Справа № 715/2278/15-а
Суддя: Маковійчук Ю. В.
Дата ухвалення: 2015-11-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 715/2278/15-а
Провадження № 2-а/715/31/15
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.11.2015 Глибоцький районний суд Чернівецької області

у складі головуючого судді Маковійчук Ю.В.,

секретар судового засідання Затолошна Р.В.,

за участю представника позивача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Тернопільської митниці Державної фіскальної служби про визнання протиправною та скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_2 звернувся до суду з адміністративним позовом до Тернопільської митниці ДФС про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення.

В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що 20 серпня 2015 року Тернопільською митницею ДФС було винесено постанову про притягнення його до адміністративної відповідальності за ст. 485 МК України, а саме за порушення митних правил та накладено на нього адміністративне стягнення в сумі 337 953,48 грн. Вважає, що оскаржувана ним постанова є незаконною, оскільки митний орган не довів той факт, що він чи водії, які здійснювали перевезення товарів, при митному оформленні, подали інші інвойси, ніж ті, що були оформлені вантажовідправником під час оформлення товарів в режимі «екпорт» на турецькій митниці, а також, що митним органом не було доведено, що вказані інвойси мають ознаки підроблення. При цьому посилався також на те, що отримана інформація від митних органів Турецької республіки є неналежним доказом у справі про порушення митних правил, оскільки вона не легалізована у встановлений законодавством порядку відповідно до Закону України «Про міжнародне приватне право» та відповідно до інструкції про порядок консульської легалізації офіційних документів в Україні та за кордоном. Також вказує на те, що частина товарів була задекларована за третім методом визначення митної вартості, тобто за митною вартістю подібних товарів. Вважає, що в його діях відсутній склад адміністративного правопорушення передбаченого ст. 485 МК України, виходячи також із того, що митний орган при притягненні його до адміністративної відповідальності не довів, що в його діях був умисел, чи необережність, при цьому звертав увагу суду на те, що справу було розглянуто без його участі, а його не було завчасно повідомлено про час та місце розгляду справи.

Зважаючи на ці обставини, просив визнати постанову про притягнення до адміністративної відповідальності незаконною та скасувати і закрити провадження у сапераві в звязку із відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення передбаченого ст. 485 МК України.

В судовому засіданні позивач представник позивача ОСОБА_1 позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити, посилаючи на обставини, які викладені в позовній заяві.

Представник відповідача в судове засідання не зявився, однак, звернувся до суду із заявою та просив справу розглянути в їх відсутність, просив суд відмовити у задоволенні позову, посилаючись на його безпідставність, вважав, що постанова є законною, підстав для її скасування немає.

Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши докази по справі, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно п. 1 ст. 6 КАС України кожна особа має право в порядку встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_2 в жовтні та листопаді 2014 року подав Тернопільській митниці ДФС митні декларації №, № 403000006/2014/009358, 403000006/2014/009372 та № 403000006/2014/011079. В графах 22 та 42 вказаних декларацій вказав загальну вартість товару (пряжі) 41 274,53 дол. США (по курсу Національного банку України на день подання митної декларації - 534 505,41 грн.) та подав інвойс № 1803 від 25.09.2014, у якому вказано така ж загальна вартість товару.

Разом із тим, встановлено, що вартість вказаного товару становить 98 799,77 дол. США, що за офіційним курсом Національного банку України на день подання митних декларацій становить 1 276 746,27 грн., що підтверджується декларацією Турецької Республіки № 14270100ЕХ062544 від 17.09.2014 року (графа 22, 42), яка подавалися вантажовідправником під час оформлення товарів в режимі «екпорт» на турецькій митниці на даний товар, яка надана на запит ДФС України від 23.02.2015 № 4146/5/99-99-26-03-03-16 до Міністерства митної справи та торгівлі Республіки Туреччини, отримано.

