Справа № 203/2601/15-а
Суддя: Єдаменко С. В.
Дата ухвалення: 2015-09-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 203/2601/15-а
Провадження № 2-а/0203/66/2015
ПОСТАНОВА

іменем України

28.09.2015 року Кіровський районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого-судді Єдаменко С.В.

при секретарі Заярній А.Ю.

за участю:

позивача ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дніпропетровську адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 Пенсійного фонду України в Кіровському районі м. Дніпропетровська про визнання дій протиправними, зобовязання вчинити певні дії,

встановив:

ОСОБА_1 звернувся до Кіровського районного суду міста Дніпропетровська з адміністративним позовом до ОСОБА_3 Пенсійного фонду України в Кіровському районі м. Дніпропетровська, у якому просив визнати неправомірними дії Пенсійного фонду України в Кіровському районі м. Дніпропетровська щодо відмови у зарахуванні йому до страхового стажу, що дає право на призначення пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» період роботи в колгоспі «Росія» з 03 січня 1982 року по 23 лютого 2000 року, визнати протиправною відмову у призначенні пенсії, зобовязати зарахувати до страхового стажу, що дає право на призначення пенсії за віком, період роботи в колгоспі «Росія» з 03 січня 1982 року по 23 лютого 2000 року, зобовязати призначити, нарахувати та виплатити пенсію з дня звернення з 14 квітня 2014 року, стягнути з державного бюджету на користь позивача судові витрати у справі. В подальшому позивач уточнив свої позовні вимоги, просив зарахувати йому до страхового стажу, що дає право на призначення пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» період роботи 1975 року по 2001 рік.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що у липні 2014 року позивач по досягненні 60-річного віку звернувся до ОСОБА_3 Пенсійного фонду України в Кіровському районі м. Дніпропетровська за призначенням пенсії за віком, надавши відповідні документи. 08 жовтня 2014 року він одержав від відповідача листа, в якому зазначено, що йому не може бути призначено пенсію за віком, оскільки він не має необхідного мінімального пятнадцятирічного страхового стажу: відомості, зазначені в наданому ним дублікаті трудової книжки не підтверджуються, а з наданих довідок може бути зарахований лише період строкової служби в армії та період роботи за довідкою № 617 від 25 вересня 2012 року, що становить 2 роки 11 місяців та 23 дні. Позивач з вказаним не згоден, оскільки ним було надано документи про роботу в період з 1975 по 2001 рік і відмова у зарахуванні цих періодів до страхового стажу є незаконною. З урахуванням реального страхового стажу позивач, на його думку, має право на призначення пенсії за віком.

Відповідач у своїх запереченнях проти позову заперечував, вказував, що оскільки позивачем було надано не оригінал, а дублікат трудової книжки, органами пенсійного фонду було проведено перевірку наведених в трудовій книжці відомостей. До ОСОБА_3 Пенсійного фонду України в Кіровському районі м. Дніпропетровська надійшли матеріали перевірки і, зокрема, довідки з архівів Пятихатського та Верхньодніпровського районів, за якими неможливо підтвердити страховий стаж позивача, оскільки в документах містяться розбіжності (по різному написано імя та прізвище особи «Маргарян», «Макарян», «Лев», «Льова» тощо). За відсутності документів, що підтверджують наявність мінімального страхового стажу у позивача відповідач не мав правових підстав для призначення йому пенсії.

Позивач в судовому засіданні позов підтримав у повному обсязі, надавши пояснення аналогічні змісту позовних вимог. Крім того, позивач вказав, що його імя та прізвище не є типовими і тому при їх написанні в документах різних колгоспах припускались помилок та неточностей.

Представник відповідача, проти позову заперечував з наведених вище підстав.

Оскільки ухвалити законне судове рішення у справі без проведення судового засідання та виклику осіб, які беруть участь у справі, неможливо, через необхідність витребування додаткових доказів та проведення допиту свідків, в порядку, передбаченому ч. 4 ст. 1832 КАС України справу було призначено до розгляду за загальними правилами КАС України.

Вислухавши пояснення сторін, показання свідка, дослідивши матеріали справи та наявні в ній докази, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст. 26 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років та наявності страхового стажу не менше 15 років.

Позивач народився 13 квітня 1954 року і досяг 60-річного віку у 2014 році, у звязку з чим звернувся до ОСОБА_3 Пенсійного фонду України в Кіровському районі м. Дніпропетровська (а. с. 5).

Згідно ст.62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Позивачем надано дублікат трудової книжки, у якому зазначено про роботу позивача в колгоспі «Росія» в період з 1982 по 2000 рік (а.с.6 7).

Вказані відомості не узгоджуються з іншими матеріалами у справі, зокрема довідкою Комунальної архівної установи «Трудовий архів Пятихатського району», актом перевірки, проведеної Упралінням Пенсійного фонду України у Верхньодніпровському районі Дніпропетровської області від 10 липня 2014 року № 45 (а.с.а.с 13, 14, 34 40, 63 66).

Відновити записи в трудовій книжці позивач не має можливості, оскільки колгоспи, де він працював на цей час припинили свою діяльність.

Статтею 48 КЗпП України, п.1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №637 від 12 серпня 1993 року, визначено, що трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника і основним документом, що підтверджує стаж роботи.

Відповідно до вимог п.2.4 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказ Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України N 58 від 29 липня 1993 року, записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольорів, і завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення.

Пунктом 3 вказаного вище Порядку передбачено, що у разі відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи. За відсутності зазначених у цьому пункті документів для підтвердження трудового стажу приймаються членські квитки профспілок. При цьому підтверджуються періоди роботи лише за той час, за який є відмітки про сплату членських внесків.

З наданих до суду позивачем та відповідачем, а також надісланих на запит суду архівними установами довідок, можна встановити, що позивач працював в період з 1975 по 1986 роки в колгоспі імені Куйбишева, а в 1978 1979 роках в Пятихатському комбінаті побутового обслуговування населення, що підтверджується архівними довідками Комунальної архівної установи «Трудовий район Пятихатського району» (а.с.а.с.13, 15, 64 65), та в період з 1987 по 1994 роки в колгоспі «Росія», що підтверджується довідками архівного відділу Верхньодніпровської районної державної адміністрації Дніпропетровської області, Комунального закладу «Верхньодніпровський районний трудовий архів» Верхньодніпровської районної ради (а.с. 11, 12, 36, 37, 57, 58)

При цьому, для усунення розбіжностей в документах, наданих позивачем та відповідачем, судом зроблено запити до відповідних архівних установ (а.с. а.с. 52 55), з відповідей на які видно, що відомості про роботу позивача в колгоспах імені Куйбишева та «Росія», Пятихатському комбінаті побутового обслуговування населення, підтверджуються.

Вирішуючи питання про різне написання прізвища та імені позивача в довідках суд виходить з наступного.

Відповідно до абз. 2 п. 12 постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» суд може встановлювати факти належності особі трудової книжки, іншого документа про трудовий стаж.

Таким чином, позивач має право в судовому порядку встановити факт, що довідки про стаж з неточним написанням його імені та прізвища належать йому і посвідчують саме його стаж.

Водночас, відповідно до ч. 4 ст. 256 Цивільного процесуального кодексу України суддя відмовяє у відкритті провадження, а якщо провадження у справі було відкрито залишає заяву про встановлення факту, що має юридичне значення, без розгляду, якщо під час розгляду справи буде виявлений спір про право.

Оскільки на даний час, між сторонами виник спір про право, а до відмови у врахуванні документів про стаж відповідач не розяснив позивачу право звернутись до суду із заявою про встановлення факту належності документів про стаж, позивач вже не має можливості вирішити вказане питання в порядку окремого провадження згідно норм Цивільного процесуального кодексу України.

При таких обставинах, з метою забезпечення реалізації конституційного права на судовий захист, питання про належність позивачу документів про стаж, які містять неточності в написанні його прізвища та імя, мають бути вирішені в ході встановлення фактичних обставин справі при розгляді цієї адміністративної справи.

Враховуючи надані позивачем пояснення та документи, показання свідка ОСОБА_4, зважаючи на нетиповість прізвища та імені позивача, враховуючи, що судом зроблено запити до архівних установ за різними варіантами написання імені та прізвища позивача, при цьому відповіді надійшли лише щодо однієї особи з різними написанням імені та прізвища («Маргарян», «Макарян», «Лев», «Льова» тощо), суд приходить до висновку, що у довідках та відповідях Комунальної архівної установи «Трудовий район Пятихатського району», архівного відділу Верхньодніпровської районної державної адміністрації Дніпропетровської області, Комунального закладу «Верхньодніпровський районний трудовий архів» Верхньодніпровської районної ради йдеться саме про позивача (а.с. 11 13, 15, 36, 37, 57 58, 64 65).

Оцінюючи доводи відповідача про те, що згідно наведених документів неможливо встановити час роботи позивача, оскільки заробітна плата нараховувалась йому лише за окремі місяці протягом кожного року, суд виходить з наступного.

Як пояснив позивач, нарахування та виплата заробітної плати здійснювалась декілька разів на рік за результатами праці. При цьому, вказані пояснення відповідають положенням про оплату праці, які щорічно приймались у колгоспах на підставі нормативно-правового акту «Рекомендацій про оплату праці в колгоспах Української РСР». Вказаними Рекомендаціями було, зокрема, передбачено, що за результатами праці за рік керівники та спеціалісти, обслуговуючий персонал отримують платню за встановленими розцінками, виходячи з різниці (доплати) між нарахованою сумою оплати праці і виплаченим на протязі року авансом. Такий порядок оплати праці було встановлено за умови тривалості сільськогосподарського циклу вирощування сільськогосподарської продукції.

Відповідно до п. 1 Порядку коригування середньомісячного заробітку (доходу) для обчислення пенсії, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 24 липня 2003 року № 1151 у разі коли заробіток (дохід) для обчислення пенсії визначається відповідно до частини третьої статті 65, статті 69 Закону України «Про пенсійне забезпечення» (1788-12) та пункту 2 Прикінцевих положень Закону України від 22 травня 2003 р. № 854-IV (854-15) «Про внесення змін до Закону України «Про пенсійне забезпечення», середньомісячна заробітна плата (дохід) визначається шляхом ділення загальної суми заробітку (доходу) за ці місяці на кількість календарних місяців, які враховані у заробітку (доході).

При цьому суд враховує Показники середньомісячної заробітної плати робітників та службовців, зайнятих у галузях національної економіки, за 1958-1991 роки, що застосовуються під час призначення та перерахунку пенсій відповідно до статей 40 і 43 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», які затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 20 листопада 2003 року № 1783 «Про заходи щодо поліпшення пенсійного забезпечення громадян» (з наступними змінами та доповненнями).

Згідно ч.ч. 1,2 ст. 56 Закону України «Про пенсійне забезпечення» до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв. При обчисленні стажу роботи в колгоспі за період після 1965 року, якщо член колгоспу не виконував без поважних причин встановленого мінімуму трудової участі в громадському господарстві, враховується час роботи за фактичною тривалістю.

Згідно відповідей архівних установ неможливо визначити річний мінімум в колгоспах імені Куйбишева та «Росія» та факт виконання його позивачем. В той же час, на підставі ч. 7 ст. 9 КАС України застосовуючи аналогію права, суд вважає за можливе встановити час роботи позивача шляхом співставлення нарахованої та виплаченої йому заробітної плати із середньою заробітною платою в галузях економіки, оскільки нарахована та виплачена заробітна плата залежить від тривалості праці та обсягів виконаної роботи.

Порівнюючи загальний річний доход позивача, обчислений на підставі архівних довідок Комунальної архівної установи «Трудовий район Пятихатського району» архівного відділу Верхньодніпровської районної державної адміністрації Дніпропетровської області, Комунального закладу «Верхньодніпровський районний трудовий архів» Верхньодніпровської районної ради (а.с. 11 13,15, 36, 37, 57, 58, 64 65) з Показниками середньомісячної заробітної плати робітників та службовців, зайнятих у галузях національної економіки, за 1958-1991 роки та враховуючи особливості оплати праці в колгоспах, суд приходить до висновку, що загальні річні виплати позивачу за період з 01 серпня 1975 року по 31 грудня 1977 року, з 01 січня 1980 року по 31 грудня 1985 року та за червень 1986 року в колгоспі імені Куйбишева Пятихатського району Дніпропетровської області, з 01 квітня 1978 по 31 серпня 1979 року в Пятихатському комбінаті побутового обслуговування населення, з 01 вересня 1987 по 12 травня 1993 року в колгоспі «Росія» Верхньодніпровського району Дніпропетровської області, з 13 травня 1993 року по 31 грудня 1994 року в Колективному сільськогосподарському підприємстві «Росія» Верхньодніпровського району Дніпропетровської області дорівнюють або є більшими за середньомісячну заробітну плату робітників та службовців, зайнятих у галузях національної економіки, за відповідний період.

При таких обставинах суд приходить до висновку, що наданими позивачем документами підтверджується його страховий стаж за наведені вище проміжки часу.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

За правилами ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідачем у цій справі у відповідності зі своїм обовязком доказування, встановленим ст.71 КАС України, не надано на підтвердження своїх заперечень, а подані були спростовані матеріалами справи та встановленими в судовому засіданні обставинами.

Відмова відповідача у зарахуванні вказаних періодів до страхового стажу позивача є неправомірною, оскільки всі зазначені довідки були в його розпорядженні, а питання різного написанні імя та прізвища позивача в різних документів мала б бути вирішена шляхом розяснення позивачу права встановити в судовому порядку факту належності саме йому відповідних довідок про стаж.

Таким чином, слід зобовязати відповідача врахувати періоди роботи позивача з 01 серпня 1975 року по 31 грудня 1977 року, з 01 січня 1980 року по 31 грудня 1985 року та за червень 1986 року в колгоспі імені Куйбишева Пятихатського району Дніпропетровської області, з 01 квітня 1978 по 31 серпня 1979 року в Пятихатському комбінаті побутового обслуговування населення, з 01 вересня 1987 по 12 травня 1993 року в колгоспі «Росія» Верхньодніпровського району Дніпропетровської області, з 13 травня 1993 року по 31 грудня 1994 року в Колективному сільськогосподарському підприємстві «Росія» Верхньодніпровського району Дніпропетровської області до страхового стажу, що дає право на призначення пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування».

Крім того, листом відповідача від 08 жовтня 2015 року № 8461/06/61 позивача було повідомлено про відмову в призначенні пенсії за віком у зв'язку з відсутністю необхідного страхового стажу (а.с. 5).

Згідно ст. 1 Закону України «Про пенсійне забезпечення» громадяни України мають право на державне пенсійне забезпечення за віком, по інвалідності, у зв'язку з втратою годувальника та в інших випадках, передбачених цим Законом.

Згідно діючого законодавства, органом, який призначає пенсію, є відповідне ОСОБА_3 пенсійного фонду України. ОСОБА_3 може прийняти певне рішення щодо призначення чи відмови у призначенні пенсії лише після надходження заяви, а прийняті ОСОБА_3 рішення оформляються розпорядженням.

Однак, з матеріалів справи не вбачається та сторонами не надано доказів, тому, що відповідачем приймалось відповідне рішення у формі розпорядження про відмову у призначенні пенсії позивачу.

ОСОБА_3 пенсійного фонду України в Кіровському районі м. Дніпропетровська від 08 жовтня 2015 року не є таким рішенням суб'єкту владних повноважень, яке підлягає оскарженню в порядку, передбаченому КАС України.

Разом з тим, з вказаного листа вбачається, що відповідачем фактично не визнається право позивача на призначення пенсії за віком та робиться посилання на відмову в призначенні пенсії.

В той же час, позивач своєчасно звернувся до відповідача за призначенням пенсії, надав необхідні документи: дублікат трудової книжки, довідку про заробітну плату (а.с. а.с. 7 9). З метою уточнення відомостей відповідачем було проведено перевірку і зібрано довідки щодо фактичного стажу та доходу позивача (а.с. а.с. 33 40). Рівень середньомісячної заробітної плати позивача відповідач міг розрахувати на підставі відповідних довідок згідно Порядку коригування середньомісячного заробітку (доходу) для обчислення пенсії, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 24 липня 2003 року № 1151. Суд приходить до висновку, що відповідач мав розяснити позивачу права встановити в судовому порядку в окремому провадженні факту належності саме йому відповідних довідок про стаж, а за результатами цього прийняти рішення про виплату пенсії.

Оскільки на цей час така можливість втрачена, а факт належності довідок про стаж саме позивачу підтверджується матеріалами справи, і з урахуванням цих доказів, стаж позивача складає більше 15 років, суд приходить до висновку про необхідність визнання неправомірною відмови відповідача у призначенні позивачу пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» та про наявність підстави для зобовязання призначити пенсію з часу звернення до органів Пенсійного фонду України на підставі ч. 1 ст. 83 Закону України «Про пенсійне забезпечення», яка передбачає призначення пенсії саме з часу звернення до пенсійного фонду.

Як вбачається з відповіді від 08 жовтня 2015 року № 8461/06/61 позивач звернувся за призначенням пенсії 07 липня 2014 року (а.с. 5), інші докази на спростування цієї обставини у справі відсутні, тому пенсія має бути призначена з цієї дати.

Згідно з ч.1 ст. 94 КАС України, в редакції чинній на день предявлення позову, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійсненні нею документально підтверджені судові витрати з Державного бюджету України.

На підставі викладеного та керуючись ст. 1, 56, 83 Закону України «Про пенсійне забезпечення», ст. 26 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», ст.ст. 94, 158-163,Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

постановив:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 Пенсійного фонду України в Кіровському районі м. Дніпропетровська про визнання дій протиправними, зобовязання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати неправомірною відмову ОСОБА_3 Пенсійного фонду України у Кіровському районі міста Дніпропетровська у зарахуванні ОСОБА_1 періодів роботи з 01 серпня 1975 року по 31 грудня 1977 року, з 01 січня 1980 року по 31 грудня 1985 року та за червень 1986 року в колгоспі імені Куйбишева Пятихатського району Дніпропетровської області, з 01 квітня 1978 по 31 серпня 1979 року в Пятихатському комбінаті побутового обслуговування населення, з 01 вересня 1987 по 12 травня 1993 року в колгоспі «Росія» Верхньодніпровського району Дніпропетровської області, з 13 травня 1993 року по 31 грудня 1994 року в Колективному сільськогосподарському підприємстві «Росія» Верхньодніпровського району Дніпропетровської області до страхового стажу, що дає право на призначення пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування»

Визнати неправомірною відмову ОСОБА_3 Пенсійного фонду України у Кіровському районі міста Дніпропетровська у призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування».

Зобовязати ОСОБА_3 Пенсійного фонду України у Кіровському районі міста Дніпропетровська зарахувати ОСОБА_1 періоди роботи з 01 серпня 1975 року по 31 грудня 1977 року, з 01 січня 1980 року по 31 грудня 1985 року та за червень 1986 року в колгоспі імені Куйбишева Пятихат-ського району Дніпропетровської області, з 01 квітня 1978 по 31 серпня 1979 року в Пятихатському комбінаті побутового обслуговування населення, з 01 вересня 1987 по 12 травня 1993 року в колгоспі «Росія» Верхньодніпровського району Дніпропетровської області, з 13 травня 1993 року по 31 грудня 1994 року в Колективному сільськогосподарському підприємстві «Росія» Верхньодніпровського району Дніпропетровської області до страхового стажу, що дає право на призначення пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування».

Зобовязати ОСОБА_3 Пенсійного фонду України у Кіровському районі міста Дніпропетровська призначити ОСОБА_1 пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» починаючи з 07 липня 2014 року.

Стягнути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 73 (сімдесят три) грн. 08 коп.

Постанова набирає чинності в порядку, передбаченому ст. 254 КАС України.

Постанову суду може бути оскаржено протягом 10 днів з дня її проголошення.

Апеляційна скарга подається до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Кіровський районний суд м. Дніпропетровська. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Повний текст складено 30.09.2015 р.

Суддя С.В. Єдаменко