Справа № 723/2092/15-а
Суддя: Яківчик І. В.
Дата ухвалення: 2015-12-01 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Сторожинецький районний суд Чернівецької області

Справа № 723/2092/15-а
П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
01 грудня 2015 року м.Сторожинець

Сторожинецький районний суд
Чернівецької області в складі:
головуючого судді Яківчика І.В.
при секретарі Чокан Д.В.
за участю позивача та представника відповідача
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Сторожинець адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до військового комісара Сторожинецького районного військового комісаріату Яремійчука Івана Васильовича про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення

встановив:
ОСОБА_1 звернулася в суд з адміністративним позовом до відповідача в якому зазначила, що 23 липня 2015 року вона отримала по пошті копію постанови № 38 від 15 липня 2015 року про притягнення її до адміністративної відповідальності за те, що ніби-то за станом на 14.07.2015 року, як голова Слобода-Комарівської сільської ради, не організувала якісне оповіщення військовозобов`язаних та не забезпечила прибуття мешканців села за викликом Сторожинецького військового комісаріату згідно Указу Президента від 15.01.2015 року та порушила вимоги ч.1 ст.210-1 КУпАП. Вважає, що ця постанова підлягає скасуванню так як вона вчасно оповіщала військовозобов`язаних та складала відповідні акти про неможливість вручення повісток та про причини не вручення. Крім того про складення протоколу про адміністративну відповідальність щодо неї їй не було нічого відомо. Її ніхто не викликав для розгляду цього протоколу і вона була позбавлена права давати докази та заявляти клопотання та в період з 14.07.2015 року по 12.08.2015 року, знаходилась у щорічній відпустці. Просила скасувати незаконну постанову та закрити справу.

В судовому засіданні, позивач, позовні вимоги підтримала посилаючись на зазначені обставини та додатково пояснюючи, що протокол який складався щодо неї 14.07.2015 року, вона не бачила, її з ним ніхто не ознайомлював і на розгляд справи 15.07.2015 року, не запрошував. Вказане було неможливо також і тому, що саме з 14.07.2015 року вона перебувала у відпустці.

Відповідач направив до суду письмове заперечення в якому заперечив позовні вимоги і просив відмовити в задоволенні позовних вимог, посилаючись на те, що

Представник військового комісаріату, в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, посилаючись також і на письмові заперечення та на те, що при складанні протоколу ОСОБА_1 була повідомлена про час розгляду справи, але вона до військового комісаріату не з`явилась. Притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності мало місце внаслідок того, що остання систематично починаючи з 12.01.2015 року і по 30.06.2-015 року, не виконувала розпорядження військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо здійснення оповіщення та забезпечення прибуття військовозобов`язаних, обмежуючись формальними відписками.

Заслухавши пояснення позивача та представника відповідача, а також вивчивши докази якими сторони обґрунтовують свої вимоги та заперечення, суд на підставі аналізу встановлених фактичних обставин справи і відповідних їм правовідносин знаходить, що вимоги позивача підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено що постановою № 38 від 15 липня 2015 року за справою про адміністративне правопорушення, яка винесена військовим комісаром ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 , на сільського голову с.Слобода Комарівці ОСОБА_1 було накладено штраф в сумі 510 гривень за вчинення адміністративного правопорушення передбаченого ч.1 ст.210-1 КУпАП, що полягало в тому, що ОСОБА_1 , як сільський голова станом на 14.07.2015 року не організувала якісне оповіщення військовозобов`язаних та не забезпечила прибуття мешканців села за викликом військового комісаріату.

Аналізуючи підстави для притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.210-1 КупАП, суд знаходить вказані підстави не обґрунтованими.

Так відповідач в постанові вказує про неякісне оповіщення військовозобов`язаних і взагалі не забезпечення прибуття їх за викликом.

Обгрунтовуючи неякісність оповіщення, представник відповідача в суді пояснив, що вказане пов`язується із неврученням повісток військовозобов`язаним особам та зазначенням надуманих причин такого не вручення, які стосуються відсутності таких осіб дома, перебування їх на заробітках та ін.

Судом встановлено, що починаючи із 12.01.2015 року по 30.06.2015 року, позивач, як сільський голова с.Слобода Комарівці, Сторожинецького району, отримав від військового комісара 131 повістку, щодо вручення яких було направлено до військового комісаріату інформацію, як про вручення так і про причини неможливості вручення їх військовозобов`язаним особам.

Представник відповідача, в судовому засіданні підтвердив, що жодна повістка не залишилась поза увагою сільського голови, однак неякісність оповіщення полягає не в неможливості вручення а в неврученні повісток, що підтверджено складенням військовим комісаріатом протоколів про адміністративні правопорушення від 21.07.2015 року і 22.07.2015 року щодо ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , яким раніше сільський голова такі повістки не міг вручити по причині їх відсутності в селі.

Диспозиція статті 210-1 КУпАП є бланкетною і відповідач в оскаржуваній постанові зазначив, що ОСОБА_1 здійснивши неякісне оповіщення і не забезпечивши прибуття громадян тим самим порушила Указ Президента «Про часткову мобілізацію» від 15.01.2015 року № 15 та інші відповідні Закони.

Зважаючи на те, що Указ Президента, на який посилається відповідач, було видано 14.01.2015 року, а набрав він чинності, згідно п.9 Указу та п.2 Закону України від 15.01.2015 року «Про затвердження Указу Президента від 14.01.2015 року № 15», 20.01.2015 року, слід вважати, що, посилання відповідача на невиконання ОСОБА_1 цього закону ще 12.01.2015 року є неправомірним.

Згідно п.8 зазначеного Указу Президента України місцевим органам виконавчої влади за участю органів місцевого самоврядування, із залученням підприємств, установ та організацій усіх форм власності необхідно було організувати і забезпечити в установленому порядку своєчасне оповіщення і прибуття громадян, які призиваються на військову службу, прибуття техніки на збірні пункти та у військові частини.

Тобто, безпосередньо на органи місцевого самоврядування чи на посадових осіб такого органу, яким являється і позивач, Указом Президента не покладалося виконання законодавства про мобілізацію, оскільки такі обов`язки були покладені на місцеві органи виконавчої влади за участю органів самоврядування.

Крім цього статтею 210-1 КУпАП не передбачається відповідальність за неякісне виконання законодавства, оскільки тільки порушення законодавства про мобілізацію могло стати підставою для притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності.

Вчинення позивачем такого порушення, відповідачем, в суді не доведено.

Зазначення відповідачем того, що неякісність роботи позивача підтверджена складання військовим комісаріатом протоколів про адміністративні правопорушення від 21.07.2015 року і 22.07.2015 року щодо ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , яким раніше сільський голова такі повістки не міг вручити по причині їх відсутності в селі, на думку суду, такого взагалі не підтверджують, оскільки такі докази є неналежними доказами по справі, а посилання на них є недопустимим.

Якщо розглядати бездіяльність позивача, пов`язану із неврученням повісток військовозобов`язаним особам, як правопорушення, то його слід вважати разовим порушенням, а не триваючим, оскільки повістка стосується явки військової особи до військового комісаріату на конкретну дату. У випадку якщо такій особі неможливо вручити повістку по будь-якій причині, вручати її в інший час за межами дати виклику вже буде не потрібно.

Таким чином, на думку суду, ОСОБА_1 , яка не змогла оповістити військовозобов`язаних про необхідність їх явки до військового комісаріату по певних об`єктивних причинах, які від неї не залежали, не може нести адміністративну відповідальність за таке не оповіщення.

Згідно положень ст.280 КУпАП, при розгляді справи про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Виходячи з цього, суд вважає, що у відповідача за станом на 15 липня 2015 року були відсутні підстави для висновку, щодо наявності в діях ОСОБА_1 ознак адміністративного правопорушення передбаченого ч.1 ст.210-1 КУпАП, а відтак притягнення її до адміністративної відповідальності було передчасним, що свідчить про неправомірність постанови № 38 від 15 липня 2015 року.