Також встановлено, що позивач ОСОБА_2 подав Тернопільській митниці ДФС у вересні, жовтні та листопаді 2014 митні декларації №, № 403000006/2014/009232, 403000006/2014/009273 та 403000006/2014/011016, в графах 22 та 42 яких вказав загальну вартість товару (пряжі) 42 103,33 дол. США (по курсу Національного банку України на день подання митної декларації - 543 979,47 грн.) та подав інвойс № 1792 від 15.09.2014, у якому вказано таку ж загальна вартість товару, тоді як дійсна вартість товару становить 98 671,01 дол. США, що за офіційним курсом Національного банку України на день подання митних декларацій становить 1 277 790,16 грн., що підтверджується митною декларацією Турецької Республіки №14270100ЕХ064977 від 26.09.2014 (графи 22 та 42), наданої відповідно до листа Міністерства митної справи та торгівлі Республіки Туреччина від 23.03.2015 за № 4.01.03-UA-6376105 на запит ДФС України від 23.02.2015 № 4146/5/99-99-26-03-03-16.

Після отримання від Турецької митниці інформації про дійсну вартість товару, 07 серпня 2015 року Тернопільською митницею ДФС було складено протоколи про порушення митних правил № 0083/40300/15 та № 0085/40300/15.

20 серпня 2015 року відбувся розгляд справи про порушення митних правил та позивача ОСОБА_2 було притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 485 МК України та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 337 953,48 грн.

Відповідно до ст.49 Митного кодексу України митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Згідно ч.1 ст.52 Митного кодексу України заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товарів у порядку, встановленому розділом VІІІ цього Кодексу та цією главою.

За приписами ч.2 ст.52 Митного кодексу України декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов'язані: заявляти митну вартість, визначену ними самостійно, у тому числі за результатами консультацій з митним органом; подавати митному органу достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об'єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню.

Як встановлено ч.1 ст.53 Митного кодексу України, у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає митному органу документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.

Судом встановлено, що товар «пряжа» було ввезено на територію України за документами (інвойсами), які ТОВ "Л.Г.М." в подальшому подала для митного оформлення.

Суд відхиляє посилання позивача на ті обставини, що відповідачем не доведено, що подані ним інвойси є підробленими чи підміненими з огляду на наступне. Так, ч. ст. 485 МК України передбачає такий склад адміністративного правопорушення як заявлення в митній декларації з метою неправомірного звільнення від сплати митних платежів чи зменшення їх розміру, неправдивих відомостей щодо істотних умов зовнішньоекономічного договору (контракту), ваги (з урахуванням допустимих втрат за належних умов зберігання і транспортування) або кількості, країни походження, відправника та/або одержувача товару, неправдивих відомостей, необхідних для визначення коду товару згідно з УКТ ЗЕД та його митної вартості, та/або надання з цією ж метою органу доходів і зборів документів, що містять такі відомості, або несплата митних платежів у строк, встановлений законом, або інші протиправні дії, спрямовані на ухилення від сплати митних платежів, а так само використання товарів, стосовно яких надано пільги щодо сплати митних платежів, в інших цілях, ніж ті, у зв'язку з якими було надано такі пільги, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі 300 відсотків несплаченої суми митних платежів.

Згідно із частиною 1 статті 9 Кодексу України про адміністративні правопорушення, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Статтею 10 Кодексу України про адміністративні правопорушення передбачено, що адміністративне правопорушення визнається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків.

Судом встановлено, що позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за заявлення останнім в графах 22 та 42 митних декларацій неправдивих відомостей, необхідних для визначення митної вартості товару, з метою зменшення розміру митних платежів та надання з цією ж метою органу доходів і зборів інвойсів № 1803 від 25.09.2014 та № 1792 від 15.09.2014, що містять недостовірні відомості, необхідні для визначення митної вартості товару, а не за підроблення інвойсів чи отримання їх незаконним шляхом.

Також на думку суду є безпідставним посилання позивача, що митний орган не довів наявність умислу в його діях, виходячи із наступного. Відповідно ч. 1 ст. 257 МК України декларування здійснюється шляхом заявлення за встановленою формою (письмовою, усною, шляхом вчинення дій) точних відомостей про товари, мету їх переміщення через митний кордон України, а також відомостей, необхідних для здійснення їх митного контролю та митного оформлення. При застосуванні письмової форми декларування можуть використовуватися як електронні документи, так і документи на паперовому носії.

Згідно п. 1, п. 4 ч. 1 ст. 266 МК України декларант зобов'язаний: здійснити декларування товарів відповідно до порядку, встановленого цим Кодексом; у випадках, визначених цим Кодексом та ПК України, сплатити митні платежі або забезпечити їх сплату відповідно до розділу X цього Кодексу.

Відповідно ч. 1 ст. 293 МК України особою, на яку покладається обов'язок із сплати митних платежів, є декларант. Отже, згідно чинного законодавства України саме декларант є особою, яка несе відповідальність за достовірність зазначених у декларації даних.

Із матеріалів справи вбачається, що позивач ОСОБА_2, який є директором ТОВ «Л.Г.М.», самостійно декларував імпортований товар та в розумінні ч. 1 ст. 293 МК України TOB "Л.Г.М. є платником податку, а тому директор безпосередньо зацікавлений у розмірі належних до сплати митних платежів, які визначаються, виходячи із митної вартості товару, тому саме він був зацікавлений у її заниженні, і як наслідок, вказані протиправні дії були вчинені позивачем з метою неправомірного зменшення розміру належних до сплати митних платежів на загальну суму 216 699,34 грн. Тобто, позивач розумів та усвідомлював протиправний характер своїх дій та передбачав, що такі його дії призведуть до неправомірного зменшення належних до сплати митних платежів.

Також слід зазначити, що відповідно до ч. 1 ст. 269 МК України за письмовим зверненням декларанта або уповноваженої ним особи та з дозволу органу доходів і зборів відомості, зазначені у митній декларації, зокрема, можуть бути змінені. Згідно із ч. 2 ст. 269 МК України внесення змін до митної декларації, прийнятої органом доходів і зборів, допускається до моменту завершення митного оформлення товарів, транспортних засобів комерційного призначення відповідно до заявленого митного режиму, а також протягом трьох років з дня завершення їх митного оформлення.

Директор TOB "Л.Г.М." ОСОБА_2 міг внести зміни у митну декларацію та подати з такою метою документи, що містять правдиві відомості про вартість товару, чим міг усунути шкідливі наслідки своїх дій, проте таким правом не скористався.

А тому, суд вважає, що посилання позивача на відсутність в його діях умислу є необґрунтованими та безпідставними.

Згідно ч.1 ст.54 Митного кодексу України контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється органом доходів і зборів під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості.

Відповідно до ч.4 ст.54 Митного кодексу України орган доходів і зборів під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів зобов'язаний здійснювати контроль заявленої декларантом або уповноваженою ним особою митної вартості товарів шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості, наявності в поданих зазначеними особами документах усіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари;

У відповідності до ч.5 ст.54 Митного кодексу України орган доходів і зборів з метою здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів має право: 1) упевнюватися в достовірності або точності будь-якої заяви, документа чи розрахунку, поданих для цілей визначення митної вартості; 2) у випадках, встановлених цим Кодексом, письмово запитувати від декларанта або уповноваженої ним особи встановлені статтею 53 цього Кодексу додаткові документи та відомості, якщо це необхідно для прийняття рішення про визнання заявленої митної вартості; 3) у випадках, встановлених цим Кодексом, здійснювати коригування заявленої митної вартості товарів; 4) проводити в порядку, визначеному статтями 345 - 354 цього Кодексу, перевірки правильності визначення митної вартості товарів після їх випуску; 5) звертатися до органів доходів і зборів інших країн із запитами щодо надання відомостей, необхідних для підтвердження достовірності заявленої митної вартості; 6) застосовувати інші передбачені цим Кодексом форми митного контролю.

27 листопада 1996 року між Урядом України і Урядом Турецької Республіки було укладено угоду щодо взаємної допомоги у митних питаннях, яка набула чинності 05 липня 1997 року. Відповідно до ч. 3 ст. 12 вказаної Угоди Митні органи Договірних Сторін можуть, проте, відповідно до цілей цієї Угоди і в її межах використовувати як докази інформацію та документи, отримані згідно з цією Угодою:

a) у протоколах, повідомленнях, свідченнях та,

b) у розслідуваннях і наданих судам звинуваченнях.

Доказова сила такої інформації та документів, а також їх використання в судах визначається національним законодавством.

Відповідно до ст. 487 МК України провадження у справах про порушення митних правил здійснюється відповідно до МК України, а в частині, що не регулюється ним, - відповідно до законодавства України про адміністративні правопорушення.

Згідно із ст. 495 МК України доказами у справі про порушення митних правил є будь - які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку встановлюються наявність або відсутність порушення митних правил, винність особи у його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Такі дані встановлюються, зокрема, іншими документами (належним чином завіреними їх копіями або витягами з них) та інформацією, у тому числі тими, що перебувають в електронному вигляді.

Також безпідставним є посилання позивача на Закон України "Про міжнародне приватне право" оскільки, вказаний закон має іншу сферу регулювання правових відносин.

А тому, суд приходить до висновку, що отримана відповідачем офіційна відповідь Міністерства митної справи та торгівлі Республіки Туреччина та митні декларації Турецької Республіки №14270100ЕХ064977 від 26.09.2014 та №14270100ЕХ062544 від 17.09.2014 є належними та допустимими доказами у справі про порушення митних правил. Також, на думку суду, вказані документи відповідають вимогам ст. 70 КАС України та є належними і допустимими доказами в даній справі.

На думку суду, послання позивача на те, що він частину товару задекларував за другорядним методом визначення митної вартості - за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів не спростовує факт заявлення ним в графах 22 та 42 митних декларацій неправдивих відомостей, необхідних для визначення митної вартості товару, з метою зменшення розміру митних платежів та надання з цією ж метою органу доходів і зборів інвойсів №1803 від 25.09.2014 та №1792 від 15.09.2014, що містили недостовірні відомості, необхідні для визначення митної вартості товару, в результаті чого були несплачені митні платежів, в першому випадку в сумі 3 025,04 грн. (сплачено 102 695,82 грн., а мало бути сплачено 105 720,86 грн.), в другому випадку - 2 905,27 грн. (сплачено 90 179,98 грн., а мало бути сплачено 93 085,25 грн.).

Безпідставним є також і посилання позивача, що справа про порушення митних правил була розглянута відповідачем 20 серпня 2015 року без його участі і він не був повідомлений про час та місце розгляду справ, оскільки, це спростовується доказами наданими відповідачем. Так, із матеріалів справи вбачається, що в протоколах № 0083/40300/15 та № 0085/40300/15 від 07.08.2015 зазначено, що розгляд справи відбудеться 20 серпня 2015 року о 14 год. 30 хв. за адресою: вул. Текстильна № 38, м. Тернопіль, Тернопільська митниця ДФС. Позивач отримав другі примірники протоколів про порушення митних правил 14 серпня 2015 року, що підтверджується його підписами у відповідних графах цих протоколів. Крім того, вказані протоколи були надіслані позивачу рекомендованим листом Тернопільської митниці ДФС від 07.08.2015 № 19-70-26/373 і він їх отримав 12 серпня 2015 року, що підтверджується витягом із сайту ukrposhta.ua про вручення поштового відправлення № 930. Тому, відповідно до вимог ч.4 ст. 526 МК України, відповідачем було розглянуто справу у відсутності позивача.

З огляду на викладене, суд вважає, що оскаржувана постанова винесена правомірно, з врахуванням всіх обставин справи, підстав для її скасування судом не встановлено, а тому суд вважає, що в задоволені позову слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 158-163 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

У задоволенні позову ОСОБА_2 до Тернопільської митниці Державної фіскальної служби про визнання протиправною та скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності - відмовити.

Постанова може бути оскаржена до Вінницького апеляційного адміністративного суду через Глибоцький районний суд Чернівецької області шляхом подачі апеляційної скарги в десятиденний строк з дня її проголошення, копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції. У разі застосування судом частини третьої статті 160 Кодексу адміністративного судочинства України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 КАС України, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Суддя: