Справа № 813/5627/15
Суддя: Гулик Андрій Григорович
Дата ухвалення: 2015-11-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 листопада 2015 року справа № 813/5627/15

м. Львів, вул. Чоловського, буд. 2

12 год. 11 хв. зал судових засідань № 6

Львівський окружний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Гулика А.Г.,

секретар судового засідання Щур В.Р.,

за участю:

представника позивача ОСОБА_1,

представника відповідача ОСОБА_2,

свідка ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом публічного акціонерного товариства Бродівський завод сухого знежиреного молока до Буської обєднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Львівській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,-

встановив:

публічне акціонерне товариство Бродівський завод сухого знежиреного молока (далі ПАТ Бродівський завод сухого знежиреного молока) звернулося до суду з позовом до Буської обєднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Львівській області (далі Буська ОДПІ ГУ ДФС у Львівській області), в якому просить суд визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення відповідача від 10.09.2015р. №/168 та №/167 в частині донарахування грошового зобовязання з податку на додану вартість в сумі 283777,50грн. (основний платіж 189185грн., штрафні санкції 94592,50грн.).

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що висновки акта перевірки відповідача від 03.09.2015р. №139/22-00/000446374 не відповідають фактичним обставинам фінансово-господарської діяльності позивача. Позивач зазначає, що відповідач безпідставно відніс суму зобовязань за векселем товариства з обмеженою відповідальністю «Радіум» (далі ТзОВ «Радіум») у розмірі 4581291грн. до безповоротної фінансової допомоги позивача, яка відповідно до п.п.135.5.4 п.135.5 ст.135 Податкового кодексу України (далі ПК України) відноситься до інших доходів, що враховуються при визначенні бази оподаткування податку на прибуток підприємств. На думку позивача, факт визнання банкрутом особи, якій видано вексель, не припиняє зобовязання за векселем та не веде до втрати векселем значення цінного паперу. Тому, в відповідача не було підстав для віднесення зобовязання за векселем ТзОВ «Радіум» до безповоротної фінансової допомоги.

Крім того, позивач вважає, що відповідач безпідставно дійшов висновку про відсутність у позивача підтверджуючих документів на право формування податкового кредиту по взаємовідносинах з публічним акціонерним товариством «Дубномолоко» (далі ПАТ «Дубномолоко») за травень 2014року. Так, під час перевірки відповідачу надано всі підтверджуючі документи, які надавали право позивачу включити відповідні суми до податкового кредиту, а саме видаткові накладні, товарно-транспортні накладні та податкові накладні.

Відповідач подав до суду заперечення на позовну заяву, в якому просить суд відмовити в задоволенні позову. Свої заперечення обґрунтовує тим, що ТзОВ «Радіум» надало позивачу інформаційно-консультаційні послуги на суму 5062200грн. Оплата за вказані послуги частково здійснена векселем на суму 4581291грн. З огляду на те, що ТзОВ «Радіум» визнано банкрутом, а позивач не отримав вимоги щодо дострокового погашення заборгованості по векселю, відповідач вважає суму зобовязань за вказаним векселем безповоротною фінансовою допомогою. Крім того, відповідач зазначає, що позивач безпідставно відніс до податкового кредиту не підтверджені документально суми зобовязань по взаємовідносинах з ПАТ «Дубномолоко».

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимог підтримав з підстав, наведених у позовній заяві. Додатково зазначив, що відповідачу під час перевірки надані оригінали документів, які підтверджують взаємовідносини з ПАТ «Дубномолоко», зокрема, видаткові та товарно-транспортні накладні. Позивач зазначає, що оригінали вказаних податкових накладних вилучені на підставі ухвали слідчого судді Сихівського районного суду м.Львова Дулебко Н.І. від 24.09.2015р. Разом з тим, вказані податкові накладні внесені в реєстр податкових накладних та задекларовані в податковій звітності у відповідному звітному періоді в складі інших отриманих податкових накладних.

