Справа № 813/1525/15
Суддя: Кедик Марія Василівна
Дата ухвалення: 2015-05-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 травня 2015 року № 813/1525/15

Львівський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Кедик М.В.,

за участю секретаря судового засідання Харіва М.Ю.,

позивач - ОСОБА_1,

представник позивача ОСОБА_2,

представник відповідача не прибув,

представник третьої особи ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 ради України з питань телебачення і радіомовлення, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача, товариства з обмеженою відповідальністю «Телерадіокомпанія Україна» про визнання протиправною бездіяльності і зобов'язання вчинити дії, -

встановив:

ОСОБА_1 (далі позивач, ОСОБА_1В.) звернувся до Львівського окружного адміністративного суду з позовом до ОСОБА_4 ради України з питань телебачення і радіомовлення (далі відповідач, ОСОБА_4 рада), за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача, товариства з обмеженою відповідальністю «Телерадіокомпанія Україна» (далі третя особа, ТОВ «ТРК Україна»), в якому просить суд:

- визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо неперевірки наведених ним фактів порушення або щодо незастосування передбачених санкцій;

- зобовязати відповідача перевірити наведені ним в листі від 15.01.2015 факти та, у разі підтвердження порушення ТРК Україна ст. 9 Закону України «Про телебачення та радіомовлення», вжити заходів передбачених ч. 5, 6, 7 ст. 72 Закону України «Про телебачення та радіомовлення».

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 25.12.2014 надіслав запит до ОСОБА_4 ради чи здійснює вона моніторинг телеканалів на відповідність Закону України «Про телебачення і радіомовлення». Після отримання відповіді, 15.01.2015 скерував вимогу про притягнення до відповідальності телеканалів, які порушують законодавство. Зазначає, що згідно даних моніторингу, який проводили незалежні організації та небайдужі громадяни України, а також безпосередньо ОСОБА_1 в період з 1 по 7 рудня 2014 року та з 5 по 11 січня 2015 року, в тижневому мовленні каналів «Інтер» та «ТРК Україна» частка національного продукту в грудні не перевищує 41%, а в січні не перевищує 18 %, при необхідних 50%. У цей же час частка продукту виробленого у Російській Федерації за весь час не опускається нижче 55%. Вважає, що оскільки ОСОБА_4 радою України з питань телебачення і радіомовлення не було оголошено попередження чи застосовано інші санкції передбачені ст. 72.6 Закону України «Про телебачення і радіомовлення» відносно ТРК Україна, тому ОСОБА_4 діяла неправомірно, чим порушила його права як телеглядача на перегляд телепрограм, вміст яких відповідав би законодавству про телебачення та радіомовлення, а також порушила гарантоване право на належність розгляду його звернення.

Позивач, представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримали з підстав наведених у позовній заяві та додаткових обґрунтуваннях позовної заяви, просили позов задовольнити повністю.

Відповідач проти позову заперечив з підстав викладених у запереченні. Зазначив, що прийняття рішення за результатами розгляду скарги позивача, віднесено до повноважень ОСОБА_4 ради, які в розумінні Рекомендації № R (80) 2 Комітету Міністрів державам-членам стосовно реалізації адміністративними органами влади дискреційних повноважень від 11.03.1980 року є дискреційними повноваженнями. Відповідно до даних Рекомендацій суд, перевіряючи рішення, дію чи бездіяльність суб'єкта владних повноважень на відповідність закріпленим ч. 3 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України критеріям, не втручається у дискрецію (вільний розсуд) суб'єкта владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями. Також зазначає, що завдання адміністративного судочинства полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання вимог права, інакше було б порушено принцип розподілу влади.

Таким чином, при прийнятті рішення за результатами розгляду скарг позивача ОСОБА_4 рада діяла відповідно до покладених на неї функцій і завдань, у межах власної дискреції, що визначається завданнями та функціями, покладеними на даний орган. Звертає увагу, що докази, які були подані до суду позивачем не можуть бути взяті до уваги, так як відповідно до ст. 1 Закону України «Про національну раду з питань телебачення і радіомовлення» передбачено що ОСОБА_4 рада є конституційним, постійно діючим колегіальним органом, метою діяльності якого є нагляд за дотриманням законів України у сфері телерадіомовлення, а також здійснення регуляторних повноважень, передбачених цими законами. Згідно зі ст. 13 цього ж закону ОСОБА_4 рада є єдиним органом, який може здійснювати офіційний моніторинг. Всі інші моніторинги, в тому числі наданні позивачем, не можуть бути визнані законними і правомірними, не мають ніякої юридичної сили і не можуть бути дослідженні як доказова база в суді. Просить в задоволенні позову відмовити.

