Справа № 22-а-21174/11
Суддя: Михайлів Л.В.
Дата ухвалення: 2011-02-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ

Категорія - 10.3.1 (ІУ) ОСОБА_1
Доповідач - Михайлів Л.В.
П О С Т А Н О В А

Іменем України

24 лютого 2011 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді: Михайлів Л.В.

суддів: Митрофанової Л.В., Соколан Н.О.

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Кривому Розі адміністративну справу за апеляційною скаргою Управління Пенсійного фонду України в Жовтневому районі м. Кривого Рогу на постанову Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 08 квітня 2010 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Управління Пенсійного Фонду України в Жовтневому районі м. Кривого Рогу про визнання незаконною бездіяльності по недоплаті щомісячної соціальної допомоги субєкта владних повноважень та зобовязання перерахувати і виплатити недоплачену соціальну допомогу, -

В С Т А Н О В И Л А:

У листопаді 2009 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до Управління Пенсійного фонду України в Жовтневому районі м. Кривого Рогу (надалі УПФУ в Жовтневому районі м. Кривого Рогу) про визнання незаконною бездіяльності по недоплаті щомісячної соціальної допомоги субєкта владних повноважень та зобовязання перерахувати і виплатити недоплачену соціальну допомогу, посилаючись на те, що їй, як дитині війни, у відповідності до вимог ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни», починаючи з 21.10.2007 року відповідачем не виплачується щомісячна державна соціальна допомога в розмірі 30% мінімальної пенсії за віком.

Просила суд визнати незаконною бездіяльність відповідача стосовно невиплати соціальної допомоги та зобовязати відповідача її підвищити, починаючи з 21.10.2007 року.

Постановою Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 08 квітня 2010 року позов задоволено частково ОСОБА_2

Визнано протиправною бездіяльність УПФУ в Жовтневому районі м. Кривого Рогу щодо нездійснення перерахунку та виплати ОСОБА_2 пенсії із підвищенням у розмірі передбаченому ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни».

Зобовязано УПФУ в Жовтневому районі м. Кривого Рогу здійснити перерахунок пенсії та виплатити недоплачену допомогу ОСОБА_2 з 21 жовтня 2007 року по 31 грудня 2007 року та з 22 травня 2008 року по 08 квітня 2010 року включно, згідно ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» у розмірі 30% мінімальної пенсії за віком, виходячи з встановленого відповідними законами прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність.

В іншій частині позову відмовлено.

В апеляційній скарзі відповідач УПФУ в Жовтневому районі м. Кривого Рогу ставить питання про скасування постанови суду та ухвалення нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог, посилаючись на порушення судом норм матеріального в частині не врахування судом періодів дії норм ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни», відсутності підстав для визнання його бездіяльності протиправною, оскільки на законодавчому рівні не врегульовано порядок обчислення підвищення до пенсії дітям війни. Судом не враховано неможливість застосовування показника мінімального розміру пенсії за віком, встановленого ч.1 ст. 28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» до спірних правовідносин, відсутність у відповідача бюджетних асигнувань для виплати позивачу допомоги.

Перевіривши за наявними у справі матеріалами законність та обґрунтованість постанови суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів, вважає, що апеляційна скарга УПФУ в Жовтневому районі м. Кривого Рогу підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_2 отримує пенсію за віком та у відповідності до абз. 1 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» належить до категорії громадян, яким встановлено статус дитини війни.

Задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_2 суд першої інстанції виходив з доведеності факту протиправної бездіяльності відповідача відносно виконання приписів ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» в частині нарахування та виплати підвищення до пенсії позивачу, як дитині війни, в період з 21.10.2007 року по 31.12.2007 року, а також з 22.05.2008 року по 08.04.2010 року, що призвело до порушення прав позивача на своєчасне нарахування та отримання підвищення до пенсії у розмірі 30% мінімальної пенсії за віком, й з обовязку відповідача у звязку з цим здійснити перерахунок пенсії ОСОБА_2 у відповідності до вищевказаного Закону та виплатити недоплачені суми на її користь.

Колегія суддів частково погоджується з вказаними висновками суду першої інстанції з наступних підстав.

Згідно ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» від 18.11.2004 року № 2195-IV дітям війни пенсія або щомісячне довічне грошове утримання чи державна соціальна допомога, що виплачується замість пенсії, підвищується на 30% мінімальної пенсії за віком.

Законом України від 19 грудня 2006 року № 489-V «Про Державний бюджет України на 2007 рік», зокрема п. 12 ст. 71, було зупинено на 2007 рік дію ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» та ст. 111 установлено, що у 2007 році підвищення до пенсії або щомісячного довічного грошового утримання чи державної соціальної допомоги, яка виплачується замість пенсії, відповідно до ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» виплачується особам, які є інвалідами (крім тих, на яких поширюється дія Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»), у розмірі 50% від розміру надбавки, встановленої для учасників війни.

Однак, Рішенням Конституційного Суду України від 9 липня 2007 року № 6-рп/2007 по справі № 1-29/2007 (справа про соціальні гарантії громадян) визнані неконституційними положення п. 12 ст. 71 Закону України «Про Державний бюджет України на 2007 рік» щодо зупинення дії на 2007 рік ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни».

Таким чином, з 01 січня 2007 року по 08 липня 2007 року до спірних правовідносин застосуванню підлягали приписи ст. 111 Закону України від 19 грудня 2006 року № 489-V «Про Державний бюджет України на 2007 рік» як такі, що прийняті пізніше в часі, у зв'язку з чим мали пріоритет порівняно зі

спеціальною нормою ст. 6 Закону України «Про соціальний захист

дітей війни», а починаючи з 09 липня 2007 року знову діє положення ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни», якою передбачено підвищення пенсії дітям війни на 30% мінімальної пенсії за віком.

Законом України від 28 грудня 2007 року № 107-VI «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України» внесено зміни до Закону України «Про соціальний захист дітей війни» та ст. 6 цього Закону викладено в такій редакції: «Дітям війни (крім тих, на яких поширюється дія Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту») до пенсії або щомісячного довічного грошового утримання чи державної соціальної допомоги, що виплачується замість пенсії, виплачується підвищення у розмірі надбавки, встановленої для учасників війни. Ветеранам війни, які мають право на отримання підвищення до пенсії або щомісячного довічного грошового утримання чи державної соціальної допомоги, що виплачується замість пенсії, відповідно до цього Закону та Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» таке підвищення провадиться за їх вибором згідно з одним із законів». Зазначені зміни набрали чинності з 01 січня 2008 року.

Згідно з Рішенням Конституційного Суду України від 22 травня 2008 року № 10-рп/2008 по справі № 1-28/2008 (справа щодо предмета та змісту закону про Державний бюджет України) зміни щодо розміру пенсії дітям війни визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними).

Таким чином, з 01 січня 2008 року по 21 травня 2008 року застосуванню до спірних правовідносин підлягали приписи Закону України «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України».

Дія статті 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» в редакції від 18.11.2004 року чинна й на 2009, 2010 роки.

На підставі викладеного, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, виходячи з пріоритетності закону, який підлягає застосуванню до спірних правовідносин у звязку з поширенням на них дії однакових юридичних актів, та враховуючи те, що в період з 21 жовтня 2007 року по 31 грудня 2007 року відповідач не здійснював перерахунок та виплату щомісячного підвищення до пенсії ОСОБА_2, як дитині війни, а з 01.01.2008 року здійснював нарахування та виплату підвищення до пенсії в розмірі 10% прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, з 28.05.2008 року - в розмірі, визначеному п.8 Постанови Кабінету Міністрів України «Деякі питання соціального захисту окремих категорій громадян» від 28.05.2008 року № 530, а саме: з 01.01.2008 року 47 грн., з 01.04.2008 року 48,10 грн., з 01.10.2008 року по 08.04.2010 року 49,80 грн., (а.с. 7-8, 9), дійшов вірного висновку про дію в період з 09.07.2007 року по 31.12.2007 року, з 22.05.2008 року по 08.04.2010 року приписів ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» в редакції від 18.11.2004 року й обґрунтовано визнав бездіяльність відповідача щодо нарахування та виплати підвищення до пенсії за вказані періоди протиправною.

Вищенаведеним спростовуються доводи апеляційної скарги відповідача щодо не врахування судом першої інстанції періодів дії норм ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни».

Визначаючи розмір щомісячного підвищення до пенсії, який повинен нараховувати та сплачувати відповідач на користь позивача, на думку колегії суддів, суд першої інстанції вірно застосував розмір мінімальної пенсії за віком, встановлений абз. 1 ч.1 ст. ст. 28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», відповідно до якої мінімальний розмір пенсії за віком за наявності у чоловіків 25, а у жінок - 20 років страхового стажу встановлюється у розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом.

Виходячи з викладеного, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що новий мінімальний розмір пенсії за віком залежить від нового розміру прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, що втратили працездатність, встановленого чинним законодавством на кожний бюджетний рік, зокрема ст. 62 Закону України «Про Державний бюджет на 2007 рік», ст. 58 Закону України «Про Державний бюджет України на 2008р. та про внесення змін до деяких законодавчих актів України», ст. 54 Закону України «Про державний бюджет на 2009 рік» та ч.5 ст. 1 Закону України «Про встановлення прожиткового мінімуму та мінімальної зарплати».

У звязку з цим доводи відповідача щодо неврегульованості на законодавчому рівні порядку обчислення підвищення до пенсії дітям війни, на думку колегії суддів, є необґрунтованими.

Посилання ж відповідача на відсутність коштів для забезпечення виплат підвищення до пенсії не може бути враховано колегією суддів як підстава для невиконання відповідачем своїх зобовязань, встановлених ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни», оскільки реалізація особою права, що пов'язане з отриманням бюджетних коштів, яке базується, на спеціальних та чинних на час виникнення спірних правовідносин нормативно-правових актах національного законодавства, не може бути поставлена у залежність від бюджетних асигнувань. Крім того, питання фінансування видатків на реалізацію програми доплат дітям війни не є предметом розгляду цього спору.

Разом з тим, колегія суддів не може погодитися з висновком суду першої інстанції щодо визначеного ним періоду, за який визнано бездіяльність відповідача протиправною та зобовязано відповідача здійснити перерахунок та виплату підвищення до пенсії, й вважає, що суд першої інстанції невірно застосував норми процесуального права.

Так, відповідно до ст. 99 КАС України в діючій на той час редакції, для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється річний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

При цьому, ст. 100 КАС України в діючій на той час редакції, передбачено, що пропущення строку звернення до адміністративного суду є підставою для відмови у задоволенні адміністративного позову за умови, якщо на цьому наполягає одна зі сторін.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач звернулася до суду з адміністративним позовом 05.11.2009 року (а.с. 1), з пропуском строку, встановленого ст. 99 КАС України, відносно її вимог про визнання незаконною бездіяльності по недоплаті щомісячної соціальної допомоги та зобовязання перерахувати і виплатити недоплачену соціальну допомогу за період з 09.07.2007 року по 31.12.2007 року та з 22.05.2008 року по 04.11.2008 року включно.

Пропущений строк звернення до суду позивач поновити не просила, а відповідач просив застосувати наслідки такого пропуску (а.с. 19-21).

Однак, суд першої інстанції не врахував вищенаведеного й не застосував положень ст.ст. 99, 100 КАС України, дійшовши хибного висновку про те, що позивач має право на задоволення позову в цій частині.

Частиною 1 ст. 195 КАС України передбачено, що суд апеляційної інстанції може вийти за межі доводів апеляційної скарги в разі встановлення під час апеляційного провадження порушень, допущених судом першої інстанції, які призвели до неправильного вирішення справи.

За таких обставин, колегія суддів, вважає, апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду в частині визнання протиправною бездіяльності по недоплаті щомісячної соціальної допомоги та зобовязання перерахувати і виплатити ОСОБА_2 підвищення до пенсії у розмірі 30% мінімальної пенсії за віком у відповідності до ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» за період з 21.10.2007 року по 31.12.2007 року та з 22.05.2008 року по 04.11.2008 року включно - скасуванню з ухваленням в цій частині нової постанови про відмову в задоволенні позову в цій частині.

В іншій частині постанова суду відповідає нормам матеріального та процесуального закону.

Керуючись ст.ст. 195, 197, 198, п.1 ч.1 ст. 201, 205, 207 КАС України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в Жовтневому районі м. Кривого Рогу задовольнити частково.

Постанову Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 08 квітня 2010 року в частині визнання протиправною бездіяльності Управління Пенсійного фонду України в Жовтневому районі м. Кривого Рогу щодо нездійснення перерахунку та виплати пенсії із підвищенням у розмірі передбаченому ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни», а також зобовязання здійснити перерахунок пенсії та виплатити недоплачену допомогу ОСОБА_2 за період з 21 жовтня 2007 року по 31 грудня 2007 року та з 22 травня 2008 року по 04 листопада 2008 року включно скасувати та ухвалити в цій часині нову постанову про відмову в задоволенні позову в цій частині.

В частині задоволення позовних вимог ОСОБА_2 про визнання бездіяльності Управління Пенсійного фонду України в Жовтневому районі м. Кривого Рогу щодо нездійснення перерахунку та виплати пенсії із підвищенням у розмірі передбаченому ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни», а також зобовязання здійснити перерахунок пенсії та виплатити недоплачену допомогу ОСОБА_2 згідно ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» в розмірі 30% мінімальної пенсії за віком, виходячи з встановленого відповідними законами прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, за період з 05.11.2008 року по 08.04.2010 року включно залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий:

Судді: