Справа № 825/3581/15-а
Суддя: Падій В.В.
Дата ухвалення: 2015-11-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 листопада 2015 року м. Чернігів Справа № 825/3581/15-а

Чернігівський окружний адміністративний суд у складі:

головуючої судді Падій В.В.,

за участю секретаря Кондратенко О.В.,

представника позивача ОСОБА_1,

представника відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду справу за адміністративним позовом Приватного підприємства «Семенівська мануфактура» до Чернігівської митниці Державної фіскальної служби про скасування рішення та картки відмови,

В С Т А Н О В И В:

04.11.2015 Приватне підприємство «Семенівська мануфактура» (далі ПП «Семенівська мануфактура») звернулось до суду з адміністративним позовом до Чернігівської митниці Державної фіскальної служби (далі Чернігівська митниця ДФС) про скасування рішення про коригування митної вартості товарів від 23.10.2015 № 102000010/2015/000191/2 та картки відмови у прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № 102110000/2015/00261 Чернігівської митниці ДФС.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що ПП «Семенівська мануфактура», у відповідності до вимог частини 2 статті 53 Митного кодексу України, були подані митному органу всі необхідні документи для визначення митної вартості задекларованих товарів, проте, незважаючи на це, відповідачем, в порушення норм митного законодавства, було прийнято оскаржуване рішення про визначення митної вартості товарів та оформлена картка відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення.

Представник позивача у судовому засіданні позов підтримав у повному обсязі та просив його задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві.

Представник відповідача у судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечував у повному обсязі та просив відмовити у їх задоволенні, оскільки Чернігівська митниця ДФС в оскаржуваних правовідносинах діяла у межах та у спосіб, передбачений чинним законодавством України.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення сторін, зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню повністю з наступних підстав.

Судом встановлено, що 12.04.2013 між ПП «Семенівська мануфактура» (Покупець) та ZHE JIANG WAYSUN CHEMICAL FIBER CO, LTD» (Китай) (Постачальник) укладено контракт № SWC12/04/13, згідно умов якого, постачальник зобов'язується виробляти та поставляти покупцю по його заявці шпательне волокно, а покупець - оплатити товар згідно умов контракту (а.с.25-29).

Згідно інвойсу від 27.08.2015 № 15WS01C040, Компанією «ZHE JIANG WAYSUN CHEMICAL FIBER» поставлено позивачу поліестерове шпательне волокно 15DX64MM на загальну суму 20532,60 доларів США (ціна за одиницю товару - 0,90 доларів США/кг) (а.с.37).

Як вбачається з матеріалів справи, 20.10.2014 між Приватним підприємством «Національні традиції» (Виконавець) та позивачем (Замовник) укладено договір № 20/10-14/02 про надання послуг по декларуванню товарів, відповідно до якого Замовник доручає, а Виконавець зобовязується за обумовлену плату в обумовлений термін надавати послуги по декларуванню товарів, майна, транспортних засобів та інших предметів Замовника, що переміщуються через митний кордон України та їх оформленню у Харківській області, а також надавати інші, повязані із зовнішньоекономічною діяльністю Замовника, послуги (а.с.65-67).

У свою чергу, 22.10.2015 Приватним підприємством «Національні традиції», з метою митного оформлення товару, до відповідача в електронному вигляді подано митну декларацію № 102110000/2015/025963, згідно якої позивачем було заявлено митну вартість товару за основним методом за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються у розмірі 20532,60 доларів США (0,90 долар США за 1 кг).

До вищевказаної декларації підприємством додані наступні документи: звіт про оцінку майна від 21.10.2015 № 04-04/10/150; контракт від 12.04.2013 № SWC12/04/13; платіжне доручення від 13.08.2015 № 365; розрахунок ціни (калькуляція собівартості на тканини) від 10.09.2015 № 15WS01C040/001; прейскурант (прайс - лист) виробника товару від 20.08.2015 № W201508; рахунок - фактура (інвойс) від 27.08.2015 № 15WS01C040, пакувальний лист до інвойсу; видаткова накладна від 24.08.2015 № W241508; відвантажувальна специфікація від 28.08.2015 № W281508; міжнародна товарно-транспортна накладна від 21.10.2015 № 7788; коносамент від 31.08.2015 № HLCK15460; листи від 11.09.2015 №№ WS1109/5, WS1109/7, від 14.09.2015 №№ WS1109/9, WS1109/12 від 15.09.2015 №№ 9.014/15.09, 10.014/15.09,11.014/15.09, від 20.08.2015 № W201508 (а.с. 25-29, 32-41,46-49,53-64,69-87,146).

