Справа № 2а-2002/11/0970
Суддя: Остап'юк С.В.
Дата ухвалення: 2011-07-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"21" липня 2011 р. Справа № 2a-2002/11/0970

м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський окружний адміністративний суд у складі:

Суддя Остапюк С.В.,

за участю секретаря: Хоми О.В.,

представника позивача: ОСОБА_1,

представник відповідача: ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду адміністративну справу за позовом Комунального підприємства «Івано-Франківськліфт» до управління Пенсійного фонду України в місті Івано-Франківську про визнання нечинними та скасування рішень за №№655, 656, 657 від 20.05.2011 року та вимог про сплату боргу №Ю-24/32 від 05.05.2011 року та №Ю-24/3 від 06.06.2011 року, -

ВСТАНОВИВ:

16.06.2011 року Комунальне підприємство «Івано-Франківськліфт» (далі позивач) звернулося в суд із адміністративним позовом до управління Пенсійного фонду України в місті Івано-Франківську (далі відповідач) про визнання нечинними та скасування рішень за №№655, 656, 657 від 20.05.2011 року та вимог про сплату боргу №Ю-24/32 від 05.05.2011 року та №Ю-24/3 від 06.06.2011 року.

Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідач 20.05.2011 року протиправно, всупереч пункту 8 статті 9 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування»виніс рішення про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску №№655, 656, 657 та виставив вимоги про сплату недоїмки зі сплати єдиного внеску за №Ю-24/32 від 05.05.2011 року та за №Ю-24/3 від 06.06.2011 року, оскільки у позивача були відсутні кошти на оплату праці працівників та відповідно не сплачувався єдиний внесок. Вважає, що дані рішення прийняті з порушенням законодавства, а тому просить визнати їх нечинними та скасувати.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав з підстав викладених в позовній заяві.

Представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечив з підстав викладених в письмовому запереченні. Крім того, суду пояснив, що оскаржувані рішення та вимоги прийнято з дотриманням Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування»та Інструкції про порядок обчислення і сплати страхувальниками та застрахованими особами внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування до Пенсійного фонду України.

Розглянувши матеріали адміністративної справи, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши докази, суд прийшов до висновку, що в задоволенні адміністративного позову слід відмовити, виходячи з таких мотивів.

Судом встановлено, що позивач є юридичною особою, зареєстрованою в управлінні Пенсійного фонду України в місті Івано-Франківську як платник єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування.

Закон України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування»визначає правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку.

Підпунктом 2 частини 1 статті 1 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування»визначено, що єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування (далі єдиний внесок) консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов'язкового державного соціального страхування в обов'язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб та членів їхніх сімей на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов'язкового державного соціального страхування.

Згідно частини 1 статті 4 даного Закону платниками єдиного внеску є роботодавці: підприємства, установи та організації, інші юридичні особи, утворені відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, які використовують працю фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, чи за цивільно-правовими договорами (крім цивільно-правового договору, укладеного з фізичною особою - підприємцем, якщо виконувані роботи (надавані послуги) відповідають видам діяльності, зазначеним у витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), у тому числі філії, представництва, відділення та інші відокремлені підрозділи зазначених підприємств, установ і організацій, інших юридичних осіб, які мають окремий баланс і самостійно ведуть розрахунки із застрахованими особами.

Відповідно частини 1 статті 6 вказаного Закону платник єдиного внеску зобов'язаний своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок.

Таким чином, суд зазначає, що нормою статті 6 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування»на платника єдиного внеску, яким є позивач, покладено обовязок нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок.

Згідно пункту 1 частини 1 статті 7 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування»єдиний внесок нараховується для платників, зазначених у пунктах 1 (крім абзацу сьомого), 2, 3, 6, 7 і 8 частини першої статті 4 цього Закону, - на суму нарахованої заробітної плати за видами виплат, які включають основну та додаткову заробітну плату, інші заохочувальні та компенсаційні виплати, у тому числі в натуральній формі, що визначаються відповідно до Закону України "Про оплату праці", та суму винагороди фізичним особам за виконання робіт (надання послуг) за цивільно-правовими договорами.

Відповідно частини 5 даної статті Закону єдиний внесок нараховується на суми, зазначені в частинах першій і другій цієї статті, незалежно від джерел їх фінансування, форми, порядку, місця виплати та використання, а також від того, чи виплачені такі суми фактично після їх нарахування до сплати.

У відповідності до частини 5 статті 8 даного Закону єдиний внесок для платників, зазначених у пункті 1 (крім абзацу сьомого) частини першої статті 4 цього Закону, встановлюється у відсотках до визначеної абзацом першим пункту 1 частини першої статті 7 цього Закону бази нарахування єдиного внеску (за винятком винагороди за цивільно-правовими договорами) відповідно до класів професійного ризику виробництва, до яких віднесено платників єдиного внеску, з урахуванням видів їх економічної діяльності.

Частиною 1 статті 9 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування»передбачено, що єдиний внесок обчислюється виключно у національній валюті, у тому числі з виплат (доходу), що здійснюються в натуральній формі.

Відповідно частини 8 статті 9 даного Закону, платники єдиного внеску зобов'язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за відповідний базовий звітний період, не пізніше 20 числа місяця, що настає за базовим звітним періодом.

При цьому платники, зазначені у пункті 1 частини першої статті 4 цього Закону, під час кожної виплати заробітної плати (доходу, грошового забезпечення), на суми якої (якого) нараховується єдиний внесок, одночасно з видачею зазначених сум зобов'язані сплачувати нарахований на ці виплати єдиний внесок у розмірі, встановленому для таких платників (авансові платежі). Винятком є випадки, якщо внесок, нарахований на ці виплати, вже сплачений у строки, встановлені абзацом першим цієї частини, або за результатами звірення платника з територіальним органом Пенсійного фонду за платником визнана переплата єдиного внеску, сума якої перевищує суму внеску, що підлягає сплаті, або дорівнює їй. Кошти перераховуються одночасно з отриманням (перерахуванням) коштів на оплату праці (виплату доходу, грошового забезпечення), у тому числі в безготівковій чи натуральній формі. При цьому фактичним отриманням (перерахуванням) коштів на оплату праці (виплату доходу, грошового забезпечення) вважається отримання відповідних сум готівкою, зарахування на рахунок одержувача, перерахування за дорученням одержувача на будь-які цілі, отримання товарів (послуг) або будь-яких інших матеріальних цінностей у рахунок зазначених виплат, фактичне здійснення з таких виплат відрахувань згідно із законодавством або виконавчими документами чи будь-яких інших відрахувань.

Базовим звітним періодом є календарний місяць, а для платників, зазначених в абзацах третьому та четвертому пункту 1 частини першої статті 4 цього Закону, - календарний рік.

У відповідності до частини 4 статті 8 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування»порядок нарахування, обчислення і сплати єдиного внеску визначається виключно цим Законом та прийнятими відповідно до нього нормативно-правовими актами.

Постановою Пенсійного фонду України за №21-1 від 19.12.2003 року затверджено Інструкцію про порядок обчислення і сплати страхувальниками та застрахованими особами внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування до Пенсійного фонду України»(далі Інструкція).

Відповідно пункту 5.5 розділу 5 Інструкції страхові внески нараховуються на суми, зазначені в розділі 4 цієї Інструкції, у межах максимальної величини, що встановлюється законом про розмір страхових внесків.

Відповідно пункту 8.2. розділу 8 Інструкції органи Пенсійного фонду надсилають страхувальникам вимогу про сплату недоїмки в таких випадках:

а) якщо дані документальних перевірок результатів діяльності страхувальника свідчать про донарахування сум страхових внесків;

б) якщо страхувальник має на кінець звітного базового періоду недоїмку зі сплати страхових внесків;

в) якщо страхувальник має на кінець звітного періоду борги зі сплати фінансових санкцій (штрафів) та пені.

У випадку "а" вимога надсилається одночасно з актом документальної перевірки.

У випадку "б" вимога надсилається щомісяця протягом п'яти робочих днів, наступних за звітним базовим періодом. Вимога формується на підставі даних особових рахунків платників на всю суму боргу.

Як встановлено судом, позивач в порушенні частини 8 статті 9 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування»не сплатив єдиний внесок за відповідні базові період. Відповідач на виконання вимог пункту 8.2. розділу 8 Інструкції надіслав позивачу вимогу за №Ю-24/32 від 05.05.2011 року про заборгованість зі сплати єдиного внеску, яка станом на 30.04.2011 року становила 78 643,96 гривень та вимогу за №Ю-24/3 від 06.06.2011 року про заборгованість зі сплати єдиного внеску, яка станом на 06.06.2011 року становила 111567,41 гривень.

Відповідно частини 10 даної статті 9 Закону днем сплати єдиного внеску вважається: у разі перерахування сум єдиного внеску з рахунку платника на відповідні рахунки Пенсійного фонду - день списання банком або Державним казначейством України суми платежу з рахунку платника незалежно від часу її зарахування на рахунок Пенсійного фонду; у разі сплати єдиного внеску готівкою - день прийняття до виконання банком або іншою установою - членом платіжної системи документа на переказ готівки разом із сумою коштів у готівковій формі.

У разі несвоєчасної або не в повному обсязі сплати єдиного внеску до платника застосовуються фінансові санкції, передбачені цим Законом, а посадові особи, винні в порушенні законодавства про збір та ведення обліку єдиного внеску, несуть дисциплінарну, адміністративну, цивільно-правову або кримінальну відповідальність згідно із законом (частини 11 статті 9 вказаного Закону).

Частиною 4 статті 25 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування»передбачено, що територіальний орган Пенсійного фонду у порядку, за формою і в строки, встановлені Пенсійним фондом за погодженням з центральним органом виконавчої влади у сфері праці та соціальної політики, надсилає платникам єдиного внеску, які мають недоїмку, вимогу про її сплату.

Вимога про сплату недоїмки є виконавчим документом.

На суму недоїмки нараховується пеня з розрахунку 0,1 відсотка суми недоплати за кожний день прострочення платежу (частина 10 статті 25).

Відповідно частини 1 статті 25 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування»рішення, прийняті органами Пенсійного фонду з питань, що належать до їх компетенції відповідно до цього Закону, є обов'язковими до виконання платниками єдиного внеску, посадовими особами і застрахованими особами.

Положення цієї статті поширюються лише на тих платників, які відповідно до цього Закону зобов'язані нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок.

Суми недоїмки стягуються з нарахуванням пені та застосуванням штрафів (частина 3 статті 25 даного Закону).

Згідно підпункту 9.3.2. пункту 9.3 Інструкції за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) страхувальниками страхових внесків, у тому числі донарахованих страхувальниками або територіальними органами Пенсійного фонду, накладається штраф у розмірі 10 відсотків своєчасно не сплачених сум.

Відповідно пункту 10.1 розділу 10 Інструкції на суми простроченої заборгованості зі сплати страхових внесків (недоїмки) та своєчасно не сплачені (не перераховані) фінансові санкції нараховується пеня в розмірі 0,1 відсотка суми недоплати за кожний день прострочення платежу.

Частиною 11 статті 25 вказаного Закону передбачено розміри застосування штрафних санкцій територіальним органом Пенсійного фонду до платника єдиного внеску за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску.

Згідно частини 13 цієї статті нарахування пені, передбаченої цим Законом, починається з першого календарного дня, що настає за днем закінчення строку внесення відповідного платежу, до дня його фактичної сплати (перерахування) включно.

Відповідно частини 14 статті 25 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування»про нарахування пені та застосування штрафів, передбачених цим Законом, посадова особа територіального органу Пенсійного фонду в порядку, встановленому Пенсійним фондом за погодженням з центральним органом виконавчої влади у сфері праці та соціальної політики, приймає рішення, яке протягом трьох робочих днів надсилається платнику єдиного внеску.

Суми пені та штрафів, передбачених цим Законом, підлягають сплаті платником єдиного внеску протягом десяти робочих днів після надходження відповідного рішення. Зазначені суми зараховуються на рахунки органів Пенсійного фонду, відкриті в органах Державного казначейства України для зарахування єдиного внеску. При цьому платник у зазначений строк має право оскаржити таке рішення до органу Пенсійного фонду вищого рівня або до суду з одночасним обов'язковим письмовим повідомленням про це територіального органу Пенсійного фонду, яким прийнято це рішення.

Судом встановлено, що 20.05.2011 року відповідачем прийнято рішення за №655 про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску, яким на підставі пункту 2 частини 11 статті 25 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування»за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування застосовано штраф у розмірі 4574,56 гривень та нараховано пеню в розмірі 1263,53 гривень, за період з 21.03.2011 року до 16.05.2011 року.

Тоді ж, відповідачем прийнято оскаржуване рішення за № 656, яким за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) позивачем єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування, за період з 21.02.2011 року до 28.04.2011 року застосовано штраф в розмірі 9,04 гривень та нараховано пеню в розмірі 1,21 гривень.

А також, 20.05.2011 року відповідачем прийнято оскаржуване рішення за № 657, яким за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) позивачем єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування, за період з 21.02.2011 року до 16.05.2011 року застосовано штраф в розмірі 540,11 гривень та нараховано пеню в розмірі 217,34 гривень.

Таким чином, суд приходить до переконання, що здійснення позивачем несвоєчасної сплати єдиного внеску є підставою для нарахування пені та штрафних санкцій у відповідності до вищевказаних норм Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування», а сплата нарахованих сум пені та штрафних санкцій є обовязком позивача. Винесені 20.05.2011 року рішення за №№655, 656, 657 про застосування до позивача, за несвоєчасну сплату єдиного внеску, штрафу в розмірі 10 відсотків своєчасно несплачених сум та нарахування пені в розмірі 0,1 відсотка зазначених сум коштів, за кожний день прострочення платежу, є правомірними.

Посилання позивача на ту обставину, що оскаржуваними рішеннями за №№655, 656, 657 від 20.05.2011 року до позивача застосовано фінансові санкції та нараховано пеню за несвоєчасну сплату єдиного внеску за відсутності коштів на оплату праці працівників позивача, що є порушенням частини 8 статті 9 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування», як на підставу задоволення позовних вимог, не може бути підставою для скасування цих рішень, оскільки згідно частини 12 статті 9 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування»єдиний внесок підлягає сплаті незалежно від фінансового стану платника, а згідно частини 5 статті 7 вказаного Закону єдиний внесок нараховується на суми, зазначені в частинах першій і другій цієї статті, незалежно від того, чи виплачені такі суми фактично після їх нарахування до сплати, а позивачем на суми нарахованих заробітних плат єдиний внесок нарахований, але несплачений.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає вимоги позивача про визнання нечинними та скасування рішень за №№655, 656, 657 від 20.05.2011 року та вимог про сплату боргу №Ю-24/32 від 05.05.2011 року та №Ю-24/3 від 06.06.2011 року такими, що не підлягають до задоволення.

На підставі статті 124 Конституції України, керуючись статтями 158-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні позову Комунального підприємства «Івано-Франківськліфт» до управління Пенсійного фонду України в місті Івано-Франківську про визнання нечинними та скасування рішень за №№655, 656, 657 від 20.05.2011 року та вимог про сплату боргу №Ю-24/32 від 05.05.2011 року та №Ю-24/3 від 06.06.2011 року відмовити повністю.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку. Відповідно до статті 186 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Апеляційна скарга подається до Львівського апеляційного адміністративного суду через Івано-Франківський окружний адміністративний суд.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано.

Суддя: Остап'юк С.В.

Постанова складена в повному обсязі 26.07.2011 року.