаний період діяв мараторій відповідно до ухвали господарського суду від 29.03.2011 року, якою було порушено справу про банкрутство. В звязку з чим, просять позов задовольнити в повному обсязі.

Представник відповідача в судове засідання не з"явився, однак на адресу суду подав заперечення проти позову, вказуючи, що ПАТ "Калуський ЗКУ" невчасно сплачено єдиний внесок, на підставі чого та відповідно до п.4 ч.10 ст.25 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов"язкове державне соціальне страхування" нараховано штрафні санкції та пеню. Заперечуючи позицію позивача, зазначила, що мораторій не зупиняє виконання боржником грошових зобов'язань щодо сплати податків і зборів (обов'язкових платежів), які виникли після дня введення мораторію. Крім того, введення мораторію на задоволення вимог кредиторів не забороняє контролюючим органам нараховувати як поточні зобов'язання та штрафні (фінансові) санкції за ними, так і інші зобов'язання, які виникли до, а виявлені після порушення провадження у справі про банкрутство платника , а також штрафи за їх невиконання. Просить в задоволенні позовних вимог відмовити.

Суд, заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши наявні у справі матеріали, приходить до висновку, що в задоволенні позову слід відмовити, виходячи із наступних підстав:

Судом встановлено, що рішенням №366 від 03.10.2011року Управління Пенсійного Фонду України в м.Калуші та Калуському районі застосувало до ПАТ "Калуський ЗКУ" штраф в розмірі 6385,76 грн. та нарахувало пеню в розмірі 5100,84грн. за несвоєчасну сплату єдиного внеску.

Ухвалою Господарського суду Івано-Франківської області від 29.03.2011 року, було порушено справу про визнання ПАТ «Калуський завод комунального устаткування»банкрутом та введено мораторій на задоволення всіх вимог кредиторів з часу порушення справи.

Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування», визначені правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку.

Згідно пункту 1 частини 1 статті 4 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов"язкове державне соціальне страхування" платниками єдиного внеску є роботодавці: підприємства, установи та організації, інші юридичні особи, утворені відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, які використовують працю фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, чи за цивільно-правовими договорами (крім цивільно-правового договору, укладеного з фізичною особою - підприємцем, якщо виконувані роботи (надавані послуги) відповідають видам діяльності, зазначеним у витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), у тому числі філії, представництва, відділення та інші відокремлені підрозділи зазначених підприємств, установ і організацій, інших юридичних осіб, які мають окремий баланс і самостійно ведуть розрахунки із застрахованими особами.

Частиною 8 статті 9 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов"язкове державне соціальне страхування" встановлено, що платники єдиного внеску зобов'язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за відповідний базовий звітний період, не пізніше 20 числа місяця, що настає за базовим звітним періодом.

Відповідно до положень п.6 ч.11 ст.25 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов"язкове державне соціальне страхування" за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску накладається штраф у розмірі 10 відсотків своєчасно не сплачених сум.

Частиною 10 ст. 25 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов"язкове державне соціальне страхування", встановлено, що на суму недоїмки нараховується пеня з розрахунку 0,1 відсотка суми недоплати за кожний день прострочення платежу.

Відповідно до статей 1, 12 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом»від 14 травня 1992 року №2343-ХІІ мораторій на задоволення вимог кредиторів - це зупинення виконання боржником грошових зобов'язань і зобов'язань щодо сплати податків і зборів (обов'язкових платежів), термін виконання яких настав до дня введення мораторію, а також припинення заходів, спрямованих на забезпечення виконання цих зобов'язань та зобов'язань щодо сплати податків і зборів (обов'язкових платежів), застосованих до прийняття рішення та введення мораторію. Протягом дії мораторію на задоволення вимог кредиторів не нараховуються неустойка (штраф, пеня), не застосовуються інші санкції за невиконання чи неналежне виконання грошових зобов'язань та зобов'язань щодо сплати податків і зборів (обов'язкових платежів).

Згідно з ч. 1 ст. 23 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом»нарахування неустойки (штрафу, пені), процентів та інших економічних санкцій по всіх видах заборгованості за зобов'язаннями, строк виконання яких настав після порушення справи про банкрутство та введення мораторію, припиняється лише з дня прийняття господарським судом постанови про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури.

Наведені норми регулюють правовідносини, які виникли між боржником і кредиторами у зв'язку з неспроможністю боржника виконати після настання встановленого строку існуючі зобов'язання і спрямовані на відновлення платоспроможності боржника або його ліквідації з метою здійснення заходів щодо задоволення визнаних судом вимог кредиторів.

З порушенням провадження у справі про банкрутство не пов'язується завершення підприємницької діяльності боржника, він має право укладати угоди, у нього можуть виникати нові зобов'язання. З огляду на наведене можна зробити висновок про те, що дія мораторію поширюється лише на задоволення вимог конкурсних кредиторів.

Що стосується зобов'язань поточних кредиторів, то за цими зобов'язаннями, згідно із загальними правилами, нараховуються неустойка (штраф, пеня), застосовуються інші санкції за невиконання чи неналежне виконання грошових зобов'язань та зобов'язань щодо сплати податків і зборів (обов'язкових платежів).

За своєю правовою природою фінансові та економічні санкції є додатковими зобов'язаннями, які забезпечують належне виконання основного зобов'язання і є похідними від нього.

З огляду на наведене, оскільки мораторій не зупиняє виконання боржником грошових зобов'язань і зобов'язань щодо сплати податків і зборів (обов'язкових платежів), які виникли після введення мораторію, то, відповідно, і не припиняє заходів, спрямованих на їх забезпечення. Невиконання таких зобов'язань є правопорушенням. Отже, нарахування санкцій, застосування заходів забезпечення за невиконання згаданих зобов'язань та примусове стягнення на підставі виконавчих документів коштів на виконання таких грошових зобов'язань щодо сплати податків і зборів (обов'язкових платежів), а також штрафних санкцій ґрунтується на законі.

Враховуючи те, що строк виконання зобов'язань зі сплати єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування настав у позивача після 29.03.2011 року, тобто після порушення провадження у справі про банкрутство та введення мораторію на задоволення вимог кредиторів, то дія мораторію на виконання цих зобов'язань не розповсюджується.

Таким чином, застосування управлінням ПФУ штрафу та нарахування пені за несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування за зобов'язаннями, які виникли після введення мораторію на задоволення вимог кредиторів, ґрунтується на правильному застосуванні норм матеріального права та відповідає практиці Верховного Суду України при вирішенні спорів цієї категорії (постанова Верховного Суду України по справі №21-113а11 від 25 червня 2011 року).

Відповідно до з пунктів 1,2 частини 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності субєктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, з використанням повноваження з метою, з якою повноваження надано.

Відповідно до ч.1 ст. 9 КАС України, суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень, та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

З урахуванням встановлених обставин у справі суд дійшов висновку, що відповідач правомірно прийняв спірне рішення № 366 від 03.10.2011, а тому в задоволенні позовних вимог слід відмовити повністю.

Зважаючи на відмову у задоволенні позовних вимог, судові витрати, здійснені позивачем, присудженню з відповідача не підлягають

На підставі ст. 124 Конституції України, керуючись ст. ст. 158-163, 167 < Текст > Кодексу адміністративного судочинства України, суд ,-

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні позову відмовити.

< Резолютивна частина рішення - НЕ ВИДАЛЯТИ >

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку. Відповідно до статті 186 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Апеляційна скарга подається до Львівського апеляційного адміністративного суду через Івано-Франківський окружний адміністративний суд.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого Кодексом адміністративного судочинства України, якщо таку скаргу не було подано.

Суддя: Кафарський В.В.

Постанова складена в повному обсязі 21.12.2011 року.