Під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості товару з використанням інформації ЄАІС посадовою особою Чернігівської митниці встановлено, що по товару: «Волокна шпательні синтетичні з поліефіру, не піддані кардо- чи гребенечесанню і не оброблені іншим способом для прядіння. Порожнисті сполучені силиконізовані волокна. Волокна регенеровані після переробки ПЕТ пляшок. Виробник: «ZHE JIANG WAYSUN CHEMICAL FIBER CO, LTD. Торгівельна марка ZHE JIANG WAYSUN CHEMICAL FIBER CO. Країна виробництва Китай» заявлена позивачем митна вартість становить 0,90 долар США за 1 кг, при цьому у митного органу наявна цінова інформація на подібні товари, згідно митної декларації від 09.07.2015 № 102110000/2015/023631, яка дорівнює 1,47 долар США за 1 кг (а.с.123).

Тому, 23.10.2015 посадовою особою Чернігівської митниці ДФС, з метою визначення вартості та обміну інформацією на ідентичні, подібні (аналогічні) товари, проведено консультацію з декларантом (а.с. 147).

Однак, в ході проведення консультації декларант не надав цінової інформації щодо імпорту ідентичних та/або подібних товарів на митну територію України.

У звязку з тим, що позивачем цінова інформація щодо товару не надана, а до митного оформлення подані документи, які не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, яка була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, 23.10.2015 Чернігівською митницею ДФС винесено рішення про коригування митної вартості товарів № 102000010/2015/000191/2 за шостим (резервним методом).

Обставинами прийняття рішення відповідачем є:

- звіт про оцінку майна від 21.10.2015 № 04-04/10/150 не містить інформацію ціноутворення ідентичних, подібних (аналогічних) товарів, що імпортуються на митну територію України;

- згідно умов контракту від 12.04.2013 № SWC12/04/13 оплата товару здійснюється на умовах предоплати згідно рахунку-фактури про предоплату. На момент митного оформлення рахунок-фактура на предоплату та платіжне доручення про здійснення попередньої оплати не надано. Згідно платіжного доручення від 13.08.2015 № 365 перевірити перерахування коштів на дану поставку товару неможливо;

- надана калькуляція собівартості на тканини від 10.09.2015 № 15WS01C040/001 дійсна на період з 15.07.2015 по 15.08.2015, у той час як відвантаження товару здійснено 27.08.2015 згідно інвойсу від 27.08.2015 № 15WS01C040;

- прайс-лист від 20.08.2015 № W201508 не містить інформації щодо періоду дії цін та країн, на які поширюється дана цінова пропозиція (а.с.135,136).

Також, судом встановлено, що 23.10.2015 відповідачем прийнято картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № 102110000/2015/00261, якою позивачу відмовлено у митному оформленні (випуску) товарів та розяснено вимоги, виконання яких забезпечить можливість прийняття відповідачем митної декларації (а.с.137,139).

Вважаючи оскаржуване рішення відповідача та картку відмови такими, що підлягають скасуванню, позивач звернувся до суду з позовом за захистом своїх прав та інтересів.

Даючи правову оцінку обставинам вказаної справи, суд зважає на наступне.

Так, у відповідності до статті 246 Митного кодексу України від 13.03.2012 № 4495-VI (далі - МК України) метою митного оформлення є забезпечення дотримання встановленого законодавством України порядку переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України, а також забезпечення статистичного обліку ввезення на митну територію України, вивезення за її межі і транзиту через її територію товарів.

В силу приписів частини 3 статті 318 МК України митний контроль передбачає виконання органами доходів і зборів мінімуму митних формальностей, необхідних для забезпечення додержання законодавства України з питань державної митної справи.

