Справа № 826/12512/15
Суддя: Літвінова А.В.
Дата ухвалення: 2015-12-01 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Літвінової А.В. розглянув у письмовому провадженні адміністративну справу

за позовом

товариства з обмеженою відповідальністю «Голдфіш-інвест-буд»

до

державної податкової інспекції у Солом’янському районі головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Розглянувши подані сторонами документи, всебічно і повно з’ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об’єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

Державною податковою інспекцією у Солом’янському районі головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві проведено документальну позапланову виїзну перевірку товариства з обмеженою відповідальністю «Голдфіш-інвест-буд» з питань правильності визначення повноти нарахування та своєчасності сплати до бюджету податку на додану вартість при взаємовідносинах з товариством з обмеженою відповідальністю «БК «Мирстрой» за серпень 2014 року.

Перевіркою встановлено порушення товариством з обмеженою відповідальністю «Голдфіш-інвест-буд» підпунктів 198.1, 198.3, 198.6 статті 198 Податкового кодексу України та пункту 2.4 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, пункту 9.1 статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в України» від 16.07.1999 №996-XIV за серпень 2014 року, в результаті чого занижено податок на додану вартість на суму 231 458,00 грн.

Вражаючи вказане податкове повідомлення-рішення протиправним та таким, що підлягає скасуванню, позивач звернувся з позовом до суду.

Досліджуючи надані сторонами докази, аналізуючи наведені міркування та заперечення, оцінюючи їх в сукупності, суд бере до уваги наступне.

Згідно з пунктом 198.1 статті 198 Податкового кодексу України, до податкового кредиту відносяться суми податку, сплачені/нараховані у разі здійснення операцій з:

а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг;

б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв'язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності);

в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України;

г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.

Відповідно до пункту 198.3 статті 198 Податкового кодексу України, податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду, зокрема, у зв'язку з придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Згідно з пунктом 198.6 статті 198 Податкового кодексу України, не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Згідно з абзацом 11 статті 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», первинний документ – документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Відповідно до частини першої статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення.

Приписами абзацу другого пункту 2.1 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 №88 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 05.06.1995 за номером 168/704, визначено, що господарські операції – це факти підприємницької та іншої діяльності, що впливають на стан майна, капіталу, зобов'язань і фінансових результатів.

Аналіз вказаних норм свідчить про те, що будь-які документи (у тому числі договори, накладні, рахунки тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції. Якщо ж фактичне здійснення господарської операції відсутнє, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені законодавством.

Визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

З урахуванням викладеного, для підтвердження даних податкового обліку можуть братися до уваги лише ті первинні документи, які складені в разі фактичного здійснення господарської операції. Зазначена позиція суду узгоджується з позицією Вищого адміністративного суду України, викладеною у листі від 02.06.2011 №742/11/13-11.

Як вбачається зі змісту акту перевірки державної податкової інспекції у Солом’янському районі головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві 26.01.2015 №177/26-58-22-04-15/35383493, висновки щодо порушення позивачем приписів податкового законодавства зроблено з огляду на відсутність факту реальності господарських операцій між товариством з обмеженою відповідальністю «Голдфіш-інвест-буд» та його контрагентом – товариством з обмеженою відповідальністю «БК «Мирстрой» – за договорами на виконання робіт від 22.07.2014 №19 та від 29.07.2014 №21.

У відповідності до матеріалів справи, між товариством з обмеженою відповідальністю «Голдфіш-інвест-буд» (замовник) та товариством з обмеженою відповідальністю «БК «Мирстрой» (підрядник) укладено договір від 29.07.2014 №21, згідно з яким замовник доручає, а підрядник виконує оформлення виконавчої документації (розділ «електропостачання») для об’єкту замовника: будівля, громадський центр літер «А» за адресою: місто Київ, проспект Павла Тичини, будинок 1-В.

На підтвердження виконання умов вищезазначеного договору, руху активів в процесі здійснення господарських операцій позивачем надано суду копії: договору від 29.07.2014 №21; кошторису; податкових накладних; акту здачі-приймання робіт.

Також, між товариством з обмеженою відповідальністю «Голдфіш-інвест-буд» (замовник) та товариством з обмеженою відповідальністю «БК «Мирстрой» (підрядник) укладено договір від 22.07.2014 №19, відповідно до якого замовник доручає, а підрядник виконує роботи з улаштування систем електрообігріву інженерних систем та комунікацій, та з улаштування системи блискавкозахисту, згідно технічного завдання, що є додатком та невід’ємною частиною цього договору після підписання його сторонами.

На підтвердження виконання умов вищезазначеного договору, руху активів в процесі здійснення господарських операцій позивачем надано суду копії: договору від 22.07.2014 №19, кошторису; податкової накладної та акту здачі-приймання робіт.

У свою чергу, державною податковою інспекцією у Солом’янському районі головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві висновки щодо відсутності реальності господарських операцій, здійснених між товариством з обмеженою відповідальністю «Голдфіш-інвест-буд» та його контрагентом – товариством з обмеженою відповідальністю «БК «Мирстрой» – вказано на обставини, які у сукупності свідчать про наявність у первинних документах недостовірних відомостей про учасників взаємовідносин, спрямованості дій платника на отримання необґрунтованої податкової вигоди, у вигляді зменшення бази оподаткування та, як результат, зменшення суми податків, що належать сплаті. Фактично позивачем було створено штучну видимість здійснення господарських операцій з названим контрагентом шляхом формального складання первинних документів, які не супроводжувалися дійсним рухом активів у процесі виконання операцій саме з цим контрагентом.

За результатами дослідження наявних у матеріалах справі доказів суд дійшов висновку про не підтвердження товарності (реальності) досліджуваної фінансово-господарської операції, з огляду на таке.

Так, у відповідності до умов договору від 22.07.2014 №19, замовник доручає, а підрядник виконує роботи з улаштування систем електрообігріву інженерних систем та комунікацій, та з улаштування системи блискавкозахисту, згідно технічного завдання, що є додатком та невід’ємною частиною цього договору після підписання його сторонами.

Крім того, згідно з положеннями вказаного договору, додатками до останнього є технічне завдання, кошторис, графік.

Проте, позивачем в обґрунтування заявлених позовних вимог не надано суду копій ані технічного завдання, ані графіку, які є додатками до договору від 22.07.2014 №19.

Також, суд звертає увагу, що кошторис, наданий позивачем в якості додатку до даного договору, не містить у собі переліку робіт, які є предметом договору, а визначає лише перелік товарів (пристроїв, засобів).

Таким чином, з наявних у матеріалах справи доказів неможливо встановити дійсний предмет договору, внаслідок виконання якого позивачем сформовано оспорюваний розмір податкового кредиту.

Разом з тим, суд звертає увагу, що позивачем не надано доказів на підтвердження оплати контрагенту – товариству з обмеженою відповідальністю «БК «Мирстрой» – виконаних останнім робіт за договорами від 22.07.2014 №19 та від 29.07.2014 №21, а також не зазначено про причини неможливості їхнього подання.

Слід також зазначити, що позивач на підтвердження наявності ділової мети при укладенні вказаних договорів з товариством з обмеженою відповідальністю «БК «Мирстрой» зазначав, що вказані роботи безпосередньо пов’язані з господарською діяльністю товариства з обмеженою відповідальністю «Голдфіш-інвест-буд», оскільки основним видом економічної діяльності останнього є надання в оренду власного нерухомого майна, з метою підвищення конкурентоспроможності якого на ринку даних послуг та належного функціонування будівлі в цілому, і були укладені вказані правочини.

Водночас, у матеріалах справи на підтвердження вказаного факту не міститься доказів, які б підтверджували перебування на певному правовому титулі у позивача приміщення, розташованого за адресою місто Київ, проспект Павла Тичини, 1-В, з урахуванням того, що, у відповідності до наявної у матеріалах справи копії статуту товариства з обмеженою відповідальністю «Голдфіш-інвест-буд», місцезнаходження останнього є місто Київ, проспект Павла Тичини, 1-В, офіс В 701, що не підтверджує перебування вказаного приміщення (в цілому або певної частини) на праві власності чи користування у позивача. Іншого позивачем не зазначено, а з матеріалів не вбачається.

Таким чином, суд дійшов висновку, що позивачем під час судового розгляду справи не спростовано висновків акту перевірки контролюючого органу щодо формування даних податкового обліку товариства з обмеженою відповідальністю «Голдфіш-інвест-буд» на підставі первинних документів, які не відображають реального руху активів в процесі здійснення господарських операцій і складені з метою мінімалізації податкового навантаження та отримання необґрунтованої податкової вигоди.

Згідно з вимогами статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Керуючись статтями 69, 70, 71 та 158-163 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва

П О С Т А Н О В И В:

У задоволені позову відмовити повністю.

Постанова набирає законної сили в порядку, визначеному статтею 254 Кодексу адміністративного судочинства України. Постанова може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Літвінова А.В.