Справа № 814/1897/15
Суддя: Шляхтицький О.І.
Дата ухвалення: 2015-12-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 грудня 2015 р.м.ОдесаСправа № 814/1897/15

Категорія: 9.2.1 Головуючий в 1 інстанції: Гордієнко Т. О.

Колегія суддів Одеського апеляційного адміністративного суду

у складі: судді доповідача - головуючого - Шляхтицького О.І.,

суддів: Джабурія О.В., Крусяна А.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у Центральному районі м. Миколаєва Головного управління Державної фінансової інспекції у Миколаївській області на постанову Миколаївського окружного адміністративного суду від 14 липня 2015 року у справі за адміністративним позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Державної податкової інспекції у Центральному районі м. Миколаєва Головного управління Державної фінансової інспекції у Миколаївській області про визнання неправомірними дій, визнання неправомірною та скасування вимоги від 05.01.2015 р. № Ф-52-40/01-15-У,

ВСТАНОВИЛА:

У червні 2015 року ФОП ОСОБА_1 звернулась з адміністративним позовом про визнання неправомірними дії щодо подання 12.05.2015 року до Центрального ВДВС заяви про примусове виконання за податковою вимогою № Ф-52-40/01-15-У від 05.01.2015 та визнання неправомірною та скасування податкової вимоги від 12.05.2015 року.

В обґрунтування позовних вимог зазначалось, що відповідач склав податкову вимогу від 05.01.2015 року на підставі рішення контролюючого органу, яке скасовано постановою Миколаївського окружного адміністративного суду, яка набрала чинності 05.03.2015 року, тому у відповідача не було правових підстав для примусового виконання податкової вимоги.

Постановою Миколаївського окружного адміністративного суду від 14 липня 2015 року адміністративний позов було задоволено.

Визнано неправомірними дії ДПІ у Центральному районі м. Миколаєва ГУ ДФС у Миколаївській області щодо подання 12.05.2015 року до Центрального ВДВС Миколаївського міського управління юстиції заяви про примусове виконання вимоги № Ф-52-40/01-15-У від 05.01.2015.

Визнано неправомірною та скасовано вимогу ДПІ у Центральному районі м. Миколаєва ГУ ДФС у Миколаївській області від 05.01.2015 № Ф-52-40/01-15-У.

Не погоджуючись з даною постановою суду податковий орган подав апеляційну скаргу.

В апеляційній скарзі зазначено, що рішення судом першої інстанції ухвалене з порушенням норм матеріального права, у звязку з чим просить його скасувати та ухвалити нову постанову, якою у задоволенні адміністративного позову відмовити.

Розглянувши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для її задоволення.

Судом першої інстанції встановлено, що 05.01.2015 року відповідач склав вимогу № Ф-52-40/01-15-У, якою вимагав позивача сплатити суму боргу зі сплати єдиного внеску в сумі 53 726,48 грн. та штрафу в сумі 8063,79 грн. Дана вимога була прийнята на підставі рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування територіальним органом доходів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску № НОМЕР_1 від 06.10.2014 в сумі 53757,98 грн. єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування та 8063,79 штрафу.

Позивачем було оскаржено рішення № НОМЕР_1 від 06.10.2014 до адміністративного суду, яке постановою від 18.11.2014 року по справі № 814/3102/14 було скасовано. Постановою Одеського апеляційного адміністративного суду від 05.03.2015 року рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що рішення про застосування штрафних санкцій від 06.10.2014 року № НОМЕР_1, на підставі якого була прийнята вимога, скасовано та рішення набрало законної сили.

Колегія суддів вважає ці висновки суду першої інстанції правильними і такими, що відповідають вимогам ст.ст. 2, 7, 10, 11, 70, 71 КАС України, Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування».

За змістом ч.4 ст. 25 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування» орган доходів і зборів у порядку, за формою та у строки, надсилає платникам єдиного внеску, які мають недоїмку, вимогу про її сплату. Вимога про сплату недоїмки є виконавчим документом. Платник єдиного внеску зобов'язаний протягом десяти календарних днів з дня надходження вимоги про сплату недоїмки сплатити суми недоїмки та штрафів разом з нарахованою пенею. У разі незгоди з розрахунком суми недоїмки платник єдиного внеску узгоджує її в судовому порядку.

У відповідності до ч.14 ст. 25 Закону України « Про збір та облік єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування» про нарахування пені та застосування штрафів, передбачених цим Законом, посадова особа органу доходів і зборів у порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, за погодженням з Пенсійним фондом, приймає рішення, яке протягом трьох робочих днів надсилається платнику єдиного внеску. Суми пені та штрафів, передбачених цим Законом, підлягають сплаті платником єдиного внеску протягом десяти робочих днів після надходження відповідного рішення. Оскарження рішення органу доходів і зборів про застосування фінансових санкцій зупиняє перебіг строку їх сплати до винесення судом рішення у справі. Строк сплати фінансових санкцій також зупиняється до ухвалення судом рішення у разі оскарження платником єдиного внеску вимоги про сплату недоїмки, якщо застосування фінансових санкцій пов'язано з виникненням або несвоєчасною сплатою суми недоїмки. Порядок, строки та процедура оскарження вимоги про сплату єдиного внеску поширюються на оскарження рішень органу доходів і зборів щодо нарахування пені та застосування штрафів.

Отже, оскарження рішення про застосування штрафних санкцій зупиняє перебіг строку їх сплати до винесення судом рішення у справі, тому борг, який визначений рішенням від 06.10.2014 року є неузгодженим та у податкової інспекції не було правових підстав для прийняття вимоги від 05.01.2015 року.

Таким чином, податковому органу було відомо, що рішення про застосування штрафних санкцій від 06.10.2014 року № НОМЕР_1, на підставі якого була прийнята вимога, скасовано та рішення набрало законної сили з дня проголошення 05.03.2015 року.

Проте, відповідач звернувся з вимогою № Ф-52-40/01-15-У від 05.01.2015, як виконавчим документом до Центрального ВДВС про примусове її виконання, на підставі чого постановою від 14.05.2015 року було відкрито виконавче провадження та зобовязано позивача в семиденний строк сплатити борг в сумі 53726,48 грн., якого не існує.

Відповідно до ст.71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст.72 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

В ході розгляду справи позивач не довів суду ті обставини, на які він посилався в обґрунтування заявлених вимог, а відповідач надав суду належні докази на підтвердження своїх заперечень проти позову.

Надаючи оцінку правомірності дій та рішень органів владних повноважень, суд керується критеріями, закріпленими у ст.2 КАС України, які певною мірою відображають принципи адміністративної процедури, встановлюючи при цьому чи прийняті (вчинені) ним рішення (дії): на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Доводи апеляційної скарги ґрунтуються на суб'єктивній оцінці фактичних обставин справи та доказів, а також на невірному тлумаченні норм матеріального права. Зазначені доводи не містять посилань на конкретні обставини чи факти або на нові докази, які б давали підстави для скасування рішення суду першої інстанції.

Таким чином, на підставі встановлених в ході судового розгляду обставин, суд першої інстанції правильно дійшов висновку, що позовні вимоги фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 є необґрунтованими та не підлягають задоволенню.

Враховуючи все вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції порушень матеріального і процесуального права при вирішенні справи не допустив, а наведені в скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують. За таких обставин, апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Керуючись ч. 1 ст. 195, 197, п. 1 ч. 1 ст. 198, ст. 200, п. 1 ч. 1 ст. 205, ст. 206, ч.5 ст. 254 КАС України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у Центральному районі м. Миколаєва Головного управління Державної фінансової інспекції у Миколаївській області залишити без задоволення, а постанову Миколаївського окружного адміністративного суду від 14 липня 2015 року у справі № 814/1897/15 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через пять днів після направлення їх копій особам, які беруть участь у справі, та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів після набрання законної сили судовим рішенням шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий: О.І. Шляхтицький

Суддя: О.В. Джабурія

Суддя: А.В. Крусян