Справа № 825/3588/15-а
Суддя: Бородавкіна С.В.
Дата ухвалення: 2015-12-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 грудня 2015 року м. Чернігів Справа № 825/3588/15-а

Чернігівський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Бородавкіної С.В.,

суддів Добрянського В.В., Поліщук Л.О.,

за участі секретаря Гайдука С.В.,

позивача ОСОБА_1,

представника позивача ОСОБА_2,

представника відповідача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Державної фіскальної служби України про визнання протиправним та скасувати наказу, поновлення на посаді,-

В С Т А Н О В И В:

05.11.2015 ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1М.) звернулась до суду з адміністративним позовом до Державної фіскальної служби України (далі ДФС України) та просить:

- визнати протиправним та скасувати наказ ДФС України від 26.10.2015 № 3425-о про її звільнення з посади начальника Головного управління Державної фіскальної служби у Чернігівській області з підстав, передбачених Законом України «Про очищення влади» та п. 7-2 ч. 1 ст. 36 КЗпП України;

- поновити її на посаді начальника Головного управління Державної фіскальної служби у Чернігівській області.

Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що відповідно до п. 7-2 ч. 1 ст. 36 Кодексу законів про працю України підставами припинення трудового договору є підстави, передбачені Законом України «Про очищення влади». Однак, оскаржуваний наказ не містить вказівки на норму вищезазначеного Закону, яка передбачає підстави для звільнення у результаті застосування положень цього Закону. Так, ч. 2 ст. 1 Закону України «Про очищення влади» визначено, що очищення влади - люстрація здійснюється з метою недопущення до участі в управлінні державними справами осіб, які своїми рішеннями, діями чи бездіяльністю здійснювали заходи (та/або сприяли їх здійсненню), спрямовані на узурпацію влади Президентом України ОСОБА_4, підрив основ національної безпеки і оборони України, або протиправне порушення прав і свобод людини, і ґрунтується на принципах: верховенства права та законності; відкритості, прозорості та публічності; презумпції невинуватості; індивідуальної відповідальності; гарантування права на захист. Тобто, для застосування до особи процедури "люстрації" необхідно, щоб остання своїми рішеннями, діями чи бездіяльністю здійснювала заходи (та/або сприяла у їх здійсненні) спрямовані на узурпацію влади Президентом України ОСОБА_4, підрив основ національної безпеки і оборони України, або протиправне порушення прав і свобод людини. Проте, жодного із переліченого вона не вчиняла, що вказує на необґрунтованість оскаржуваного наказу.

Крім того, застосування норми п. 3. ч. 2 ст. 3 Закону України «Про очищення влади» до неї суперечить принципу індивідуального підходу при виникненні юридичної відповідальності, передбаченого частиною другою ст. 61 Конституції України.

Також зазначила, що довідкою про результати перевірки, передбаченої Законом України «Про очищення влади», підписаною директором Департаменту персоналу ДФС України від 27.08.2015 та погодженою головою ДФС України від 27.08.2015, встановлено, що за результатами проведеної перевірки до неї не застосовуються заборони, визначені частинами третьою або четвертою ст. 1 Закону України «Про очищення влади». Враховуючи зазначене, у відповідача були відсутні нормативні підстави для прийняття оскаржуваного наказу. Посади, які вона займала, зокрема, посада заступника директора департаменту начальника управління планування та інформаційно-аналітичного забезпечення податкового контролю Департаменту податкового та митного аудиту Міністерства доходів і зборів України не відноситься до посад керівника, заступника керівника самостійних структурних підрозділів, центрального органу виконавчої влади, що забезпечував формування та реалізацію податкової та/або митної політики у періоди на які поширюється дія Закону України «Про очищення влади».

Позивач та представник позивача в судовому засіданні позов підтримали та просили його задовольнити в повному обсязі.

Представник відповідача позовні вимоги не визнав, просив в їх задоволенні відмовити, надав заперечення та пояснив, що на виконання пункту 3 Витягу з протоколу № 100 засідання Кабінету Міністрів України від 21.09.2015 спільна робоча група з представників Міністерства юстиції України, Міністерства фінансів України, Національного агентства України з питань державної служби та Секретаріату Кабінету Міністрів України у період з 29.09.2015 по 08.10.2015 провела перевірки виконання Державною фіскальною службою України норм Закону України «Про очищення влади» від 16.09.2015 № 1682 та постанови Кабінету Міністрів України від 16.10.2015 № 563 (зі змінами та доповненнями). Під час проведення перевірки робочою групою було досліджено та опрацьовано особові справи працівників центрального апарату ДФС України (голів та заступників самостійних структурних підрозділів центрального апарату ДФС України (керівників та заступників), територіальних органів ДФС України (керівників, заступників, у тому числі податкової міліції, керівників, заступників митниць відповідного рівня). Відносно позивача, перевіркою встановлено відповідність займаних нею посад, в період з 2006 року по 2014 року, критеріям ч. 1, 2 ст. 3 Закону України «Про очищення влади».

