Справа № 806/3865/14
Суддя: Черпіцька Л.Т.
Дата ухвалення: 2015-11-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 листопада 2015 року м. Київ К/800/2147/15

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі:

Суддів:Черпіцької Л.Т.
Розваляєвої Т.С.
Донця О.Є.

провівши попередній розгляд адміністративної справи за касаційною скаргою Житомирської митниці на постанову Житомирського окружного адміністративного суду від 14.10.2014р. та ухвалу Житомирського апеляційного адміністративного суду від 22.12.2014р. у справі № 806/3865/14 за позовом Приватного підприємства "Мрія-2000" до Житомирської митниці про визнання протиправними та скасування рішення і картки відмови, -

ВСТАНОВИЛА:

Позивач звернувся з позовом, в якому просив визнати протиправними і скасувати рішення Житомирської митниці про коригування митної вартості від 31 липня 2014 року №101060000/2014/300287/1 і картку відмови у митному оформленні від 31 липня 2014 року №101060000/2014/00341.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на протиправність дій митниці щодо самостійного визначення митної вартості та необґрунтованим витребуванням у позивача додаткових документів щодо підтвердження митної вартості товару.

Постановою Житомирського окружного адміністративного суду від 14.10.2014р., залишеною без змін ухвалою Житомирського апеляційного адміністративного суду від 22.12.2014р., позов задоволено. Визнано протиправними та скасовано рішення Житомирської митниці про коригування митної вартості товарів № 101060000/2014/300287/1 від 31.07.2014 року та картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні чи пропуску товарів, транспортних засобів через митний кордон України від 31.07.2014 року № 101060000/2014/00341.

На постанову Житомирського окружного адміністративного суду від 14.10.2014р. та ухвалу Житомирського апеляційного адміністративного суду від 22.12.2014р. надійшла касаційна скарга Житомирської митниці, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального та процесуального права, ставиться питання про їх скасування та направлення справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи касаційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Судами попередніх інстанцій встановлено, 03 лютого 2014 року між позивачем (Покупець) і Продавцем "ITS EXIM s.r.o." (Чехія) укладено контракт № CZ2014IE05UA, за умовами якого Продавець зобов'язаний відвантажити товар (обладнання для заняття спортом, а також аксесуари, комплектуючі та приладдя до вказаного обладнання в асортименті) і передати право власності Покупцю. Продавець поставляє товар на умовах згідно з Інкотермс 2010.

Уповноваженою позивачем особою ТОВ "БРВ-Україна" була подана МД №101060000.2014.011014 від 28.07.2014 року на митне оформлення інвентаря та приладдя для занять фізкультурою, гімнастикою або атлетикою - тренажери із змінними механізмами обтяження.

До декларації також додані наступні документи: - акт про проведення огляду (переогляду) товарів, транспортних засобів, ручної поклажі та багажу №101060000/2014/011000 від 28.07.2014 року; - міжнародна автомобільна накладна (CMR) №173358 від 23.07.2014 року; - рахунок-фактура про надання транспортно-експедиційних послуг від виконавця договору (контракту) про транспортно-експедиційні послуги №522 від 22.07.2014 року; - рахунок-фактура (інвойс) № ITCUKRM220714-001 від 22.07.2014 року; - зовнішньо-економічний договір (контракт) купівлі-продажу товарів (крім позначеного кодом 4104), подання якого для митного оформлення не супроводжується №CZ2014IE05UA від 03.02.2014 року; - договір про надання послуг митного брокера №177 від 11.12.2012 року; - договір (контракт) про перевезення №2013/10/22 від 22.10.2013 року; - інформація про позитивні результати здійснення екологічного контролю товару №2730 від 23.07.2014 року; - інформація про позитивні результати здійснення радіологічного контролю товару №2730 від 23.07.2014 року; - резервна позиція № 915 від 26.07.2001 року; - сертифікат про походження товару загальної форми №910164 від 22.07.2014 року.

Однак, митна декларація не була оформлена, оскільки декларантом заявлена митна вартість товарів не підтверджена документально, на письмову вимогу органів доходів та зборів не надано додаткових документів, які підтверджують заявлену митну вартість, а саме: договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов'язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця; виписку з бухгалтерської документації; каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, чим порушено вимоги статей 52, 53 Митного кодексу України.

На підставі цього позивачеві видано рішення про коригування митної вартості від 31 липня 2014 року №101060000/2014/300287/1 і картку відмови у митному оформленні від 31 липня 2014 року №101060000/2014/00341. В рішенні також зазначено, що митна вартість товару не може бути визначена за ціною договору щодо товарів, які імпортуються, оскільки документи, зазначені у частині 2 статті 53 Митного кодексу України, подані для митного оформлення, містять розбіжності та не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості, а саме:

- згідно товаросупровідних документів (в інвойсі від 22.07.2014 року №ITCUKRM220714-001, CMR №173358 від 23.07.2014 року) та митної декларації умови поставки згідно Інкотермс визначено EXW, що в свою чергу передбачає витрати на навантаження, вивантаження та обробку оцінюваних товарів, пов"язані з транспортуванням, лягають на покупця і ці витрати, як складові митної вартості, повинні додаватись до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті. Проте будь-які відомості про такі витрати в товаросупровідних документах відсутні, що не дозволяє перевірити правильність визначення митної вартості;

- у комерційному інвойсі від 22.07.2014 року № ITCUKRM220714-001 відсутні відомості щодо конкретних умов оплати за дану партію, що передбачено п.3.1, 4.2 зовнішньоекономічного контракту від 03.02.2014 року № CZ2014IE05UA, вищезазначений інвойс також не містить банківських реквізитів, за якими повинна здійснюватись оплата, а також у зв'язку з неподанням декларантом на письмову вимогу органу доходів і зборів відповідно до п.3 ст. 53 МК України додаткових документів, що підтверджують заявлену митну вартість товарів.

Проведеною процедурою консультації встановлено, що методи 2а і 2б не можуть бути застосовані у зв'язку з відсутністю цінової інформації на ідентичні товари, методи 2в і 2г - у зв'язку з відсутністю основи для віднімання і додавання вартості. Митна вартість визначена за резервним методом, яка ґрунтується на раніше визначених митним органом митних вартостях МД №№ 125130005/2014/541033 від 24 лютого 2014 року, /2013/211142 від 28.10.2013 року.

Отже, предметом даного спору є правомірність визначення митної вартості товару.

Розглядаючи справу та задовольняючи позовні вимоги суди дійшли висновку, що подані позивачем документи для митного оформлення товару дають змогу встановити митну вартість товару, а митним органом не надано належного обґрунтування причин їх неврахування для встановлення митної вартості товару.

Колегія суддів погоджується з такими висновками судів попередніх інстанцій щодо наявності підстав для задоволення позову, з огляду на наступне.

Відповідно до статті 49 Митного кодексу України (далі - МК України) митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Згідно з пунктом 1 частини четвертої статті 54 Митного кодексу України митний орган під час здійснення контролю за правильністю визначення митної вартості товарів зобов'язаний здійснювати контроль заявленої декларантом або уповноваженою ним особою митної вартості товарів шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості, наявності в поданих зазначеними особами документах усіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Статтею 53 МК України встановлено, що у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає митному органу документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.

Документами, які підтверджують митну вартість товарів, є:

1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п'ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості;

2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності;

3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об'єктом купівлі-продажу);

4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару;

5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару;

6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів;

7) копія імпортної ліцензії, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню;

8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

Згідно із ч.3 ст.53 МК України у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу зобов'язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи: 1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов'язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; 2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); 3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов'язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); 4) виписку з бухгалтерської документації; 5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; 6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; 7) копію митної декларації країни відправлення; 8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.

Аналіз даної норми дає змогу виокремити наступні обставини, за наявності яких митний орган має право зобов'язати декларанта подати додаткові документи для підтвердження митної вартості: 1) наявність розбіжностей між окремими документами; 2) наявність ознак підробки певних документів; 3) відсутність достатніх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Висновок митного органу щодо наявності даних обставин повинен бути обґрунтованими та підтверджений відповідними доказами. Так, встановивши відсутність достатніх відомостей, що підтверджують задекларовану митну вартість товарів митний орган повинен вказати, які саме складові митної вартості товарів є непідтвердженими, чому з поданих декларантом документів неможливо встановити дані складові та які документи необхідні для підтвердження того чи іншого показника.

Згідно з ч.1 ст.54 МК України, контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється митним органом під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості.

Статтею 57 Митного кодексу України встановлено, що визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами:1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний.

Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції).

Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.

Застосуванню другорядних методів передує процедура консультацій між митним органом та декларантом з метою визначення основи вартості згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу. Під час таких консультацій митний орган та декларант можуть здійснити обмін наявною у кожного з них інформацією за умови додержання вимог щодо її конфіденційності.

У разі неможливості визначення митної вартості товарів згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу за основу для її визначення може братися або ціна, за якою ідентичні або подібні (аналогічні) товари були продані в Україні не пов'язаному із продавцем покупцю відповідно до статті 62 цього Кодексу, або вартість товарів, обчислена відповідно до статті 63 цього Кодексу.

Відмовляючи позивачу в митному оформленні товару за 1 методом, митний орган посилався на наявність сумніву в правильному визначенні заявленої митної вартості та на неподання позивачем всіх додатково витребуваних документів. При цьому відповідачем був застосований метод 2-ґ (резервний) визначення митної вартості товару. Відповідно до положень Митного кодексу України кожний наступний метод застосовується, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу.

Окрім того, в рішенні про коригування митної вартості товару митний орган чітко не вказав, які відомості в наданих йому документах викликають сумніви, в чому вони полягають та яким чином витребувані документи можуть вплинути на визначення ціни за будь-яким методом.

Аналізуючи наведене, колегія суддів погоджується з судом першої та апеляційної інстанцій, що подані позивачем документи для митного оформлення товару дають змогу встановити митну вартість товару, а митним органом в свою чергу не надано належного обґрунтування причин їх неврахування для встановлення митної вартості товару.

Отже, відповідач не надав доказів того, що документи, подані позивачем для митного оформлення товару, є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності викликають сумнів у достовірності наданої інформації.

При винесенні рішення про коригування митної вартості № 101060000/2014/300287/1 відповідач посилався на наявність окремих розбіжностей, а саме: в інвойсі від 22.07.2014 року №ITCUKRM220714-001, CMR №173358 від 23.07.2014 року та митній декларації умови поставки згідно Інкотермс визначено EXW, що в свою чергу передбачає витрати на навантаження, вивантаження та обробку оцінюваних товарів, пов'язані з транспортуванням, лягають на покупця і ці витрати, як складові митної вартості, повинні додаватись до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті.

Проте будь-які відомості про такі витрати в товаросупровідних документах відсутні, що не дозволяє перевірити правильність визначення митної вартості, та у комерційному інвойсі від 22.07.2014 року № ITCUKRM220714-001 відсутні відомості щодо конкретних умов оплати за дану партію, що передбачено п.3.1, 4.2 зовнішньоекономічного контракту від 03.02.2014 року № CZ2014IE05UA, вищезазначений інвойс також не містить банківських реквізитів, за якими повинна здійснюватись оплата.

Зазначені Житомирською митницею розбіжності не впливають на числові значення складових митної вартості товарів і не позбавляють Товариство права на застосування методу визначення митної вартості товарів за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, з врахуванням того, що позивачем використані відомості, які повністю підтверджені документально.

В розумінні статті 57 Митного кодексу України, кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.

Водночас, оскаржуване рішення містить посилання на те, що методи визначення митної вартості за ціною договору щодо ідентичних, подібних (аналогічних) товарів не може бути прийнятий у зв'язку з відсутністю цінової інформації на такі товари. Методи визначення митної вартості на основі віднімання, додавання вартості не може бути використаний у зв'язку з відсутністю основ, необхідних для проведення розрахунків. Митну вартість товару, що імпортується, скориговано із застосуванням резервного методу.

Визначена митна вартість товарів ґрунтується на раніше визначених митним органом митних вартостях МД 125130005/2014/541033 від 24 лютого 2014 року, № /2013/211142 від 28 жовтня 2013 року.

Отже, апелянт в оскаржуваному рішенні вказав на неможливість застосування методів 2а, 2б, 2в, 2г у зв'язку з відсутністю інформації. Натомість, в тому ж рішенні апелянт послався на визначення митної вартості з застосуванням митної вартості товарів, ідентичних за якісними характеристиками. Таким чином, оскаржуване рішення містить протилежні визначення про відсутність інформації щодо ідентичних товарів та застосування такої інформації одночасно.

Відповідно до частини 1 статті 59 Митного кодексу України, у разі якщо митна вартість оцінюваних товарів не може бути визначена згідно з положеннями статті 58 цього Кодексу, за основу для її визначення береться вартість операції з ідентичними товарами, що продаються на експорт в Україну з тієї ж країни і час експорту яких збігається з часом експорту оцінюваних товарів або є максимально наближеним до нього.

В судовому засіданні в суді першої інстанції представник позивача надав копію митної декларації № 101060000/2014/009512 від 03 липня 2014 року про експорт на територію України позивачем ідентичних товарів, яка по часу максимально наближена до спірних правовідносин, але не була взята до уваги контролюючим органом. У порушення положень статті 59 МК України, митна вартість ввезених товарів була визначена на підставі митної декларації, складеної набагато раніше, ніж виникли спірні правовідносини.

Наведені обставини підтверджують факт ввезення на територію України товару, ідентичного тому, ввезення якого було здійснено позивачем та з метою митного оформлення якого було подано митну декларацію № 101060000/2014/011014.

Крім того, колегія суддів вважає недоцільним подання висновків експертних установ про вартісні характеристики товару, оскільки вартість конкретного товару була визначена інвойсами.

Таким чином, суди дійшли вірного висновку щодо протиправності рішення про коригування митної вартості товарів.

За таких обставин судова колегія дійшла висновку, що при вирішенні справи судами першої та апеляційної інстанцій вірно застосовані норми матеріального та процесуального права. Доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують. За таких обставин підстав для задоволення касаційної скарги судова колегія не вбачає.

Згідно із ст. 220 КАС України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі і не може досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні, та вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Керуючись статтями 220, 220-1, 223, 224, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів Вищого адміністративного суду України

УХВАЛИЛА:

Касаційну скаргу Житомирської митниці відхилити.

Постанову Житомирського окружного адміністративного суду від 14.10.2014р. та ухвалу Житомирського апеляційного адміністративного суду від 22.12.2014р. залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення копії особам, які беруть участь у справі та може бути переглянута в порядку ст.ст. 235-2391 Кодексу адміністративного судочинства України.

Судді: