Справа № 2а-6597/11/1370
Суддя: Загородній А.Ф.
Дата ухвалення: 2015-11-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 листопада 2015 року м. Київ К/800/25601/15

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:

головуючого судді - Загороднього А.Ф.,

суддів: Заїки М.М., Пасічник С.С.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні касаційну скаргу скарги Державної податкової інспекції у Франківському районі м. Львова Головного управління Державної фіскальної служби у Львівській області

на постанову Львівського окружного адміністративного суду від 24 березня 2015 року

та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 13 травня 2015 року

у справі № 2а-6597/11/1370

за позовом Державної податкової інспекції у Франківському районі м. Львова Головного управління Державної фіскальної служби у Львівській області

до ОСОБА_1

про стягнення податку з власників транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, -

встановив:

ДПІ у Франківському районі м. Львова ГУ ДФС у Львівській області звернулась до суду з адміністративним позовом до ОСОБА_1 про стягнення податку з власників транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів в розмірі 18 175 грн.

Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 24 березня 2015 року, залишеною без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 13 травня 2015 року, в задоволенні позову ДПІ у Франківському районі м. Львова ГУ ДФС у Львівській області відмовлено.

ДПІ у Франківському районі м. Львова ГУ ДФС у Львівській області не погоджуючись з рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій, подала касаційну скаргу в якій посилаючись на допущені судами порушення норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.

Перевіривши доводи касаційної скарги, рішення судів першої та апеляційної інстанцій щодо застосування судами норм матеріального і процесуального права, колегія суддів вважає, що касаційна скарга задоволенню не підлягає, з наступних підстав.

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що 25 вересня 2009 року Львівським ВРЕР ДАІ при ГУ МВС України у Львівській області на ім'я ОСОБА_1 здійснено першу реєстрацію в Україні транспортного засобу марки Volkswagen, державний номерний знак НОМЕР_1, 2002 року випуску.

Відповідно до розрахунку суми податку з власників транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, що підлягає сплаті відповідачем під час здійснення першої реєстрації вказаного транспортного засобу в Україні, сума податку становить 18 175 грн.

Відповідно до довідки ДПІ у Франківському районі м. Львова від 17 травня 2011 року № 11280/17-115 кошти по сплаті податку з власників транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів в сумі 18 175 грн. до бюджету від ОСОБА_1 не надходили.

За змістом статті 1 Закону України «Про податок з власників транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів» (чинного на момент виникнення спірних правовідносин) платниками податку з власників транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів є підприємства, установи та організації, які є юридичними особами, іноземні юридичні особи (далі - юридичні особи), а також громадяни України, іноземні громадяни та особи без громадянства (далі - фізичні особи), які здійснюють першу реєстрацію в Україні, реєстрацію, перереєстрацію транспортних засобів та/або мають зареєстровані в Україні згідно з чинним законодавством власні транспортні засоби, які відповідно до статті 2 цього Закону є об'єктами оподаткування.

Згідно статті 3 Закону України «Про податок з власників транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів» перша реєстрація в Україні - це реєстрація транспортного засобу в Україні, яка здійснюється уповноваженими державними органами України вперше щодо цього транспортного засобу.

Відповідно до частини 4 статті 5 вказаного Закону фізичні особи - платники податку зобов'язані пред'являти органам, що здійснюють першу реєстрацію в Україні, реєстрацію, перереєстрацію, зняття з обліку або технічний огляд транспортних засобів, квитанції або платіжні доручення про сплату податку за попередній (у разі здійснення сплати) та за поточний роки, а платники, звільнені від сплати цього податку, - відповідний документ, що дає право на користування цими пільгами.

У разі відсутності документів про сплату податку або документів, що дають право на користування пільгами, перша реєстрація в Україні, реєстрація, перереєстрація, зняття з обліку і технічний огляд транспортних засобів не провадяться (ч.6 ст.5 названого Закону).

За змістом пункту 8 Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 07 вересня 1998 року № 1388, реєстрація транспортних засобів здійснюється на підставі заяви власника, поданої особисто, і документів, що посвідчують його особу, правомірність придбання транспортного засобу, оцінку його вартості, яка провадиться спеціалістом, що пройшов необхідну підготовку у порядку, встановленому МВС, Мін'юстом, Держпромполітики, Держмитслужбою та Фондом державного майна і має відповідні документи, відповідність конструкції транспортного засобу встановленим вимогам безпеки дорожнього руху, а також вимогам, які є підставою для внесення змін до реєстраційних документів.

З огляду на зміст наведених положень законодавства, колегія суддів зазначає, що державній реєстрації транспортного засобу передує обов'язкова процедура сплати відповідних платежів. При цьому, відсутність документів про сплату податку є умовою, за якою перша реєстрація в Україні транспортних засобів не може бути здійснена.

Крім того, колегія суддів зазначає, що порядок стягнення з платників податків несплачених податкових (грошових) зобов'язань на час виникнення спірних правовідносин було врегульовано положеннями Закону України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами», а на час звернення контролюючим органом з позовом до суду - положеннями Податкового кодексу України.

Згідно пункту 1.3 статті 1 Закону України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами» (чинного в момент виникнення спірних правовідносин) податковий борг (недоїмка) - податкове зобов'язання (з урахуванням штрафних санкцій за їх наявності), самостійно узгоджене платником податків або узгоджене в адміністративному чи судовому порядку, але не сплачене у встановлений строк, а також пеня, нарахована на суму такого податкового зобов'язання.

Відповідно до підпункту 3.1.1 пункту 3.1 статті 3 названого Закону активи платника податків можуть бути примусово стягнені в рахунок погашення його податкового боргу виключно за рішенням суду.

Вимоги наведених положень Закону України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами» кореспондуються з приписами пункту 93.5 статті 95, підпункту 14.1.175 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України (чинними на момент звернення позивача з даним позовом до суду).

Отже, для звернення контролюючого органу до суду з позовом про стягнення заборгованості по податку з власників транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів дане податкове (грошове) зобов'язання повинно набути статусу податкового боргу.

Таким чином, з огляду на зміст наведених положень податкового закону, відсутність в матеріалах справи належних доказів наявності у відповідача податкового боргу по узгодженому податковому зобов'язанню по податку з власників транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів та з врахуванням встановлених судами обставин справи, колегія суддів касаційної інстанції не вбачає законних підстав для задоволення позову та стягнення з відповідача спірної суми.

Отже, доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судами норм матеріального чи процесуального права, що призвело або могло б призвести до невірного вирішення спору, а тому оскаржувані судові рішення є законними та обґрунтованими, і підстави для їх скасування відсутні.

Керуючись статтями 220, 2201, 223, 224, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, -

ухвалив:

Касаційну скаргу Державної податкової інспекції у Франківському районі м. Львова Головного управління Державної фіскальної служби у Львівській області відхилити.

Постанову Львівського окружного адміністративного суду від 24 березня 2015 року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 13 травня 2015 року - без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий А.Ф. Загородній

Судді М.М. Заїка

С.С. Пасічник