Справа № 317/3489/15-а
Суддя: Нікітін В. В.
Дата ухвалення: 2015-12-07 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 317/3489/15-а
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 грудня 2015 р. м. Запоріжжя

Запорізький районний суд Запорізької області в складі:

головуючого - судді: Нікітіна В.В.

при секретарі: Московкіній І.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Запоріжжі справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в Запорізькому районі Запорізької області про скасування рішення та зобовязання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до Запорізького районного суду Запорізької області з адміністративним позовом до Управління Пенсійного фонду України в Запорізькому районі Запорізької області про скасування рішення та зобовязання вчинити певні дії.

Позовні вимоги обґрунтовані наступним.

Відповідно до ОСОБА_2 Президента України «Про призначення суддів» № 1055/95 від 15 листопада 1995 року позивач призначений на посаду судді Петровського районного суду міста Донецька. 14 грудня 2000 року позивач призначений на посаду судді того ж суду безстроково.

В звязку з початком бойових дій в місті Донецьку в травні 2014 року робота суду була призупинена, а позивач прикріплений до Словянського міського суду Донецької області.

03 січня 2015 року позивачу виповнилось 65 років. Цей вік є граничним віком перебування на посаді судді. Заяву про відставку подано позивачем 26 жовтня 2015 року, тобто за два місяці до досягнення ним 65-річного віку.

В лютому 2015 року позивач ОСОБА_2 Президента України був переведений на посаду судді Вільнянського районного суду Запорізької області.

Постановою Верховної ОСОБА_3 України від 16 липня 2015 року позивача звільнено з посади судді в звязку з поданням ним заяви про відставку.

20 серпня 2015 року позивач звернувся до УПФУ в Запорізькому районі Запорізької області з заявою про призначення щомісячного довічного грошового утримання судді у відповідності до статті 141 Закону України «Про судоустрій і статус суддів».

Рішенням відповідача № 23-1 від 26 серпня 2015 року позивачу відмовлено в задоволенні його заяви.

Не погоджуючись з зазначеним рішенням, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

В судовому засіданні позивач підтримав поданий ним позов та просив суд його задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечила, посилаючись на те, що відповідно до п. 5 Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» № 213 від 02.03.2015 року, в разі неприйняття до 01 червня 2015 року закону щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах з 1 червня 2015 року скасовуються норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії/щомісячне довічне грошове утримання призначаються відповідно до законів України …, "Про судоустрій і статус суддів" та ін.

Крім того, позивач на даний час вже отримує пенсію як працівник МВС у відставці. Отримання двох пенсій заборонено діючим законодавством України.

На підставі викладеного, представник відповідача просила суд відмовити позивачу у задоволенні позову в повному обсязі.

Суд, вислухавши позивача та представника відповідача, дослідивши подані докази та матеріали пенсійної справи позивача, прийшов до наступних висновків.

Згідно ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

У відповідності до ч. 2 ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Матеріалами справи встановлено, що позивач ОСОБА_1 був призначений на посаду судді Петровського районного суду міста Донецька Указом Президента України "Про призначення суддів" № 1055/95 від 15 листопада 1995 року (а.с. 11, 12).

ОСОБА_2 Президента України "Про переведення суддів" № 83/2015 від 14 лютого 2015 року позивача було переведено на посаду судді Вільнянського районного суду Запорізької області (а.с. 13, 14).

Згідно з наказом по Вільнянському районному суду Запорізької області № 4-ос від 24 литого 2015 року позивач ОСОБА_1 зарахований до складу Вільнянського районного суду Запорізької області та вважається таким, що приступив до виконання своїх обов'язків (а.с. 15).

Постановою Верховної ОСОБА_3 України "Про звільнення суддів" № 636 від 16 липня 2015 року позивача було звільнено з посади судді в зв'язку з поданням заяви про відставку (а.с. 16, 17).

03 серпня 2015 року позивача було відраховано зі складу Вільнянського районного суду Запорізької області наказом № 33-ос (а.с. 18).

06 серпня 2015 року Територіальним управлінням Державної судової адміністрації України в Запорізькій області було внесене подання № 08-05/6452 про встановлення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці ОСОБА_1 та надано розрахунок стажу роботи судді, який дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці - 21 рік 08 місяців 07 днів (а.с. 19, 20).

Копією довідки про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці № 08-03/318 від 05 серпня 2015 року, що видана Територіальним управлінням Державної судової адміністрації України в Запорізькій області встановлено, що суддівська винагорода, яка враховується при призначенні ОСОБА_1 довічного грошового утримання суддям у відставці, становить 17052 (сімнадцять тисяч п'ятдесят дві) гривні 00 коп. (а.с. 22).

Копією трудової книжки позивача підтверджено стаж роботи ОСОБА_1 на посаді судді (а.с. 29-33).

В матеріалах справи міститься заява ОСОБА_1 від 05 серпня 2015 року, якою підтверджено факт звернення позивача до відповідача (а.с. 21).

Як встановлено матеріалами пенсійної справи на ім'я ОСОБА_1, позивач звернувся до відповідача з заявою про призначення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці 20 серпня 2015 року.

В матеріалах справи міститься примірник рішення УПФУ в Запорізькому районі Запорізької області № 23-1 від 26.08.2015 р. відповідно до якого позивачу було відмовлено у призначенні щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці (а.с. 35, 36).

Копією паспорту громадянина України серії ВН 354666, виданого 23 листопада 1996 року Ворошиловським РВ УМВС України в місті Донецьку на імя позивача, встановлено, що ОСОБА_1 народився 03 січня 1950 року і станом на момент розгляду справи в суді він мав повних 65 років (а.с. 4-8).

Частиною першою статті 141 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» передбачено, що судді, який вийшов у відставку, після досягнення чоловіками віку 62 роки, жінками - пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування", виплачується пенсія на умовах, передбачених статтею 37 Закону України "Про державну службу", або за його вибором щомісячне довічне грошове утримання.

З урахуванням анкетних відомостей позивача, суд приходить до висновку про те, що на нього розповсюджується дія вказаної статті.

У відповідності до ч. 1 ст. 126 Конституції України незалежність і недоторканість суддів гарантується Конституцією і законами України.

Однією з гарантій незалежності суддів, встановлених ч. 4 ст. 48 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», є належне матеріальне та соціальне забезпечення судді та право судді на відставку (пп. 8 та 11 вказаної норми).

Частиною 6 вказаної статті встановлено спеціальний принцип недопустимості звуження змісту та обсягу визначених Конституцією України гарантій незалежності суддів.

В мотивувальній частині Рішення Конституційного Суду України № 3-рп/2013 від 03 червня 2013 року (справа № 1-2/2013 за конституційним поданням Верховного Суду України щодо відповідності Конституції України (конституційності) окремих положень статті 2, абзацу другого пункту 2 розділу II „Прикінцеві та перехідні положення Закону України „Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи, статті 138 Закону України „Про судоустрій і статус суддів (справа щодо змін умов виплати пенсій і щомісячного довічного грошового утримання суддів у відставці) зазначено, що Конституційний Суд України враховує попередні правові позиції стосовно гарантій незалежності суддів, викладені ним у рішеннях від 20 березня 2002 року № 5?рп/2002, від 1 грудня 2004 року № 19-рп/2004, від 11 жовтня 2005 року № 8-рп/2005, від 22 травня 2008 року № 10-рп/2008. Визначені Конституцією та законами України гарантії незалежності суддів є невідємним елементом їх статусу, поширюються на всіх суддів України та є необхідною умовою здійснення правосуддя неупередженим, безстороннім і справедливим судом. Такими гарантіями є надання їм за рахунок держави матеріального забезпечення (суддівська винагорода, пенсія, щомісячне довічне грошове утримання тощо) та надання їм у майбутньому статусу судді у відставці. Право судді у відставці на пенсійне або щомісячне довічне грошове утримання є гарантією належного здійснення правосуддя і незалежності працюючих суддів та дає підстави висувати до суддів високі вимоги, зберігати довіру до їх компетентності і неупередженості. Щомісячне довічне грошове утримання судді спрямоване на забезпечення гідного його статусу життєвого рівня, оскільки суддя обмежений у праві заробляти додаткові матеріальні блага, зокрема обіймати будь-які інші оплачувані посади, виконувати іншу оплачувану роботу. Конституційний принцип незалежності суддів означає, в тому числі, конституційно обумовлений імператив охорони матеріального забезпечення суддів від його скасування чи зниження досягнутого рівня без відповідної компенсації як гарантію недопущення впливу або втручання у здійснення правосуддя.

Таким чином, конституційний статус судді передбачає достатнє матеріальне забезпечення судді як під час здійснення ним своїх повноважень (суддівська винагорода), так і в майбутньому у звязку з досягненням пенсійного віку (пенсія) чи внаслідок припинення повноважень і набуття статусу судді у відставці (щомісячне довічне грошове утримання). Статус судді та його елементи, зокрема матеріальне забезпечення судді після припинення його повноважень, є не особистим привілеєм, а засобом забезпечення незалежності працюючих суддів і надається для гарантування верховенства права та в інтересах осіб, які звертаються до суду та очікують неупередженого правосуддя.

Викладене відповідає положенням Європейської хартії про закон „Про статус суддів від 10 липня 1998 року, за якими рівень винагороди суддям за виконання ними своїх професійних обовязків має бути таким, щоб захистити їх від тиску, що може спричинити вплив на їхні рішення або взагалі поведінку суддів і таким чином вплинути на їхню незалежність та неупередженість (пункт 6.1); статус забезпечує судді, який досяг передбаченого законом віку для виходу у відставку із посади судді і який здійснював повноваження судді протягом певного строку, право на отримання виплат, рівень яких має бути якомога ближчим до рівня його останньої заробітної плати на посаді судді (пункт 6.4).

Як зазначається в Рекомендації Комітету ОСОБА_3 Європи державам-членам щодо суддів: незалежність, ефективність та обовязки від 17 листопада 2010 року № (2010) 12, „оплата праці суддів повинна відповідати їх професії та виконуваним обовязкам, а також бути достатньою, щоб захистити їх від дії стимулів, через які можна впливати на їхні рішення. Мають існувати гарантії збереження належної оплати праці на випадок хвороби, відпустки по догляду за дитиною, а також гарантії виплат у звязку з виходом на пенсію, які мають відповідати попередньому рівню оплати їх праці (пункт 54).

У відповідності до статті 69 Закону України «Про Конституційний суд України», рішення і висновки Конституційного Суду України рівною мірою є обовязковими до виконання.

Суд критично ставиться до твердження представника відповідача, подане нею в судовому засіданні (аналогічне твердження міститься в оскаржуваному рішенні і було причиною відмови позивачу в задоволенні заяви) щодо відсутності підстав для задоволення позову, виходячи з наступного.

Дійсно, відповідно до п. 5 Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» № 213 від 02.03.2015 року, в разі неприйняття до 01 червня 2015 року закону щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах з 1 червня 2015 року скасовуються норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії/щомісячне довічне грошове утримання призначаються відповідно до законів України …, "Про судоустрій і статус суддів" та ін.

Нові норми, які б регулювали питання пенсійного забезпечення судді у відставці, законодавцем не визначено.

Статтею 9 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено принцип законності, відповідно до якого суд вирішує справи відповідно до Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обовязковість яких надана Верховною ОСОБА_3 України.

У разі відсутності закону, що регулює відповідні правовідносини, суд застосовує закон, що регулює подібні правовідносини (аналогія закону), а за відсутності такого закону суд виходить із конституційних принципів і загальних засад права (аналогія права).

За вказаних обставин, враховуючи вищенаведені Рішення Конституційного Суду України, доводи відповідача щодо наявності підстав для відмови позивачу в задоволенні його заяви, є необґрунтованими.

Суд також критично ставиться до твердження представника відповідача щодо наявності такої підстави для відмови у позові, як отримання позивачем другої пенсії (як колишнім працівником МВС), оскільки як встановлено в судовому засіданні і не спростовано відповідачем, ОСОБА_1 почав отримувати вказану пенсію лише після відмови відповідача у задоволенні заяви позивача про призначення йому щомісячного довічного грошового утримання судді. Позивач пояснив, що звернувся до органів Пенсійного фонду України для отримання пенсії колишнього працівника МВС лише для забезпечення свого існування, оскільки йому було відмовлено в отриманні щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці.

Крім того, оскаржуване рішення відповідача не було обґрунтоване вказаними доводами.

Суд також вважає необхідним врахувати положення пункту 13 «Загальної (Універсальної) хартії судді, ухваленої 17 листопада 1999 р. ОСОБА_4 Міжнародної Асоціації Суддів в Тайпеї (Тайвань)», відповідно до якого суддя має отримувати достатню винагороду для забезпечення своєї економічної незалежності. Винагорода не повинна залежати від результатів роботи судді та скорочуватися під час всього строку повноважень. Суддя має право на вихід у відставку з призначенням йому щорічної ренти або пенсії згідно з його професійною категорією.

За вказаних обставин, суд приходить до висновку щодо протиправності оскаржуваного рішення відповідача, обґрунтованості позовних вимог та необхідності задоволення позову в повному обсязі.

Відповідно до ч. 2 ст. 11 КАС України, суд може вийти за межі позовних вимог тільки в разі, якщо це необхідно для повного захисту прав, свобод та інтересів сторін чи третіх осіб, про захист яких вони просять.

Суд вважає можливим вказати в резолютивній частині рішення строк, з якого позивачу має виплачуватись щомісячне довічне грошове утримання та визначає цей строк днем звернення позивача до відповідача з відповідною заявою.

Керуючись ст. ст. 10, 11, 71, 72, 158-163 КАС України суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в Запорізькому районі Запорізької області про скасування рішення та зобовязання вчинити певні дії задовольнити.

Визнати протиправними дії Управління Пенсійного фонду України в Запорізькому районі Запорізької області щодо відмови у призначенні ОСОБА_1 щомісячного довічного грошового утримання судді.

Скасувати рішення Комісії з пенсійних питань Управління Пенсійного фонду України в Запорізькому районі Запорізької області № 23-1 від 26 серпня 2015 року про відмову ОСОБА_1 в призначенні щомісячного довічного грошового утримання судді.

Зобовязати Управління Пенсійного фонду України в Запорізькому районі Запорізької області призначити ОСОБА_1 щомісячне довічне грошове утримання судді в розмірі 80 % від грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді з дня його звернення до відповідача з відповідною заявою з 20 серпня 2015 року.

Судові витрати в даній справі, понесені ОСОБА_1 відшкодувати йому з Державного бюджету України.

Постанова може бути оскаржена до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Запорізький районний суд Запорізької області шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення постанови з одночасним поданням її копії до суду апеляційної інстанції.

Суддя В.В. Нікітін