Справа № 808/2646/15
Суддя: Іванов С.М.
Дата ухвалення: 2015-11-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

11 листопада 2015 рокусправа № 808/2646/15

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії: головуючого судді: Іванова С.М.

суддів: Чабаненко С.В. Шлай А.В.

за участю секретаря судового засідання: Горшкова В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Запорізького обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів на постанову Запорізького окружного адміністративного суду від 22 червня 2015 року по справі за позовом Запорізького обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про стягнення суми адміністративно-господарських санкцій та пені, -

ВСТАНОВИВ:

Запорізьке обласне відділення Фонду соціального захисту інвалідів (далі - позивач) звернулось з адміністративним позовом до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (далі - відповідач) в якому просило стягнути суму адміністративно-господарських санкцій та пені у розмірі 10242,65 грн. за невиконання нормативу робочих місць для працевлаштування інвалідів у 2013 році.

Постановою Запорізького окружного адміністративного суду від 25 травня 2015 року в задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Не погоджуючись з прийнятим у справі судовим рішенням, позивач звернувся з апеляційною скаргою, в якій вказує на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Особи, які беруть участь у справі в судове засідання не з'явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, що у відповідності до ч. 4 ст. 196 та ст. 41 КАС України не перешкоджає розгляду справи без фіксування судового засідання технічними засобами.

Перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, юридичної оцінки обставин справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що ФОП ОСОБА_1 відноситься до осіб, яким, відповідно до ст. 19 Закону "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні" від 21.03.1991 № 875, встановлюється норматив робочих місць для працевлаштування інвалідів.

Відповідно до статті 18 Закону України "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні" підприємства, установи, організації, фізичні особи, які використовують найману працю, зобов'язані виділяти та створювати робочі місця для працевлаштування інвалідів, у тому числі спеціальні робочі місця, створювати для них умови праці з урахуванням індивідуальних програм реабілітації і забезпечувати інші соціально-економічні гарантії, передбачені чинним законодавством, надавати державній службі зайнятості інформацію, необхідну для організації працевлаштування інвалідів, і звітувати Фонду соціального захисту

інвалідів про зайнятість та працевлаштування інвалідів у порядку, встановленому Кабінетом

Міністрів України (частина третя).

Як свідчать матеріали справи, відповідачем протягом 2013 року подані до Південного районного центру зайнятості звіти про наявність вакансій за формою №3-ПН станом на 14.05.2013 року, 04.06.2013 року, 17.07.2013 року, 19.08.2013 року, 10.09.2013 року, 07.10.2013 року, 01.11.2013 року, 03.12.2013 року, в яких зазначалася інформація про наявність робочого місця для інвалідів.

Також до Запорізького обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів було надано Звіт про зайнятість та працевлаштування інвалідів за Формою № 10-ПІ за 2013 рік з супровідним листом - поясненням, про що свідчить поштове повідомлення про вручення уповноваженій особі Фонду від 27.02.2014р.

Протягом 2013 року центром зайнятості було направлено 4 особи для працевлаштування на заявлену вакантну посаду.

Так, 16.05.2013 відповідно до направлення на працевлаштування № 0013001 від 16.05.2013 центр зайнятості направив ОСОБА_2 для працевлаштування на посаду менеджер (управитель) в роздрібній торгівлі непродовольчими товарами. Вказане направлення було здійснено відповідно до Звіту про наявність вакансій за формою №3-ПН станом на 14.05.2013 року. В зазначеному звіті, зокрема, вказувалося про необхідність наявності додаткових навичок у претендента на посаду, а саме: вміння працювати на комп'ютері. Натомість, ОСОБА_2 під час розмови з ФОП ОСОБА_1 зазначила, що вона не працює на комп'ютері, у зв'язку з чим вказана особа не відповідала вимогам наявної вакансії, про що і було зазначено у корінці направлення на працевлаштування № 0013001.

18.06.2013 відповідно до направлення на працевлаштування № 0013003 від 18.06.2013 центр зайнятості направив ОСОБА_3 для працевлаштування на посаду менеджер (управитель) в роздрібній торгівлі непродовольчими товарами. Вказане направлення було здійснено відповідно до Звіту про наявність вакансій за формою №3-ПН станом на 04.06.2013 року. Натомість, ОСОБА_3, під час розмови з ФОП ОСОБА_1, відмовився від наданої пропозиції щодо працевлаштування на зазначену посаду, про що і було зазначено у корінці направлення на працевлаштування № 0013003.

19.09.2013 відповідно до направлення на працевлаштування центр зайнятості направив ОСОБА_4 для працевлаштування на посаду менеджер (управитель) в роздрібній торгівлі непродовольчими товарами. Натомість, ОСОБА_4, відмовився від наданої пропозиції щодо працевлаштування на зазначену посаду у зв'язку з тим, що ним вже знайдено підходящу роботу, про що і було зазначено у корінці направлення на працевлаштування № 0013003.

11.12.2013 відповідно до направлення на працевлаштування № 0057003 від 11.12.2013 центр зайнятості направив ОСОБА_5 для працевлаштування на посаду менеджер (управитель) в роздрібній торгівлі непродовольчими товарами. Вказане направлення було здійснено відповідно до Звіту про наявність вакансій за формою №3-ПН станом на 01.11.2013 року. Натомість, ОСОБА_5, зазначила, що не може працювати повний робочий день, у зв'язку з чим їй було відмовлено в прийнятті на роботу, бо однією з умов наявної вакансії було режим роботи: 40 годин на тиждень.

Надаючи правову оцінку рішенню суду першої інстанції, колегія суддів апеляційного суду, виходить з наступного.

Статтею 19 Закону України "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні" для підприємств, установ, організацій, у тому числі підприємств, організацій громадських організацій інвалідів, фізичних осіб, які використовують найману працю, установлюється норматив робочих місць для працевлаштування інвалідів.

Згідно зі статтею 20 Закону України "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні" підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій інвалідів, фізичні особи, які використовують найману працю, де середньооблікова чисельність працюючих інвалідів менша, ніж установлено нормативом, передбаченим статтею 19 цього Закону, щороку сплачують відповідним відділенням Фонду соціального захисту інвалідів адміністративно-господарські санкції, сума яких визначається в розмірі середньої річної заробітної плати на відповідному підприємстві, установі, організації, у тому числі підприємстві, організації громадських організацій інвалідів, фізичної особи, яка використовує найману працю, за кожне робоче місце, призначене для працевлаштування інваліда і не зайняте інвалідом.

Водночас статтею 218 Господарського кодексу України визначено, що підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання (частина перша); учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов'язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення (частина друга).

З огляду на те, що ФОП ОСОБА_1 регулярно протягом 2013 року подавались звіти за формою № 3-ПН, затвердженої наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 19.12.2005 року № 420 "Про затвердження форм звітності та інструкцій щодо їх заповнення", зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 21.12.2005 року за 31534/11814, до Південного районного центру зайнятості м. Запоріжжя, та Звіт за Формою 10-ПІ Про зайнятість та працевлаштування інвалідів, затверджений Наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 10.02.2007 року за № 42, колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, що ФОП ОСОБА_1 було дотримано вимоги статті 18 Закону України "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні" щодо надання державній службі зайнятості інформації, необхідної для організації працевлаштування інвалідів та всілякого сприяння працевлаштуванню даної категорії працівників з її боку, зокрема, ФОП ОСОБА_1 розглядала всі пропозиції центру зайнятості щодо направлених на працевлаштування інвалідів.

Натомість, направлені центром зайнятості особи або не відповідали вимогам вакансії, згідно звіту № 3-ПН, або відмовлялися від роботи самостійно.

Таким чином, відсутній склад правопорушення у сфері господарювання щодо працевлаштування інвалідів у 2013 році, тому відсутня вина у відповідача щодо невиконання нормативу робочих місць для працевлаштування інвалідів.

Крім того, відповідно до частини першої статті 18 Закону України "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні" забезпечення прав інвалідів на працевлаштування та оплачувану роботу, в тому числі з умовою про виконання роботи вдома, здійснюється шляхом їх безпосереднього звернення до підприємств, установ, організацій чи до державної служби зайнятості, а також відповідно до частини третьої статті 18-1 Закону України "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні" Державна служба зайнятості здійснює пошук підходящої роботи відповідно до рекомендацій МСЕК, наявних у інваліда кваліфікації та знань, з урахуванням його побажань.

Враховуючи викладене, обов'язок щодо працевлаштування інвалідів покладено на відповідні державні установи, в свою чергу відповідач вжив усіх залежних від нього заходів щодо створення робочих місць для працевлаштування інвалідів, на нього не може бути покладена відповідальність за не направлення уповноваженими органами необхідної кількості інвалідів для працевлаштування, відсутність у населеному пункті за місцем знаходження підприємства інвалідів, які бажають працевлаштуватись.

Отже, позивачем, як суб'єктом владних повноважень, не правомірно застосовано до ФОП ОСОБА_1 адміністративно-господарські санкцій та пеня.

Таким чином, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суду першої інстанції і не дають підстав для висновку про помилкове застосування судом першої інстанції норм матеріального або процесуального права, яке призвело б до неправильного вирішення справи.

Відповідно до ст. 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Зважаючи на відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про залишення оскаржуваного рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст. 195, п. 1 ч. 1 ст. 198, ст. 200 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Запорізького обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів - залишити без задоволення.

Постанову Запорізького окружного адміністративного суду від 22 червня 2015 року по справі за позовом Запорізького обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про стягнення суми адміністративно-господарських санкцій та пені - залишити без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого адміністративного суду України протягом 20 днів відповідно до ст. 212 та ч. 5 ст. 254 КАС України.

Головуючий: С.М. Іванов

Суддя: С.В. Чабаненко

Суддя: А.В. Шлай