Справа № 2-а-2528/10
Суддя: Катрич О. М.
Дата ухвалення: 2010-08-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Ковпаківський районний суд м.Сум
справа № 2 А-2528/10
П О С Т А Н О В А

Іменем України

09 серпня 2010 року Ковпаківський районний суд м. Сум у складі: головуючого - судді Катрич О.М., при секретарі Кучерявій Т.А., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління Пенсійного Фонду України в Ковпаківському районі м. Суми про перерахунок розміру державної та додаткової пенсії ,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1звернувся до суду з адміністративним позовом до Управління Пенсійного фонду України у Ковпаківському районі м. Сум (далі - УПФ) про перерахунок розміру державної та додаткової пенсії відповідно до ст.ст. 50, 54 Закону України від 28 лютого 1991 р. №796-ХІІ «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали від Чорнобильської катастрофи» (далі-Закон № 796-ХІІ) та зобовязання провести з 01.01.2008 р. перегляд призначень та нарахувань до виплати йому державної пенсії в розмірі шести мінімальних пенсій за віком та додаткової пенсії у розмірі 50% мінімальної пенсії за віком, виходячи виключно із законодавчо визначеного розміру мінімальної пенсії за віком на момент сплати та стягнути заборгованість з виплати належних йому коштів.

Позивач в судове засідання зявився, позов підтримав із зазначених підстав та на обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що він є постраждалим від аварії на ЧАЕС І категорії, інвалід 3-ї групи і відповідно до ч.4 ст. 54 Закону № 796-ХІІ його пенсія по інвалідності не повинна бути нижчою 6 мінімальних пенсій за віком, а у відповідності зі ст. 50 того ж Закону додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоровю, повинна складати 50% мінімальної пенсії за віком. Оскільки фактично пенсія йому виплачується у значно меншому розмірі, позивач 10.12.2009 р.звернувся до відповідача із заявою про призначення йому державної та додаткової пенсії згідно з ст. 50, ч.4 ст. 54 Закону № 796-ХІІ, однак на звернення позивач отримав відмову.

В судове засідання представник відповідача не прибув. Надав заяву про розгляд справи за його відсутності.

В письмових запереченнях відповідач позов не визнав, посилаючись на те, що пенсія позивачу призначена відповідно до вимог ст.ст. 50, 54 Закону №796-ХІІ, постанови Кабінету Міністрів України від 03.01.2002 р. №1 «Про підвищення розмірів пенсій та інших соціальних виплат окремим категоріям пенсіонерів, фінансування яких здійснюється за рахунок коштів державного бюджету» (далі-постанова КМУ від 03.01.2002 р. №1), постанови Кабінету Міністрів України від 28.05.2008 р. №530 «Про деякі питання соціального захисту окремих категорій громадян» (далі-постанова КМУ від 28.05.2008 р. №530), постанови Кабінету Міністрів України від 16.07.2008 р. № 654 «Про підвищення рівня пенсійного забезпечення громадян» (далі-постанова КМУ від 16.07.2008 р. № 654) (а.с. 17-20).

Заслухавши пояснення позивача, врахувавши письмові пояснення відповідача та перевіривши матеріали справи, суд вважає позовні вимоги задовольнити частково, виходячи з наступного.

ОСОБА_1є постраждалим внаслідок Чорнобильської катастрофи першої категорії і йому встановлена третя група інвалідності, що підтверджується довідкою МСЕК серії АС № 064649 від 10.11.2009 р. та посвідченням серії А № 416736 від 12.11.2003 р. з вкладкою № 658365 (а.с.4, 5).

10 грудня 2009 р.позивач звернувся до УПФ з заявою про перерахунок розміру пенсії відповідно до ст.ст. 50, 54 Закону №796-ХІІ, в чому йому було відмовлено (а.с. 8).

Відповідно до ч.1 ст.46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їхнього життя і здоровя, створення єдиного порядку соціального захисту потерпілого населення визначені і закріплені в Законі №796-ХІІ.

Статтею 49 Закону № 796-ХІІ передбачено, що пенсії особам, віднесеним до категорій 1, 2, 3, 4, встановлюються у вигляді: а) державної пенсії; б) додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, яка призначається після виникнення права на державну пенсію.

Відповідно до частини 4 статті 54 цього Закону (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), якою визначено підстави та умови призначення державних пенсій особам, віднесеним до категорії 1, та у зв'язку із втратою годувальника, в усіх випадках розміри пенсій для інвалідів 3-ї групи, щодо яких установлено зв'язок із Чорнобильською катастрофою, не можуть бути нижчими 6 мінімальних пенсій за віком.

Згідно зі статтею 50 зазначеного Закону особам, віднесеним до категорії І, призначається щомісячна додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоров'ю, зокрема інвалідам 3-ї групи - у розмірі 50 процентів мінімальної пенсії за віком. Як передбачено статтею 53 того самого Закону, виплата додаткової пенсії здійснюється повністю незалежно від заробітку, пенсії чи іншого доходу.

Відповідно до підпункту 15 пункту 28 розділу ІІ Закону України «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 28.12.2007 р. № 107-VI до статті 54 Закону № 796-ХІІ внесені зміни, згідно яких у всіх випадках розміри пенсій для інвалідів ІІІ групи, щодо яких встановлено звязок з Чорнобильською катастрофою, не можуть бути нижчими 110 процентів прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність.

Рішенням Конституційного Суду України № 10-рп/2008 від 22.05.2008 р. у справі «Щодо предмета та змісту закону про Державний бюджет України» визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), положення підпункту 12, підпункту 15, пункту 28 розділу ІІ Закону України «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 28.12.2007 р. № 107-VI. Рішення Конституційного Суду України у цій справі має преюдиціальне значення для судів загальної юрисдикції при розгляді ними позовів у звязку з правовідносинами, які виникли внаслідок дії положень статей зазначеного Закону, що визнані неконституційними. Рішення Конституційного Суду України є обовязковим до виконання на всій території України, остаточним і не може бути оскаржене.

Відповідно до ч.2 ст.152 Конституції України закони, інші правові акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним судом України рішення про їх неконституційність.

За таких обставин суд вважає, що відповідають Закону № 796-ХІІ вимоги позивача щодо його права на призначення пенсії в розмірі, не нижчому 6 мінімальних пенсій за віком та щомісячної додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, у розмірі 50 процентів мінімальної пенсії за віком.

Наявність такого права у позивача є визначальним для вирішенні вказаного спору, оскільки це право гарантується Конституцією України.

Відповідно до ст. 64 Конституції України конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України та законами України.

Згідно з положеннями частини четвертої статті 9 КАС України у разі невідповідності нормативно-правового акта Конституції України, закону України, міжнародному договору, згода на обовязковість якого надана Верховною Радою України, або іншому правовому акту суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу.

Отже, виходячи з пріоритетності законів над підзаконними актами, суд вважає, що при визначенні розміру пенсії позивачеві застосуванню підлягають частина перша статті 50 та частина четверта статті 54 Закону № 796-ХІІ, а не постанови КМУ від 03.01.2002 р. №1, від 28.05.2008 р. №530 та від 16.07.2008 р. №654, які істотно звужують обсяг встановлених законом прав.

Зі статей 50, 54 Закону № 796-ХІІ випливає, що при визначенні розміру пенсії та щомісячної додаткової пенсії за основу їх нарахування береться розмір мінімальної пенсії за віком.

За чинним законодавством розмір мінімальної пенсії за віком визначається лише за правилами, передбаченими частиною першою статті 28 Закону України №1058-1V від 09.07.2003 р. «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування». Іншого нормативно-правового акта, який би визначав цей розмір або встановлював інший розмір, немає.

Таким чином, вихідним критерієм розрахунку державної та додаткової пенсій виступає мінімальна пенсія за віком, розмір якої згідно зі статтею 28 Закону України від 9 липня 2003 року № 1058-ІУ "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" встановлюється в розмірі визначеного законом прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність.

При призначенні пенсій позивачу УПФ виходило з розміру 19 грн. 91 коп., установленого як розрахунковий розмір мінімальної пенсії за віком чинною на той час постановою КМУ від 3 січня 2002 року № 1; з 22.05.2008 р. основний розмір пенсії і щомісячна додаткова пенсія встановлені згідно з постановою КМУ від 28.05.2008 р. № 530; з 01.07.2008 р. згідно із постановою КМУ від 16.07.2008 р. №654 встановлено новий розмір основної пенсії. З 22.05.2008 р. розмір основної пенсії позивача складав 675 грн., додаткової пенсії 72 грн. 12 коп., з 01.10.2008 р. розмір основної пенсії позивача складає 760 грн., додаткова пенсія 74 грн. 70 коп.

