Справа № 2а/1570/1329/11
Суддя: Бившева Л.І.
Дата ухвалення: 2015-11-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"11" листопада 2015 р. м. Київ К/9991/77594/11

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі:

Головуючого Бившевої Л.І.,

суддів: Ланченко Л.В., Лосєва А.М.,

секретар судового засідання Титенко М.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Державної податкової інспекції у Малиновському районі міста Одеси

на постанову Одеського окружного адміністративного суду від 28 липня 2011 року

та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 25 жовтня 2011 року

у справі № 2а/1570/1329/2011

за позовом Приватного підприємства «Стройнорма плюс»

до Державної податкової інспекції у Малиновському районі міста Одеси

про скасування податкових повідомлень-рішень та рішення про застосування штрафних (фінансових) санкцій, -

В С Т А Н О В И Л А :

Приватне підприємство «Стройнорма плюс» (далі - позивач) звернулось до суду з позовом до Державної податкової інспекції у Малиновському районі міста Одеси (далі - відповідач) про скасування податкових повідомлень-рішень: № /1, №/1 від 12 серпня 2010 року; № /1 від 27 серпня 2010 року; №/2, № /2 від 27 жовтня 2010 року; № /2, №/0/2 від 03 листопада 2010 року; № /3, №/3 від 20 січня 2011 року; № /3, № 1/3 від 21 січня 2011 року та рішення про застосування штрафних (фінансових) санкцій № від 26 травня 2010 року (в редакції уточнення позовних вимог від 13 травня 2011 року).

Постановою Одеського окружного адміністративного суду від 28 липня 2011 року позов був задоволений. Визнано протиправними та скасовано податкові повідомлення-рішення: № /1, №/1 від 12 серпня 2010 року; № /1 від 27 серпня 2010 року; №/2, № /2 від 27 жовтня 2010 року; № /2, №/0/2 від 03 листопада 2010 року; № /3, №/3 від 20 січня 2011 року; № /3, № 1/3 від 21 січня 2011 року та рішення про застосування штрафних (фінансових) санкцій № від 26 травня 2010 року.

Ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 25 жовтня 2011 року постанову Одеського окружного адміністративного суду від 28 липня 2011 року було залишено без змін.

В касаційній скарзі ДПІ у Малиновському районі м. Одеси, посилаючись на порушення судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, просить скасувати постанову Одеського окружного адміністративного суду від 28 липня 2011 року та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 25 жовтня 2011 року і ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

З урахуванням неприбуття у судове засідання жодної з осіб, які беруть участь у справі, та які були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання, колегія суддів дійшла висновку про можливість розгляду справи за наявними у справі матеріалами за відсутності сторін.

Заслухавши доповідь судді - доповідача, перевіривши доводи касаційної скарги щодо дотримання правильності застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню, з огляду на наступне.

Судами попередніх інстанцій встановлено наступне.

Згідно наказу ДПІ у Малиновському районі м. Одеси № 314 від 14 квітня 2010 року та на виконання постанови слідчого Прокуратури Малиновського району м. Одеси від 23 лютого 2010 року, постанови слідчого СВ ПМ СДПІ по роботі з ВПП у м. Одеси від 28 січня 2009 року, відповідно до статті 114 Кримінального кодексу України та статті 111 Закону України «Про державну податкову службу в Україні» ДПІ у Малиновському районі м. Одеси була проведена виїзна позапланова перевірка ПП «Стройнорма плюс» з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 26 вересня 2007 року по 31 грудня 2009 року, валютного та іншого законодавства за період з 26 вересня 2007 року по 31 грудня 2009 року, за результатами якої складений акт № 194/23-213/35404142 від 14 травня 2010 року.

За висновками акту перевірки позивачем були порушені: вимоги пункту 5.1 статті 5, підпункту 5.2.1 пункту 5.2 статті 5, підпункту 5.3.9 пункту 5.9 статті 5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств», що призвело до заниження податку на прибуток на загальну суму 565828,00 грн., у тому числі: 4 квартал 2007 року - 150,00 грн., 1 квартал 2008 року - 14191,00 грн., з квартал 2008 року - 248878,00 грн., з квартал 2008 року - 94614,00 грн., 4 квартал 2008 року - 108721,00 грн., 1 квартал 2009 року - 33195,00 грн., 2 квартал 2009 року - 33195,00 грн., 3 квартал 2009 року - 9999,00 грн., 4 квартал 2009 року 2009 року - 22885,00 грн.; вимоги підпунктів 7.4.1, 7.4.5 пункту 7.4 статті 7 Закону України «Про податок на додану вартість», в результаті чого занижено податок на додану вартість на загальну суму 376782,00 грн., у тому числі: грудень 2007 року - 100,00 грн., січень 2008 року - 110,00 грн., лютий 2008 року - 2722,00 грн., березень 2008 року - 6660,00 грн., квітень 2008 року - 55143,00 грн., травень 2008 року - 46212,00 грн., червень 2008 року - 98395,00 грн., липень 2008 року - 50191,00 грн., серпень 2008 року - 13139,00 грн., вересень 2008 року - 15315,00 грн., жовтень 2008 року - 12012,00 грн., листопад 2008 року - 18545,00 грн., грудень 2008 року - 57676,00 грн., березень 2009 року - 562,00 грн.; вимоги пункту 1.15 статті 1, пункту 2.1 статті 2, статті 3, підпункту 4.2.1 пункту 4.2 статті 4, підпункту 4.2.6 пункту 4.2 статті 4, підпункту «г» підпункту 4.2.9 пункту 4.2 статті 4, підпункту 4.3.25 пункту 4.3 статті 4, підпункту 8.1.1 пункту 8.1 статті 8, підпункту 9.10.3 пункту 9.10 статті 9 Закону України «Про податок з доходів фізичних осіб», що призвело до заниження податку з доходів фізичних осіб, що підлягає сплаті до бюджету, у сумі 2809,08 грн.; вимоги пункту 2.11, 3.1 Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні, затвердженого постановою Правління НБУ від 15 грудня 2004 року № 637, які полягали: у видачі під звіт готівкових коштів у сумі 8887,00 грн. за умови не звітування у встановленому порядку за раніше отримані готівкові кошти під звіт; у відсутності документів, підтверджуючих факт використання виданих з розрахункового рахунку грошових коштів у сумі 9337,00 грн.

Зокрема, у акті перевірки було вказано, що: позивачем був занижений скоригований валовий дохід за період, який перевірявся, на загальну суму 1000000,00 грн., оскільки при складанні декларації з податку на прибуток за 2008 рік підприємством не було враховано валові доходи, які були отримані у попередніх податкових періодах, а саме - у першому півріччі 2008 року та за 3 квартали 2008 року; позивачем були занижені валові витрати за період, який перевірявся, на загальну суму 1000000,00 грн., оскільки при складанні декларації з податку на прибуток за 2008 рік підприємством не були враховані валові витрати, які були понесені у попередніх податкових періодах, а саме - у першому півріччі 2008 року та за 3 квартали 2008 року; позивач неправомірно включив до складу валових витрат вартість будівельних матеріалів та послуг субпідряду по ремонту будівель, оренди офісу, рекламних послуг на загальну суму 1942845,00 грн., які не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення податкового обліку, оскільки вказані документи були втрачені підприємством; позивач неправомірно включив до складу валових витрат вартість послуг по ремонту будівель у розмірі 270634,00 грн., наданих йому ТОВ «Керван Д», оскільки стосовно посадових осіб ТОВ «Керван Д» було порушено кримінальну справу №38, згідно з якою діяльність вказаного товариства була направлена на отримання податкової вигоди третіми особами, що свідчить про те, що правочин6и, укладені між позивачем та ТОВ «Керван Д», були укладені без мети настання реальних наслідків; позивач неправомірно включив до складу податкового кредиту податок на додану вартість у загальній сумі 322657,00 грн., який не підтверджений податковими накладними; позивач неправомірно включив до складу податкового кредиту податок на додану вартість у загальній сумі 54125,00 грн. по господарських операціях, здійснених з ТОВ «Керван Д», оскільки такі операції суперечать інтересам держави; при перерахуванні підприємством з розрахункового рахунку коштів у загальній сумі 3741,97 грн. на користь фізичних осіб (прізвища, і'мя та по-батькові яких вказані на 28 аркуші акті перевірки) позивачем не був утриманий податок з доходів фізичних осіб у розмірі 561,32 грн.; позивачем не було надано до перевірки авансових звітів, квитанцій, платіжних доручень або будь-яких інших підтверджуючих документів, які б підтвердили, що перераховані 18 серпня 2008 року та 19 травня 2009 року з розрахункового рахунка підприємства кошти у сумі 450,00 грн. та у сумі 8887,00 грн. відповідно були використані на господарські потреби підприємства, у зв'язку з чим позивач неправомірно не утримав із виплачених сум податок з доходів фізичних осіб у розмірі 79,42 грн. та у розмірі 1568,34 грн. відповідно; позивач неправомірно не утримав та не перерахував до бюджету податок з доходів фізичних осіб у розмірі 600,00 грн. від вартості майна, внесеного засновником ПП «Стройнорма плюс» - ОСОБА_1; позивачем не було надано до перевірки документів, підтверджуючих факт використання виданих з розрахункового рахунку ПП «Стройнорма плюс» грошових коштів у сумі 9337,00 грн. (18 серпня 2008 року - 450,00 грн., 19 травня 2009 року - 8887,00 грн.), зокрема, авансових звітів, підтверджуючих документів, квитанцій, платіжних доручень, або інших документів та видача готівкових коштів у сумі 8887,00 грн. за умови незвітування в установленому порядку за раніше отримані під звіт готівкові кошти є порушенням ведення касових операцій.

ДПІ у Малиновському районі м. Одеси на підставі вказаного акту перевірки та з урахування процедури адміністративного оскарження прийняла податкові повідомлення-рішення № /1 від 12 серпня 2010 року, № /2 від 27 жовтня 2010 року, № /3 від 20 січня 2011 року, якими згідно з підпунктом «б» підпункту 4.2.2 пункту 4.2 статті 4, підпунктом 17.1.3 пункту 17.1 статті 17 Закону України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами» визначила ПП «Стройнорма плюс» суму податкового зобов'язання (з урахуванням штрафних (фінансових) санкцій) за платежем: податок на прибуток у розмірі 848742,00 грн., у тому числі: 565828,00 грн. - за основним платежем, 282914,00 грн. - за штрафними (фінансовими) санкціями.

ДПІ у Малиновському районі м. Одеси на підставі вказаного акту перевірки та з урахування процедури адміністративного оскарження прийняла податкові повідомлення-рішення № /1 від 12 серпня 2010 року, № /2 від 27 жовтня 2010 року, № /3 від 20 січня 2011 року, якими згідно з підпунктом «б» підпункту 4.2.2 пункту 4.2 статті 4, підпунктом 17.1.3 пункту 17.1 статті 17 Закону України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами» визначила ПП «Стройнорма плюс» суму податкового зобов'язання (з урахуванням штрафних (фінансових) санкцій) за платежем: податок на додану вартість у розмірі 565173,00 грн., у тому числі: 376782,00 грн. - за основним платежем, 188391,00 грн. - за штрафними (фінансовими) санкціями.

ДПІ у Малиновському районі м. Одеси на підставі вказаного акту перевірки та з урахування процедури адміністративного оскарження прийняла податкові повідомлення-рішення № /1 від 27 серпня 2010 року, № /2 від 03 листопада 2010 року, № /3 від 21 січня 2011 року, якими згідно з підпунктом «б» підпункту 4.2.2 пункту 4.2 статті 4, підпунктом 17.1.9 пункту 17.1 статті 17 Закону України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами» визначила ПП «Стройнорма плюс» суму податкового зобов'язання (з урахуванням штрафних (фінансових) санкцій) за платежем: податок з доходів фізичних осіб у розмірі 9027,24 грн., у тому числі: 2809,08 грн. - за основним платежем, 6218,00 грн. - за штрафними (фінансовими) санкціями.

Також, в процедурі адміністративного оскарження ДПІ у Малиновському районі м. Одеси прийняла податкові повідомлення-рішення № /0/2 від 03 листопада 2010 року, № /3 від 21 січня 2011 року, якими згідно з підпунктом «б» підпункту 4.2.2 пункту 4.2 статті 4, підпунктом 17.1.9 пункту 17.1 статті 17 Закону України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами» визначила ПП «Стройнорма плюс» суму штрафних (фінансових) санкцій за платежем: податок з доходів фізичних осіб у розмірі 800,71 грн.

Крім іншого, ДПІ у Малиновському районі м. Одеси на підставі вказаного акту перевірки прийняла рішення № від 26 травня 2010 року, яким згідно зі статтею 1 Указу Президента України «Про застосування штрафних санкцій за порушення норм з регулювання обігу готівки» застосувала до ПП «Стройнорма плюс» штрафні (фінансові) санкції у сумі 11559,00 грн.

Суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги, з висновками якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив з того, що: податкові повідомлення-рішення та рішення про застосування штрафних (фінансових) санкцій, прийняті податковим органом за наслідками проведеної на виконання постанов слідчих позапланової перевірки ПП «Стройнорма плюс» у відповідності до статті 111 Закону України «Про державну податкову службу в Україні» та статті 66 Кримінального кодексу України є неправомірними, оскільки повноваження органів державної податкової служби щодо здійснення такої перевірки та її наслідків врегульовані різними процесуальними законами; в порушення вимог Порядку оформлення результатів невиїзних документальних, виїзних планових та позапланових перевірок з питань дотримання податкового, валютного та іншого законодавства, затвердженого наказом ДПА України від 10 серпня 2005 року № 327 (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), у акті перевірки не було вказано конкретних господарських операцій та реквізитів первинних бухгалтерських документів, які б достовірно підтверджували факт вчинення позивачем порушення вимог податкового та іншого законодавства; директор ПП «Стройнорма плюс» листом від 01 квітня 2010 року (вх. ДПІ - № 4633/10) повідомив податковий орган про втрату документів фінансово-господарської діяльності підприємства, до якого було додано копію листа Малиновського РВ ГУ МВС України в Одеській області від 18 листопада 2009 року № 21/21-0573 та постанови про порушення кримінальної справи від 29 жовтня 2009 року по даному факту, що знайшло своє відображення у акті перевірки; податковий орган не надав суду належних та допустимих доказів безтоварності господарських операцій, здійснених між позивачем та ТОВ «Керван Д»; позивачем були надані копії відновлених документів, згідно яких підтверджується правомірність віднесення до складу валових витрат витрат, пов'язаних з орендою оргтехніки, придбанням матеріалів та послуг субпідряду по ремонту будівель за 4 квартал 2009 року у сумі 49833,00 грн.; вклад (внесок) фізичної особи у вигляді майна (що знаходиться у її власності) до статутного фонду юридичної особи є придбанням такою фізичною особою права власності на частку (пай) у статутному фонді юридичної особи, тобто є витратами, понесеними у зв'язку із придбанням інвестиційного активу, і не є доходом згідно з положеннями пункту 1.2 статті 1 Закону України «Про податок з доходів фізичних осіб» та не відноситься до операцій з купівлі-продажу майна відповідно до статей 11, 12 цього Закону; кошти у загальній сумі 3741,97 грн. були перераховані підприємством з розрахункового рахунку на користь приватних підприємців за придбані у них товари (роботи, послуги), а не виплачені працівникам ПП «Стройнорма плюс», на підтвердження чого позивачем були надані відповідні первинні бухгалтерські документи, а саме - видаткові накладні № 202 від 19 травня 2009 року на суму 8887,00 грн. та № 184 від 18 січня 2008 року на суму 450,00 грн., що також спростовує висновки податкового органу про порушення позивачем вимог законодавства щодо обігу готівки.

Однак, повністю погодитись з такими висновками судів попередніх інстанцій колегія суддів не може, з огляду на наступне.

Правовідносини, що виникають у зв'язку з формуванням платником податку на прибуток і податку на додану вартість, валових витрат та податкового кредиту, регулюються статтею 5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) та статтею 7 Закону України «Про податок на додану вартість» (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин).

Відповідно до положень пункту 5.1 статті 5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) валові витрати виробництва та обігу (далі - валові витрати) - сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних як компенсація вартості товарів (робіт, послуг), які придбаваються (виготовляються) таким платником податку для їх подальшого використання у власній господарській діяльності.

Підпунктом 5.2.1 пункту 5.2 статті 5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) встановлено, що до складу валових витрат включаються суми будь-яких витрат, сплачених (нарахованих) протягом звітного періоду у зв'язку з підготовкою, організацією, веденням виробництва, продажем продукції (робіт, послуг) і охороною праці, у тому числі витрати з придбання електричної енергії (включаючи реактивну), з урахуванням обмежень, установлених пунктами 5.3 - 5.7 цієї статті.

Відповідно до абзацу 4 підпункту 5.3.9 пункту 5.3 статті 5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) не належать до складу валових витрат будь-які витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення податкового обліку.

Згідно з абзацом 5 підпункту 5.3.9 пункту 5.3 статті 5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) у разі втрати, знищення або зіпсуття зазначених документів, платник податку має право письмово заявити про це податковому органу та здійснити заходи, необхідні для поновлення таких документів. Письмова заява має бути надіслана до/або разом з поданням розрахунку податкових зобов'язань звітного періоду. Якщо платник податку не подасть у такий строк письмову заяву та не поновить зазначених документів до закінчення податкового періоду, що настає за звітним, непідтверджені відповідними документами витрати не визнаються валовими витратами і на суму недосплаченого податку нараховується пеня у розмірі облікової ставки Національного банку України, збільшеної в 1,2 раза.

При цьому, положеннями абзацу 6 підпункту 5.3.9 пункту 5.3 статті 5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) передбачено, що якщо платник податку поновить зазначені документи у наступних періодах, підтверджені витрати (з урахуванням сплаченої пені) включаються до валових витрат податкового періоду, на який припадає таке поновлення.

Як вбачається з акту перевірки, позивач повідомив податковий орган про втрату документів фінансово-господарської діяльності, а також надав наявні у нього первинні бухгалтерські документи.

Разом з цим, суди попередніх інстанцій не перевірили, які саме документи та по яких господарських операціях були відновлені та подані позивачем у визначений абзацом 5 підпункту 5.3.9 пункту 5.3 статті 5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» термін, а яких документів позивачем до перевірки надано не було, з урахуванням того, що матеріали справи містять узагальнений перелік документів, які було використано при проведення перевірки (т.1 арк. справи 120-121), та переліки документів, наявних та відсутніх у ПП «Стройнорма плюс» із зазначенням їх реквізитів та вартісного виразу таких операцій (т.1 арк. справи 122-125).

Крім іншого, матеріали справи містять копії договорів та первинних бухгалтерських документів, зміст яких дає можливість визначити вартісний вираз здійснюваних позивачем господарських операцій з його контрагентами (т.1 арк. справи 186-250, т.2 арк. справи 1-250, т.3 арк. справи 1-250, т.4 арк. справи 1-251, т.5 арк. справи1-250, т.6 арк. справи 1-85, 143-213).

Також, матеріали справи містять відповіді Прокуратури Малиновського району м. Одеси від 11 травня 2011 року № 1-2837вх1 та ДПА в Одеській області від 16 травня 2011 року № 1731/9/09-009, надані на запити Одеського окружного адміністративного суду, в яких вказано, що вилучені в ході проведення досудового слідства оперативними співробітниками ВПМ ДПІ у Малиновському районі м. Одеси документи підприємства - контрагента (ПП «Стройнорма плюс») були оглянуті та приєднані в якості речових доказів до матеріалів кримінальної справи №02, порушеної стосовно директора ТОВ «Керван Д» за ознаками злочину, передбаченого частиною 3 статті 212 Кримінального кодексу України, яка 31 грудня 2009 року з обвинувальним вироком була направлена до Малиновського районного суду м. Одеси (т.6 арк. справи 102, 104).

В свою чергу, про обставини щодо вилучення документів фінансово-господарської діяльності наголошував і позивач, на підтвердження чого надав протокол виїмки від 08 липня 2009 року та протокол обшуку від 10 лютого 2010 року (т.1 арк. справи 175-185).

При цьому, матеріали справи не містять доказів того, що суди першої та апеляційної інстанцій вживали усіх заходів щодо повного і всебічного з'ясування усіх обставин та витребування у податкового органу, інших суб'єктів владних повноважень або інших осіб доказів, які необхідні для правильного вирішення спору.

Крім іншого, суди попередніх інстанцій не надали належної правової оцінки тому, що при кваліфікації правочину за статтею 228 Цивільного кодексу України має враховуватися вина, яка виражається в намірі порушити публічний порядок сторонами правочину або однією зі сторін. Доказом вини може бути вирок суду, постановлений у кримінальній справі, щодо знищення, пошкодження майна чи незаконного заволодіння ним тощо, з урахуванням того, що стосовно контрагента позивача - ТОВ «Керван Д» було порушено кримінальну справу №02 за ознаками злочину, передбаченого частиною 3 статті 212 Кримінального кодексу України, яка знаходиться на судовому розгляді у Малиновському суді м. Одеси, з огляду на що суди попередніх інстанцій повинні були встановити, чи було ухвалене рішення у цій кримінальній справі та чи не містить таке рішення посилання на те, що посадові особи ТОВ «Керван Д» умисно ухилялись від сплати податкових зобов'язань які виникли за оспорюваним договором, укладеним з позивачем.

Підпунктом 7.4.1 пункту 7.4 статті 7 Закону України «Про податок на додану вартість» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) визначено, що податковий кредит звітного періоду визначається виходячи із договірної (контрактної) вартості товарів (послуг), але не вище рівня звичайних цін, у разі якщо договірна ціна на такі товари (послуги) відрізняється більше ніж на 20 відсотків від звичайної ціни на такі товари (послуги), та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 6.1 статті 6 та статтею 8 1 цього Закону, протягом такого звітного періоду у зв'язку з придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Згідно з підпунктом 7.4.4 пункту 7.4 статті 7 Закону України «Про податок на додану вартість» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) якщо платник податку придбаває (виготовляє) матеріальні та нематеріальні активи (послуги), які не призначаються для їх використання в господарській діяльності такого платника, то сума податку, сплаченого у зв'язку з таким придбанням (виготовленням), не включається до складу податкового кредиту.

Також, колегія вказує, що суди попередніх інстанцій, прийнявши рішення про задоволення позовних вимог щодо скасування податкових повідомлень-рішень №/1 від 12 серпня 2010 року, № /2 від 27 жовтня 2010 року, №/3 від 20 січня 2011 року про визначення позивачу податкових зобов'язань (з урахуванням штрафних (фінансових) санкцій) за платежем: податок на додану вартість у розмірі 565173,00 грн., у тому числі: 376782,00 грн. - за основним платежем, 188391,00 грн. - за штрафними (фінансовими) санкціями, в мотивувальних частинах рішень взагалі не вказали встановлених судами обставин із посиланням на докази, а також мотивів неврахування окремих доказів та мотивів, з яких суди виходили при прийнятті постанови, і положення закону, яким вони керувалися.

Пунктом 2.11 Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні, затвердженого постановою Правління НБУ від 15 грудня 2004 року № 637 (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), встановлено, що видача готівкових коштів під звіт або на відрядження (далі - під звіт) здійснюється відповідно до законодавства України. Видача готівкових коштів під звіт на закупівлю сільськогосподарської продукції та заготівлю вторинної сировини, крім металобрухту, дозволяється на строк не більше 10 робочих днів від дня видачі готівкових коштів під звіт, а на всі інші виробничі (господарські) потреби на строк не більше двох робочих днів, уключаючи день отримання готівкових коштів під звіт. Якщо підзвітній особі одночасно видана готівка як на відрядження, так і для вирішення в цьому відрядженні виробничих (господарських) питань (у тому числі для закупівлі сільськогосподарської продукції у населення та заготівлі вторинної сировини), то строк, на який видана готівка під звіт на ці завдання, може бути продовжено до завершення терміну відрядження. Видача відповідній особі готівкових коштів під звіт проводиться за умови звітування нею у встановленому порядку за раніше отримані під звіт суми. Звітування за одержані під звіт готівкові кошти здійснюється відповідно до законодавства України.

Згідно з пунктом 3.1 Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні, затвердженого постановою Правління НБУ від 15 грудня 2004 року № 637 (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), касові операції оформляються касовими ордерами, видатковими відомостями, розрахунковими документами, документами за операціями із застосуванням платіжних карток, іншими касовими документами, які згідно із законодавством України підтверджували б факт продажу (повернення) товарів, надання послуг, отримання (повернення) готівкових коштів.

Відповідно до пункту 7.39 Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні, затвердженого постановою Правління НБУ від 15 грудня 2004 року № 637 (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), під час перевірки звітів про використання коштів для вирішення господарських питань особлива увага приділяється дотриманню підзвітними особами встановлених термінів складання та подання до бухгалтерії відповідних звітів, своєчасність повернення до каси підприємств залишку невикористаних коштів (одночасно з відповідним звітом), наявність оригіналів підтвердних документів, їх погашення тощо. Крім того, ураховується те, що подання звітів про використання коштів із порушенням установлених термінів може дозволятися лише у зв'язку з тимчасовою непрацездатністю підзвітної особи або за інших обставин, що мають документальне підтвердження.