Відповідно до статті 248 МК України митне оформлення розпочинається з моменту подання органу доходів і зборів декларантом або уповноваженою ним особою митної декларації або документа, який відповідно до законодавства її замінює, та документів, необхідних для митного оформлення, а в разі електронного декларування - з моменту отримання органом доходів і зборів від декларанта або уповноваженої ним особи електронної митної декларації або електронного документа, який відповідно до законодавства замінює митну декларацію.

Декларування здійснюється шляхом заявлення за встановленою формою (письмовою, усною, шляхом вчинення дій) точних відомостей про товари, мету їх переміщення через митний кордон України, а також відомостей, необхідних для здійснення їх митного контролю та митного оформлення. При застосуванні письмової форми декларування можуть використовуватися як електронні документи, так і документи на паперовому носії (частина 1 статті 257 МК України).

У свою чергу, статтею 49 МК України встановлено, що митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Відповідно до частини 1 статті 53 МК України у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає митному органу документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення. Перелік даних документів, наведено у частині другій даної статті, якими є: 1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п'ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; 2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; 3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об'єктом купівлі-продажу); 4) якщо рахунок сплачено - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; 7) копія імпортної ліцензії, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; 8) якщо здійснювалося страхування - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

Згідно з частиною 3 статті 53 МК України у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу зобовязані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи: 1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов'язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; 2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); 3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов'язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); 4) виписку з бухгалтерської документації; 5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; 6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; 7) копію митної декларації країни відправлення; 8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.

Крім того, частиною 10 статті 58 МК України визначено перелік складових митної вартості. Але зазначено, що ці складові (додаткові витрати) повинні додаватися до ціни товару для визначення митної вартості лише в тому випадку, коли вони не були включені до ціни товару.

Згідно статті 58 МК України основним методом визначення митної вартості товару є метод її визначення за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції).

Метод визначення митної вартості товарів за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, не застосовується, якщо використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості не підтверджені документально або не визначені кількісно і достовірні та/або відсутня хоча б одна із складових митної вартості, яка є обов'язковою при її обчисленні (частина 2 статті 58 МК України).

Згідно пункту 2 частини 6 статті 54 МК України митний орган може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, зокрема, у разі неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

З аналізу вищенаведених норм МК України вбачається, що митні органи мають виключну компетенцію в питаннях перевірки та контролю правильності обчислення декларантом митної вартості.

У відповідності до пункту 4.5 Порядку виконання митних формальностей при здійсненні митного оформлення товарів із застосуванням митної декларації на бланку єдиного адміністративного документа, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 30.05.2012 № 631 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 10.08.2012 за № 1360/21672, однією із митних формальностей, що виконується при здійсненні митного оформлення митної декларації, є контроль із застосуванням системи управління ризиками, в тому числі оцінка ризику за митною декларацією за допомогою автоматизованої системи аналізу та управління ризиками.

При цьому, пунктом 3 наказу Державної міграційної служби України від 24.06.2009 № 602, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 21.07.2009 за № 669/16685, затверджено порядок роботи посадових осіб митного органу при здійсненні контролю за правильністю визначення митної вартості товарів, які переміщуються через митний кордон України та передбачено, що при здійсненні контролю за правильністю визначення митної вартості товарів та прийнятті рішень як джерело інформації використовуються спеціалізовані програмно-інформаційні комплекси електронно-автоматизованої інформаційної системи ДМСУ (далі - ЄАІС ДМСУ).

Аналізуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про те, що наявність в ЄАІС ДМСУ інформації про іншу митну вартість ідентичних або аналогічних товарів є підставою для надання декларантом додаткових документів для підтвердження митної вартості товарів.

Так, у судовому засіданні встановлено та матеріалами справи підтверджується, що митна вартість товару - поліестерове шпательне волокно позивачем визначена виходячи з ціни контракту, тобто за першим (основним) методом, встановленим статтею 58 МК України.

Для підтвердження митної вартості товару підприємством надано митному органу відповідні документи.

У звязку з поданням позивачем документів, які не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів чи відомостей щодо ціни, яка була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, 23.10.2015 посадовою особою Чернігівської митниці ДФС, з метою визначення вартості та обміну інформацією на ідентичні, подібні (аналогічні) товари, проведено консультацію з декларантом (а.с. 147).

Разом з тим, у ході проведення консультації декларант не надав цінової інформації щодо імпорту ідентичних та/або подібних товарів на митну територію України.

При цьому, МК України чітко передбачено право митного органу, у разі наявності обґрунтованих сумнівів у правильності зазначеної декларантом митної вартості товарів, на отримання додаткових документів.

Оскільки, позивачем вищевказані документи митному органу не надані, суд дійшов висновку про правомірність винесення відповідачем рішення про коригування митної вартості товарів від 23.10.2015 № 102000010/2015/000191/2 та картки відмови у прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № 102110000/2015/00261 Чернігівської митниці ДФС.

При цьому, графою 33 Правил заповнення рішення про коригування митної вартості товарів, затверджених наказом Міністерства фінансів України від 24.05.2012 № 598 та зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 01.06.2012 за № 883/21195 встановлено, що, посилання на використання цінової бази Єдиної автоматизованої інформаційної системи Держмитслужби у Рішенні допускається тільки при визначенні митної вартості відповідно до положень статей 59, 60 та 64 Кодексу з обов'язковим зазначенням номера та дати митної декларації, яка була взята за основу для визначення митної вартості оцінюваних товарів, з поясненнями щодо зроблених коригувань на обсяг партії ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, умов поставки, комерційних умов тощо.

Як вбачається з оскаржуваного рішення, відповідачем метод визначення митної вартості за ціною договору не застосовувався у звязку з наданням позивачем документів, які не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, яка була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Резервний метод застосований відповідачем з урахуванням інформації, наявної у митному органі: митна декларація від 09.07.2015 № 102110000/2015/023631.

Таким чином, суд дійшов висновку, що оскільки декларантом не надано Чернігівській митниці МФС документів, які містять всі відомості, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомості щодо ціни, яка була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, відповідачем правомірно застосовано резервний метод визначення митної вартості.

Аналогічна правовова позиція була висловлена і Верховним Судом України у постанові від 02.06.2015 (справа №21-498а15).

У відповідності до статті 244-2 Кодексу адміністративного судочинства України висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 237 цього Кодексу, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Суд має право відступити від правової позиції, викладеної у висновках Верховного Суду України, з одночасним наведенням відповідних мотивів.

Крім того, вищевказана позиція була висвітлена і Вищим адміністративним судом України у постанові від 05.11.2015 (справа № К/800/11230/15).

Згідно з частиною 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставах, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Як передбачає частина 2 статті 8 Кодексу адміністративного судочинства України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

Обов'язковою для застосування в Україні є практика Європейського суду з прав людини, яка статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» визнана джерелом права.

Згідно пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (ратифіковано Україною 17.07.1997 року, набула чинності для України 11.09.1997 року) «Кожен має право на ... розгляд його справи упродовж розумного строку ... судом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру...».

Вирішуючи питання стосовно застосування частини 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, суд бере до уваги, що в рішенні Європейського суду з прав людини по справі «Бендерський проти України» (Заява № 22750/02§42) суд нагадує, що відповідно до практики, яка відображає принцип належного здійснення правосуддя, судові рішення мають в достатній мірі висвітлювати мотиви, на яких вони базуються. Межі такого обов'язку можуть різнитися залежно від природи рішення та мають оцінюватись в світлі обставин кожної справи. Право може вважатися ефективним, тільки якщо зауваження сторін насправді «заслухані», тобто належним чином вивчені судом.

За змістом частин 4, 5 статті 11 КАС України суд повинен визначити характер спірних правовідносин та зміст правової вимоги, матеріальний закон, який їх регулює, а також факти, що підлягають встановленню і лежать в основі вимог та заперечень, з'ясувати, які є докази на підтвердження зазначених фактів.

Відповідно до статті 86 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

За таких обставин та з урахуванням досліджених доказів, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог ПП «Семенівська мануфактура».

При вирішенні даної справи судом були враховані положення частини 3 статті 2, частини 1 статті 11 та частини 2 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України.

Керуючись статтями 122, 158 - 163, 167, Кодексу адміністративного судочинства України, суд

П О С Т А Н О В И В:

У задоволенні адміністративного позову Приватного підприємства «Семенівська мануфактура» відмовити повністю.

Постанова суду може бути оскаржена до Київського апеляційного адміністративного суду в порядок та строки, передбачені статтями 185, 186, 254 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя В.В. Падій