Порядок обчислення пенсій по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання, і пенсій у зв'язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 30 травня 1997 року № 523. Ця постанова є чинною, її положення стосовно критеріїв обчислення розмірів пенсій відповідають змісту статей 50, 54 Закону № 796-ХІІ, в пункті 2 постанови від 3 січня 2002 року № 1 Кабінет Міністрів України установив розміри сум, з яких проводиться розрахунок пенсій, усупереч положенням зазначених статей Закону, оскільки ці суми не відповідають розмірам мінімальної пенсії за віком.

Суд вважає, що при розрахунку державної та додаткової пенсій, передбачених статтями 50, 54 Закону № 796-ХІІ, застосуванню підлягає розмір прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, установлений у законі «Про Державний бюджет України на 2008 рік", виходячи з якого визначається мінімальний розмір пенсії за віком.

Законом України «Про Державний бюджет України на 2008 рік» прожитковий мінімум був встановлений: 3 01.01.2008 р. в розмірі 470 грн.; з 01.04.2008 р. в розмірі 481 грн.; з 01.07.2008 р.-482 грн.; з 01.10.2008 р.-498 грн.

Відповідно до частини третьої статті 67 Закону № 796-ХІІ, яка набрала чинності 31 жовтня 2006 року, у разі збільшення розміру прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, підвищується розмір пенсії, визначеної відповідно до статті 54 цього Закону, а також розмір додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоровю, особам, віднесеним до 1,2,3,4 категорій, та розмір щомісячної компенсації сімям за втрату годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи. Перерахунок пенсії здійснюється з дня встановлення нового розміру прожиткового мінімуму.

Зміст зазначеної норми свідчить, що підставою для перерахунку пенсії є встановлення нового розміру прожиткового мінімуму і цей перерахунок здійснюється з дня встановлення цього мінімуму.

Відповідно до частини першої статті 28 Закону України від 9 липня 2003 року № 1058-ІV "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" мінімальний розмір пенсії за віком встановлюється у розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом.

Таким чином, новий мінімальний розмір пенсії за віком залежить від нового розміру прожиткового мінімуму.

Оскільки позивачеві слід визначати пенсію, виходячи з мінімальної пенсії за віком, яка встановлюється в розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, то в разі збільшення розміру цього прожиткового мінімуму перерахунок пенсії позивачеві повинен проводитись, виходячи з нового розміру мінімальної пенсії за віком.

На підставі з викладеного суд вважає, що дії УПФ при відмові позивачу у перерахунку призначеної пенсії слід визнати неправомірними.

В частині вимоги щодо зобовязання відповідача провести перерахунок пенсії та виплату пенсії у новому розмірі з 01.01.2008 р. позов підлягає частковому задоволенню і суд вважає необхідним зобовязати УПФ України у Ковпаківського районі м. Суми здійснити відповідно до ст.ст. 50, 54 Закону №796-ХІІ перерахунок призначеної позивачеві пенсії у розмірі 6 мінімальних пенсії за віком та додаткової пенсії у розмірі 50% мінімальної пенсії за віком, виходячи з розміру пенсії за віком, визначеного ст.28 Закону України №1058-1У від 09.07.2003р. «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» та провести виплату недоплаченої пенсії з 22 травня 2008 р. з дати ухвалення рішення Конституційного Суду України № 10-рп/2008 від 22.05.2008 р.

Керуючись ст.ст. 50, 54 Закону України від 28 лютого 1991 р. №796-ХІІ «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали від Чорнобильської катастрофи», ст.28 Закону України №1058-ІV від 09 липня 2003 р. «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», ст.ст.159-163 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Управління Пенсійного Фонду України в Ковпаківському районі м. Суми про перерахунок розміру державної та додаткової пенсії задовольнити частково.

Зобовязати Управління Пенсійного Фонду України в Ковпаківському районі м.Суми здійснити перерахунок пенсії ОСОБА_1, як інваліду 3 групи внаслідок Чорнобильської катастрофи з 22 травня 2008 року станом на час винесення постанови суду, виходячи з розміру мінімальної пенсії за віком у розмірі 6 мінімальних пенсій за віком та щомісячної додаткової пенсії, як інваліду 3 групи у розмірі 50 % мінімальної пенсії за віком у розмірі прожиткового мінімуму для непрацездатних осіб, як передбачено положеннями ст.ст. 50, 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» та ст. 28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування та провести виплату різниці між перерахованими та фактично виплаченими сумами пенсії.

В іншій частині позову відмовити за необґрунтованістю.

Апеляційна скарга на постанову суду подається протягом десяти днів з дня її проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення постанови, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цієї постанови.

Суддя О.М. Катрич