Справа № 2а-2853/11/0970
Суддя: Грицюк П.П.
Дата ухвалення: 2012-01-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"03" січня 2012 р. Справа № 2a-2853/11/0970

м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський окружний адміністративний суд у складі:

Судді Грицюка П.П.

при секретарі Кузишин Р.М.

за участю:

представників позивача ОСОБА_1, ОСОБА_2,

представників відповідача ОСОБА_3, ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду адміністративну справу

за позовом: фізичної особи - підприємця ОСОБА_5

до відповідача: Калуської об'єднаної державної податкової інспекції в Івано-Франківській області

про визнання неправомірними та скасування податкових повідомлень рішень №, № НОМЕР_1 від 12.05.2011 року та № від 25.07.2011 року,-

ВСТАНОВИВ:

Субєкт підприємницької діяльності - фізична особа ОСОБА_5 (далі - позивач) звернулась в суд з адміністративним позовом до Калуської об'єднаної державної податкової інспекції в Івано-Франківській області (далі - відповідач) про визнання неправомірними та скасування податкових повідомлень рішень №, № НОМЕР_1 від 12.05.2011 року та № від 25.07.2011 року (том 1 а.с. 5 - 12).

Позовні вимоги мотивовані тим, що Калуською оДПІ проведено планову документальну перевірку приватного підприємця ОСОБА_5 з питань дотримання вимог податкового валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2009 року по 31.12.2010 року, про що складено акт перевірки № 438/17-02/НОМЕР_2 від 20.04.2011 року. Згідно згаданого акту, на думку позивача, протиправно винесено податкові повідомлення-рішення № НОМЕР_3 від 12.05.2011 року за платежем податок на добавлену вартість в сумі 13898,00 грн., застосованих за порушення п.п.7.2.1, п.п.7.2.6., п.п. 7.4.5 п.7.4 ст.7 Закону України "Про податок на додану вартість", а також податкове повідомлення-рішення № НОМЕР_1 від 12.05.2011 року за платежем земельний податок з фізичних осіб в сумі 39125,26 грн., застосованих за порушення ст.ст. 2, 5, 14, 17 Закону України "Про плату за землю". Не погоджуючись із вищевказаними податковими повідомленнями - рішеннями Калуської оДПІ позивач оскаржив їх до ДПА в Івано-Франківській області. ДПА в Івано-Франківській області своїм рішенням про результати розгляду скарги від 05.07.2011 року залишила без змін податкове повідомлення-рішення від 12.05.2011 року № НОМЕР_1 та скасувала податкове повідомлення-рішення від 12.05.2011 року № НОМЕР_3. Вподальшому Калуською об'єднаною державною податковою інспекцією в Івано-Франківській області на підставі рішення ДПА в Івано-Франківській області винесено нове податкове повідомлення - рішення № НОМЕР_3 від 25 липня 2011 року за платежем податок на добавлену вартість, про сплату 12041,00 грн. грошового зобов'язання, застосованих за порушення п.п.7.2.1, п.п.7.2.6., п.п. 7.4.5 п.7.4 ст.7 Закону України "Про податок на додану вартість".

Таким чином, позивач не погоджується з висновками наведеними відповідачем в вищевказаному акті перевірки, вважає їх необґрунтованими та незаконними. Податкові повідомлення-рішення, які винесено за наслідками перевірки просить визнати неправомірними та скасувати.

Представники позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримали повністю з підстав зазначених в адміністративному позові, надали суду усні та письмові пояснення (том 2 а.с. 66-73).

Представники відповідача в судовому засіданні подали заперечення, яким зазначили, що оскаржувані рішення законні та обґрунтовані, підстав для їх скасування не має (том 1 а.с.106-108). В обґрунтування своїх заперечень вказали на правомірність дій контролюючого органу щодо визначення позивачу зобовязань, нарахованих за наслідками проведеної перевірки. Просили в задоволенні позову відмовити.

Розглянувши позовну заяву, заслухавши пояснення сторін, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, судом встановлено наступне.

Суд зазначає, що при вирішенні даної справи керується нормами законодавства в редакції, чинній на час дії спірних правовідносин.

ОСОБА_5 зареєстрована 20.07.1999 року як фізична особа підприємець та взята на облік Калуською об'єднаною державною податковою інспекцією в Івано-Франківській області (том. 1 а.с. 59).

Калуською об'єднаною державною податковою інспекцією в Івано-Франківській області проведено планову документальну перевірку приватного підприємця ОСОБА_5 з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2009 року по 31.12.2010 року, за наслідками якої складено акт за № 438/17-02/НОМЕР_2 від 20.04.2011 року (том. 1 а.с. 13-52).

За результатами даної перевірки винесено податкове повідомлення-рішення № від 12.05.2011 року за платежем податок на добавлену вартість, про сплату 13898,00 грн. грошового зобов'язання, в т.ч. 11118,00 грн. основного платежу та штрафних (фінансових) санкцій (штрафів) в сумі 2780,00 грн., застосованих за порушення п.п.7.2.1, п.п.7.2.6., п.п. 7.4.5 п.7.4 ст.7 Закону України "Про податок на додану вартість" від 03.04.1997 р. № 168/97-ВР (том 1 а.с. 53-54), а також податкове повідомлення-рішення № від 12.05.2011 року за платежем земельний податок з фізичних осіб, про сплату 39125,26 грн. грошового зобов'язання , в т.ч. основного платежу в розмірі 31300,21 грн. та штрафних (фінансових) санкцій (штрафів) в сумі 7825,05 грн., застосованих за порушення ст.ст. 2, 5, 14, 17 Закону України від 03.07.1992 р. № 2535-ХП "Про плату за землю" (том 1 а.с. 55-56).

Приватний підприємець ОСОБА_5 не погодилася із вищевказаними податковими повідомленнями - рішеннями Калуської оДПІ та оскаржила їх до ДПА в Івано-Франківській області.

ДПА в Івано-Франківській області своїм рішенням про результати розгляду скарги від 05.07.2011 р. № 1557/10/25-019/172/447 залишила без змін податкове повідомлення-рішення Калуської оДПІ від 12.05.2011 року № НОМЕР_1 та скасувала податкове повідомлення-рішення Калуської оДПІ від 12.05.2011 року № НОМЕР_3 в частині визначення суми грошового зобовязання по податку на додану вартість в розмірі 1485 грн. (554 грн. + 409 грн. -552 грн.) та застосованої штрафної санкції в сумі 372 грн. (139 грн.+102 грн.+ 131 грн.), а в іншій частині скаргу залишено без змін (том. 1 а.с. 60-62).

На підставі даного рішення відповідачем винесено нове податкове повідомлення - рішення № НОМЕР_3 від 25 липня 2011 року за платежем податок на добавлену вартість, про сплату 12041,00 грн. грошового зобов'язання, в т.ч. 9633,00 грн. основного платежу та штрафних (фінансових) санкцій (штрафів) в сумі 2408,00 грн., застосованих за порушення п.п.7.2.1, п.п.7.2.6., п.п. 7.4.5 п.7.4 ст.7 Закону України "Про податок на додану вартість" від 03.04.1997 р. № 168/97-ВР. (том. 1 а.с. 57).

В подальшому дані рішення залишені без змін ДПА в Івано-Франківській області та ДПА України, а скарги позивача без задоволення (том. 1 а.с. 63-67).

Суд вважає безпідставними позовні вимоги щодо визнання неправомірним та скасування податкового повідомлення-рішення Калуської оДПІ від 12.05.2011 року № з тих підстав, що дане рішення не встановлює для відповідача будь-яких прав чи обовязків, оскільки скасоване відповідачем рішенням про результати розгляду скарги від 05.07.2011 р. № 1557/10/25-019/172/447. Таким чином, слід відмовити в задоволенні адміністративного позову щодо визнання неправомірним та скасування вказаного податкового повідомлення-рішення.

Щодо податкового повідомлення - рішення Калуської оДПІ № НОМЕР_3 від 25 липня 2011 року за платежем податок на добавлену вартість, про сплату 12041,00 грн. грошового зобов'язання, в т.ч. 9633,00 грн. основного платежу та штрафних (фінансових) санкцій (штрафів) в сумі 2408,00 грн., судом встановлено наступне.