За результатами перевірки робочою групою внесено пропозиції голові ДФС України, на виконання норм Закону України «Про очищення влади» та на підставі п. 7-2 ч. 1 ст. 36 КЗпП України, а саме: невідкладно вжити заходів щодо звільнення з посад осіб, до яких застосовується заборона, передбачена ч. 3 ст. 1 Закону України «Про очищення влади», на основі критеріїв, визначених ч. 1 та ч. 2 ст. 3 вказаного Закону, в тому числі посадових осіб, які наведені в додатках 4 та 5, та поінформувати Міністерство юстиції України про їх звільнення з посад, шляхом надання відповідних відомостей про застосування до таких осіб заборони, передбаченої ч. 3 ст. 1 Закону України «Про очищення влади», для оприлюднення на офіційному веб-сайті Міністерства юстиції України та внесення до Єдиного державного реєстру осіб, щодо яких застосовано положення Закону України «Про очищення влади». Такі особи згідно з вимогами Закону повинні бути звільнені виключно на підставі пункту 7 частини першої статті 36 КЗпП України, оскільки Закон є спеціальним, звільнення вказаних осіб з інших визначених КЗпП України підстав не передбачено.

Враховуючи періоди роботи позивача на посадах, висновки звіту робочої групи та доручення Кабінету Міністрів України відповідачем прийнятий оскаржуваний наказ від 26.10.2015 № 3425-0 «Про звільнення ОСОБА_5».

З огляду на те, що Закон України «Про очищення влади», який є спеціальним, прийнято для захисту та утвердження демократичних цінностей, верховенства права та прав людини в Україні, слід мати на увазі, що його дія розповсюджується без обмежень на всіх осіб, які обіймають посади (перебувають на службі) в органах державної влади та органах місцевого самоврядування (крім виборних посад), на підставі критеріїв, визначених у ст. 3 Закону.

Заслухавши пояснення позивача, представника позивача та представника відповідача, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов належить задовольнити з таких підстав

Встановлено, що з 2004 року по 2015 рік ОСОБА_1 працювала в органах податкової служби, зокрема:

з 12.2006 року по 06.2011 року на посаді заступника директора Департаменту податкового контролю юридичних осіб Державної податкової адміністрації;

з 06.2011 року по 03.2013 року на посаді заступника директора департаменту начальника управління планування та інформаційно-аналітичного забезпечення податкового контролю Департаменту податкового контролю Державної податкової адміністрації;

з 19.03.2013 по 15.09.2014 на посаді заступника директора начальника планування та інформаційно-аналітичного забезпечення податкового контролю департаменту податкового та митного аудиту Міністерства доходів і зборів України;

з 16.09.2014 по 19.06.2015 заступник директора департаменту методологічної роботи з питань оподаткування Державної фіскальної служби України; з 22.06.2015 по 26.10.2015 - начальник Головного управління ДФС у Чернігівській області, що підтверджується трудовою книжкою позивача серії АТ- IV № 3234971 від 05.07.1985 (а.с. 12-29).

Наказом голови Державної фіскальної служби України від 26.10.2015 № 3425-0 «Про звільнення ОСОБА_1М.» позивача звільнено з посади начальника Головного управління ДФС у Чернігівській області, з підстав передбачених п. 7-2 ч. 1 ст. 36 КЗпП України, Закону України «Про очищення влади», звіту про результати проведення перевірки щодо виконання Державною фіскальною службою України норм Закону України «Про очищення влади» від 21.10.2015, п. 6 витягу з протоколу № 116 засідання Кабінету Міністрів України від 21.10.2015 (а.с. 10).

Не погоджуючись з винесеним наказом позивач звернулась за захистом своїх прав та законних інтересів до суду.

З 16.10.2014 набув чинності Закон України "Про очищення влади" від 16.09.2014 № 1682-VII (далі - Закон № 1682-VII).

Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 1 Закону № 1682-VII очищення влади (люстрація) здійснюється з метою недопущення до участі в управлінні державними справами осіб, які своїми рішеннями, діями чи бездіяльністю здійснювали заходи (та/або сприяли їх здійсненню), спрямовані на узурпацію влади Президентом України ОСОБА_4, підрив основ національної безпеки і оборони України або протиправне порушення прав і свобод людини, і ґрунтується на принципах: верховенства права та законності; відкритості, прозорості та публічності; презумпції невинуватості; індивідуальної відповідальності; гарантування права на захист

Очищення влади (люстрація) - це встановлена цим Законом або рішенням суду заборона окремим фізичним особам обіймати певні посади (перебувати на службі) (крім виборних посад) в органах державної влади та органах місцевого самоврядування.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 Закону № 1682-VII органом, уповноваженим на забезпечення проведення перевірки, передбаченої цим Законом, є Міністерство юстиції України.

На виконання п. 3 витягу з протоколу № 100 засідання Кабінету Міністрів України від 21.09.2015 проведено перевірку Державної фіскальної служби України щодо виконання норм Закону України «Про очищення влади», за результатами якої складено звіт (а.с. 41-43). При цьому, у звіті на cтop. 21 зазначено перелік осіб (76 осіб), в тому числі і позивач, до яких, в порушення вимог Закону № 1682-VII, не було застосовано заборону, передбачену ч. 3 ст. 1 Закону України «Про очищення влади».

У витягу з протоколу № 116 засідання Кабінету Міністрів України від 21.10.2015 зазначено, що інформацію Мінюсту про результати проведення перевірки стану виконання посадовими особами ДФС вимог Закону України "Про очищення влади" взяти до відома. Голові ДФС ОСОБА_6 забезпечити виконання Закону України "Про очищення влади" в частині прийняття відповідних рішень щодо посадових осіб ДФС, до яких розповсюджуються заборони, визначені цим Законом, та за результатами в одноденний строк проінформувати Кабінет Міністрів. Контроль за виконанням цього рішення покласти на першого заступника Міністра фінансів ОСОБА_7 Мінфіну разом з Мінекономрозвитку, ДФС, Мінюстом, опрацювати питання щодо детінізації доходів, проведення податкової амністії капіталів, запровадження одноразового нульового декларування доходів громадян і непрямих методів контролю за відповідністю доходів і витрат фізичних осіб та подати в установленому порядку Кабінетові Міністрів узгоджені пропозиції.

Раніше, відповідно до пунктів 1 і 2 ч. 5 ст. 5 Закону № 1682-VII та Порядку проведення перевірки достовірності відомостей щодо застосування заборон, передбачених частинами 3 та 4 ст. 1 Закону № 1682-VII, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16.10.2014 № 563, Державною фіскальною службою України була проведена перевірка достовірності відомостей щодо застосування заборон, передбачених ч. 3, ч. 4 ст. 1 Закону № 1682-VII щодо позивача ОСОБА_1

За результатами перевірки було оформлено довідку від 27.08.2015, затверджену головою ДФС України ОСОБА_6, якою встановлено, що до позивача не застосовуються заборони, визначені частиною 3 або 4 ст.1 Закону № 1682-VII (а.с. 69-67).

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Положеннями ст. 43 Конституції України закріплено право кожного громадянина на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він обирає. При цьому, громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

В ст. 2, ст. 51 Кодексу законів про працю України закріплено право громадян України на працю і гарантії держави в правовому захисті працездатним громадянам від незаконного звільнення.

Згідно із п. 7-2 ч. 1 ст. 36 Кодексу законів про працю України, підставами припинення трудового договору є - підстави, передбачені Законом України «Про очищення влади».

Відповідно до п. 18 Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» від 06.11.1992 № 9, при розгляді справ про поновлення на роботі судам необхідно з'ясувати, з яких підстав проведено звільнення працівника згідно з наказом (розпорядженням) і перевіряти їх відповідність законові. Підстав (а саме посилання на норму), з яких було звільнено позивача згідно із Законом України "Про очищення влади", оскаржуваний наказ не містить.

Статтею 2 та ст. 3 Закону № 1682-VII передбачено перелік посад, щодо яких здійснюються заходи з очищення влади (люстрація) та її критерії, згідно до яких заборона розповсюджується на осіб, які обіймали сукупно не менше одного року посаду (посади) у період з 25 лютого 2010 року по 22 лютого 2014 року, зокрема керівника, заступника керівника територіального (регіонального) органу центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову та/або митну політику, податкової міліції в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, а також на осіб, які обіймали посаду (посади), зокрема керівника, заступника керівника самостійного структурного підрозділу центрального органу (апарату) Генеральної прокуратури України, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України, Міністерства внутрішніх справ України, центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну додаткову та/або митну політику, податкової міліції, у період з 21 листопада 2013 року по 22 лютого 2014 року та не були звільнені в цей період з відповідної посади (посад) за власним бажанням.

