Справа № 815/5777/15
Суддя: Потоцька Н. В.
Дата ухвалення: 2015-12-01 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 815/5777/15
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 листопада 2015 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі:

головуючої судді Потоцької Н.В.

за участю секретаря Загрійчук О.В.

сторін:

представника позивача ОСОБА_1

представник відповідача ОСОБА_2

представник третьої особи не з'явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом ОСОБА_3 до Головного управління державної міграційної служби в Одеській області, третя особа: Перший Київський відділ державної виконавчої служби України Головного управління юстиції в Одеській області про визнання дій протиправними та зобовязання вчинити дії, -

ВСТАНОВИВ:

До Одеського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_3 до Головного управління державної міграційної служби в Одеській області, третя особа: Перший Київський відділ державної виконавчої служби України Головного управління юстиції в Одеській області, в якому позивач просить:

- визнати протиправним рішення Головного управління державної міграційної служби України в Одеські області від 09.09.2015 року про тимчасову відмову ОСОБА_3 у видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон;

- зобов'язати Головне управління державної міграційної служби України в Одеські області вчинити певні дії - оформити та видати паспорт громадянина України для виїзду за кордон ОСОБА_3.

Свої позовні вимоги мотивує тим, що позивачем було подано до Головного управління державної міграційної служби в Одеській області заяву про надання послуги з оформлення паспорта громадянина України для виїзду за кордон на яку йому було надано письмову відповідь від 09.09.2015 року про тимчасову відмову у видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон. Надалі позивач звернувся до Першого Київського ВДВС України ГУЮ в Одеській області з заявою про зняття заборони на виїзд за межі України на яку йому було надано письмову відповідь від 28.07.2015 року, в якій зазначено, що підстав для зняття заборони на виїзд за межі України не має, оскільки ним не виконанні зобовязання по справі №2-890 Київського районного суду м. Одеси від 20.02.2001 року про стягнення з ОСОБА_3 грошової суми на користь ОСОБА_4 у розмірі 10900 грн. та державного мита на користь держави у розмірі 51,00 грн.

Позивач вважає, що відмовою Головного управління державної міграційної служби України в Одеській області порушується його право на свободу пересування ,вільний вибір місця проживання, право вільно залишити територію України та покидати будь-яку країну, включаючи свою власну. Крім того, як зазначає позивач, на теперішній час ОСОБА_4 будь-яких матеріальних претензій до нього не має. На даний час не відкрито виконавче провадження і не має постанови про відкриття виконавчого провадження, у розшук боржника також не оголошували. Тому законних підстав для тимчасової відмови позивачу у видачі паспорту громадянина України для виїзду за кордон у відповідача не має.

В судовому засіданні представник позивача позов підтримав, просив його задовольнити з підстав, викладених в позовній заяві.

Представник відповідача у судовому засіданні заперечував проти задоволення позову, вважаючи його необґрунтованим, та просив відмовити у задоволенні позову повністю, мотивуючи тим, що відповідно до ст. 43 Постанови КМУ № 152 від 07.05.2014 року, наявні обставини, які дають підстави для тимчасової відмови у видачі особі паспорта для виїзду за кордон.

Представник третьої особи до судового засідання не з'явився. Про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином та своєчасно, а відтак перешкод для розгляду справи не має.

Вивчивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, представника відповідача, дослідивши обставини, якими обґрунтовуються позовні вимоги, перевіривши їх доказами, судом встановлено наступне.

ОСОБА_3 01.07.2015 року звернувся до Головного управління державної міграційної служби України в Одеській області із заявою про надання послуги з оформлення паспорта громадянина України для виїзду за кордон.

06.07.2015 року ОСОБА_3 звернувся до Першого Київського відділу державної виконавчої служби України Головного управління юстиції в Одеській області із заявою про зняття заборони на виїзд за межі України.

Перший Київський відділ державної виконавчої служби України Головного управління юстиції в Одеській області листом від 28.07.2015 року повідомив позивача про те, що підстав для зняття заборони на виїзд за межі України не має, оскільки ОСОБА_3 не виконанні зобовязання по справі №2-890 Київського районного суду м. Одеси від 20.02.2001 року про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 у розмірі 10900,00 грн. та державного мита на користь держави у розмірі 51,00 грн. Також, перевіркою Єдиного державного реєстру виконавчих проваджень станом на теперішній час відкритих виконавчих проваджень у відношенні ОСОБА_3 на виконанні у відділі не має.

Головне управління державної міграційної служби України в Одеській області листом від 09.09.2015 року повідомило позивача про те що, при оформленні паспорта громадянина України для виїзду за кордон встановлено, що згідно обліків за вх. №1799 від 15.11.2001 року зареєстровано лист державного виконавця Київського районного відділу Державної виконавчої служби України Головного управління юстиції в Одеській області згідно з яким на підставі рішення Київського районного суду м. Одеси від 20.02.2001 року по справі №2-890 з ОСОБА_3 стягнуто штраф у розмірі 10900 грн., який не сплачено до теперішнього часу. Тому, враховуючи наявну інформацію та керуючись ст.43 постанови Міністрів України від 07.05.2014 року №152 прийнято рішення про відмову ОСОБА_3 у видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон.

Надаючи належну правову оцінку спірним правовідносинам суд виходив з наступного.

Відповідно до ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Оформлення та видача паспорта для виїзду за кордон громадянам здійснюється територіальними органами або підрозділами ДМС незалежно від місця проживання громадянина в Україні.

Відповідно до Відповідно до ст. 43 Постанови Кабінету Міністрів України від 07.05.2014 року № 152 «Про затвердження зразка бланка, технічного опису та Порядку оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, знищення паспорта громадянина України для виїзду за кордон з безконтактним електронним носієм, його тимчасового затримання та вилучення», територіальний орган або підрозділ ДМС може прийняти рішення про тимчасову відмову у видачі особі паспорта для виїзду за кордон в разі, коли: 1) особа обізнана з відомостями, які становлять державну таємницю, - до закінчення строку, встановленого статтею 29 Закону України "Про державну таємницю" (лише в разі виїзду на постійне проживання за кордон); 2) щодо особи діють неврегульовані аліментні, договірні чи інші невиконані зобов'язання, - до виконання зобов'язань або розв'язання спору за погодженням сторін у передбачених законом випадках чи забезпечення зобов'язань заставою, якщо інше не передбачено міжнародним договором України; 3) стосовно особи в порядку, передбаченому кримінальним процесуальним законодавством, застосовано запобіжний захід, за умовами якого особі заборонено виїжджати за кордон, - до закінчення кримінального провадження або скасування відповідних обмежень; 4) особа засуджена за вчинення кримінального правопорушення, - до відбуття покарання або звільнення від покарання; 5) особа ухиляється від виконання зобов'язань, покладених на неї судовим рішенням, рішенням іншого органу (посадової особи), - до виконання зобов'язань; 6) особа свідомо сповістила про себе неправдиві відомості, - до з'ясування причин і наслідків подання неправдивих відомостей; 7) щодо особи подано цивільний позов до суду, - до закінчення провадження у справі; 8) особа перебуває під адміністративним наглядом, - до припинення нагляду.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що 20.02.2001 року Рішенням Київського районного суду м. Одеси (справа №2-890) стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 10900,00 грн., що еквівалентно 2000 доларів США та державного мита на користь держави у розмірі 51,00 грн. Рішення набрало законної сили 02.03.2001 року.

Приписами статті 14 Цивільно-процесуального кодексу України встановлено, що судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Відповідно до частини п'ятої статті 124 Конституції України, судові рішення є обов'язковими до виконання на всій території України і тому вважаються законними, доки вони не скасовані в апеляційному чи касаційному порядку або не переглянуті компетентним судом в іншому порядку, визначеному процесуальним законом, в межах провадження справи, в якій вони ухвалені.

Позивачем по справі до суду не надано документальних доказів про виконання чи скасування рішення Київського районного суду м. Одеси (справа №2-890) від 20.02.2001 року, а отже рішення Головного управління державної міграційної служби України в Одеські області від 09.09.2015 року про тимчасову відмову ОСОБА_3 у видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон, яке прийняте відповідно до п.5 ст.43 Постанови Кабінету Міністрів України від 07.05.2014 року №152, є правомірним та не підлягає скасуванню.

При цьому, суд вважає, що за наявності у відповідача інформації про невиконання зобов'язання, яка надійшла листом № 1799 від 15.11.2001 р. на його адресу, відповідач не має правових підстав для видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон ОСОБА_3

Згідно ч. 2 ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Згідно зі ст. 159 КАС України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті вони на підставі, у межах та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення; з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення.

Таким чином, позовні вимоги ОСОБА_3 до відповідача не підлягають задоволенню.

Керуючись ст. ст. 6-8, 71, 86, 94, 128, 158-163, 167, 186, 254 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

Постанова набирає законної сили в порядку і строки, встановлені ст. 254 КАС України.

Постанова може бути оскаржена до Одеського апеляційного адміністративного суду через Одеський окружний адміністративний суд шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з моменту отримання копії постанови з одночасним поданням її копії до суду апеляційної інстанції.

Суддя Потоцька Н.В.

В задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

01 грудня 2015 року.