Справа № 2а-2516/11/0970
Суддя: Скільський І.І.
Дата ухвалення: 2011-11-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"25" листопада 2011 р. Справа № 2a-2516/11/0970

м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський окружний адміністративний суд у складі:

Судді Скільський І.І.

при секретарі Бурда М.Р.,

за участю:

представника позивача ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду адміністративну справу

за позовом ОСОБА_2

до Відділу громадянства і реєстрації фізичних осіб Управління Міністерства внутрішніх справи України в Івано-Франківській області

про зобов`язання вчинення дій,-

ВСТАНОВИВ:

02.02.2009 року ОСОБА_2 через свого представника ОСОБА_3, звернувся до суду з адміністративним позовом до Відділу громадянства і реєстрації фізичних осіб Управління Міністерства внутрішніх справи України в Івано-Франківській області про зобов`язання вчинення дій. Позовні вимоги мотивував тим, що він особисто з заявою про одержання паспорта громадянина України в Богородчанське чи інше ВГІРФО не звертався, будь-яких документів для цього не подавав та не заповнював, ніколи не бажав набути громадянство України, натомість його колишня дружина у 2001 році таємно від нього, користуючись корупційними звязками свого батька, оформила на його імя паспорт громадянина України, скориставшись паспортом громадянина СРСР серії ХІV-OK № 550550 виданим Мажейкяйським РВ Литовської Республіки, який рахувався загубленим. Таким чином, вважав, що йому було незаконно видано паспорт громадянина України та надано громадянство України, вчинені дії відповідача неправомірними, просив зобовязати відповідача ВГІРФО УМВС України в Івано-Франківській області призначити службове розслідування по факту незаконного надання йому громадянства України, скасувати надане незаконним шляхом громадянство України.

29.04.2009 року постановою Івано-Франківського окружного адміністративного суду в задоволенні адміністративного позову відмовлено в повному обсязі.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції 01.06.2009 року ОСОБА_2 через свого представника ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу.

20.05.2010 року ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду апеляційну скаргу задоволено частково, постанову Івано-Франківського окружного адміністративного суду по справі № 2а-370/09/0970 в частині зобовязання ВГІРФО УМВС України в Івано-Франківській області призначити службове розслідування по факту незаконного надання громадянства України ОСОБА_2 скасовано та закрито провадження в цій частині. В решті постанову суду першої інстанції залишено без змін.

02.07.2010 року ОСОБА_2 через свого представника ОСОБА_3 подав касаційну скаргу на зазначені рішення судів першої та апеляційної інстанції.

19.07.2011 року Вищим адміністративним судом України розглянуто касаційну скаргу представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 на постанову Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 29.04.2009 року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 20.05.2010 року у справі за позовом ОСОБА_3І в інтересах ОСОБА_2 до Відділу громадянства і реєстрації фізичних осіб Управління Міністерства внутрішніх справ України в Івано-Франківській області про зобовязання до вчинення дій, повязаних із незаконним наданням громадянства України. Касаційну скаргу задоволено частково. Постанову Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 29.04.2009 року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 20.05.2010 року скасовано, справу за позовом ОСОБА_3І в інтересах ОСОБА_2 до Відділу громадянства і реєстрації фізичних осіб Управління Міністерства внутрішніх справ України в Івано-Франківській області про зобовязання до вчинення дій, повязаних із незаконним наданням громадянства України направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

Основними висновками і мотивами суду касаційної інстанції, з яких скасовані рішення судів першої та апеляційної інстанцій з направленням справи на новий розгляд, стало не дослідження в повній мірі всіх істотних обставин у справі, не надано оцінки всім доказам, з яких суди виходили при винесенні рішень, а саме: судами перевіряли законність видачі паспорта, а не законність надання позивачу громадянства України, як того вимагав останній.

Відповідно до ч.5 ст. 227 КАС України висновки і мотиви, з яких скасовані рішення , є обовязковими для суду першої чи апеляційної інстанції при розгляді справи.

05.08.2011 року Івано-Франківським окружним адміністративним судом адміністративну справу за позовом представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 до Відділу громадянства і реєстрації фізичних осіб Управління Міністерства внутрішніх справ України в Івано-Франківській області про зобовязання до вчинення дій, призначено до судового розгляду.

15.09.2011 року в судовому засіданні, представником позивача подано заяву про зміну позовних вимог, відповідно до якої просив суд скасувати незаконно надане громадянство України ОСОБА_2. Визнати паспорт громадянина України серії СЕ №029362 виданий Богородчанським РВ УМВС України в Івано-Франківській області 21.02.2001 року на імя ОСОБА_2 недійсним. (а.с.135-137).

Заява мотивована тим, що ОСОБА_2 27.08.1970 року з 1979 року, після переїзду разом з батьками до Литовської РСР, постійно не проживав на території України, на території України перебував тимчасово виключно в приватних та службових справах, громадянином України ніколи не був а тому вважає, що у відповідача підстав для видачі позивачу паспорта громадянина України не було.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі з підстав, викладених у заяві про зміну позовних вимог, та надав аналогічні за змістом пояснення. Просив суд задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце судового розгляду повідомлявся належним чином. На адресу суду направив клопотання про розгляд справи за відсутності уповноваженого представника.

Розглянувши позовну заяву, вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши наявні у матеріалах адміністративної справи докази, судом встановлено наступне.

Закон України «Про громадянство України» в редакції Закону від 18.01.2001 року № 2235-ІІІ (далі-Закон № 2235-ІІІ), відповідно до Конституції України визначає правовий зміст громадянства України, підстави і порядок його набуття та припинення, повноваження органів державної влади, що беруть участь у вирішенні питань громадянства України, порядок оскарження рішень з питань громадянства, дій чи бездіяльності органів державної влади, їх посадових і службових осіб.

Статею 1 Закону № 2235-ІІІ визначено терміни :

Громадянство України - правовий зв'язок між фізичною особою і Україною, що знаходить свій вияв у їх взаємних правах та обов'язках.

Громадянин України - особа, яка набула громадянство України в порядку, передбаченому законами України та міжнародними договорами України.

Реєстрація громадянства України - внесення запису про набуття особою громадянства України спеціально уповноваженим на те органом у відповідні облікові документи.

Проживання на території України на законних підставах - проживання в Україні іноземця чи особи без громадянства, які мають у паспорті громадянина колишнього СРСР зразка 1974 року відмітку про постійну чи тимчасову прописку на території України, або зареєстрували на території України свій національний паспорт, або мають посвідку на постійне чи тимчасове проживання на території України, або їм надано статус біженця чи притулок в Україні.

Безперервне проживання на території України - проживання в Україні особи, якщо її разовий виїзд за кордон у приватних справах не перевищував 90 днів, а в сумі за рік 180 днів. Не є порушенням вимоги про безперервне проживання виїзд особи за кордон у службове відрядження, на навчання, у відпустку, на лікування за рекомендацією відповідного медичного закладу або зміна особою місця проживання на території України.

Відповідно до статті 2 Закону № 2235-ІІІ законодавство України про громадянство ґрунтується на таких принципах: 1) єдиного громадянства - громадянства держави Україна, що виключає можливість існування громадянства адміністративно-територіальних одиниць України. Якщо громадянин України набув громадянство (підданство) іншої держави або держав, то у правових відносинах з Україною він визнається лише громадянином України. Якщо іноземець набув громадянство України, то у правових відносинах з Україною він визнається лише громадянином України; 2) запобігання виникненню випадків безгромадянства; 3) неможливості позбавлення громадянина України громадянства України; 4) визнання права громадянина України на зміну громадянства; 5) неможливості автоматичного набуття громадянства України іноземцем чи особою без громадянства внаслідок укладення шлюбу з громадянином України або набуття громадянства України його дружиною (чоловіком) та автоматичного припинення громадянства України одним з подружжя внаслідок припинення шлюбу або припинення громадянства України другим з подружжя; 6) рівності перед законом громадян України незалежно від підстав, порядку і моменту набуття ними громадянства України; 7) збереження громадянства України незалежно від місця проживання громадянина України.

Відповідно до статті 3 Закону № 2235-ІІІ громадянами України є: 1) усі громадяни колишнього СРСР, які на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) постійно проживали на території України; 2) особи, незалежно від раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, мовних чи інших ознак, які на момент набрання чинності Законом України "Про громадянство України" (13 листопада 1991 року) проживали в Україні і не були громадянами інших держав; 3) особи, які прибули в Україну на постійне проживання після 13 листопада 1991 року і яким у паспорті громадянина колишнього СРСР зразка 1974 року органами внутрішніх справ України внесено напис "громадянин України", та діти таких осіб, які прибули разом із батьками в Україну і на момент прибуття в Україну не досягли повноліття, якщо зазначені особи подали заяви про оформлення належності до громадянства України; 4) особи, які набули громадянство України відповідно до законів України та міжнародних договорів України.

Особи, зазначені у пункті 1 частини першої цієї статті, є громадянами України з 24 серпня 1991 року, зазначені у пункті 2, - з 13 листопада 1991 року, а у пункті 3, - з моменту внесення відмітки про громадянство України.

Відповідно до пункту 1 статті 5 Закону № 2235-ІІІ документи, що підтверджують громадянство України, є: - паспорт громадянина України.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 народився 27.08.1970 року в селищі Шахти-9, Перевальського району Ворошиловградської (Луганської) області, у 1979 році разом з батьками переїхав до Литовської РСР.

21.10.1986 року позивач отримав паспорт громадянина колишнього СРСР серії ХІV-ОК № 550550 виданий Мажейкяйським РВ Литовської Республіки.

У 1991 році позивач прибув до України з Литовської Республіки та 06.05.1991 році прописався на території Івано-Франківської області за адресою: смт.Богородчани, вул. Тиха,8, що підтверджується довідкою адресного бюро, Талоном реєстрації за місцем проживання (а.с.38,39).

21.02.2001 року Богородчанським РВ УМВС України в Івано-Франківській області, позивачу, після подання та оформлення всіх необхідних документів у звязку із паспортною реформою на підставі паспорта громадянина колишнього СРСР серії ХІV-ОК № 550550 виданого 21.11.1986 року Мажейкяйським РВ Литовської Республіки видано паспорт громадянина України серії СЕ №029362. Факт самостійного звернення позивача до Богородчанського РВ УМВС України в Івано-Франківській області, отримання паспорта громадянина України підтверджується особистим підписом як у паспорті громадянина України так і у заяві про видачу паспорта форми №1(а.с.40). Вказане також не заперечував і представник позивача у судовому засіданні.

Як вбачається з матеріалів адміністративної справи, щодо законності надання позивачу громадянства України та видачі паспорта громадянина України, за його зверненням до МВС України та Генеральної Прокуратури України, відповідачем, проводились перевірки. Результати перевірки відображені у висновках перевірки затверджених начальником ВГІРФО УМВС України в Івано-Франківській області 15.02.2008 року та 12.12.2008 року (а.с.33 та 37).

Про розгляд звернень позивача проінформовано листами за №20/С-1 від 15.02.2008 року (а.с. 43) та за № 20/С-11 від 12.12.2008 року (а.с.42).

19.10.2011 року Івано-Франківським окружним адміністративним судом винесено ухвалу про витребування у відповідача належним чином засвідчені копії документів, що стали підставою для встановлення, оформлення та перевірки належності позивача до громадянства України, прийняття до громадянства України, оформлення набуття громадянства України.

24.11.2011 року за № 20/8721 на адресу суду від відповідача надійшов лист за підписом Начальника ВГІРФО УМВС України в Івано-Франківській області ОСОБА_4. Відповідно до якого вказано, що громадянин ОСОБА_2 є громадянином України згідно п.1 ч.1 ст. 3 Закону України «Про громадянство України» від 18.01.2001 року, оскільки він станом на 24 серпня 1991 року постійно проживав на території України. За обліками адресно-довідкового сектору з 06.05.1991 року значиться зареєстрованим на території області за адресою: смт.Богородчани, вул. Тиха, буд. 8. Паспортом громадянина України серії СЕ № 029362 виданого 21.02.2001 року Богородчанським РВ УМВС України в Івано-Франківській області документований на підставі особистого звернення про отримання паспорта громадянина України, у звязку з паспортною реформою, на підставі паспорта громадянина колишнього СРСР серії ХІV-ОК № 550550 виданого 21.11.1986 року Мажейкяйським РВ Литовської Республіки (зразка 1974 року) який особисто здав до Богородчанського РВ УМВС України в Івано-Франківській області, що підтверджується актом про знищення недіючих паспортів (акт за січень-лютий 2001 року, затверджений 01.01.2001 року). В отриманні паспорта громадянина України, позивач розписався власноручно, що підтверджується особистим підписом як і у паспорті громадянина України так і у заяві про видачу паспорта форми №1.

Таким чином суд приходить до висновку, що позивач є громадянином України згідно п. 1 ч.1 ст. 3 Закону України «Про громадянство України» від 18.01.2001 року, оскільки на момент проголошення незалежності України, станом на 24 серпня 1991 року постійно проживав на території України, що підтверджено наявними у матеріалах справи доказами.

Щодо тверджень представника позивача, що інформація вказана в довідці адресно-довідкового бюро УМВС України в Івано-Франківській області, про факт реєстрації позивача 06.05.1991 року на території України, за адресою: смт.Богородчани, вул. Тиха,8, (а.с.38), є помилковою та не відповідає дійсності з огляду на наявність у матеріалах справи довідки Івано-Франківського ОБТІ №1581 від 23.06.2008 року (а.с. 76), нотаріально завірених заяв (а.с. 77-81), довідки Богородчанської селищної ради виробничо житлово ремонтно-експлуатаційного підприємства №30 від 30.08.2011 року (а.с.143), суд зазначає, що наведені представником позивача докази не є такими, що спростовують факт прописки позивача 06.05.1991 року та даних вказаних у довідці адресно-довідкового бюро УМВС України в Івано-Франківської області, натомість в судовому засіданні встановлено, що позивача тільки 11.05.2011 року Богородчанським РВ УМВС України в Івано-Франківській області знятий з реєстрації, що підтверджується відтиском штампа «знято з реєстрації місця проживання» на аркуші 11 паспорта громадянина України серії СЕ № 029362 виданого 21.02.2001 року Богородчанським РВ УМВС України в Івано-Франківській області, на імя ОСОБА_2 (а.с.179).

Також суд зазначає, що надані в судовому засіданні представником позивача докази, що знаходяться в матеріалах справи (а.с.138 -169) не є такими, що можуть бути враховані судом, при прийняті рішення в даній справі, оскільки вони не вказують на те, що позивач станом на 24 серпня 1991 року постійно не проживав та не міг проживати на території України, не вказують на неправомірність дій відповідача.

Відповідно до статті 17 Закону № 2235-ІІІ, громадянство України припиняється: 1) внаслідок виходу з громадянства України; 2) внаслідок втрати громадянства України; 3) за підставами, передбаченими міжнародними договорами України.

Згідно статті 18 Закону № 2235-ІІІ, громадянин України, який відповідно до чинного законодавства України є таким, що постійно проживає за кордоном, може вийти з громадянства України за його клопотанням.

Відповідно до ст. 22, 23,24 Закону N 2235-III від 18.01.2001 Президент України:

1) приймає рішення і видає укази відповідно до Конституції України і цього Закону про прийняття до громадянства України і про припинення громадянства України;

Комісія при Президентові України з питань громадянства:

1) розглядає заяви про прийняття до громадянства України, вихід з громадянства України та подання про втрату громадянства України і вносить пропозиції Президенту України щодо задоволення цих заяв та подань;

2) повертає документи про прийняття до громадянства України чи про вихід з громадянства України уповноваженому центральному органу виконавчої влади з питань громадянства або Міністерству закордонних справ України для їх оформлення відповідно до вимог чинного законодавства України.

3) контролює виконання рішень, прийнятих Президентом України з питань громадянства.

Спеціально уповноважений центральний орган виконавчої влади з питань громадянства і підпорядковані йому органи здійснюють такі повноваження:

1) встановлюють належність до громадянства України відповідно до статті 3 цього Закону;

2) приймають заяви разом з необхідними документами щодо прийняття до громадянства України, щодо виходу з громадянства України дітей у випадках, передбачених частинами восьмою - одинадцятою статті 18 цього Закону, перевіряють правильність їх оформлення, наявність умов для прийняття до громадянства України і відсутність підстав, за наявності яких особа не приймається до громадянства України, наявність підстав для виходу з громадянства України і відсутність підстав, за наявності яких не допускається вихід з громадянства України, та разом зі своїм висновком надсилають на розгляд Комісії при Президентові України з питань громадянства;

3) готують подання про втрату особами громадянства України і разом з необхідними документами надсилають на розгляд Комісії при Президентові України з питань громадянства;

4) приймають рішення про оформлення набуття громадянства України особами за підставами, передбаченими пунктами 1, 2, 4-10 статті 6 цього Закону;

5) скасовують прийняті ними рішення про оформлення набуття громадянства України у випадках, передбачених статтею 21 цього Закону;

6) виконують рішення Президента України з питань громадянства;

7) видають особам, які набули громадянство України, паспорти громадянина України, свідоцтва про належність до громадянства України (для осіб віком до 16 років), тимчасові посвідчення громадянина України, проїзні документи дитини, довідки про реєстрацію особи громадянином України;

8) вилучають в осіб, громадянство яких припинено або стосовно яких скасовано рішення про оформлення набуття громадянства України, паспорти громадянина України, свідоцтва про належність до громадянства України, тимчасові посвідчення громадянина України, паспорти громадянина України для виїзду за кордон, проїзні документи дитини та видають довідки про припинення громадянства України;

9) ведуть облік осіб, які набули громадянство України та припинили громадянство України.

Спеціально уповноважений центральний орган виконавчої влади з питань громадянства раз у півріччя інформує Комісію при Президентові України з питань громадянства про виконання рішень Президента України з питань громадянства.

Спеціально уповноважений центральний орган виконавчої влади з питань громадянства і підпорядковані йому органи здійснюють повноваження, передбачені частиною першою цієї статті, стосовно осіб, які проживають на території України.

З матеріалів справи та пояснень представника позивача вбачається, що позивач з клопотанням стосовно виходу з громадянства України, не звертався.

З огляду на наведене позовні вимоги є необґрунтованими і тому не підлягають задоволенню.

На підставі ст. 124 Конституції України, керуючись ст. ст. 158-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд ,-

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні позову відмовити.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку. Відповідно до статті 186 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Апеляційна скарга подається до Львівського апеляційного адміністративного суду через Івано-Франківський окружний адміністративний суд.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого Кодексом адміністративного судочинства України, якщо таку скаргу не було подано.

Суддя: /підпис/ ОСОБА_5

Постанова складена в повному обсязі 30.11.2011 року.