Так, відповідно до п.п.7.5.1 п.7.5. ст.7 Закону України Про податок на додану вартість датою виникнення права платника податку на податковий кредит вважається дата отримання податкової накладної, що засвідчує факт придбання платником податку товарів (робіт, послуг).

Підпунктом 7.2.1 ст.7 Закону України Про податок на додану вартість визначено, що податкова накладна повинна містити, зокрема, зазначені окремими рядками:

а) порядковий номер податкової накладної;

б) дату виписування податкової накладної;

в) повну або скорочену назву, зазначену у статутних документах юридичної особи або прізвище, ім'я та по батькові фізичної особи, зареєстрованої як платник податку на додану вартість;

г) податковий номер платника податку (продавця та покупця);

д) місце розташування юридичної особи або місце податкової адреси фізичної особи, зареєстрованої як платник податку на додану вартість;

е) опис (номенклатуру) товарів (робіт, послуг) та їх кількість (обсяг, об'єм);

є) повну або скорочену назву, зазначену у статутних документах отримувача;

ж) ціну поставки без врахування податку;

з) ставку податку та відповідну суму податку у цифровому значенні;

и) загальну суму коштів, що підлягають сплаті з урахуванням податку.

Відповідач стверджує, що відсутність цих реквізитів позбавляє покупця права на включення до податкового кредиту витрат із сплати податку на додану вартість на підставі такої накладної, оскільки вона не відповідає вимогам Закону.

Податкова накладна виписується на кожну повну або часткову поставку товарів (робіт, послуг).

В ході проведеної перевірки податковим органом встановлено, що позивачем до податкового кредиту включено суми податку на додану вартість згідно виписаних продавцями ТОВ ОСОБА_6 ОСОБА_7 Україна, ДП Савсервіс Карпати, ПП Перламут, ПП Боядерка ", СПД ОСОБА_8 податкових накладних, які не відповідають вказаним вимогам Закону України "Про податок на додану вартість" від 03.04.1997 р. № 168/97-ВР. Перелік таких податкових накладних зазначено в акті перевірки на аркушах 21-25 (том. 1 а.с. 33-37).

Згідно з п.п. 7.2.6 ст.7 Закону України "Про податок на додану вартість" у разі відмови з боку постачальника товарів (послуг) надати податкову накладну або при порушенні ним порядку її заповнення, отримувач таких товарів (послуг) має право додати до податкової декларації за звітний податковий період заяву зі скаргою на такого постачальника, яка є підставою для включення сум цього податку до складу податкового кредиту. До заяви додаються копії товарних чеків або інших розрахункових документів, що засвідчують факт сплати податку внаслідок придбання таких товарів (послуг). Своєчасно подана заява є підставою для включення до податкового кредиту суми податку на додану вартість, сплачену у звязку з придбанням товарів (робіт, послуг).

Відповідач при цьому вказує на те, що оскільки, приватний підприємець - фізична особа ОСОБА_5 не звернулась до Калуської оДПІ з відповідною заявою, тому у приватного підприємця немає підстав для включення до податкового кредиту податку на додану вартість по податкових накладних, які не відповідають вимогам Закону України "Про податок на додану вартість".

З даного приводу суд звертає увагу на те що звернення з такими скаргами є правом, а не обовязком позивача.

При цьому, відповідачем в ході перевірки не встановлено невідповідності даних податкових накладних фактичним обставинам.

Так, відповідно до матеріалів справи, в тому числі досліджених в судовому засіданні вказаних податкових накладних та інших підтверджуючих бухгалтерських документів щодо відповідних господарських операцій (том 1 а.с. 127-224 том 2 а.с. 1-61) встановлено, що позивач придбавав товари для використання в своїй підприємницькій діяльності. На придбані товари виписані податкові накладні. Дані обставини відповідачем не заперечуються.