Згідно із ст. 6 Закону України «Про центральні органи виконавчої влади» Міністерство є центральним органом виконавчої влади, який забезпечує формування та реалізує державну політику в одній чи декількох визначених Кабінетом Міністрів України сферах, проведення якої покладено на Кабінет Міністрів України Конституцією та законами України, Міністерство очолює міністр України (дачі - міністр), який є членом Кабінету Міністрів України. При цьому, відповідно до ст. 16 вказаного Закону інші, відмінні від міністерства центральні органи виконавчої влади утворюються для виконання окремих функцій з реалізації державної політики як служби, агентства, інспекції. Діяльність центральних органів виконавчої влади спрямовується та координується Кабінетом Міністрів України через відповідних міністрів згідно із законодавством.

Відтак, право формувати державну політику, тобто право законодавчої ініціативи при розробці проекту нормативно-правового акту, має орган державної виконавчої влади лише із статусом міністерства, інший орган державної виконавчої влади без статусу міністерства має повноваження виключно щодо реалізації державної політики. З огляду на викладене, позивач не працював на керівних посадах ані в міністерстві, ані в його територіальному органі.

Що до іншого критерію (період з 21 листопада 2013 року по 22 лютого 2014 року), позивач не перебував у трудових відносинах з центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову та/або митну політику або в податковій міліції.

Законом України «Про очищення влади» передбачено, що люстрація ґрунтується, зокрема, на принципах верховенства права та законності; презумпції невинуватості; індивідуальної відповідальності. Проте, фактично, позивача звільнили з посади не за порушення тих чи інших вимог Закону, а на підставі звіту та витягу з протоколу засідання, чим порушені конституційні приписи і гарантії, також принципи проведення люстрації.

Суд звертає увагу, що проведення перевірки насамперед має за мету: виявити осіб, що брали участь в управлінні державними справами, які своїми рішеннями, діями чи бездіяльністю здійснювали заходи (та/або сприяли їх здійсненню), спрямовані на узурпацію влади Президентом України ОСОБА_4, підрив основ національної безпеки і оборони України або протиправне порушення прав і свобод людини (ст. 1 Закону України «Про очищення влади»).

Результати такої перевірки підлягають викладенню у висновку, який в даному випадку є обов'язковим, як і ознайомлення з ним особи, щодо якої проводилась перевірка. Такий висновок може бути оскаржений до суду, як це передбачено у ст. 5 Закону.

У даному випадку, перевірка відносно позивача вже була проведена та за результатами такої перевірки складено відповідну довідку, якою встановлено, що до позивача не застосовуються заборони, визначені частиною 3 або 4 ст.1 Закону України «Про очищення влади». Вказана довідка є чинною, належних та допустимих доказів щодо наявності іншої довідки або судового рішення, яким скасовано вказану довідку, до суду не надано.

Отже, доводи відповідача не вважаються судом обґрунтованими, з підстав зазначених вище, та спростовуються матеріалами справи.

Пунктом 3 ч. 1 ст. 256 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що постанови суду про поновлення на посаді у відносинах публічної служби виконуються негайно.

Відповідно до ст. 235 Кодексу законів про працю України у разі звільнення без законної підстави працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижче оплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Згідно з вимогами ч. 5 ст. 235 Кодексу законів про працю України, прийняте судом рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого працівника підлягає негайному виконанню.

Водночас, негайне виконання судового рішення полягає в тому, що воно підлягає виконанню не з часу набрання ним законної сили, що передбачено для переважної більшості судових рішень, а негайно, з часу його оголошення в судовому засіданні, чим забезпечується швидкий і реальний захист життєво важливих прав та інтересів громадян і держави.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства с захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування. їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

За правилами частин 1, 6 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а в разі, якщо особа, яка бере участь у справі, без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які вона посилається, суд вирішує справу на основі наявних доказів.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Оскільки матеріалами справи підтверджується протиправність прийняття оскаржуваного наказу, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача щодо скасування наказу про звільнення та поновлення на посаді є законними та обґрунтованими, а тому мають бути задоволені.

Керуючись статтями 158-163, 167, 256 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 задовольнити в повному обсязі.

Визнати протиправним та скасувати наказ Державної фіскальної служби України про звільнення ОСОБА_1 від 26.10.2015 № 3425-О.

Поновити ОСОБА_1 на посаді начальника Головного управління Державної фіскальної служби у Чернігівській області з 27.10.2015.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 256 Кодексу адміністративного судочинства України постанову суду в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді виконати негайно.

Постанова суду набирає законної сили в порядку статей 167,186 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена до Київського апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня отримання її копії.

Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення.

Головуючий суддя С.В. Бородавкіна

Судді В.В. Добрянський

ОСОБА_8