Постанова, на думку суду, є неправомірною також і тому, що ОСОБА_1 не була оповіщена про час і місце розгляду справи щодо неї. Доказів такого оповіщення суду не представлено, а пояснення цього факту в суді є надуманим і таким, що не відповідає нормам законодавства, які регулюють це питання.

Так згідно загальних вимог викладених в ст.277-2 КУпАП України, особа повинна бути повідомлена про дату і місце розгляду справи не пізніш як за три доби до дня розгляду справи. Такого повідомлення (повістки) яке б було вручено позивачу чи за три доби чи в якийсь інший час, суду не представлено.

Натомість в запереченнях зазначено, що ОСОБА_1 від підпису протоколу про адміністративне правопорушення від 14.07.2015 року, в якому вказано про те, що розгляд справи відбудеться 15.07.2015 року о 12,00 годині відмовилась в присутності свідків.

Подібна вказівка, на думку суду, не є підтвердженням належності повідомлення ОСОБА_1 про час і місце розгляду справи, оскільки вона дана не за три дні до розгляду справи і ОСОБА_1 , як вбачається із представленого нею рішення сесії сільської ради від 03.07.2015 року перебувала у щорічній відпустці з 14.07.2015 року тобто з дати складення протоколу щодо неї та з дати яка передує даті винесення постанови щодо притягнення її до адміністративної відповідальності.

Вказані порушення пов`язані із недотриманням відповідачем вимог ст.277-2, 278, 280 КУпАП, в т.ч. не повідомлення ОСОБА_1 про дату і місце розгляду справи щодо неї, є самостійною підставою для визнання постанови № 38 неправомірною.

Підтвердженням вказаного, крім зазначених підстав є також і те, що свідком відмови ОСОБА_1 від підписання протоколу, в період її перебування в щорічній відпустці, був також і військовий комісар, який підписавши протокол, як свідок, на наступний день прийняв постанову про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, що на думку суду є обставинами які самі себе виключають. ОСОБА_1 , в зв`язку з цим, була позбавлена права заявити відвід особі яка розглядала справу щодо неї та була позбавлена інших прав передбачених КУпАП, чим було порушено її законні інтереси, що в свою чергу свідчить про неправомірність оскаржуваної постанови.

При розгляді цієї адміністративної справи та ухвалення судового рішення суд, керується також положеннями ч.2 ст.71 КАС України, згідно яких в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову

Відповідач заперечуючи проти позову, не надав суду докази на підтвердження своїх заперечень, а тому прийнята ним постанова, про притягнення позивача ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, підлягає скасуванню, внаслідок своєї протиправності.

Зважаючи на право суду щодо прийняття постанови, яка б гарантувала дотримання і захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина від порушень з боку суб`єкта владних повноважень, яке передбачене в ст.162 КАС України, а також виходячи із обов`язку суду передбаченого в ст.293 КУпАП щодо скасування постанови і закриття справи, суд вважає, що оскільки оскаржувана постанова є неправомірною і підлягає скасуванню, а судом встановлено, що ОСОБА_1 не порушувала Указ Президента «Про часткову мобілізацію» від 14.01.2015 року № 15, провадження по справі про адміністративне правопорушення підлягає закриттю.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 9, 11, 71, 159, 160, 162, 163 171-2 КАС України, ст.ст.33, 34, 35, 53-1, 280, 283 КУпАП, суд

постановив:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення, задовольнити.

Постанову № 38 військового комісара Сторожинецького районного, військового комісаріату ОСОБА_3 від за справою про адміністративне правопорушення від 15 липня 2015 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст.210-1 ч.1 КупАП у вигляді накладення штрафу в розмірі 510 гривень, визнати протиправною та скасувати, а провадження по справі про адміністративне правопорушення закрити.

Постанова суду є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя: