Справа № 813/8653/14
Суддя: Макарик Володимир Ярославович
Дата ухвалення: 2015-11-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 листопада 2015 року Справа № 876/2708/15

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді - Макарика В.Я.

суддів - Большакової О.О. Глушка І.В..

за участю секретаря судового засідання - Гнідець Р.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу ДПІ у Шевченківському районі м. Львова ГУ ДФС у Львівській області на постанову Львівського окружного адміністративного суду від 27.02.2015р. по справі № 813/8653/14 за позовом Інженерно-виробничого підприємства у формі ТзОВ "Ременерго" до ДПІ у Шевченківському районі м. Львова ГУ ДФС у Львівській області про скасування рішення,-

В С Т А Н О В И В:

Інженерно-виробниче підприємство в формі Товариства з обмеженою відповідальністю "Ременерго" звернулось у Львівський окружний адміністративний суд з позовом до Державної податкової інспекції у Шевченківському районі м. Львова Головного управління Державної фіскальної служби у Львівській області про скасування податкового повідомлення-рішення від 08.10.2014 року №/15240.

Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 27.02.2015р. адміністративний позов задоволено повністю.

Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у Шевченківському районі м. Львова Головного управління Державної фіскальної служби у Львівській області від 08.10.2014 року №/15240 та стягнуто з Державного бюджету України на користь Інженерно-виробничого підприємства в формі Товариства з обмеженою відповідальністю "Ременерго" (ЄДРПОУ - 13810114) судовий збір у розмірі 249 грн. 87 коп.

Не погодившись із постановою суду першої інстанції, відповідач ДПІ у Шевченківському районі м. Львова Головного управління Державної фіскальної служби у Львівській області оскаржила її в апеляційному порядку та просить скасувати постанову суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог. Апелянт свої вимоги мотивує тим, що судом 1 інстанції неповно з'ясовано обставини справи, висновки суду не відповідають обставинам справи, висновки суду вважає необґрунтованими з підстав викладених в апеляційній скарзі, та порушено норми матеріального та процесуального права. Зокрема апелянт зазначає, що у контрагента позивача відсутні матеріально-технічні (економічні) ресурси, що необхідні для здійснення господарської діяльності, а відтак господарські операції позивача з контрагентом - ПрАТ "Укрзахіденерго" носять нереальний характер та є нікчемними, а тому вважає спірне податкове повідомлення-рішення правомірним.

Перевіривши матеріали справи, правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, правової оцінки обставин у справі, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає виходячи з наступного.

Як стверджується матеріалами справи та встановлено судом, що з 22.09.2014р. по 26.09.2014р. ДПІ у Шевченківському районі м. Львова Головного управління Міндоходів у Львівській області проведено документальну позапланову виїзну перевірку Інженерно-виробничого підприємства в формі Товариства з обмеженою відповідальністю "Ременерго" (далі - ТОВ "Ременерго") з питань правильності формування сум податкових зобов'язань та податкового кредиту з податку на додану вартість та їх подальший вплив на правильність формування доходів та витрат по взаєморозрахунках з ПрАТ "Укрзахіденерго" () за березень 2014 року.

За результатами перевірки складено Акт від 30.09.2014р. № 437/348/13-07-22-01-10/13810114 (далі - Акт).

На підставі Акта перевірки від 30.09.2014р. прийнято податкове повідомлення-рішення від 08 жовтня 2014 року №/15240, яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання за платежем "Податок на додану вартість" в сумі 124 935 грн., в тому числі за основним платежем в сумі 83290 грн. та штрафних (фінансових) санкцій в сумі 41645 грн.

Матеріалами справи стверджується , що Між ТОВ "Ременерго" та ПрАТ "Укрзахіденерго" 03 січня 2014р. був укладений агентський договір №0301/14 (на умовах комісії) (далі - "Агентський договір"). Відповідно до п.1.1. Принципал доручає, а Агент приймає на себе зобов'язання за винагороду вчинити від свого імені, але за рахунок Принципала, комплекс юридичних і фактичних дій, спрямованих на пошук комерційних організацій, виробничих підприємств (далі - "Постачальники"), які знаходяться на території України та за її межами, що займаються продажем товарів, наданням послуг, виконанням робіт (далі - "Послуга") за найбільш вигідними цінами, згідно Додатків до Договору, з правом укладення договорів.

Відповідно до ст. 297 ГК України за агентським договором одна сторона (комерційний агент) зобов'язується надати послуги другій стороні (суб'єкту, якого представляє агент) в укладенні угод чи сприяти їх укладенню (надання фактичних послуг) від імені цього суб'єкта і за його рахунок. Агентський договір повинен визначати сферу, характер і порядок виконання комерційним агентом посередницьких послуг, права та обов'язки сторін, умови і розмір винагороди комерційному агентові, строк дії договору, санкції у разі порушення сторонами умов договору, інші необхідні умови, визначені сторонами. Договором повинна бути передбачена умова щодо території, в межах якої комерційний агент здійснює діяльність, визначену угодою сторін. У разі якщо територію дії агента в договорі не визначено, вважається, що агент діє в межах території України. Агентський договір укладається в письмовій формі. У договорі має бути визначено форму підтвердження повноважень (представництва) комерційного агента.

Відповідно до ст. 1011 ЦК України за договором комісії одна сторона (комісіонер) зобов'язується за дорученням другої сторони (комітента) за плату вчинити один або кілька правочинів від свого імені, але за рахунок комітента.

В Агентському договорі було досягнуто згоди щодо всіх істотних умов. Договір виконаний; сторони договору не мають претензій одна до одної; в судовому порядку договір недійсним не визнавався.

Сторонами укладено Додатковий договір №301/14/3 від 31.03.2014р. до Агентського договору.

На виконання цього Додаткового договору ПрАТ "Укрзахіденерго" забезпечило надання ТОВ "Ременерго" послуги (роботи) з монтажу турбіни PGSC6000 mw в смт. Іванків. Ціна вказаних робот становить 209416,80 грн., що підтверджується актом приймання виконаних будівельних робіт за березень 2014р.

Згідно з п.4.1 Агентського договору, агентська винагорода становить 12% від суми максимальної ціни придбання.

На підставі наведеного, відповідно до п.4.1 Додатковому договору №301/14/3 від 31.03.2014р. сторонами була визначена агентська винагорода в сумі 25130,39 грн. На підтвердження факту надання послуг сторонами підписано акт здачі-приймання послуг Агента від 31.03.2014р., та Акт №РН-3-31002 здачі-приймання наданих послуг (виконаних робіт) за договором про надання платних послуг (виконаних робіт) №0301/14 від 03.01.14р.

ПрАТ "Укрзахіденерго" виписало для ТОВ "Ременерго" податкову накладну № 21 від 31.03.2014р.

Також окрім того, сторонами укладено Додатковий договір №0301/14/3/1 від 03.01.14р. до агентського договору. На виконання Додаткового договору ПрАТ "Укрзахіденерго" забезпечило надання ТОВ "Ременерго" послуги (роботи) з капітального ремонту ЦНТ-2 на блоці №1 в ППР-2014. Ціна вказаних робіт становить 412 960,15 грн., що підтверджується актом приймання-виконаних робіт за березень 2014р. Сторонами була визначена агентська винагорода в сумі 49555,20 грн., що відповідає 12% від вартості ціни придбання.

На підтвердження факту надання послуг сторонами підписано Акт №РН-3-31002 здачі-приймання наданих послуг (виконаних робіт) за договором про надання платних послуг (виконаних робіт) №0301/14 від 03.01.14р.

ПрАТ "Укрзахіденерго" виписало для ІВТ у формі ТОВ "Ременерго" податкову накладну № 20 від 31.03.2014р.

Також колегія суддів зазначає,що між сторонами немає спору щодо змісту та форми первинних документів, які є у справі та досліджувалися під час перевірки та під час судового розгляду.

Щодо посилань податкового органу на акт перевірки від 27.06.2014р. № 666/13-50-22-04/37584902 "Про результати позапланової виїзної перевірки ПрАТ "Укрзахіденерго", код за , з питань своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податку на прибуток за період з 01.0.2012 по 31.12.2013 та податку на додану вартість за період з 01.01.2012 по 31.03.2014" та акт ДПІ у Печерському районі м. Києва від 08.05.2014р. № 1290/26-55-22-07/38866337 "Про неможливість проведення зустрічної звірки ТОВ БК "Білдінг-Строй" щодо підтвердження господарських відносин платниками податків за період з 01.01.2014 р. по 28.02.2014 р.",, то суд першої інстанції вірно зазначає, що нормами чинного законодавства України не передбачено можливість посилання податкового органу в ході проведення перевірки суб'єкта господарювання на акти перевірок інших суб'єктів господарювання; при складанні акту перевірки одного платника податків приймати за основу акт перевірки іншого платника податків, як підставу для висновку про наявність порушень з боку першого.

Пунктом 73.5 ст. 73 Податкового кодексу України, визначено, що зустрічні звірки не є перевірками і проводяться в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Як випливає з Додатку 3 до Методичних рекомендацій, який містить форми Акту про неможливість проведення зустрічної звірки, не передбачено можливості органам ДПІ встановлювати юридичні факти щодо господарської діяльності платника податків та визнавати правочини недійсними (нікчемними).

При цьому, між сторонами немає спору щодо змісту та форми первинних документів, які є у справі та досліджувалися під час перевірки та під час судового розгляду.

Також як видно з матеріалів справи, що позивачем до матеріалів справи долучено акти приймання виконаних будівельних робіт (форма КБ-2) за березень 2014 р., укладених між контрагентом позивача ПрАТ "Укрзахіденерго" та ТОВ "БК Білдінг-Строй", що підтверджує виконання робіт по монтажу турбіни PGSC600 6 mw та капітального ремонту ЦНТ -2.

Відповідно до п. 198.2 статті 198 ПК України, датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Згідно вимог статті 201 ПК України, платник податку зобов'язаний надати покупцю (отримувачу) на його вимогу підписану уповноваженою платником особою та скріплену печаткою (за наявності) податкову накладну. Податкова накладна виписується у двох примірниках у день виникнення податкових зобов'язань продавця. Оригінал податкової накладної видається покупцю, копія залишається у продавця товарів/послуг. Податкова накладна виписується на кожне повне або часткове постачання товарів/послуг, а також на суму коштів, що надійшли на поточний рахунок як попередня оплата (аванс). Право на нарахування податку та складання податкових накладних надається виключно особам, зареєстрованим як платники податку. Податкова накладна видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту (пункт 201.10 ст. 201 ПК України).

Податкова накладна складається у момент виникнення податкових зобов'язань продавця у двох примірниках. Оригінал податкової накладної надається покупцю, копія залишається у продавця товарів (робіт, послуг). Податкова накладна є звітним податковим документом і одночасно розрахунковим документом (пункт 201.6 ст. 201 ПК України).

Не дозволяється включення до податкового кредиту будь-яких витрат по сплаті податку, що не підтверджені податковими накладними чи митними деклараціями, а при імпорті робіт (послуг) - актом прийняття робіт (послуг) чи банківським документом, який засвідчує перерахування коштів в оплату вартості таких робіт (послуг).У разі коли на момент перевірки платника податку органом державної податкової служби суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними цим підпунктом документами, платник податку несе відповідальність у вигляді фінансових санкцій, встановлених законодавством, нарахованих на суму податкового кредиту, не підтверджену зазначеними цим підпунктом документами (пункт 198.6ст. 198 ПК України).

Статтею 1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" визначено, що господарська операція - це дія або подія, що викликає зміни у структурі активів і зобов'язань, власному капіталі підприємства. Із положень ч. 1, 3 ст. 9 вказаного Закону вбачається, що бухгалтерський облік полягає, зокрема, у складанні та прийнятті до обліку первинних документів, які фіксують факти здійснення господарських операцій, складенні на їх підставі зведених облікових документів, систематизація інформації первинних документів на рахунках бухгалтерського обліку в регістрах синтетичного та аналітичного обліку шляхом подвійного запису їх на взаємопов'язаних рахунках бухгалтерського обліку. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Проте, первинні документи, надані позивачем як платником податків, невмотивовано не були взяті до уваги податковим органом і не вплинули на висновки, що викладені в акті перевірки від 30.09.2014р. № 437/348/13-07-22-01-10/13810114

Колегія суддів погоджується висновком суду першої інстанції , що платник податку не повинен нести відповідальність за невиконання постачальником його зобов'язань зі сплати податку і в результаті чого сплачувати ПДВ другий раз, а також сплачувати пеню. Такі вимоги стають надмірним тягарем для платника податку, що порушує справедливий баланс, який повинен підтримуватися між вимогами суспільного інтересу та вимогами захисту права власності.

Також колегія суддів зазначає, що сама по собі несплата податку продавцем (у тому числі внаслідок ухилення від сплати) в разі фактичного здійснення господарської операції не впливає на формування податкового кредиту покупцем.

Не виконання контрагентом свого зобов'язання по сплаті податку до бюджету тягне відповідальність та негативні наслідки саме щодо цієї особи. Зазначені обставини не є підставою для позбавлення платника податку права на відшкодування податку на додану вартість у разі, якщо останній виконав усі передбачені законом умови щодо отримання такого відшкодування та має всі документальні підтвердження розміру свого податкового кредиту.

Вище заначена позиція кореспондується з правовою позицією яка зазначена Верховним Судом України у постанові від 09.09.2008 року у справі № 21-500во08 та від 01.06.2010 року у справі № 21-573во10.

Оскільки судом не встановлено порушення позивачем вимог податкового законодавства в межах цього спору то суд першої інстанції, дійшов вірного висновку рішення Державної податкової інспекції у Шевченківському районі м. Львова Головного управління Державної фіскальної служби у Львівській області від 08.10.2014 року №/15240 є протиправним та підлягає скасуванню.

В зв'язку з вищевикладеним, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, вирішуючи даний спір, на підставі правильно встановлених обставин справи та визначених їм правовідносин, прийшов до обґрунтованих і законних висновків. Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції і не свідчать про порушення судом норм матеріального чи процесуального права, які призвели до неправильного вирішення справи і відповідно до ст. 200 Кодексу адміністративного судочинства України не можуть бути підставою для скасування рішення суду першої інстанції.

Тобто, постанова суду першої інстанції відповідає вимогам ст. 159 Кодексу адміністративного судочинства України щодо вимог законності та обґрунтованості судових рішень, і підстав для її скасування і відповідно задоволення апеляційної скарги колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст. ст. 160, 195, 196, ст. 198, ст. 200, ст. 205, ст. 206, 254 КАС України, Львівський апеляційний адміністративний суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ДПІ у Шевченківському районі м.Львова ГУ ДФС у Львівській області залишити без задоволення, а постанову Львівського окружного адміністративного суду від 27.02.2015р. у справі № 813/8653/14 - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня складання ухвали в повному обсязі шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя: В.Я. Макарик

Судді: О.О. Большакова

І.В. Глушко

Повний текст ухвали складений 01 грудня 2015 року.