Разом з цим, у справі, що розглядається, суди попередніх інстанцій не встановили, чи були оформлені належним чином касові операції по здійсненим 18 серпня 2008 року на суму 450,00 грн. та 19 травня 2009 року на суму 8887,00 грн. виплатам та чи були своєчасно подані підзвітними особами звіти про використання коштів та відповідні підтверджуючі документи, з урахуванням поданих позивачем накладних (т.6 арк. справи 94).

При цьому, в залежності від встановлених обставин щодо дотримання позивачем вимог Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні, затвердженого постановою Правління НБУ від 15 грудня 2004 року № 637 (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), суди повинні встановити, чи були дотримані позивачем вимоги Закону України «Про податок з доходів фізичних осіб» щодо нарахування та утримання з виплачених позивачем доходів податку з доходів фізичних осіб.

Разом з цим, колегія суддів погоджується з висновками судів попередніх інстанцій, що вклад (внесок) фізичної особи у вигляді майна (що знаходиться у її власності) до статутного фонду юридичної особи є придбанням такою фізичною особою права власності на частку (пай) у статутному фонді юридичної особи, тобто є витратами, понесеними у зв'язку із придбанням інвестиційного активу, і не є доходом згідно з положеннями пункту 1.2 статті 1 Закону України «Про податок з доходів фізичних осіб» та не відноситься до операцій з купівлі-продажу майна відповідно до статей 11, 12 цього Закону, з огляду на що донарахування позивачу податкових зобов'язань з податку з доходів фізичних осіб (з урахуванням штрафних (фінансових) санкцій) за цим епізодом є неправомірним.

Таким чином, суд касаційної інстанції не може визнати законними і обґрунтованими судові рішення попередніх інстанцій, оскільки останні ухвалені без повного та всебічного з'ясування обставин, якими сторони обґрунтовують свої вимоги і заперечення, та інших обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно зі статтею 159 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до пункту 4 статті 7 Кодексу адміністративного судочинства України одним із принципів здійснення правосуддя в адміністративних судах є змагальність сторін, диспозитивність та офіційне з'ясування всіх обставин у справі.

Принцип офіційного з'ясування всіх обставин у справі розкритий в частинах 4, 5 статті 11 Кодексу адміністративного судочинства України, якими встановлено, що суд вживає передбачені законом заходи, необхідні для з'ясування всіх обставин у справі. у тому числі щодо виявлення та витребування доказів з власної ініціативи. Суд повинен запропонувати особам, які беруть участь у справі, подати докази або з власної ініціативи витребувати докази, яких, на думку суду, не вистачає.

Частиною 1 статті 69 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Наведені порушення судами попередніх інстанцій вимог норм процесуального права щодо всебічного та повного встановлення обставин у справі, як такі, що могли призвести до неправильного вирішення справи і не можуть бути усунені судом касаційної інстанції з огляду на встановлені статтею 220 Кодексу адміністративного судочинства України межі перегляду справи судом касаційної інстанції, згідно частин 2 та 4 статті 227 цього Кодексу є підставою для скасування ухвалених у справі судових рішень і направлення справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Оскільки передбачені процесуальним законодавством межі перегляду справи в суді касаційної інстанції не дають права встановлювати, або вважати доведеними обставини, що не були встановлені судами попередніх інстанцій, постановлені судові рішення у справі підлягають скасуванню із направленням справи на новий судовий розгляд до суду першої інстанції.

Під час нового розгляду справи суду першої інстанції необхідно врахувати викладене, всебічно і повно з'ясувати і перевірити всі фактичні обставини справи, об'єктивно оцінити докази, що мають юридичне значення для її розгляду та вирішення спору по суті, і в залежності від встановленого правильного визначити норми матеріального та процесуального права, що підлягають застосуванню до спірних правовідносин, та прийняти обґрунтоване і законне судове рішення.

Керуючись ст. ст. 160, 167, 210, 220, 221, 223, ч. 2, ч. 4 ст. 227, ст. ст. 230, 231, ч. 5 ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Касаційну скаргу Державної податкової інспекції у Малиновському районі міста Одеси задовольнити частково.

Постанову Одеського окружного адміністративного суду від 28 липня 2011 року та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 25 жовтня 2011 року скасувати, а справу направити на новий судовий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і оскарженню не підлягає.

Головуючий: _____________________ Л.І. Бившева

Судді: _____________________ Л.В. Ланченко

_____________________ А.М. Лосєв