Справа № 804/15169/15
Суддя: Верба Ірина Олександрівна
Дата ухвалення: 2015-12-01 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

24 листопада 2015 р.Справа №804/15169/15

Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Верба І.О.

при секретарі судового засіданя ОСОБА_1

за участю представників:

позивача ОСОБА_2

відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Дніпропетровську клопотання відповідача про закриття провадження в адміністративній справі за адміністративним позовом ОСОБА_4 до Квартирно-експлуатаційного відділу м. Дніпропетровська про визнання протиправним і скасування рішення, зобовязання прийняти рішення, зобовязання вжити заходів щодо приватизації квартири, -

ВСТАНОВИВ:

21 жовтня 2015 року ОСОБА_4 звернулась до Дніпропетровського окружного адміністративного суду із адміністративним позовом до квартирно-експлуатаційного відділу, в якому позивач просить:

- визнати рішення №3461 від 18.08.2015 року про відмову у приватизації квартири АДРЕСА_1 протиправним і скасувати;

- зобовязати КЕВ м. Дніпропетровська прийняти рішення по суті заяви ОСОБА_4 та вжити належних та достатніх заходів щодо приватизації квартири, яка використовується нею на умовах найму на території відкритого військового містечка, згідно Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» та «Положення про порядок передачі квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян», яке затверджено Наказом МЖКГ №396 від 16.12.2009 року за адресою: АДРЕСА_2.

Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 22 жовтня 2015 року позовну заяву ОСОБА_4 залишено без руху із наданням строку для усунення недоліків до 9 листопада 2015 року.

На виконання зазначеної ухвали суду представником позивача надано суду докази сплати судового збору у розмірі 487,20 грн. та виправлену позовну заяву, у якій відповідачем визначено Квартирно-експлуатаційний відділ м. Дніпропетровська, у звязку із чим ухвалою суду від 3 листопада 2015 року відкрито провадження у справі.

В обґрунтування позову зазначено, що підставою для відмови в приватизації квартири протиправно зазначено, що містечко є закритим.

Представник позивача у судовому засіданні пояснила, що ОСОБА_4 не є військовослужбовцем та ордеру на квартиру не має, проте є членом сімї військовослужбовця, також зазначила, що заявлений спір відноситься до житлових правовідносин та просила передати справу на розгляд до Новомосковського міськрайонного суду.

Представник відповідача клопотав про закриття провадження у справі, оскільки заявлений спір не є публічно-правовим, а є спором приватного характеру та підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Вирішуючи питання щодо підсудності адміністративному суду заявленого позову суд зазначає, що до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність субєктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Юрисдикція адміністративних судів поширюється на правовідносини, що виникають у звязку з здійсненням субєктом владних повноважень владних управлінських функцій, а також у звязку з публічним формуванням субєкта владних повноважень шляхом виборів або референдуму.

Згідно пункту 1 частини другої статті 17 Кодексу адміністративного судочинства України юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема: спори фізичних чи юридичних осіб із субєктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності. В цій категорії спорів передбачено, що хоча б однією із сторін такого спору повинен бути субєкт владних повноважень.

Визначення поняття «справа адміністративної юрисдикції» наведено у статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України, під якою розуміється переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший субєкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Отже, якщо субєкт у спірних правовідносинах не здійснює вказані владні управлінські функції щодо іншого субєкта, який є учасником спору, такий спір не має встановлених нормами Кодексу адміністративного судочинства України ознак справи адміністративної юрисдикції, і, відповідно, не повинен вирішуватись адміністративним судом.

У розглянутому випадку між сторонами виник спір, предметом оскарження якого є протиправність рішення КЕВ м. Дніпропетровська щодо відмови у передачі в приватну власність квартири.

Оскільки позивач не є військовослужбовцем, то цей спір не випливає з відносин публічної служби.

Відповідно до статті 9 Житлового кодексу України право на приватизацію квартир (будинків) державного житлового фонду належить до житлових прав громадян.

Таким чином, спір у цій справі не повязаний із захистом прав, свобод чи інтересів у сфері публічно-правових відносин, а випливає із захисту житлових прав, які позивач вважає порушеними.

За таких обставин заявлений спір має вирішуватись у порядку цивільного судочинства згідно приписів пункту 1 частини першої статті 15 Цивільного процесуального кодексу України, відповідно до якого суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин.

При цьому, згідно із пунктом 10 частини першої статті 16 Цивільного кодексу України одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання незаконним рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади.

Отже, позивач не позбавлений можливості порушити питання про визнання неправомірним рішення Квартирно-експлуатаційного відділу м. Дніпропетровська під час вирішення справи у порядку цивільного судочинства.

Про необхідність розгляду справ компетентним судом йдеться і в постанові Верховного Суду України від 02.12.2014 року (реєстраційний №42202901), який зазначив про те, що відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини у справі Zand v. Austria від 12 жовтня 1978 року вказав, що словосполучення «встановлений законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Поняття «суд, встановлений законом» у частині першій статті 6 Конвенції передбачає «усю організаційну структуру судів, включно з (…) питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів (…)». З огляду на це не вважається «судом, встановленим законом» орган, котрий, не маючи юрисдикції, судить осіб на підставі практики, яка не передбачена законом.

Таким чином, враховуючи те, що компетентним судом для вирішення заявленого спору є суд цивільної юрисдикції, суд доходить висновку про закриття провадження в адміністративній справі на підставі пункту 1 частини першої статті 157 Кодексу адміністративного судочинства України.

Керуючись статтями 17, 157, 160, 165 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:

Закрити провадження в адміністративній справі №804/15169/15 за позовом ОСОБА_4 до Квартирно-експлуатаційного відділу м. Дніпропетровська про визнання протиправним і скасування рішення, зобовязання прийняти рішення, зобовязання вжити заходів щодо приватизації квартири.

Ухвала набирає законної сили відповідно до статті 254 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена в порядку та у строки, встановлені статтею 186 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст ухвали складений 1 грудня 2015 року.

Суддя ОСОБА_5