Представник відповідача в судовому засіданні проти задоволення позову заперечив з підстав, наведених у письмовому запереченні. Додатково зазначив, що підставою для формування податкового кредиту є належним чином заповнена податкова накладна, отримана від контрагента. З огляду на відсутність у позивача оригіналів податкових накладних, відповідачем під час проведення перевірки не брались до уваги інші документи, подані на підтвердження реальності господарських відносин з ПАТ «Дубномолоко».

Заслухавши пояснення представників сторін, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню повністю, з наступних підстав.

Позивач ПАТ «Бродівський завод сухого знежиреного молока» зареєстрований як юридична особа 30.12.1994р. за №160, , місцезнаходження: Львівська область, Бродівський район, м.Броди, вул.І.Богуна, 3. Позивача взято на облік в органах податкової служби з 01.06.1995р. №00446374, перебуває на обліку в Буська ОДПІ ГУ ДФС у Львівській області.

На підставі п.п.20.1.4 п.20.1 ст.20, п.п.75.1.2 п.75.1 ст.75, ст.77, п.82.1 ст.82 ПК України, направлень від 20.07.2015р., №122/22-00, №113/22-00, №114/22-00, №115/22-00 відповідач провів планову виїзну перевірку ПАТ «Бродівський завод сухого знежиреного молока» () з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.01.2014р. по 31.12.2014р., валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2014р. по 31.12.2014р., за результатами якої складено акт від 03.09.2015р. №139/22-00/00446375 (далі Акт перевірки).

Перевіркою встановлено порушення позивачем:

- п.135.1 ст.135, п.п.135.5.4 п.135.5 ст.135 Податкового кодексу України (далі - ПК України), в результаті чого занижено податок на прибуток на суму 824631грн.;

- п.198.2, п.198.6 ст.198, п.201.1, п.201.15 ст.201 ПК України, в результаті чого занижено податок на додану вартість на суму 202864грн.;

- п.192.1 ст.192 ПК України, що полягає в несвоєчасному здійсненні коригування податку на додану вартість 705,76грн. за лютий 2014р.;

- п.46.2 ст.46 ПК України, що полягає в не поданні балансу і звіту про фінансові результати за 2014 рік;

- п.п.168.1.2, п.п.168.1.5 п.168.1 ст.168, п.п. «а» п.176.2 ст.176 ПК України в частині несвоєчасної сплати податку з доходів фізичних осіб за лютий 2014року в сумі 339,65грн., за березень 2014року в сумі 948,82грн.;

- п.п.51.1 ст.51, абз. (а) п.176.2 ст.176 ПК України в частині надання податкових розрахунків форми 1-ДФ за 1-4 квартал 2014р. з недостовірними відомостями.

На підставі Акта перевірки від 03.09.2015р. №139/22-00/00446375 відповідачем винесено податкові повідомлення-рішення:

- від 10.09.2015р. №/168, яким збільшено суму грошового зобовязання позивача за платежем податок на прибуток приватних підприємств на суму 1236948грн., в тому числі 824632грн. за основним платежем та 412316грн. за штрафними санкціями;

- від 10.09.2015р. №/167, яким збільшено суму грошового зобовязання позивача за платежем податок на додану вартість на суму 304331грн., в тому числі 202864грн. за основним платежем та 101467грн.за штрафними санкціями.

Не погоджуючись з податковим повідомленням-рішенням від 10.09.2015р. №/168 в цілому та з податковим повідомленням-рішенням від 10.09.2015р. №/167 в частині донарахування грошового зобовязання з податку на додану вартість в сумі 283777,50грн., позивач звернувся до суду з вимогою про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень.

Суд при вирішенні спору по суті виходить з такого.

Щодо позовної вимоги про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 10.09.2015р. №/168, яким збільшено суму грошового зобовязання позивача за платежем податок на прибуток приватних підприємств на суму 1236948грн., суд зазначає таке.

Відповідно до акта від 08.07.2014р. позивач отримав інформаційно-консультаційні послуги від ТзОВ «Радіум» на загальну суму 5062200грн.

Розрахунок за надані послуги здійснювався платіжним дорученням №27 від 26.04.2013р. на суму 480909грн. та простим векселем серії АА №2391585 від 13.06.2013р. на суму 4581291грн., строк погашення 13.06.2015р., емітент ПАТ «Бродівський завод сухого знежиреного молока».

Постановою Господарського суду Запорізької області від 26.06.2014р. у справі №908-1777-14 ТзОВ «Радіум» визнано банкрутом. Відповідно до витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб підприємців від 02.10.2014р. №5036030 ТзОВ «Радіум» припинено.

Відповідач звертався до ліквідатора ТзОВ «Радіум» з листом від 27.08.2015р. №1659/10/22-00 та до ДПІ у Печерському районі м.Києва з запитом від 14.08.2015р. №1695/8/22-00, в яких просив надати інформацію щодо наявності в активах векселедержателя ТзОВ «Радіум» неоплаченого векселя позивача на суму 4581291грн. Зі слів представника відповідача, станом на час розгляду справи відповіді на вказані запити до відповідача не надходили.

Судом встановлено, що станом на час розгляду справи ТзОВ «Радіум» вимоги щодо дострокового погашення заборгованості за векселем не направляло. Вказаний факт визнаний сторонами в судовому засіданні.

В Акті перевірки від 03.09.2015р. №139/22-00/00446375 відповідач дійшов висновку, що, оскільки відбулася ліквідація субєкта господарювання кредитора за векселем, без правонаступництва за вказаним зобовязанням, то господарське зобовязання щодо погашення векселя припинено. З цих підстав, відповідач відніс суму зобовязань за векселем ТзОВ «Радіум» у розмірі 4581291грн. до безповоротної фінансової допомоги, яка відповідно до п.п.135.5.4 п.135.5 ст.135 ПК України відноситься до інших доходів, що враховуються при визначенні бази оподаткування податку на прибуток підприємств.

Суд не може погодитися з таким висновком відповідача, з огляду на наступне.

Відповідно до п.п.п.14.1.257 п.14.1 ст.14 ПК України безповоротна фінансова допомога - це:

- сума коштів, передана платнику податків згідно з договорами дарування, іншими подібними договорами або без укладення таких договорів;

- сума безнадійної заборгованості, відшкодована кредитору позичальником після списання такої безнадійної заборгованості;

- сума заборгованості одного платника податків перед іншим платником податків, що не стягнута після закінчення строку позовної давності;

- основна сума кредиту або депозиту, що надані платнику податків без встановлення строків повернення такої основної суми, за винятком кредитів, наданих під безстрокові облігації, та депозитів до запитання у банківських установах, а також сума процентів, нарахованих на таку основну суму, але не сплачених (списаних).

Згідно зі ст.1 Закону України «Про обіг векселів в Україні» законодавство України про обіг векселів складається із Женевської конвенції 1930 року, якою запроваджено Уніфікований закон про переказні векселі та прості векселі (далі - Уніфікований закон), з врахуванням застережень, обумовлених додатком II до вказаної Конвенції, та із Женевської конвенції 1930 року про врегулювання деяких колізій законів про переказні векселі та прості векселі, Женевської конвенції 1930 року про гербовий збір стосовно переказних векселів і простих векселів, Закону України "Про цінні папери і фондову біржу", Закону України "Про приєднання України до Женевської конвенції 1930 року, якою запроваджено Уніфікований закон про переказні векселі та прості векселі", Закону України "Про приєднання України до Женевської конвенції 1930 року про врегулювання деяких колізій законів про переказні векселі та прості векселі", Закону України "Про приєднання України до Женевської конвенції 1930 року про гербовий збір стосовно переказних векселів і простих векселів", вказаного Закону та інших прийнятих згідно з ними актів законодавства України.

Відповідно до ст.28 Уніфікованого закону про переказні векселі та прості векселі акцептант зобовязується здійснити платіж за векселем при настанні строку платежу, зазначеного у векселі.

Згідно з ст.70 вказаного Уніфікованого закону позовні вимоги до акцептанта, які випливають з переказного векселя, погашаються із закінченням трьох років, які обчислюються від дати настання строку платежу. Позовні вимоги держателя до індосантів і до трасанта погашаються після закінчення одного року від дати протесту, здійсненого у встановлений строк, або від дати настання строку платежу, якщо є застереження "обіг без витрат". Позовні вимоги індосантів один до одного і до трасанта погашаються із закінченням шести місяців, які відраховуються з дня, коли індосант акцептував вексель і здійснив платіж за ним, або з дня, коли до нього був пред'явлений позов.

Відповідно до ст.77 Конвенції до простих векселів застосовуються такі ж положення, що стосуються переказних векселів, тією мірою, якою вони є сумісними з природою цих документів, а саме: положення щодо індосаменту (статті 11-20); строку платежу (статті 33-37); платежу (статті 38-42); права регресу в разі неплатежу (статті 43 50, 52- 54); платежу в порядку посередництва (статті 55, 59 63); копій (статті 67, 68), змін (стаття 69), позовної давності (статті 70 71); неробочих днів, обчислення строківі заборони пільгових строків (статті 72 74).

З наведеного вбачається, що перебіг трирічного строку на предявлення позовних вимог до акцептанта переказного векселя або до векселедавця простого векселя починається з дати настання строку платежу, зазначеного у векселі.

Системний аналіз наведених норм дає підстави для висновків, що в разі непогашення акцептованого простого векселя в зазначений у ньому термін, позов про погашення такого векселя може бути поданий до суду протягом трьох років, які обчислюються від настання строку платежу.

Суд зазначає, що факт визнання банкрутом особи, якій видано вексель, не припиняє зобовязання за цим векселем та не веде до втрати ним значення цінного паперу. Вказана позиція суду узгоджується з правовою позицією Вищого адміністративного суду України, викладеною в ухвалі від 30.07.2015р. №К/800/32831/14.

Суд також враховує і те, що відповідачем не подано доказів перебування зазначеного векселя в активах ТзОВ «Радіум».

З огляду на наведене, суд вважає, що відповідач безпідставно відніс суму зобовязань за векселем ТзОВ «Радіум» у розмірі 4581291грн. до безповоротної фінансової допомоги позивача.

Таким чином, суд дійшов висновку, що податкове повідомлення-рішення від 10.09.2015р. №/168 Буської ОДПІ ГУ ДФС у Львівській області є протиправним та підлягає скасуванню.

Щодо позовної вимоги про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 10.09.2015р. №/167 в частині донарахування грошового зобовязання з податку на додану вартість в сумі 283777,50грн (основний платіж 189185грн., штрафні санкції 94592,50грн.), суд зазначає таке.

Між позивачем та ПАТ «Дубномолоко» укладено договір поставки №15 від 30.03.2015р., відповідно до умов якого постачальник (ПАТ «Дубномолоко») зобовязується поставляти та передавати у власність покупця (позивача) молочну продукцію в асортименті, а покупець зобовязується приймати та оплачувати вказану продукцію відповідно до умов договору.

На підтвердження реальності здійснення поставки молочної продукції позивач надав суду копії таких документів: видаткових накладних №910 від 20.05.2014р., №911 віл 22.05.2014р., №906 від 23.05.2014р., №908 від 25.05.2015р., №943 від 26.05.2014р., №968 від 27.05.2014р., №1003 від 28.05.2014р., №1029 від 29.05.2014р., №1071 від 30.05.2014р., №1072 від 31.05.2014р. Оригінали вказаних документів позивач надавав працівникам Буської ОДПІ ГУ ДФС у Львівській області під час проведення перевірки, що сторонами не заперечується.

Перевезення молочної продукції здійснювалось перевізником ТзОВ Фірма «БРІС» ЛТД на підставі договору про надання транспортних послуг від 01.01.2008р. №15, укладеного з ПАТ «Дубномолоко». Факт перевезення молочної продукції підтверджуєтьсякопіями товарно-транспортних накладних №44785 від 20.05.2014р., №44773 від 20.05.2014р., №44769 від 20.05.2014р., №45176 від 21.05.2014р., №44916 від 22.05.2014р., №45178/1 від 24.05.2014р., №45065 від 23.05.2014р., №45281 від 24.05.2014р., №453243 від 25.05.2014р., №45386 від 26.05.2014р., №45659 від 26.05.2014р., №45457/1 від 27.05.2014р., №45738 від 28.05.2014р., №45926 від 29.05.2014р., №46018/1 від 30.05.2014р., №46218 від 31.05.2015р.Оригінали вказаних документів надавались позивачем під час проведення перевірки.

На підтвердження віднесення до складу податкового кредиту сум ПДВ за травень 2014року позивач надав суду копії податкових накладних №46/4 від 31.05.2014р. на суму ПДВ 151437,92грн. та №27 від 22.05.2014р. на суму ПДВ 37747,50грн., складені ПАТ «Дубномолоко», що не містять жодних недоліків та порядок їх заповнення відповідає діючому законодавству.

В акті перевірки від 03.09.2015р. №139/22-00/00446375 (а.с.32) зазначено, що позивач не надав до перевірки підтверджуючих документів на право формування сум податкового кредиту по ПАТ «Дубномолоко» на суму 189185грн. за травень 2014 року.

З приводу цієї обставини судом встановлено наступне.

Допитана в судовому засіданні 24.11.2015р. свідок ОСОБА_4, яка працює на посаді головного бухгалтера позивача, пояснила, що під час проведення перевірки працівникам Буської ОДПІ ГУ ДФС у Львівській області надавались всі первинні документи, які підтверджують реальність господарських відносин позивача з ПАТ «Дубномолоко». З огляду на наведене, в Акті перевірки від 03.09.2015р. №139/22-00/00446375 директор позивача зазначив про незгоду з висновками вказаного акта.

Згідно з показами свідка головного державного ревізора-інспектора Буської ОДПІ ГУ ДФС у Львівській області ОСОБА_3, яка проводила перевірку позивача, допитаної в судовому засіданні 30.11.2015р., позивач для проведення перевірки надав оригінали первинних документів, які підтверджують господарські відносини з ПАТ «Дубномолоко», а саме оригінали видаткових та товарно-транспортних накладних. Разом з тим, до перевірки надавались лише копії податкових накладних. Свідок зазначила, що підставою для формування податкового кредиту підприємством є оригінали податкових накладних. З огляду на їх відсутність у позивача на час проведення перевірки, в Акті перевірки від 03.09.2015р. №139/22-00/00446375 зазначено про відсутність підтверджуючих документів на право формування сум податкового кредиту по ПАТ «Дубномолоко» на суму 189185грн. за травень 2014 року.

На думку суду, немає підстав вважати, що в позивача відсутнє право на формування сум податкового кредиту за травень 2014року, оскільки податкові накладні №46/4 від 31.05.2014р. на суму ПДВ 151437,92грн. та №27 від 22.05.2014р. на суму ПДВ 37747,50грн., складені ПАТ «Дубномолоко», внесені в реєстр податкових накладних та задекларовані в податковій звітності у відповідному звітному періоді в складі інших отриманих податкових накладних, що було б неможливим в разі їх відсутності. Вказана обставина сторонами не заперечується. При цьому, реквізити копій податкових накладних, наданих позивачем, та реквізити, внесені до реєстру податкових накладних, збігаються.

Суд враховує і те, що згідно з описом речей і документів, вилучених на підставі ухвали слідчого судді від 05.10.2015р. у позивача вилучені, зокрема, оригінали податкових накладних №46/4 від 31.05.2014р. на суму ПДВ 151437,92грн. та №27 від 22.05.2014р. на суму ПДВ 37747,50грн., що підтверджує їх наявність в оригіналі на момент проведення перевірки.

В період здійснення господарських операцій ПАТ «Дубномолоко» було включене до ЄДРПОУ та було платником податку на додану вартість. Доказів відсутності статусу платника податку на додану вартість у ПАТ «Дубномолоко», чи анулювання свідоцтва платника податку на додану вартість у ПАТ «Дубномолоко» відповідачем надано не було.

Таким чином, суд дійшов висновку, що надані позивачем докази в повній мірі підтверджують факт реальності здійснення господарських операцій з ПАТ «Дубномолоко» та правильність формування податкового кредиту по ПАТ «Дубномолоко» на суму 189185грн. за травень 2014 року.

Згідно з ч.1 ст.3 Господарського кодексу України під господарською діяльністю у вказаному Кодексі розуміється діяльність суб'єктів господарювання у сфері суспільного виробництва, спрямована на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність.

В числі обов'язкових ознак господарської діяльності в відповідності до вказаної норми: здійснення їх суб'єктами господарської діяльності в сфері громадського виробництва; скерованість на виготовлення і реалізацію продукції, виконання робіт або надання послуг; результати вказаної діяльності (продукція, роботи, послуги), які мають вартісний характер і ціновий вираз.

Згідно із статтею 1 Закону України від 16.07.99 р. N 996-XIV "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" господарською операцією є дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов'язань, власному капіталі підприємства.

Таким чином, визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

Вимога щодо реальних змін майнового стану платника податків як обов'язкова ознака господарської операції кореспондується з нормами ПК України.

Відповідно до пункту 198.3 статті 198 ПК України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 вказаного Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 вказаного Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з:

- придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку;

- придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незвершених капітальних інвестицій в необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання у виробництві та/або поставці товарів (послуг) для оподатковуваних операцій у межах господарської діяльності платника податку.

Згідно з п. 1 ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік і фінансову звітність в Україні" від 16.07.1999 року № 996-Х підставою для бухгалтерського обліку господарської операції є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Виходячи з вимог вказаного Закону, відображення господарських операцій в податковому обліку здійснюється на підставі даних бухгалтерського обліку.

Відповідно до вимог п. 3.2 ст. 3 вказаного Закону бухгалтерський облік є обов'язковим видом обліку, який ведеться підприємством. Фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку.

Відповідно до пп. 2.4 п. 2 Положення "Про документальне забезпечення запасів в бухгалтерському обліку", затвердженого Наказом Міністерства фінансів України 05.06.1995 року № 168/704, первинні документи для надання їм юридичної сили і доказовості повинні мати такі обов'язкові реквізити: назва підприємства, установи, від імені яких складений документ, назва документа (форми), код форми, дата і місце складання, зміст господарської операції та її вимірники (у натуральному і вартісному вираженні), посади, прізвища і підписи осіб, відповідальних за дозвіл та здійснення господарської операції і складання первинного документа. Згідно з пп. 2.15 -2.16 п. 2 вказаного Положення первинні документи підлягають обов'язковій перевірці працівниками, які ведуть бухгалтерський облік, за формою і змістом, тобто перевіряється наявність у документів обов'язкових реквізитів та відповідність господарської операції діючому законодавству, логічна зв'язку показників. Забороняється приймати до виконання первинні документи на операції, що суперечать законодавчим та нормативним документам, встановленому порядку приймання, зберігання та витрачання грошових коштів, товарно-матеріальних цінностей та іншого майна, порушують договірну і фінансову дисципліну, завдають шкоди державі, юридичним або фізичним особам.

Правила податкового обліку визначаються відповідними нормативними документами, що регламентують порядок оподаткування в Україні. Виходячи з вимог Закону України "Про бухгалтерський облік і фінансову звітність в Україні" від 16.07.1999року № 996-ХІV обґрунтування відображення господарських операцій в податковому обліку здійснюється на підставі даних бухгалтерського обліку. Таким чином, для надання первинним документам юридичної сили і доказовості, вони повинні бути складені до вимог чинного законодавства.

Стаття 9 Закону України "Про бухгалтерський облік і фінансову звітність в Україні"від 16.07.1999 року № 996-ХІV встановлює вимоги до первинних документів, які є підставою для бухгалтерського та податкового обліку. Згідно з положеннями вказаної статті, підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

При цьому, згідно з ч. 2 вказаної статті первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції. Отже, для надання первинним документам юридичної сили і доказовості, вони повинні відповідати вимогам чинного законодавства України. При цьому, фактичні витрати на послуги повинні оформлятися відповідними документами, які б підтверджували фактичне виконання тієї чи іншої господарської операції.

Первинні документи для надання їм юридичної сили повинні мати обов'язкові реквізити, передбачені ст. 9 Закону України "Про бухгалтерській облік та фінансову звітність в Україні"від 16.07.1999 року № 996-ХІV.

Із встановлених обставин суд робить висновок, що надані позивачем докази в повній мірі підтверджують реальність господарських відносин з контрагентами, а відповідні первинні документи є тими документами, на підставі яких ведеться податковий та бухгалтерський облік згідно з ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік і фінансову звітність»

Суд зазначає, що підставою для виникнення у платника права на податковий кредит з податку на додану вартість є факт реального здійснення операцій з придбання послуг (робіт,товарів) з метою їх використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податків, а також оформлення відповідних операцій належним чином складеними первинними документами, які мають достовірні відомості про їх обсяг та зміст. Відсутність у платника податку на час проведення перевірки оригіналу податкової накладної, за умови наявності її копії, дані якої внесені в реєстр податкових накладних, та при наявності належним чином складених первинних документів, які підтверджують реальність господарських відносин платника податку з контрагентом, не може бути достатньо підставою для висновків про відсутність в такого платника права на податковий кредит з податку на додану вартість за цими операціями.

З огляду на наведене, суд вважає, що висновки відповідача про необґрунтоване формування позивачем податкового кредиту на суму 202864грн. по взаємовідносинах з ПАТ «Дубномолоко» за травень 2014 року є безпідставними.

Таким чином, суд дійшов висновку, що податкове повідомлення-рішення від 10.09.2015р. №/167 Буської ОДПІ ГУ ДФС у Львівській області податкового повідомлення-рішення від 10.09.2015р. №/167 в частині донарахування грошового зобовязання з податку на додану вартість в сумі 283777,50грн (основний платіж 189185грн., штрафні санкції 94592,50грн.) є протиправним та підлягає скасуванню.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України та ч.3 ст.2 КАС України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з вимогами ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до ст. 86 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Виходячи із заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню повністю.

Відповідно до ч.1 ст. 94 КАС України (в редакції станом 01.09.2015р.), якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є субєктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань субєкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

З врахуванням наведеного, на користь позивача слід стягнути з Буської ОДПІ ГУ ДФС у Львівській області судовий збір у розмірі 22811,40грн., сплаченого позивачем за подання позовної заяви,а6е відповідно до платіжного доручення №126 від 08.10.2015р.

Керуючись ст.ст. 7-11, 14, 69-71, 86, 87, 94, 159, 160-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

адміністративний позов задовольнити повністю.

Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення Буської обєднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Львівській області від 10.09.2015р. №/168 та від 10.09.2015р. №/167 в частині донарахування грошового зобовязання з податку на додану вартість в сумі 283777 (двісті вісімдесят три тисячі сімсот сімдесят сім) грн. 50 коп. (основний платіж 189185 (сто вісімдесят девять тисяч сто вісімдесят пять) грн. 00 коп. , штрафні санкції 94592 (девяносто чотири тисячі пятсот девяносто дві) грн. 50коп.).

Стягнути з Буської обєднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Львівській області на користь публічного акціонерного товариства Бродівський завод сухого знежиреного молока судовий збір у сумі 22811 (двадцять дві тисячі вісімсот одинадцять)грн. 40коп.

Постанова суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого Кодексом адміністративного судочинства України, якщо таку скаргу не було подано.

Апеляційна скарга подається до Львівського апеляційного адміністративного суду через Львівський окружний адміністративний суд. Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Повний текст постанови суду складений та підписаний 04.12.2015р.

Суддя А.Г. Гулик