Зокрема, досліджуючи податкові накладні виписані ТОВ ОСОБА_6 ОСОБА_7 Україна встановлено, що в них зазначено порядковий номер, дата виписування, назву продавця і покупця (ОСОБА_5 СПД), місцезнаходження (Підвальна, буд. 9, Калуш, номер телефону), опис товарів. Вказана адреса зазначена і податковим органом в акті перевірки на аркуші 3. Крім того, вказано умови поставки, а саме: продаж по фіскальному чеку (зазначено номер чеку, дата, номер каси та магазину). Суд зазначає, що до даних накладних позивач долучив відповідні фіскальні чеки, в яких також зазначено дані щодо продавця і покупця, в тому числі податковий номер платника податку приватного підприємця - фізичної особи ОСОБА_5 НОМЕР_2, податковий номер ТОВ ОСОБА_6 ОСОБА_7 Україна - 10 тощо.

Таким чином, з огляду на досліджені в судовому засіданні податкові накладні виписані ТОВ ОСОБА_6 ОСОБА_7 Україна та відповідні фіскальні чеки до них, суд не бере до уваги посилання відповідача на недоліки в податкових накладних, як на підстави невключення до податкового кредиту витрат із сплати податку на додану вартість на підставі таких накладних. Аналогічні висновки суду з приводу господарських операцій із продавцями ДП Савсервіс Карпати, ПП Перламут, ПП Боядерка та СПД ОСОБА_8

Поряд з цим, недоліки виявлені податковою інспекцією в заповненні податкових накладних не робили їх недійсними, не свідчили про їх неналежність та недопустимість як доказів, оскільки у сукупності з іншими доказами дозволили зробити висновок про можливість ідентифікувати як продавця так і покупця, перевірити фактичність здійснення операцій, сплату податку на додану вартість та його сум. З наведеного також вбачається і відсутність у позивача підстав для звернення із скаргами до податкового органу щодо вказаних податкових накладних.

Слід звернути увагу також на те, що у відповідності до пп. 7.4.5. п. 7.4 ст.7 Закону України "Про податок на додану вартість" підставою для включення до складу податкового кредиту суми сплаченого (нарахованого) податку у звязку з придбанням товарів (послуг) є податкові накладні чи митні декларації (інші подібні документи згідно пп. 7.2.6. цього пункту).

Суд не бере до уваги твердження позивача про те, що вище досліджені фіскальні чеки, як підставу для нарахування податкового кредиту, не можна брати до уваги, оскільки сума поставлених товарів по них перевищує 200 грн.

Так, нормами закону встановлено таке обмеження щодо фіскальних чеків тільки в тому випадку коли в них не визначено податковий номер постачальника (пп. 7.2.6. ст. 7 Закону України "Про податок на додану вартість"). Однак, як встановлено судом фіскальні чекі надані ТОВ ОСОБА_6 ОСОБА_7 Україна крім інших необхідних даних містять інформацію щодо податкового номеру постачальника, а гранична сума готівкового розрахунку по них не перевищує 10000 (десять тисяч) гривень.

При цьому, підпунктом 7.2.6 ст. 7 даного Закону передбачено, що податкова накладна видається платником податку, який поставляє товари (послуги), на вимогу їх отримувача, та є підставою для нарахування податкового кредиту. Як виняток з цього правила, підставою для нарахування податкового кредиту при поставці товарів (послуг) за готівку чи з розрахунками картками платіжних систем, банківськими або персональними чеками у межах граничної суми, встановленої Національним банком України для готівкових розрахунків, є належним чином оформлений товарний чек, інший платіжний чи розрахунковий документ, що підтверджує прийняття платежу постачальником від отримувача таких товарів (послуг), з визначенням загальної суми такого платежу, суми податку та податкового номера постачальника.

Згідно з постановою Правління НБУ від 09.02.2005 р. N 32 гранична сума готівкового розрахунку одного підприємства (підприємця) з іншим підприємством (підприємцем) протягом одного дня за одним або кількома платіжними документами складає 10000 (десять тисяч) гривень.

Враховуючи наведене, висновки Калуської оДПІ щодо допущених позивачем, у спірних правовідносинах, порушень п.п.7.2.1, п.п.7.2.6., п.п. 7.4.5 п.7.4 ст.7 Закону України "Про податок на додану вартість" є безпідставними, як наслідок податкове повідомлення - рішення № від 25 липня 2011 року є протиправним та підлягає скасуванню.

