Справа № 344/14586/14-а,2-а/344/71/15
Суддя: Попко Ярослав Степанович
Дата ухвалення: 2015-12-01 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 грудня 2015 року Справа № 876/2819/15

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Попка Я.С.

суддів Хобор Р.Б., Сеника Р.П.

розглянувши у порядку письмового провадження у м. Львові апеляційні скарги Івано-Франківської міської ради та ОСОБА_1 на постанову Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 19 лютого 2015 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Івано-Франківської міської ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмета спору ОСОБА_1 про визнання незаконним та скасування рішення,-

В С Т А Н О В И В:

29.09.2014 року позивач ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до Івано-Франківської міської ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмета спору ОСОБА_1, в якому просить визнати незаконним рішення відповідача № 1513-47 від 28.08.2014 р. «Про передачу у власність та надання в користування громадянам земельних ділянок та внесення змін до рішень» в частині п.1 та п.3 додатку 1 до рішення в частині про надання дозволу на складання проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок для ведення особистого селянського господарства ОСОБА_1.

Постановою Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 19 лютого 2015 року позов задоволено повністю. Визнано протиправним та скасовано рішення відповідача № 1513-47 від 28.08.2014 р. «Про передачу у власність та надання в користування громадянам земельних ділянок та внесення змін до рішень» в частині п.1 та п.3 додатку 1 до рішення в частині про надання дозволу на складання проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок для ведення особистого селянського господарства ОСОБА_1.

Постанова суду першої інстанції мотивована тим, що із заяви ОСОБА_1 від 07.07.2014 року видно, що він просив про надання дозволу на складання проекту відведення земельної ділянки на вул. Семянчука, площею 0,0680 га. для ведення особистого селянського господарства. В той же час, як вбачається із фрагменту схеми генерального плану міста, а село Опришівці належить до Івано-Франківської міської ради, земельна ділянка на вул. Семянчука, площею 0,0680 га (поруч будинку № 9) належить до земель садибної житлової забудови, що не заперечується відповідачем.

Незважаючи на схему генерального плану міста та на цільове призначення спірної земельної ділянки, відповідач надав дозвіл ОСОБА_1 на складання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства.

Отже, оскаржуване рішення в частині п.3 та п.3 додатку 1 до рішення в частині про надання дозволу на складання проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок для ведення особистого селянського господарства ОСОБА_1, прийняте не у відповідності до норм чинного законодавства, порушує права та охоронювані законом інтереси позивача.

Не погодившись з постановою суду першої інстанції, вважаючи її прийнятою з невідповідністю висновків суду обставинам справи, неповним зясуванням обставин справи, порушенням норм матеріального та процесуального права, Івано-Франківська міська рада та ОСОБА_1 оскаржили її, подавши апеляційні скарги, в яких просять скасувати постанову Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 19 лютого 2015 року та прийняти нову постанову, якою відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Обґрунтовуючи доводи апеляційної скарги апелянт Івано-Франківська міська рада вказує на те, що Івано-Франківська міська рада приймаючи рішення №1513-47 року брала до уваги звернення ОСОБА_1, дані архівного відділу, згідно яких в особистому господарстві колгоспника ОСОБА_3 у 1963 році було 0,39 сотих землі в с. Опришівці. Даний факт підтверджується і овідкою територіального комітету мікрорайону Опрпшівші, в якій підтверджено, що у ОСОБА_3 у 1963 році було 0,39 сотих землі (раніше урочище Луги).

Крім того, апелянт стверджує, що згідно фрагменту схеми генерального плану міста земельна ділянка на вул. Семянчука, площею 0,0680 га (поруч будинку № 9) відноситься до перспективної території садибної житлової забудови.

Крім того, в матеріалах справи наявна довідка з містобудівного кадастру, де зазначено, що фактичне функціональне використання спірної земельної ділянки ведення особистого селя господарства.

За таких обставин, апелянт вважає, що твердження суду першої інстанції, що відповідачем було порушено порядок встановлення та зміни цільового призначення земель є хибним. Позаяк зміна цільового призначення спірної земельної ділянки не відбувалася.

Таким чином, відповідач надаючи дозвіл ОСОБА_1 на складання проекту відведення земельної ділянки площею 0,0680 на вул. Сем'янчука для ведення особистого селянського господарства, жодним чином не порушив норми земельного законодавства.

Також, апелянт стверджує, що звернення позивача від 19.06.2014 року надійшло до виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради 24.06.2014 року та відповідно до резолюції керівництва було скеровано для розгляду та надання відповідної відповіді до відділу Дерземагенства в м. Івано-Франківську. 24.07.2014 р. було надано відповідну відповідь заявнику. Таким чином, вказане звернення було розглянуто.

Крім того, апелянт вказує на те, що для отримання земельної ділянки на території м. Івано-Франківська, позивачу необхідно перебувати на черзі на її отримання, яка формується при виконавчому комітетові Івано-Франківської міської ради, а щоб на ній перебувати слід у встановленому порядку здійснити необхідні дії

За таких обставин, Івано-Франківська міська рада виносячи рішення №513-47 від 28.08.2014 року «Про передачу у власність та надання в користування громадян земельних ділянок та внесення змін до рішень» жодним чином не порушила права позивача.

Обґрунтовуючи доводи апеляційної скарги апелянт ОСОБА_1 зазначає, що земельна ділянка на вул. Семянчука, площею 0,0680 га (поруч будинку № 9) належить до комунальної власності міста і тільки ОСОБА_4 є її єдиним розпорядником. Суд не може своїм рішенням підміняти повноваження ОСОБА_4 щодо розпорядження земель, які їй належать.

Зауважує, що позивач прописаний по вул. Будівельників 90/26, що в іншому кінці міста і ніколи не був користувачем земельної вищевказаної земельної ділянки.

Особи, які беруть участь у справі в судове засідання для розгляду апеляційної скарги не прибули, про дату, час і місце розгляду справи були повідомлені належним чином, клопотань від осіб, які беруть участь у справі, про розгляд справи за їх участю не поступило а тому, суд апеляційної інстанції, у відповідності до п.п.1, 2, ч.1 ст.197 КАС України, вважає за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами. Справу може бути вирішено на основі наявних у ній доказів.

Вислухавши суддю-доповідача, дослідивши обставини справи та доводи апеляційних скарг, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про те, що апеляційні скарги не підлягають до задоволення з таких підстав.

Із змісту ст. 19 Конституції України вбачається, що правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Розглядаючи спір, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

Судом встановлено, підтверджено матеріалами справи, що 19.05.2014 року ОСОБА_2 звернувся до міського голови із заявою про виділення йому вільної земельної ділянки з цільовим призначенням для здійснення індивідуального будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських споруд і будівель в районі с. Опришівці Івано-Франківської міської ради. До заяви позивачем додано довідку з реєстру земель з якої вбачається, що за ОСОБА_2 право власності на земельну ділянку на території Івано-Франківської міської ради не зареєстровано.

Виконавчий комітет Івано-Франківської міської ради листом від 24.07.2014 року №П/894 на звернення позивача повідомив останнього, що його заява розглянута відділом Держземагенства у м. Івано-Франківську, а також вказаним листом розяснено, що для отримання земельної ділянки ОСОБА_2 необхідно перебувати на обліку громадян, які бажають отримати земельну ділянку під індивідуальне будівництво.

07.07.2014 року ОСОБА_1 звернувся до міського голови із заявою про надання дозволу на складання проекту відведення земельної ділянки на вул. Семянчука, площею 0,0680 га. для ведення особистого селянського господарства. До вказаної заяви ОСОБА_1 було додано Довідку територіального комітету мікрорайону Опришівці про те, що комітет погоджує ОСОБА_1 дозвіл на складання проекту землеустрою щодо оформлення земельної ділянки площею 680 м.кв. на вул. Семянчука, поруч будинку № 9.

Із наявного в матеріалах справи повідомлення архівного відділу Івано-Франківської міської ради №26/1-28 вбачається, що у по господарській книзі села Опришівці за 1961-1963 роки є дані, що в особистому господарстві колгоспника ОСОБА_3 у 1963 році було 0,39 сотих землі. Про місцезнаходження земельних ділянок даних немає.

Також, ОСОБА_1 розроблено технічну документацію із землеустрою на земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства, яка розташована в м. Івано- Франківську на вул. Семянчука (поруч будинку № 9).

Рішенням Івано-Франківської міської ради №1513-47 від 28.08.2014 року «Про передачу у власність та надання в користування громадянам земельних ділянок та внесення змін до рішень» надано дозвіл на складання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства ОСОБА_1.

У відповідності до частини 1 статті 3 Земельного кодексу України (далі ЗК України) земельні відносини регулюються Конституцією України, цим Кодексом, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами.

Відповідно до присів ст.12 Земельного кодексу України, п. 34 ст. 26 Закону України «Про місцеве самоврядування» розпорядження землями територіальних громад здійснюють місцеві ради, до виключної компетенції яких належить вирішення питань регулювання земельних відносин.

Статтею 19 ЗК України закріплено такі категорії земель: землі сільськогосподарського призначення; землі житлової та громадської забудови; землі природно-заповідного та іншого природоохоронного призначення; землі оздоровчого призначення; землі рекреаційного призначення; землі історико-культурного призначення; землі лісогосподарського призначення; землі водного фонду; землі промисловості, транспорту, зв'язку, енергетики, оборони та іншого призначення.

Віднесення земель до тієї чи іншої категорії згідно з частиною першою статті 20 ЗК України здійснюється на підставі рішень органів державної влади та органів місцевого самоврядування відповідно до їх повноважень.

Кожна категорія земель має узагальнене цільове призначення, що визначає специфіку її особливого правового режиму.

Встановлено, що ОСОБА_1, відповідно до його заяви від 07.07.2014 року, просив про надання дозволу на складання проекту відведення земельної ділянки на вул. Семянчука, площею 0,0680 га для ведення особистого селянського господарства.

Як вбачається із фрагменту схеми генерального плану міста, а село Опришівці належить до Івано-Франківської міської ради, земельна ділянка на вул. Семянчука, площею 0,0680 га. (поруч будинку № 9) належить до земель садибної житлової забудови, що не заперечується відповідачем.

Однак, незважаючи на схему генерального плану міста та на цільове призначення спірної земельної ділянки, відповідач надав дозвіл ОСОБА_1 на складання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства.

В силу ст. 21 ЗК України порушення порядку встановлення та зміни цільового призначення земель є підставою для: визнання недійсними рішень органів державної влади, Верховної ОСОБА_4 Автономної Республіки Крим, Ради міністрів Автономної Республіки Крим та органів місцевого самоврядування про надання (передачу) земельних ділянок громадянам та юридичним особам.

У відповідності до вимог ч.1 ст.22 ЗК України землями сільськогосподарського призначення визнаються землі, надані для виробництва сільськогосподарської продукції, здійснення сільськогосподарської науково-дослідної та навчальної діяльності, розміщення відповідної виробничої інфраструктури, у тому числі інфраструктури оптових ринків сільськогосподарської продукції, або призначені для цих цілей.

Частиною третьою вказаної статті визначено, що землі сільськогосподарського призначення передаються у власність та надаються у користування: громадянам для ведення особистого селянського господарства, садівництва, городництва, сінокосіння та випасання худоби, ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

Згідно ст.38 ЗК України до земель житлової та громадської забудови належать земельні ділянки в межах населених пунктів, які використовуються для розміщення житлової забудови, громадських будівель і споруд, інших об'єктів загального користування.

Статтею 39 ЗК України встановлено, що використання земель житлової та громадської забудови здійснюється відповідно до генерального плану населеного пункту, іншої містобудівної документації, плану земельно-господарського устрою з дотриманням будівельних норм, державних стандартів і норм.

Крім того, суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що п.34 ч.1 ст.26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» передбачено, що виключно на пленарних засіданнях міської ради вирішуються питання регулювання земельних відносин.

Встановлено, що заява позивача від 19.05.2014 року не була вирішена пленарному засіданні міської ради.

Згідно ч. 2 ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

З аналізу вказаних норм та обставин справи, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції дійшов правомірного висновку, що оскаржуване рішення № 1513-47 від 28.08.2014 р. «Про передачу у власність та надання в користування громадянам земельних ділянок та внесення змін до рішень» в частині п. 1 та п.3 додатку 1 до рішення в частині про надання дозволу на складання проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок для ведення особистого селянського господарства ОСОБА_1, прийняте не у відповідності до норм чинного законодавства, порушує права та охоронювані законом інтереси позивача.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції вважає, що постанова суду першої інстанції ґрунтується на повно, об'єктивно і всебічно з'ясованих обставинах, а доводи апелянтів на правомірність прийнятої постанови не впливають та висновків суду не спростовують.

Згідно ст. 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. 195, п.п. 1, 2, ч.1 ст. 197, 198, 200, 205, 206, 254 КАС України, суд,-

У Х В А Л И В:

Апеляційні скарги Івано-Франківської міської ради та ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 19 лютого 2015 року у справі №344/14586/14-а за позовом ОСОБА_2 до Івано-Франківської міської ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмета спору ОСОБА_1 про визнання незаконним та скасування рішення без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі та може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий суддя Я.С. Попко

Судді Р.Б. Хобор

ОСОБА_4