Представник відповідача в судове засідання не зявився, хоча належним чином був повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення.

Представник третьої особи проти позову заперечив з підстав викладених у запереченні. Зазначив, що зацікавленість позивача сферою телерадіомовлення та його бажання навести лад у цій сфері шляхом скеровування до ОСОБА_4 ради вимог зовсім не означає, що права позивача, його свободи чи інтереси були порушені. Вказує, що питання про притягнення до відповідальності телерадіоорганізацій вирішується уповноваженими органами у передбачений законом спосіб за наявності для цього законних підстав, з дотриманням передбачених процедур шляхом прийняття відповідних рішень, і це питання стосується телерадіоорганізацій, їх керівників і працівників, як це зазначено у ч. 1 ст. 71 Закону України «Про телебачення і радіомовлення», однак питання відповідальності телерадіоорганізацій (у разі, якщо є наявні підстави для відповідальності з дотриманням передбачених процедур) не стосується жодним чином прав, свобод чи інтересів інших (третіх) осіб, крім випадку, коли такі особи не є потерпілими, а тому просить в задоволенні позовних вимог відмовити.

Дослідивши матеріали справи суд приходить до висновку про необхідність відмови в задоволенні позову з таких підстав.

Судом встановлено, що 25.12.2014 ОСОБА_1 звернувся з інформаційним запитом до ОСОБА_4 ради, на який 31.12.2014 року йому надано відповідь про результати моніторингу вітчизняних загальнонаціональних телеорганізацій на предмет дотримання ч. 1 ст. 9 Закону України «Про телебачення і радіомовлення» проведеного наприкінці травня 2014 року.

15.01.2015 позивач звернувся до ОСОБА_4 ради з вимогою, в якій просить взяти до уваги дані моніторингу, згідно з якими телеканали «Інтер» та ТРК «України» порушують вимоги ч. 1 ст. 9 Закону України «Про телебачення і радіомовлення»; притягнути до відповідальності телеканали «Інтер» та ТРК «України» за порушення законодавства України про телебачення і радіомовлення; зобовязати телеканали «Інтер» та ТРК «України» в подальшому чітко дотримуватись вимог законодавства України про телебачення і радіомовлення, зокрема щодо частки мовлення національного аудіовізуального продукту; у випадку невиправлення ситуації, згідно статті 37 Закону України «Про телебачення і радіомовлення», ініціювати скасування ліцензій порушників.

ОСОБА_4 радою 26.01.2015 надано відповідь, в якій повідомлено що 15.01.2015 відбулося засідання ОСОБА_4 ради, на якому розглянуто результати моніторингу контенту загальнонаціональних телеканалів у новорічні та святкові дні. Заслухавши думки і пропозиції усіх сторін, зважаючи на звернення секретаря Ради національної безпеки і оборони України ОСОБА_5 щодо порушення законодавства телеканалом «Інтер», ОСОБА_4 рада ухвалила рішення оголосити телеканалу «Інтер» попередження. Водночас регуляторний орган на підставі моніторингу та численних звернень громадян призначив позапланові перевірки деяким ліцензіатам, в тому числі «Інтеру» і ТРК «Україна», стосовно дотримання ними вимог чинного законодавства України, які будуть здійснюватись у лютому 2015 року.

13.02.2015 ОСОБА_1 звернувся з інформаційним запитом до ОСОБА_4 ради, у якому просить повідомити чи було винесено попередження ПрАТ «Телеканал Інтер» через факти порушення ними законодавства наведені у зверненні від 12.02.2015; чи було винесено попередження ТОВ «Телерадіокомпанія Україна» через факти порушення ними законодавства наведені у зверненні від 12.02.2015; які дії чи рішення було прийнято щодо згаданих телеканалів в розрізі порушення законодавства про 50% національного продукту.

ОСОБА_4 радою 26.01.2015 надано відповідь, у якій повідомлено, що:

1. За результатами перевірки від 06.02.2015 ПрАТ «Телеканал Інтер», м. Київ, на засіданні ОСОБА_4 ради 18.02.2015 прийнято рішення № 216, яким застосовано санкцію «оголошення попередження» у звязку з порушенням ліцензіатом вимог ч. 8 ст. 28, п. «а» ч. 1 ст. 59 Закону України «Про телебачення і радіомовлення». Пунктом 4 цього рішення вказано керівництву ПрАТ «Телеканал Інтер», м. Київ, на необхідність у подальшому дотримуватися вимог законодавства та умов ліцензії. За результатами моніторингу від 06.01.2015 загальним обсягом 24 години на добу зафіксовано, що частка національного аудіовізуального продукту в цей день склала 29 %.

2. 3а результатами перевірки від 13.02.2015 ТОВ «Телерадіокомпанія «Україна», м. Київ, на засіданні ОСОБА_4 ради 18.02.2015 прийнято рішення 224, яким взято до відома наявність порушень ч. 8 ст. 28 та п. б ч. 1 ст. 59 Закону України «Про телебачення і радіомовлення». Ліцензіата було зобовязано привести свою діяльність у відповідність до вимог чинного законодавства. В ході перевірки порушення ч. 1 ст. 9 Закону України «Про телебачення і радіомовлення» не зафіксовано, про що свідчать результати моніторингу від 12.01.2015 та 05.02.2015 загальним обсягом по 24 години на добу, яким зафіксовано, що частка національного аудіовізуального продукту в ці дні склала відповідно 53% та 61,4%.

Також повідомлено, що звернення ОСОБА_1 було враховано під час проведення перевірок вищезазначених телерадіоорганізацій.

Не погодившись із зазначеними рішеннями позивач оскаржив їх до суду.

Даючи оцінку спірним правовідносинам суд керувався наступним.

Відносини, що виникають у сфері телевізійного та радіомовлення на території України, визначає правові, економічні, соціальні, організаційні умови їх функціонування, спрямовані на реалізацію свободи слова, прав громадян на отримання повної, достовірної та оперативної інформації, на відкрите і вільне обговорення суспільних питань регулює Закон України «Про телебачення і радіомовлення».

Відповідно до ч. 4 ст. 7 Закону України «Про телебачення і радіомовлення» єдиним органом державного регулювання діяльності у сфері телебачення і радіомовлення незалежно від способу розповсюдження телерадіопрограм і передач є ОСОБА_4 рада України з питань телебачення і радіомовлення. При цьому, правові засади формування та діяльності, статус, компетенція, повноваження, функції ОСОБА_4 ради та порядок їх здійснення визначаються Законом України «Про ОСОБА_4 раду України з питань телебачення і радіомовлення».

Згідно ст. 13 зазначеного Закону, ОСОБА_4 рада здійснює, зокрема, офіційний моніторинг телерадіопрограм; застосування в межах своїх повноважень санкцій відповідно до закону.

Порядок організації та проведення перевірок, оформлення результатів перевірок ліцензіатів, матеріалів про адміністративні правопорушення та про порушення законодавства про рекламу, права та обов'язки уповноважених осіб ОСОБА_4 ради України з питань телебачення і радіомовлення визначає Інструкція про порядок здійснення перевірок телерадіоорганізацій та провайдерів програмної послуги, оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення та про порушення законодавства про рекламу від 08.02.2012 № 115, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 24.02.2012 за № 313/20626.

Так, відповідно до п. 2.1 зазначеної Інструкції, ОСОБА_4 рада здійснює наглядові повноваження шляхом проведення планових і позапланових перевірок діяльності ліцензіатів.

Підставами для здійснення позапланових перевірок є: подання ліцензіатом письмової заяви до ОСОБА_4 ради про здійснення позапланової перевірки за його бажанням; виявлення ОСОБА_4 радою під час проведення моніторингу телерадіопрограм ознак порушення ліцензіатом вимог законодавства та/або умов ліцензії; перевірка виконання ліцензіатом рішень та/або приписів ОСОБА_4 ради щодо усунення порушень вимог законодавства та/або умов ліцензії, виданих за результатами проведених перевірок; заява фізичних та юридичних осіб про порушення ліцензіатом вимог законодавства та/або умов ліцензії; результати розгляду питань про порушення телерадіоорганізацією або провайдером програмної послуги законодавства та/або умов ліцензії згідно з підпунктом «б» частини першої статті 74 Закону України «Про телебачення і радіомовлення».

Під час позапланової перевірки з'ясовуються виключно ті питання (факти), необхідність перевірки яких стала підставою для її проведення, з обов'язковим зазначенням цих питань (фактів) у посвідченні на проведення перевірки. Повторна перевірка питань (фактів), які були обєктом перевірки, не проводиться.

Згідно з ч. 4 ст. 71 Закону України «Про телебачення і радіомовлення» відповідальність за порушення законодавства про телебачення і радіомовлення встановлюється на підставі документальних свідчень, актів перевірки телерадіоорганізацій, звернень визначених цим Законом органів державної влади.

Судом встановлено, що ОСОБА_4 радою у звязку із моніторингом та чисельними зверненнями громадян 13.02.2015 було проведено позапланову перевірку дотримання законодавства України ТОВ «Телерадіокомпанія Україна», про що складено акт № 14/ПП/Кв/САП-К/15.

У ході перевірки порушення ч. 1 ст. 9 Закону України «Про телебачення і радіомовлення» не зафіксовано, про що свідчать результати моніторингу від 12.01.2015 та 05.02.2015 загальним обсягом по 24 години на добу, яким зафіксовано, що частка національного аудіовізуального продукту в ці дні склала відповідно 53% та 61,4%.

Суд зазначає, що належним документальним підтвердженням, передбаченим ч. 4 ст.71 Закону України «Про телебачення і радіомовлення» є акт моніторингу, який оформляється ОСОБА_4 радою, що згідно абз. 12 ч. 1 ст. 13 Закону України «Про ОСОБА_4 раду України з питань телебачення і радіомовлення» здійснює офіційний моніторинг телерадіопрограм.

Відтак, наданий позивачем моніторинг, на який він посилається як на доказ порушення телеканалом ч. 1 ст. 9 Закону України «Про телебачення і радіомовлення», суд вважає неналежним у розумінні ч. 4 ст. 71 Закону України «Про телебачення і радіомовлення».

З огляду на викладене, а також зважаючи на виключні повноваження ОСОБА_4 ради України з питань телебачення і радіомовлення застосовувати санкції до порушників законодавства про телебачення і радіомовлення, суд приходить до висновку про необґрунтованість посилань позивача щодо незастосування санкцій передбачених ст. 9 Закону України «Про телебачення і радіомовлення».

Згідно з ст. 1 Закону України Про звернення громадян громадяни України мають право звернутися до органів державної влади, місцевого самоврядування, об'єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, засобів масової інформації, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов'язків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності, заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення.

Відповідно до ч. 3 ст. 2 Закону України Про звернення громадян встановлено, що заява (клопотання) - звернення громадян із проханням про сприяння реалізації закріплених Конституцією та чинним законодавством їх прав та інтересів або повідомлення про порушення чинного законодавства чи недоліки в діяльності підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, народних депутатів України, депутатів місцевих рад, посадових осіб, а також висловлення думки щодо поліпшення їх діяльності. Клопотання - письмове звернення з проханням про визнання за особою відповідного статусу, прав чи свобод тощо.

Згідно з ст. 4 цього ж Закону, до рішень, дій (бездіяльності), які можуть бути оскаржені, належать такі у сфері управлінської діяльності, внаслідок яких:

- порушено права і законні інтереси чи свободи громадянина (групи громадян);

- створено перешкоди для здійснення громадянином його прав і законних інтересів чи свобод;

- незаконно покладено на громадянина які-небудь обов'язки або його незаконно притягнуто до відповідальності. .

Відповідно до ч. 2 ст. 15 цього ж Закону, органи державної влади, місцевого самоврядування та їх посадові особи, керівники та посадові особи підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об'єднань громадян, до повноважень яких належить розгляд заяв (клопотань), зобов'язані об'єктивно і вчасно розглядати їх, перевіряти викладені в них факти, приймати рішення відповідно до чинного законодавства і забезпечувати їх виконання, повідомляти громадян про наслідки розгляду заяв (клопотань).

Відповідь за результатами розгляду заяв (клопотань) в обов'язковому порядку дається тим органом, який отримав ці заяви і до компетенції якого входить вирішення порушених у заявах (клопотаннях) питань, за підписом керівника або особи, яка виконує його обов'язки.

Рішення про відмову в задоволенні вимог, викладених у заяві (клопотанні), доводиться до відома громадянина в письмовій формі з посиланням на Закон і викладенням мотивів відмови, а також із роз'ясненням порядку оскарження прийнятого рішення.

Згідно з ст. 20 Закону України Про звернення громадян, звернення розглядаються і вирішуються у термін не більше одного місяця від дня їх надходження, а ті, які не потребують додаткового вивчення, - невідкладно, але не пізніше п'ятнадцяти днів від дня їх отримання. Якщо в місячний термін вирішити порушені у зверненні питання неможливо, керівник відповідного органу, підприємства, установи, організації або його заступник встановлюють необхідний термін для його розгляду, про що повідомляється особі, яка подала звернення. При цьому загальний термін вирішення питань, порушених у зверненні, не може перевищувати сорока п'яти днів.

Судом встановлено, що ОСОБА_4 радою на звернення позивача від 25.12.2014 року, від 15.01.2015 року та 13.02.2015 року надано повні відповіді від 31.12.2014 року № 7/461, від 26.01.2015 року № 15а/42 та від 24.02.2015 року № 7/104 відповідно.

З огляду на наведене, суд приходить до висновку, що ОСОБА_4 радою було належними чином розглянуто звернення ОСОБА_1 та надано заявнику повні і вичерпні відповіді, відповідно до Закону України Про звернення громадян.

Вирішуючи питання про наявність порушених прав позивача в публічно-правових відносинах із відповідачем, суд виходить із наступного.

Як випливає зі змісту ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, які породжують, змінюють або припиняють права та обов'язки у сфері публічно-правових відносин, вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, якщо позивач вважає, що цими рішеннями, діями чи бездіяльністю його права чи свободи порушені або порушуються, створено або створюються перешкоди для їх реалізації або мають місце інші ущемлення прав чи свобод.

Згідно з ч. 2 ст. 17 цього Кодексу юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема, спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

Відповідно до п. 8 ч. 1 ст. 3 Кодексу адміністративного судочинства України позивачем є особа, на захист прав, свобод та інтересів якої подано адміністративний позов до адміністративного суду, а також суб'єкт владних повноважень, на виконання повноважень якого подана позовна заява до адміністративного суду.

Частиною 1 ст. 6 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

У контексті наведених законодавчих приписів до адміністративного суду вправі звернутися кожна особа, яка вважає, що її право чи охоронюваний законом інтерес порушено чи оспорюється, позаяк підставою для звернення особи за до суду з позовом є її суб'єктивне уявлення, особисте переконання в порушенні прав чи свобод. Однак обов'язковою умовою здійснення такого захисту судом є об'єктивна наявність відповідного порушення права або законного інтересу на момент звернення до суду.

Тобто, в порядку адміністративного судочинства може бути оскаржене лише таке рішення, дії чи бездіяльність суб'єкта владних повноважень, які безпосередньо порушують права, свободи або інтереси позивача та породжують для нього права чи обов'язки. Адміністративне судочинство спрямоване на захист саме порушених прав осіб у сфері публічно-правових відносин, а для задоволення позову адміністративний суд повинен встановити, що в зв'язку з прийняттям рішення суб'єктом владних повноважень порушуються права позивача.

При цьому слід зазначити, що неодмінною ознакою порушення права особи є зміна стану суб'єктивних прав та обов'язків, тобто припинення можливості чи неможливості реалізації її законного права та/або виникнення додаткового обов'язку.

А тому дії суб'єкта владних повноважень є такими, що порушують права та інтереси особи в тому разі, якщо вони, по-перше, вчинені з перевищенням повноважень, та, по-друге, є юридично значимими, тобто мають безпосередній вплив на стан суб'єктивних прав та обов'язків особи.

За змістом ч. 1 ст. 55 Конституції України, п. 2 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 25.12.1997 року № 9-зп (справа за зверненнями жителів міста Жовті Води) будь-яка особа має право звернутись до суду, якщо її права порушуються, створено або створюються перешкоди для їх реалізації або мають місце інші ущемлення прав та свобод.

Аналізуючи вищенаведені норми та висновок Конституційного Суду України, вбачається, що під час розгляду справи суд повинен встановити факт або обставини, які б свідчили про порушення прав, свобод чи інтересів позивача з боку відповідача, а також встановити обов'язок органу влади вчинити певну дію.

Зі змісту адміністративного позову вбачається, що підставою для звернення до суду слугували порушення на думку позивача його прав, інтересів у зв'язку з бездіяльністю відповідача щодо неперевірки наведених ОСОБА_1 фактів порушення та щодо незастосування передбачених ч. 5, 6, 7 ст. 72 Закону України «Про телебачення та радіомовлення» санкцій.

У ході судового розгляду спростовано доводи позивача стосовно бездіяльності ОСОБА_4 ради України з питань телебачення і радіомовлення, та не встановлено порушення прав, свобод чи інтересів позивача з боку відповідача.

Враховуючи викладене та зважаючи на те, що позивач не довів наявність порушеного права, на захист якого спрямований поданим ним позов, суд приходить до висновку про безпідставність заявлених ОСОБА_1 позовних вимог, а тому відмовляє у їх задоволенні повністю.

Щодо судового збору, то такий на підставі статті 94 КАС України покладається на позивача.

Керуючись статтями 2, 3, 17, 160 - 163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

постановив :

У задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

Судові витрати покласти на позивача.

Постанова суду першої інстанції може бути оскаржена до Львівського апеляційного адміністративного суду.

Згідно ст. 186 КАС України, апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього ж Кодексу апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Якщо суб'єкта владних повноважень було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Постанова суду першої інстанції, набирає законної сили у порядку та строки згідно ст. 254 КАС України.

Суддя Кедик М.В.