Щодо податкового повідомлення - рішення Калуської оДПІ № від 12.05.2011 року за платежем земельний податок з фізичних осіб, про сплату 39125,26 грн. грошового зобов'язання , в т.ч. основного платежу в розмірі 31300,21 грн. та штрафних (фінансових) санкцій (штрафів) в сумі 7825,05 грн., застосованих за порушення ст.2, ст.5, ст.14, ст.17 Закону України від 03.07.1992 р. № 2535-ХП "Про плату за землю", судом встановлено наступне.

Відповідно до ст.2 Закону України від 3 липня 1992 року № 2535-ХП " Про плату за землю", зі змінами та доповненнями, (далі - Закону № 2535-ХП) використання землі в Україні є платним. Плата за землю справляється у вигляді земельного податку або орендної плати за землю, що визначається залежно від грошової оцінки земель. Власники землі та землекористувачі, крім орендарів, сплачують земельний податок. За земельні ділянки, надані в оренду, справляється орендна плата за землю.

Об'єктом плати за землю є земельна ділянка, яка перебуває у власності або користуванні, у тому числі на умовах оренди. Суб'єктом плати за землю (платником) є власник землі і землекористувач, у тому числі орендар (ст.5 Закону № 2535-ХП).

Відповідно до статті 13 Закону України "Про плату за землю" підставою для нарахування земельного податку є дані державного земельного кадастру, а орендної плати за земельну ділянку, яка перебуває у державній або комунальній власності - договір оренди такої земельної ділянки.

Статтею 14 Закону № 2535-ХП встановлено, що платники земельного податку, а також орендної плати за земельні ділянки державної або комунальної власності (крім громадян) самостійно обчислюють суму земельного податку та орендної плати щороку за станом на 1 січня і до 1 лютого поточного року подають відповідному органу державної податкової служби за місцезнаходженням земельної ділянки податкову декларацію на поточний рік за формою, встановленою центральним податковим органом, з розбивкою річної суми рівними частками за місяцями. Подання такої декларації звільняє від обов'язку подання щомісячних декларацій.

Статтею 15 Закону № 2535-ХП встановлено, що власники землі та землекористувачі сплачують земельний податок, а також орендну плату за земельні ділянки державної та комунальної власності з дня виникнення права власності або права користування земельною ділянкою.

Відповідно до статті 17 Закону № 2535-ХП податкове зобов'язання по земельному податку, а також по орендній платі за земельні ділянки державної та комунальної власності, визначене у податковій декларації на поточний рік, сплачується рівними частками власниками та землекористувачами земельних ділянок за місцезнаходженням земельної ділянки за базовий податковий (звітний) період, який дорівнює календарному місяцю, щомісячно протягом 30 календарних днів , наступних за останнім календарним днем звітного (податкового) місяця.

Статтею 18 Закону № 2535-ХП встановлено, що платники податків, яких своєчасно не було залучено до сплати земельного податку, сплачують податок не більш як за два попередні роки, а перегляд неправильно нарахованого податку, стягнення або повернення його платнику податку допускається не більш як за два попередні роки.

Відповідно до статті 26 Закону № 2535-ХП за порушення норм цього Закону платники податків несуть відповідальність, передбачену Земельним кодексом України та законами України.

Судом досліджено, що приватний підприємець ОСОБА_5 сплачувала орендну плату за земельні ділянки згідно відповідних договорів оренди, а саме: договір оренди землі № 1 від 05.09.2005 року на земельну ділянку площею 0,0144 га. для обслуговування торгового павільйону №147 по вул. Б.Хмельницького, 59, в м. Калуші; договір оренди землі № 61 від 05.07.2004 року на земельну ділянку площею 0,0328 га. для обслуговування викуплених приміщень по вул. Б.Хмельницького 59; договір оренди землі від 18.12.2007 року на земельну ділянку площею 0,3450 га. для обслуговування викупленого готелю ресторану Асторія по вул. Підвальна 9 в м.Калуші (з 30.09.2009 року діє Державний акт на право власності на земельну ділянку, серія ЯД № 893843).

Таким чином, встановлено що позивач отримав у приватну власність з 30.09.2009 року земельну ділянку площею 0,3450 га. для обслуговування викупленого готелю ресторану Асторія по вул. Підвальна 9 в м.Калуші, однак безпідставно продовжував сплачувати орендну плату за користування цієї ділянки, при цьому не сплачуючи земельний податок.

Відповідно до проведених розрахунків сума не сплаченого земельного податку за період з 01.10.2009 року по 31.12.2009 року становить 5977,90 грн. та за 2010 рік 25322,31 грн.

Суд констатує, що позивачем в порушення вимог ст.ст. 2, 5, 14, 17 Закону України "Про плату за землю" від 03.07.1992 року №2535-ХП (із змінами та доповненнями) занижено суму земельного податку в загальному розмірі 31300,21 грн.

Враховуючи наведене, висновки Калуської оДПІ щодо допущених позивачем порушень вимог ст.ст. 2, 5, 14, 17 Закону України "Про плату за землю" є правомірними, а податкове повідомлення - рішення № від 12.05.2011 року не підлягає скасуванню.

Поряд з цим, безпідставними є твердження представників позивача про протиправність дій відповідача щодо незастосування оскаржуваними податковими повідомленнями - рішеннями штрафних санкцій у розмірі не більше 1 гривні за кожне порушення.

Так, пунктом 7 підрозділу 10 розділу ХХ "Перехідні положення" Податкового кодексу України встановлено, що штрафні санкції за порушення податкового законодавства за період з 1 січня по 30 червня 2011 року застосовуються у розмірі не більше 1 гривні за кожне порушення.

З матеріалів справи вбачається, що виявлені податковим органом порушення податкового законодавства вчинені позивачем у період 2009 - 2010 років, тобто до 1 січня 2011 року.

Таким чином, у даному випадку відповідач при нарахуванні вказаних штрафних санкцій не повинен був застосувати приписи пункту 7 підрозділу 10 розділу ХХ "Перехідні положення" Податкового кодексу України.

Розглядаючи позовні вимоги про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень - рішень, суд вважає за необхідне зазначити, що відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

У відповідності до частини 1 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших субєктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Відповідно до ч. 3 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з ч. 2 ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Суд констатує, що відповідач в повному обсязі не виконав покладеного на нього законом обовязку.

Враховуючи вищенаведене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є частково обґрунтованими, а позов таким що підлягає до часткового задоволення.

Зокрема, суд вважає протиправним та таким, що підлягає скасуванню податкове повідомлення - рішення Калуської оДПІ № НОМЕР_3 від 25 липня 2011 року за платежем податок на добавлену вартість, про сплату 12041,00 грн. грошового зобов'язання, в т.ч. 9633,00 грн. основного платежу та штрафних (фінансових) санкцій (штрафів) в сумі 2408,00 грн.

В решті позовних вимог слід відмовити.

Відповідно до вимог ч.3 ст. 94 КАС України якщо адміністративний позов задоволено частково, судові витрати, здійснені позивачем, присуджуються йому відповідно до задоволених вимог, а відповідачу - відповідно до тієї частини вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. При подачі даного адміністративного позову позивачем сплачено до Державного бюджету України 3,40 грн. судового збору. Враховуючи наведене підлягають стягненню з Державного бюджету України на користь фізичної особи - підприємця ОСОБА_5 1,70 грн. судового збору.

На підставі ст. 124 Конституції України, керуючись ст. ст. 158-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд ,-

ПОСТАНОВИВ:

Позов задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Калуської об'єднаної державної податкової інспекції в Івано-Франківській області № від 25.07.2011 року, яким фізичній особі - підприємцю ОСОБА_5 збільшено суму грошового зобов'язання за платежем податок на добавлену вартість у розмірі 12041,00 грн.

В решті позовних вимог відмовити.

Стягнути з Державного бюджету України в користь фізичної особи - підприємця ОСОБА_5 судові витрати в розмірі 1 (одна) гривня 70 копійок судового збору.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку. Відповідно до статті 186 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Апеляційна скарга подається до Львівського апеляційного адміністративного суду через Івано-Франківський окружний адміністративний суд.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого Кодексом адміністративного судочинства України, якщо таку скаргу не було подано.

Суддя: Грицюк П.П.

Постанова складена в повному обсязі 06.01.2012 року.