Справа № 7497/11/2070
Суддя: Заічко О.В.
Дата ухвалення: 2011-11-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 листопада 2011 р. № 2-а- 7497/11/2070

Харківський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого - судді - Заічко О.В.

при секретарі судового засідання - Басовій Н.М.

за участю представників сторін:

позивача - ОСОБА_1

відповідача - ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Харкові адміністративну справу за позовом

Закритого акціонерного товариства "Агропромислова компанія "Колос України"
до Державної податкової інспекції у Зміївському районі Харківської області
про скасування податкового повідомлення-рішення, -

В С Т А Н О В И В:

Закрите акціонерне товариство Агропромислова компанія «Колос України» (надалі позивач), звернулось до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до Державної податкової інспекції у Зміївському районі Харківської області (надалі відповідач) з позовом, в якому, просив суд скасувати податкове повідомлення-рішення відповідача від 25.11.2010р. №/0 про визначення сум податкового зобовязання (з урахуванням штрафних санкцій) з податку на додану вартість на суму 33150,00 грн.

В обґрунтування заявлених вимог позивач зазначив наступне.

Так, він посилається на те, що ДПІ у Зміївському районі Харківської області не було додержано вимог діючого законодавства України при проведенні перевірки та при оформленні її результатів мало місце не дотримання вимог податкового законодавства, висновки акту перевірки базуються на припущеннях і не підтверджуються обєктивними даними.

В судовому засіданні представник позивача підтримав доводи і вимоги поданого позову, просив суд ухвалити рішення про задоволення позову.

Відповідач, Державна податкова інспекція у Зміївському районі Харківської області з поданим позовом не погодився.

В обґрунтування заперечень проти позову відповідач зазначив, що позивачем порушено ч.1 ст. 203, 215, п.1 ст.216, ст.228 ЦК України в частині недодержання вимог зазначених статей в момент вчинення правочинів, які не спрямовані на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ними по угодах, здійснених позивачем та ТОВ «Регіональна інвестиційна компанія», та порушено п.п. 7.2.3. п.7.2. ст.7, пп.7.4.1. п.7.4. ст.7 Закону України «Про податок на додану вартість», в результаті чого занижено податок на додану вартість на загальну суму 22100,00грн., у тому числі за травень 2010 року на суму 22100,00 грн.

Суд, вивчивши доводи позову та заперечень проти нього, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши зібрані по справі докази в їх сукупності, проаналізувавши зміст норм матеріального і процесуального права, які врегульовують спірні правовідносини, виходить з наступних підстав та мотивів.

Судом встановлено, що ДПІ у Зміївському районі Харківської області була проведена невиїзна документальна перевірка закритого акціонерного товариства Агропромислова компанія «Колос України» () з питання взаємовідносин з ТОВ «Регіональна інвестиційна компанія» (код 35770336) за період з 01.05.2010р. по 31.05.2010р.

В ході перевірки ЗАТ АПК «Колос України» з питань взаємовідносин з ТОВ «Регіональна інвестиційна компанія» (код 35770336) за період 01.05.2010 по 31.05.2010р. встановлено порушення ч.1 ст. 203, 215, п.1 ст.216, ст.228 ЦК України в частині недодержання вимог зазначених статей в момент вчинення правочинів, які не спрямовані на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ними по угодах, здійснених ЗАТ Агропромислова компанія «Колос України» та ТОВ «Регіональна інвестиційна компанія», та порушення п.п. 7.2.3. п.7.2. ст.7, пп.7.4.1. п.7.4. ст.7 Закону України «Про податок на додану вартість» від 03.04.97р. №168/97-ВР, зі змінами та доповненнями, в результаті чого занижено податок на додану вартість на загальну суму 22100,00грн., у тому числі за травень 2010 року на суму 22100,00грн.

Закрите акціонерне товариство «Агропромислова компанія «Колос України» () було запрошено для проведення та підписання акту невиїзної документальної перевірки №1555/23/31834778 від 04.11.2010р.

В звязку з неприбуттям посадових осіб ЗАТ АПК «Колос України» до ДПІ у Зміївському районі 04.11.2010р. з повноважних причин, акт про результати невиїзної документальної перевірки №1555/23/31834778 від 04.11.2010р. був направлений поштою та отриманий підприємством 12.11.2010р.

Згідно п.4.4 Порядку оформлення результатів невиїзних документальних, виїзних планових та позапланових перевірок з питань дотримання податкового, валютного та іншого законодавства, у разі незгоди із висновками перевірки посадові особи платника податків мають право протягом трьох робочих днів, від дня отримання примірника акта перевірки подати до органу державної податкової служби заперечення до акта перевірки.

ЗАТ «Агропромислова компанія «Колос України» листом від 15.11.2010р. надало заперечення до акту про результати невиїзної документальної перевірки №1555/23/31834778 від 04.11.2010р.

ДПІ у Зміївському районі на заперечення до акту невиїзної документальної перевірки листом № 3720/10/23-067 від 22.11.2010р. відповіло, що висновки акту перевірки №1555/23/31834778 від 04.11.2010р. щодо зменшення податкового кредиту по декларації з ПДВ за травень 2010 року на 22100,00 грн. вважає обгрунтованим та таким, що відповідає чинному законодавству.

ЗАТ «Агропромислова компанія «Колос України» листом від 08.12.2010р. надало скаргу до акту про результати невиїзної документальної перевірки №1555/23/31834778 від 04.11.2010р.

ДПІ у Зміївському районі на скаргу до акту невиїзної документальної перевірки листом № 4059/10/25-0-25 відповіло, що скаргу (заяву) залишає без розгляду та повертає її в звязку з оформленням без дотримання вимог чинного законодавства, відсутня підпис представника юридичної особи платника податку, та не скріплено печаткою платника податків.

ЗАТ «Агропромислова компанія «Колос України» листом № 8 від 20.01.2011р. надало скаргу до Державної податкової адміністрації у Харківській області про скасування податкового повідомлення - рішення Державної податкової інспекції у Зміївському районі Харківської області № /0 від 25.11.2010г. ДПА у Харківській області скаргу позивача залишило без розгляду.

З приводу фактичних обставин, які покладені відповідачем в основу спірного податкового повідомлення - рішення, суд зазначає таке.

В ході перевірки встановлено, що в період з 01.05.2010р. по 31.05.2010р. згідно договору №22 від 05.05.2010р. на надання послуг (робіт) виконавцем ТОВ «Регіональна інвестиційна компанія» було надано замовнику ЗАТ Агропромислова компанія «Колос України» послуги по благоустрою та уборці території, послуги по підготовці території для укладці плит, послуги по поставці та укладці плит дорожніх з використанням матеріалів виконавця на обєктах ЗАТ АПК «Колос України».

На виконання умов договору №22 ТОВ «Регіональна інвестиційна компанія» виконала комплекс робіт з укладання дорожніх плит на території замовника на загальну суму 189000,00грн. Факт виконання зазначених підтверджується наступними документами:

- видаткова накладна №27 від 28.05.2010року на загальну суму 105500,00грн., в тч. ПДВ -17583,33грн.,

- акт виконаних робіт №26 від 28.05.2010р. на послуги по підготовці території до укладання дорожніх пліт на суму 27100,00грн., в т.ч. ПДВ-4516,67грн.

- акт виконаних робіт № 27 від 28.05.2010р. на послуги по укладанню дорожніх пліт на суму 53400,00 грн., вт.ч. ПДВ-8900,00грн.,

- акт виконаних робіт № 28 від 28.05.2010р.на послуги з благоустрою та уборки території на суму 3000,00 грн., в т.ч. ПДВ 500,00грн.

Затрати по укладанню дорожніх пліт були віднесені до збільшення основних фондів та сформували об"єкт 1 групи «Дорожнє покриття».

Згідно умов договору №22 від 05.05.2010р. ЗАТ АПК «Колос України» провело розрахунки з ТОВ «Регіональна інвестиційна компанія» платіжним дорученням № 4328 від 11.10.2010р. у сумі 64050,00грн., у т.ч. ПДВ 10675,00грн., платіжним дорученням № 4416 від 27.10.2010р. у сумі 1400,00грн., у т.ч. ПДВ 233,33грн., платіжним дорученням № 4329 від 11.10.2010р. у сумі 60850,00грн., у т.ч. ПДВ 10141,67грн., платіжним дорученням № 4327 від 11.10.2010р. у сумі 50450,00грн., у т.ч. ПДВ 8408,33грн., платіжним дорученням № 1910 від 08.11.2010р. у сумі 1800,00грн., у т.ч. ПДВ 300,00 грн.

На виконання умов даного договору були виписані податкові накладні, видаткові накладні, складено акти виконаних робіт. Докази сплати по договору підтверджуються наявними у матеріалах справи платіжними дорученнями.

Отже, суд зазначає, що про фактичне виконання вищезазначених робіт свідчать залучені до матеріалів справи первинні бухгалтерські та податкові документи, виписані відповідно до п.9.2. ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік і фінансової звітності в Україні» і п.2.4. ст.2 «Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку».

Статтею 1 розділу 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», первинний документ це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Відповідно до п.1 ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо безпосередньо після її закінчення.

Тобто, суд зазначає, що вказаний договір виконаний сторонами у повному обсязі, без претензій та зауважень.

Відповідно до реєстру отриманих податкових накладних за травень 2010 року суми податку на додану вартість 22100,00грн. згідно податкових накладних №27 від 28.05.2010р. та №28 від 28.05.2010р. від постачальника ТОВ «Регіональна інвестиційна компанія» включені ЗАТ Агропромислова компанія «Колос України» до складу податкового кредиту за травень 2010 року та відображені в декларації з податку на додану вартість за травень 2010 року та у додатку 5 до декларації «Розшифровка податкових зобовязань та податкового кредиту в розрізі контрагентів».

Згідно системи співставлення податкових зобовязань та податкового кредиту в розрізі контрагентів на рівні ДПА України за травень 2010р. розбіжностей між задекларованими податковими зобовязаннями ТОВ «Регіональна інвестиційна компанія» та податковим кредитом ЗАТ Агропромислова компанія «Колос України» не встановлено.

Підприємство ЗАТ АПК «Колос України», , суму податкових зобовязань від здійснення угоди з ТОВ «Регіональна інвестиційна компанія» в декларації з податку на додану вартість підприємства відобразило, що не суперечить вимогам Закону України від 03.04.1997 року №168/97-ВР «Про податок на додану вартість» зі змінами та доповненнями, а саме пп.7.2.1, пп. 7.2.4., пп.7.2.6. п.7.2. та пп.7.4.5. п.7.4. ст.7, та інтересам держави і суспільства.

ДПІ у Зміївському районі було встановлено порушення позивачем пп.7.2.3. п.7.2. та.7.4.1. п.7.4. ст.7 Закону України від 03.04.1997 року №168/97-ВР «Про податок на додану вартість» зі змінами та доповненнями, та неправомірність включення до складу податкового кредиту суми витрат по придбанню у підприємства ТОВ «Регіональна інвестиційна компанія» () послуг з благоустрою та уборці території, послуг по підготовці території для укладці плит, послуг по поставці та укладці плит на суму ПДВ 22100,00грн. за травень 2010 року.

Суд зазначає, що згідно системи співставлення податкових зобовязань та податкового кредиту в розрізі контрагентів на рівні ДПА України за травень 2010р. розбіжностей між задекларованими податковими зобовязанням ТОВ «Регіональна інвестиційна компанія» та податковим кредитом ЗАТ Агропромислова компанія «Колос України» не встановлено.

Пунктом 1.7 ст.1 Закону України «Про податок на додану вартість» визначено поняття податкового кредиту це сума, на яку платник податку має право зменшити податкове зобов'язання звітного періоду, визначена згідно з цим Законом.

Згідно п.п. 7.2.6 п. 7.2 ст.7 Закону України «Про податок на додану вартість» підставою для нарахування податкового кредиту є податкова накладна, що видається платником податку, який поставляє товари (послуги).

В п.п. 7.2.1, пп.7.2.4, пп7.2.6 п. 7.2 ст. 7 Закону України «Про податок на додану вартість», на який посилається фахівець ДПІ у Зміївському районі, зазначено, що платник податку зобовязаній надати покупцю податкову накладну, право на нарахування податку та складення податкових накладних надається виключно особам, зареєстрованим як платники податку, податкова накладна видається платником податку, яка є підставою для нарахування податкового кредиту.

Згідно п.п. 7.4.1 п. 7.4 ст. 7 Закону України «Про податок на додану вартість», на який посилається фахівець ДПІ, зазначено, що податковий кредит звітного періоду визначається виходячи із договірної (контрактної) вартості товарів (послуг), та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку протягом такого звітного періоду у зв'язку з придбанням або виготовленням товарів та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку. При цьому Законом встановлено, що право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи товари (послуги), які придбані, почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Відповідно до п.п. 7.4.5 п.7.4 ст. 7 Закону України «Про податок на додану вартість», яким регулюється питання щодо позбавлення підприємства права на податковий кредит. Цим пунктом встановлено, що не підлягають включенню до складу податкового кредиту суми сплаченого (нарахованого) податку у зв'язку з придбанням товарів (послуг), не підтверджені податковими накладними.

Підпунктом 7.2.3 пункту 7.2 статті 7 Закону України "Про податок на додану вартість" встановлено, що податкова накладна складається у момент виникнення податкових зобов'язань продавця у двох примірниках. Оригінал податкової накладної надається покупцю, копія залишається у продавця товарів (робіт, послуг).

За змістом підпункту 7.2.4 пункту 7.2 статті 7 Закону України "Про податок на додану вартість" право на нарахування податку та складання податкових накладних надається виключно особам, зареєстрованим як платники податку у порядку, передбаченому статтею 9 цього Закону.

Датою виникнення права платника податку на податковий кредит вважається дата здійснення першої з подій: або дата списання коштів з банківського рахунку платника податку в оплату товарів (робіт, послуг), або дата отримання податкової накладної, що засвідчує факт придбання платником податку товарів (робіт, послуг) (п.п. 7.5.1 п. 7.5 ст. 7 Закону України «Про податок на додану вартість»).

Таким чином, саме податкова накладна є документом, який підтверджує сплату покупцем податку на додану вартість в ціні товару. При цьому для віднесення відповідних сум податків, сплачених в ціні товару, до податкового кредиту в розумінні Закону України «Про податок на додану вартість» не передбачається умова про сплату цих сум до бюджету.

Як вбачається з матеріалів справи, ТОВ «Регіональна інвестиційна компанія» () у відповідності до вимог чинного законодавства склало податкові накладні № 27,28 від 28.05.2010р. згідно свідоцтва платника ПДВ, свідоцтво якого не анульовано.

Тобто ЗАТ «Агропромислова компанія «Колос України у відповідності до вимог Закону України «Про податок на додану вартість» отримало право на податковий кредит у загальній сумі 22100,00грн. за травень 2010 року по придбанню послуг у підприємства ТОВ «Регіональна інвестиційна компанія», та правомірно відобразило відповідну суму податкового кредиту в податковій декларації з ПДВ за травень 2010 року.

Враховуючи вищенаведене, беручи до уваги факт наявності у позивача документів, що підтверджують право ЗАТ АПК «Колос України» на податковий кредит в травні 2010 року по операціях з ТОВ «Регіональна інвестиційна компанія», суд вважає, що товариством не порушено пп.7.2.3. п.7.2. та.7.4.1. п.7.4. ст.7 Закону України «Про податок на додану вартість».

Окремо суд бере до уваги, що викладені в акті перевірки судження субєкта владних повноважень про порушення позивачем вимог ст.ст.203, 215, 216, 228 Цивільного кодексу України зроблені з перевищенням компетенції органів державної податкової служби України та не підтверджуються добутими судом доказами.

Так, суд зауважує, що правовідносини з приводу нікчемності правочинів унормовані ст.228 Цивільного кодексу України, відповідно до якої правочин вважається таким, що порушує публічний порядок, якщо він був спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним (ч.1 ст.228); правочин, який порушує публічний порядок, є нікчемним (ч.2 ст.228).

Вирішуючи спір, суд вважає також за необхідне керуватись правовими позиціями Верховного Суду України, які викладені у постанові Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009р. №9 Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними, адже правочини між позивачем та його контрагентами були укладені у цивільних (господарських) правовідносинах (далі за текстом Постанова Пленуму ВСУ №9).

Відповідно до п.18 Постанови Пленуму ВСУ №9 перелік правочинів, які є нікчемними як такі, що порушують публічний порядок, визначений статтею 228 ЦК: 1) правочини, спрямовані на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина; 2) правочини, спрямовані на знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним.

Такими є правочини, що посягають на суспільні, економічні та соціальні основи держави, зокрема: правочини, спрямовані на використання всупереч закону комунальної, державної або приватної власності; правочини, спрямовані на незаконне відчуження або незаконне володіння, користування, розпорядження об'єктами права власності українського народу - землею як основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави, її надрами, іншими природними ресурсами (стаття 14 Конституції України); правочини щодо відчуження викраденого майна; правочини, що порушують правовий режим вилучених з обігу або обмежених в обігу об'єктів цивільного права тощо.

Усі інші правочини, спрямовані на порушення інших об'єктів права, передбачені іншими нормами публічного права, не є такими, що порушують публічний порядок.

При кваліфікації правочину за статтею 228 ЦК має враховуватися вина, яка виражається в намірі порушити публічний порядок сторонами правочину або однією зі сторін. Доказом вини може бути вирок суду, постановлений у кримінальній справі, щодо знищення, пошкодження майна чи незаконного заволодіння ним тощо.

Наслідки вчинення правочину, що порушує публічний порядок, визначаються загальними правилами (стаття 216 ЦК).

Вивчивши зміст акту перевірки, суд наголошує, що даний документ не містить жодних фактичних даних, які б засвідчували наявність в діяльності позивача обставин, котрі передбачені ч.1 ст.228 Цивільного кодексу України (з урахуванням викладених в Постанові Пленуму ВСУ №9 правових позицій) як ознаки нікчемного правочину.

Як встановлено приписами ст.19 Конституції України відповідач - суб'єкт владних повноважень зобов'язаний діяти тільки на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України. Аналогічна норма закріплена і в ч. 2 ст. 19 Конституції України.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Тобто особливістю адміністративного судочинства є те, що тягар доказування в спорі покладається на відповідача орган публічної влади, який повинен надати суду всі матеріали, які свідчать про його правомірні дії.

Проте доказів правомірності, законності та обґрунтованості відповідачем своїх дій до суду не надано.

Таким чином, оскільки в ході судового розгляду ДПІ не було доведено правомірності мотивів винесення спірного податкового повідомлення-рішення, що зумовлює висновок про необґрунтованість визначення додаткових податкових зобовязань і, як наслідок, наявність факту порушення прав та охоронюваних законом інтересів Закритого акціонерного товариства Агропромислова компанія "Колос України", то поданий позов підлягає задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст. 19. Конституції України, ст.ст. 9, 71, 159, 160163, 186, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов Закритого акціонерного товариства Агропромислова компанія "Колос України" до Державної податкової інспекції у Зміївському районі Харківської області про скасування податкового повідомлення - рішення - задовольнити у повному обсязі.

Скасувати податкове повідомлення - рішення Державної податкової інспекції у Зміївському районі Харківської області винесене відносно Закритого акціонерного товариства Агропромислова компанія "Колос України", а саме: № /0 від 25.11.2010р.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Харківського апеляційного адміністративного суду через Харківський окружний адміністративний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 КАС України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Повний текст постанови виготовлено 08.11.11р.

Суддя Заічко О.В.