Справа № 826/12707/15
Суддя: Аблов Є.В.
Дата ухвалення: 2015-11-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

24 листопада 2015 року № 826/12707/15

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі: головуючого судді Аблова Є.В., розглянувши в письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ "КБ "ПІВДЕНКОМБАНК" Шторгіної І.В. про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити дії,-

В С Т А Н О В И В:

З позовом до Окружного адміністративного суду міста Києва звернулась ОСОБА_1 до уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ "КБ "ПІВДЕНКОМБАНК" Шторгіної І.В. про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити дії, мотивуючи позовні вимоги тим, що включення позивача до четвертої черги кредиторів є протиправними діями з боку відповідача.

У позовній заяві позивач просить суд:

- визнати дії, що були вчинені Уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «КБ «ПІВДЕНКОМБАНК» Шторгіною Іриною Вікторівною щодо включення вимог ОСОБА_1 до четвертої черги реєстру акцептованих вимог кредиторів ПАТ «КБ «ПІВДЕНКОМБАНК» протиправною;

- зобов'язати уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «КБ «ПІВДЕНКОМБАНК» Шторгіну Ірину Вікторівну вчинити певні дії - внести зміни до реєстру акцептованих вимог кредиторів ПАТ «КБ «ПІВДЕНКОМБАНК», а саме включити вимоги ОСОБА_1 до другої черги реєстру акцетованих кредиторів ПАТ «КБ «ПІВДЕНКОМБАНК».

Представник уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «КБ «ПІВДЕНКОМБАНК» Шторгіної Ірини Вікторівни в письмових запереченнях зазначив, що відповідачем правомірно віднесено вимоги позивача до четвертої черги акцептованих вимог кредиторів ПАТ «КБ «ПІВДЕНКОМБАНК», оскільки грошові вимоги щодо заробітної плати, що виникли із зобов'язань банку перед працівниками до прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідації банку, а отже відповідач не має заборгованості щодо цього перед позивачем. Крім цього, відповідачем зазначено, що поточний рахунок, що відкривався позивачу на підставі договору банківського рахунку підпадає під визначення «вклад».

Представники сторін в судове засідання не прибули, належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи. Від представника позивача надійшло клопотання про розгляд справи за його відсутності.

Відповідно до ч.6 ст. 128 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо немає перешкод для розгляду справи в судовому засіданні, визначених цією статтею, але прибули не всі особи, які беруть участь у справі, хоча і були належним чином повідомленні про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Враховуючи зазначене, суд ухвалив розглядати справу у порядку письмового провадження.

Вирішуючи спір по суті, суд дійшов висновків про наступне.

ОСОБА_1 працювала в ПАТ «КБ «ПІВДЕНКОМБАНК» на посаді заступника Голови правління з 13.11.2013 р. згідно з наказу «Про переведення» від 12.11.2013 р. № 549-к та звільнена з посади з 04.09.2014 р. згідно з наказу від 27.08.2014 р. №618-к.

Рішенням Виконавчої дирекції фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 26.05.2014 р. № 37 на підставі постанови Правління Національного банку України від 23.05.2014р. № 305 «Про віднесення ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПІВДЕНКОМБАНК» до категорії неплатоспроможних, розпочато процедуру виведення ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПІВДЕНКОМБАНК» з ринку та здійснення в ньому тимчасової адміністрації строком на 3 місяці з 26.05.2014 р. по 25.08.2014 р.

Рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб №126 від 24.11.2014 повноваження уповноваженої особи на ліквідацію ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПІВДЕНКОМБАНК» передано провідному професіоналу з питань врегулювання неплатоспроможності банків відділу запровадження процедури тимчасової адміністрації та ліквідації департаменту врегулювання неплатоспроможності банків Фонду гарантування Остапенко І.В., яка станом на час розгляду даної позовної заяви змінила прізвище на Шторгіна.

У період з січня 2014 року по травень 2014 року позивачу було нараховано заробітну плату в сумі 78 348,62 грн. Після сплати податку з доходу фізичної особи та утримання внесків на соціальне страхування за вказаний період сума заробітної плати, належної до виплати позивачу, становить 63 906,31 грн., що підтверджується довідкою ПАТ «КБ «ПІВДЕНКОМБАНК» від 01.09.2014 р. № 03/1435.

До введення в банку тимчасової адміністрації заробітна плата працівникам банку перераховувалася на карткові рахунки. Заявнику заробітна плата перераховувалася на картковий рахунок № НОМЕР_1, який було відкрито банком на підставі укладеного договору від 06.07.2011 р. № КS-01-2606 на відкриття поточного (карткового) рахунку, емісію та обслуговування банківської платіжної картки ПАТ «КБ «ПІВДЕНКОМБАНК». Договір відкрито за тарифним планом «Зарплатний проект» Співробітники».

27.05.2014 р. на підставі наказів ПАТ «КБ «ПІВДЕНКОМБАНК» від 27.05.2014 р. № 204 «Про заборону здійснення будь-яких видаткових банківських операцій» та від 27.05.2014 р. № 207 «Про встановлення лімітів по рахунках клієнтів ПАТ «КБ «ПІВДЕНКОМБАНК» та повернення платіжних документів» було встановлено ліміти по всіх рахунках в розмірі 0,00 гривень з метою уникнення видаткових банківських операцій.

Як зазначає позивач, станом на момент прийняття вказаних наказів і введення лімітів на зняття готівки залишок коштів позивача на картковому рахунку № НОМЕР_1 становив 27 942,60 грн.

Однак, вказані кошти позивач був позбавлений можливості отримати в зв'язку з тим, що його рахунок заблокований, що підтверджується довідкою ПАТ «КБ «ПІВДЕНКОМБАНК» від 28.11.2014р. №14/5139.

В зв'язку з цим позивачем було направлено лист до уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на тимчасову адміністрацію в ПАТ «КБ «ПІВДЕНКОМБАНК» з проханням зняти блокування з карткового рахунку та видати кошти, які були перераховані в якості заробітної плати.

Крім цього, оскільки в ПАТ «КБ «ПІВДЕНКОМБАНК» було відкликано банківську ліцензію та впроваджено процедуру ліквідації, позивач 06 жовтня 2014 року звернувся до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «КБ «ПІВДЕНКОМБАНК» із заявою про визнання її кредитором ПАТ «КБ «ПІВДЕНКОМБАНК» у належній позивачу сумі залишку грошових коштів.

Так, заявлені позивачем вимоги були акцептовані в повному обсязі та включені до четвертої черги реєстру акцептованих вимог кредиторів ПАТ «КБ «ПІВДЕНКОМБАНК».

Законом України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" встановлюються правові, фінансові та організаційні засади функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, повноваження Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, порядок виплати Фондом відшкодування за вкладами, а також регулюються відносини між Фондом, банками, Національним банком України, визначаються повноваження та функції Фонду щодо виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків (далі-Закон №4452-VI).

Відповідно до частин другої та четвертої статті 45 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" Фонд здійснює опублікування відомостей про ліквідацію банку та призначення уповноваженої особи Фонду у газетах "Урядовий кур'єр" або "Голос України" не пізніше ніж через сім днів з дня прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку.

Уповноважена особа Фонду в семиденний строк з дати прийняття Національним банком України рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку розміщує оголошення, що містить відомості про ліквідацію банку відповідно до частини третьої цієї статті, в усіх приміщеннях банку, в яких здійснюється обслуговування клієнтів.

Частина п'ята статті 45 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" встановлює, що протягом 30 днів з дня опублікування відомостей про відкликання банківської ліцензії, ліквідацію банку та призначення уповноваженої особи Фонду кредитори мають право заявити уповноваженій особі Фонду про свої вимоги до банку.

Згідно з частиною першою статті 48 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" на Уповноважену особу Фонду покладено здійснення зокрема повноважень по складанню реєстру акцептованих вимог кредиторів (внесення зміни до нього) та здійснення заходів щодо задоволення вимог кредиторів.

Відповідно до частини другої статті 49 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" протягом 90 днів з дня опублікування відомостей відповідно до частини другої статті 45 цього Закону уповноважена особа Фонду здійснює такі заходи: 1) визначає суму заборгованості кожному кредитору та відносить вимоги до певної черги погашення; 2) відхиляє вимоги в разі їх не підтвердження фактичними даними, що містяться у розпорядженні уповноваженої особи Фонду, та, у разі потреби, заявляє в установленому законодавством порядку заперечення за заявленими до банку вимогами кредиторів; 3) складає реєстр акцептованих вимог кредиторів відповідно до вимог, встановлених нормативно-правовими актами Фонду.

Реєстр акцептованих вимог кредиторів та зміни до нього підлягають затвердженню виконавчою дирекцією Фонду.

При цьому, Уповноважена особа Фонду не має права здійснювати задоволення вимог кредиторів до затвердження реєстру акцептованих вимог кредиторів, за виключенням погашення за погодженням з виконавчою дирекцією Фонду вимог за правочинами, що забезпечують проведення ліквідаційної процедури.

Водночас, статтею 52 Закону №4452-VI передбачено, що кошти, одержані в результаті ліквідації та реалізації майна банку, спрямовуються уповноваженою особою Фонду на задоволення вимог кредиторів у такій черговості: зокрема, вимоги вкладників - фізичних осіб у частині, що перевищує суму, виплачену Фондом.

Відповідно до ч. 4 ст. 52 Закону №4452-VI вимоги кожної наступної черги задовольняються в міру надходження коштів від реалізації майна банку після повного задоволення вимог попередньої черги. У разі якщо обсяг коштів, одержаних від реалізації майна, недостатній для повного задоволення всіх вимог однієї черги, вимоги задовольняються пропорційно сумі вимог, що належать кожному кредиторові однієї черги. У разі відмови кредитора від задоволення визнаної в установленому порядку вимоги уповноважена особа Фонду не враховує суму грошових вимог цього кредитора.

З урахуванням наведеного в сукупності, суд приходить до висновку, що відповідачем правомірно включено позивача до четвертої черги вимог кредиторів, оскільки частину суми, а саме заробітну плату позивачу виплачено Фондом, а решта суми як вимога вкладника в розмірі 27942,60 грн., підлягає включенню до 4 черги вимог, що узгоджується з положеннями ст. 52 Закону №4452-VI.

Щодо посилань позивача на те, що ця сума також відноситься до суми заробітної плати спростовується наступним.

Відповідно до ч.1 ст.1066 Цивільного кодексу України за договором банківського рахунка банк зобов'язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком.

Пунктом 1.4. Інструкції про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземних валютах, що затверджена постановою Правління Національного банку України від 12 листопада 2003р. №492, зареєстрована в Міністерстві юстиції України 17 грудня 2003р. за № 1172/8493, передбачено, що порядок відкриття банками рахунків клієнтів, використання коштів за ними і порядок їх закриття визначаються цією Інструкцією. Поточні рахунки виборчих фондів політичних партій (блоків політичних партій) і кандидатів у народні депутати України відкриваються в порядку, визначеному Законом України "Про вибори народних депутатів України" та цією Інструкцією.

Пунктом 6.7. Інструкції передбачено, що юридична особа для здійснення деяких видів виплат (заробітної плати, дивідендів, стипендій, пенсій, соціальної допомоги, повернення надлишково сплачених сум тощо) має право відкрити поточні рахунки фізичним особам, уклавши з банком договір про відкриття поточних рахунків на користь фізичних осіб.

Згідно з пунктом 1.1 договору відповідач відкрив позивачу картковий рахунок № НОМЕР_1 у гривні для обліку операцій з банківською платіжною карткою ПАТ «КБ «ПІВДЕНКОМБАНК», здійснив видачу позивачу банківської платіжної картки та виконував розрахунково-касове обслуговування Позивача за дебетовою схемою.

Пунктом 2.1.2 договору встановлено, що дебетовою схемою розрахунково-касового обслуговування визначається платіжна схема, що передбачає розрахунки за операції з платіжною карткою в межах власних коштів, які обліковуються на картковому рахунку.

Відповідно картковим рахунком, згідно з п.2.1.6 договору, є банківський рахунок, на якому обліковуються операції за банківською платіжною карткою.

Так, з виписки по особовому рахунку НОМЕР_1 за період з 01.01.2014 року по 31.05.2014 року вбачається, що 29.01.2014 року було здійснено поповнення картрахунку в розмірах 2500,00 грн. та 47784,00 грн. та 26.02.2014 року - 2500,00 грн. та 46954,00 грн.

Крім цього, слід зазначити, що залишок виник не за період 2014 року, як зазначає позивач, а раніше, зокрема згідно з довідкою відповідача від 29.10.2015р. за вих. № 14/4321 за період: з липня по грудень 2011 року вихідний залишок за кредитом рахунку (зарахування) становив 15 558,30 гривень; з січня по грудень 2012 року вихідний залишок за кредитом рахунку (зарахування) збільшився і становив 16 992,11 гривні; з січня по грудень 2013 року вихідний залишок за кредитом рахунку (зарахування) збільшився і становив 19 929,14 гривень, а станом на кінець травня 2014 року становив вже 27 942,60 гривні.

Також, позивачем жодними доказами не підтверджено, що залишок коштів на картковому рахунку № НОМЕР_1 у розмірі 27 942,60 гривні є саме сумою заробітної плати, оскільки надані до матеріалів справи документи не містять інформації про призначення платежу по кожній сумі за кредитом рахунку (зарахування), відповідно неможливо встановити і як наслідок стверджувати, що сума у розмірі 27 942,60 гривні є саме сумою заробітної плати.

До того ж, суд звертає увагу на те, що на підставі заяви ОСОБА_1 від 01.12.2014р. про видачу судового наказу (вимога про стягнення врахованої, але не виплаченої заробітної плати), що подавалася до Шевченківського районного суду м. Києва останнім видано судовий наказ Шевченківського районного суду м. Києва від 08.12.2014р. по справі № 5. 36293/14-ц про стягнення з ПАТ «КБ «ПІВДЕНКОМБАНК» нарахованої, але не виплаченої заробітної плати за період з 01.01.2014 року по 31.05.2014 року в сумі 27 942,60 грн.

Однак, на підставі заяви ПАТ «КБ «ПІВДЕНКОМБАНК» від 23.02.2015р. за вих. № 09/1149 про скасування судового наказу ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 31.03.2015р. по справі №61/6107/15-ц скасовано судовий наказ Шевченківського районного суду м. Києва від 08.12.2014р. по справі №761/36293/14-ц.

Як вбачається з ухвали Шевченківського районного суду м. Києва від 31.03.2015р. по справі 2 761/6107/15-ц, вимоги стягувача (ОСОБА_1.) щодо стягнення з банку нарахованої, але є виплаченої заробітної плати є необґрунтованими, оскільки банк (ПАТ «КБ ПІВДЕНКОМБАНК») як роботодавець заявниці в повному обсязі зарахував кошти на її рахунок НОМЕР_1 в рахунок виплати заробітної плати, а видача коштів з

поточного рахунку клієнту банку регулюється Інструкцією, Цивільним кодексом України,

Законом України «Про платіжні системи та переказ коштів», Законом України «Про банки і банківську діяльність», а з моменту запровадження у банку тимчасової адміністрації - Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Вказаний у ч. 1 ст. 52 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» перелік черговості кредиторів є вичерпним, а Закон не передбачає більш широкого його тлумачення.

Відповідачем доведено, що в рамках спірних правовідносин у ПАТ «КБ ПІВДЕНКОМБАНК» відсутні зобов'язання, які б виникли внаслідок виплати заробітної плати.

Враховуючи викладене, дії відповідача про не включення вимог позивача до 2-ої черги є необґрунтованими, внаслідок чого позовна вимога про включення позивача до другої черги кредиторів є неможливим в законний спосіб та не підлягає задоволенню.

Відповідно до ст.70 Кодексу адміністративного судочинства України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмету доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Докази, одержані з порушенням закону, судом при вирішенні справи не беруться до уваги. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування, крім випадків, коли щодо таких обставин не виникає спору.

Частиною 1 ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 3 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Згідно з ч. 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідач як суб'єкт владних повноважень покладений на нього обов'язок доказування правомірності оскаржуваних дій виконав у повному обсязі.

За таких обставин, Окружний адміністративний суд міста Києва, за правилами, встановленими ст.86 Кодексу адміністративного судочинства України, перевіривши наявні у справі докази, вважає заявлені позовні вимоги необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст. 71, 86, 94, 158-163 КАС України, Окружний адміністративний суд міста Києва,-

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити повністю.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подачі в Окружний адміністративний суд міста Києва апеляційної скарги на постанову протягом десяти днів з дня її проголошення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає до Київського апеляційного адміністративного суду.

Якщо апеляційна скарга не була подана у строк, встановлений ст. 186 КАС України, постанова набирає законної сили після закінчення цього строку.

Суддя Є.В. Аблов