Справа № 817/2039/15
Суддя: Недашківська К.М.
Дата ухвалення: 2015-11-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 листопада 2015 року 12 год. 45 хв.Справа № 817/2039/15 м. Рівне

Рівненський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Недашківської К.М., за участю: секретаря судового засідання Єрмошкіної Л.І.; представника позивача ОСОБА_1 (довіреність від 04 лютого 2015 року); представника відповідача ОСОБА_2 (довіреність від 16 лютого 2015 року); розглянув у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом фізичної особи підприємця ОСОБА_3 до Гощанської обєднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Рівненській області про скасування податкових повідомлень-рішень.

До Рівненського окружного адміністративного суду надійшов позов фізичної особи підприємця СкороходІрини Романівни (далі іменується позивач) до Гощанської обєднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Рівненській області (далі іменується відповідач), в якому позивач просить суд скасувати податкові повідомлення-рішення від 17.04.2015 № та №, якими збільшено суму грошового зобовязання по податку з доходів фізичних осіб у загальному розмірі, відповідно на 23927 грн. 69 коп. та 129315 грн. 72 коп.

Ухвалою судді від 12.08.2015провадження у справі відкрито, закінчено підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.

У судове засідання, призначене на 20.11.2015, прибув представник позивача, підтримав заявлені позовні вимоги, та просив суд задовольнити їх у повному обсязі. Заявлені позовні вимоги обґрунтовані тим, що, на думку позивача, контролюючим органом податкові зобовязання по податку на доходи фізичних осіб визначені без правових підстав, без дослідження всіх первинних бухгалтерських документів. Так, зокрема, представник позивача, в судовому засіданні зазначив, що залишки товарно-матеріальних цінностей, зазначені перевіряючими в акті перевірки, не відповідають фактичним. Крім того, факт щодо дійсного обсягу резервуарів підтверджується судовими рішення, а саме постановою Рівненського окружного адміністративного суду від 06.09.2011 та ухвалою Житомирського апеляційного адміністративного суду від 20.02.2012 по справі №2а/1770/1987/2011, які свідчать про дійсний обєм ємностей на АЗС смт. Гоща 261640 л. Крім того, висновок фіскального органу про завищення валових витрат за 2013-2014 рр. на суму 661204,7 грн. по причині безпідставного включення витрат, повязаних з реалізацією вартості придбаних паливно-мастильних матеріалів. Тому, позивач просить суд скасувати податкові повідомлення-рішення від 17.04.2015 № та №, якими збільшено суму грошового зобовязання по податку з доходів фізичних осіб у загальному розмірі, відповідно на 23927 грн. 69 коп. та 129315 грн. 72 коп.

До суду також прибув представник відповідача, заперечив проти позову, та вказав, що валові витрати, задекларовані позивачем за 2013 рік, завищені на суму 62029 грн. Аналогічно і за 2014 рік фізична особа-підприємець завищив валові витрати на суму 543181 грн. Крім того, перевіркою встановлено несвоєчасне подання позивачем платіжних доручень на перерахування податку на доходи фізичних осіб та інші порушення норм трудового законодавства та Податкового кодексу України щодо сплати податку на доходи фізичних осіб, що спричинили визначення фіскальним органом податкового зобов'язання по даному податку. Отже, як зазначив представник відповідача, перевіркою встановлено неутримання та неперерахування до бюджету податку на доходи фізичних осіб на загальну суму 11521,90 грн. Відтак, відповідач вважає, що податкові повідомлення-рішення прийняті правомірно, тому просить суд в задоволенні позову відмовити.

На підставі частини 3 статті 160 КАС України, вступна та резолютивна частини рішення проголошені у судовому засіданні 20.11.2015.

Відповідно до статті 71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Суд при вирішенні справи керується принципами верховенства права, законності, рівності усіх учасників адміністративного процесу перед законом і судом, змагальності сторін, диспозитивності та офіційного зясування всіх обставин, гласності і відкритості адміністративного процесу.

Розглянувши матеріали та зясувавши всі обставини адміністративної справи, які мають юридичне значення для розгляду та вирішення спору по суті, дослідивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 пройшла процедуру державної реєстрації, а відтак набула правового статусу субєкта господарювання в розумінні статті 4 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб підприємців» від 15.05.2003 №755-IV (далі іменується Закон України №755-IV); перебуває на обліку у Гощанській об'єднаній державній податковій інспекції Головного управління ДФС у Рівненській області (статті 63, 65 Податкового кодексу України від 02.12.2010 №2755-VI (далі іменується ПК України).

В період з 05.03.2015 по 24.03.2015 фіскальним органом проведена документальна планова виїзна перевірка щодо своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків і зборів за період з 01.01.2013 по 31.12.2014, дотримання законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками, правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування, виконання вимог валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2011 по 31.12.2014, за результатами якої складено акт № 30/1742/НОМЕР_1 від 31.03.2015 (далі іменується ОСОБА_1 перевірки).

На підставі ОСОБА_1 перевірки фіскальним органом прийняті податкові повідомлення-рішення: № НОМЕР_2 від 17.04.2015, відповідно до якого збільшено суму грошового зобовязання по податку на доходи фізичних осіб в розмірі 23927грн. 69 коп.; № НОМЕР_3 від 17.04.2015, яким збільшено грошове зобов'язання по податку на додану вартість в розмірі 172432 грн. 50 коп.; № НОМЕР_4 від 17.04.2015, яким збільшено суму грошового зобовязання по податку на доходи фізичних осіб в розмірі 129315 грн. 72 коп.

За результатами адміністративного оскарження фізичною особою-підприємцем податкових повідомлень-рішень, Головне управління ДФС у Рівненській області скасувало податкове повідомлення-рішення Гощанської ОДПІ Головного управління ДФС у Рівненській області від 17.04.2015 № НОМЕР_3 про визначення податкового зобовязання по податку на додану вартість. Податкові повідомлення-рішення № НОМЕР_2 та № НОМЕР_4 від 17.04.2015, які є предметом судового розгляду, за результатом розгляду скарг позивача залишені без змін і Головним управлінням ДФС у Рівненській області, і Державною фіскальною службою України.

Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість мотивів, покладених субєктом владних повноважень в основу спірних податкових повідомлень-рішень, а також суджень, відображених контролюючим органом в ОСОБА_1 перевірки, на відповідність вимогам частини 3 статті 2 КАС України, яка визначає, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку, суд зазначає наступне.

Перевіркою, проведеною Гощанською ОДПІ ГУ ДФС у Рівненській області встановлено, що фізична особа-підприємець ОСОБА_3 завищила валові витрати за 2013 рік - на суму 62029 грн. та за 2014 рік на суму 543181 грн., а саме:

- за рахунок завищення витрат на придбання паливно-мастильних матеріалів в сумі 96262,70 грн. за 2013 рік, та в сумі 564942 грн. за 2014 рік у зв'язку з відсутністю первинних документів, що підтверджують понесені витрати по ПММ, які безпосередньо повязані з одержанням доходу. Перевіркою враховано залишок ПММ на 01.01.2013.

- за рахунок завищення інших витрат в сумі 34234 грн. за 2013 рік та в сумі 21761 грн. за 2014 рік (витрат на оплату праці, нарахованого єдиного соціального внеску, витрат на електроенергію, орендній платі за землю, витрати на обслуговування РРО, послуг інтернету, послуг ДАІ за супроводження вантажу, витрат на бланкову продукцію та послуг банку).

За змістом пунктів 177.1, 177.2, 177.4 статті177 Податкового кодексу України доходи фізичних осіб - підприємців, отримані протягом календарного року від провадження господарської діяльності, оподатковуються за ставками, визначеними в пункті 167.1 статті 167 Податкового кодексу України. Об'єктом оподаткування є чистий оподатковуваний дохід, тобто різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та негрошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов'язаними з господарською діяльністю такої фізичної особи - підприємця. До переліку витрат, безпосередньо пов'язаних з отриманням доходів, належать документально підтверджені витрати, що включаються до витрат операційної діяльності згідно з розділом III цього Кодексу.

Під поняттям «доходи», згідно пп. 14.1.56 п. 14.1 ст. 14 ПК України, слід розуміти загальну суму доходу платника податку від усіх видів діяльності, отриманого (нарахованого) протягом звітного періоду в грошовій, матеріальній або нематеріальній формах як на території України, її континентальному шельфі у виключній (морській) економічній зоні, так і за їх межами.

Згідно з пп. 14.1.27 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України витрати - сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних для провадження господарської діяльності платника податку, в результаті яких відбувається зменшення економічних вигод у вигляді вибуття активів або збільшення зобов'язань, внаслідок чого відбувається зменшення власного капіталу (крім змін капіталу за рахунок його вилучення або розподілу власником).

Статтею 138 Податкового кодексу України визначено, що витрати, що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування, складаються із: витрат операційної діяльності, які визначаються згідно з пунктами 138.4, 138.6-138.9, підпунктами 138.10.2-138.10.4 пункту 138.10, пунктом 138.11 цієї статті: інших витрат, визначених згідно з пунктом 138.5, підпунктами 138.10.5, 138.10.6 пункту 138.10, пунктами 138.11, 138.12 цієї статті, пунктом 140.1 статті 140 і статтею 141 цього Кодексу; крім витрат, визначених у пунктах 138.3 цієї статті та у статті 139 цього Кодексу.

Вказані витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, згідно з п. 138.2 ст. 138 Податкового кодексу України, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

Відповідно до пп. 139.1.9 п. 139.1 ст. 139 Податкового кодексу України не включаються до складу витрат витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

Статтею 9 Закону України «Про бухгалтерський облік і фінансову звітність» від 16.07.1999 № 996-XIV (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) визначено, що підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

В акті перевірки зазначено, що фізична особа-підприємець ОСОБА_3 документально не підтвердила придбання паливно-мастильних матеріалів у ТОВ «Західенергоресурс», ДП ВАТ «УкрНафта», ТОВ «ДерайлОйл» та ТОВ «Західна паливна група». При цьому відсутні документи, які засвідчують факт доставки вказаних паливно-мастильних матеріалів, тому фіскальний орган робить висновок про безтоварність вказаних операцій і безпідставність включення таких витрат до валових витрат підприємницької діяльності.

Судом встановлено, що позивач в період, охоплений перевіркою, здійснював діяльність по роздрібній торгівлі нафтопродуктами на автозаправочній станції за адресою: смт. Гоща, вул. Рівненська, 9.

Тобто, до складу витрат фізичною особою-підприємцем включено витрати по придбанню паливно-мастильних матеріалів, що згодом реалізовувалися. Для перевірки були надані первинні бухгалтерські документи, що підтверджують факт поставки даних паливно-мастильних матеріалів фізичній особі-підприємцю, а саме податкові накладні та фіскальні чеки, які були досліджені під час перевірки. Щодо транспортування паливно-мастильних матеріалів фізична особа-підприємець ОСОБА_3 орендувала бензовоз МАЗ 5334, д.н. 93-62АА та бензовоз ДАФ ТУ 47 ХS державний номер НОМЕР_5 у громадянина ОСОБА_4 Крім того, в акті перевірки відсутня будь-яка інформація стосовно проведення зустрічних перевірок по взаємовідносинах з ТОВ «Західенергоресурс», ДП ВАТ «УкрНафта», ТОВ «ДерайлОйл» та ТОВ «Західна паливна група», перевірки фізичних, технологічних та технічних можливостей вказаних контрагентів для здійснення поставки паливно-мастильних матеріалів. Крім того, в акті перевірки не вказано певних недоліків (дефектності) актів виконаних робіт, податкових накладних чи інших первинних бухгалтерських документів, їх суперечність і т.д.

Тому, висновки перевіряючих в акті перевірки про непідтвердження придбання паливно-мастильних матеріалів та включення таких витрат до суми валових витрат, зокрема в 2014 році на суму 513556,07 грн., що спричинило нарахування фіскальним органом податку на доходи фізичних осіб в розмірі 76686 грн. 41 коп., є передчасним.

Даний факт підтверджується висновком і Головного управління ДФС у Рівненській області при прийнятті рішення про результати розгляду скарги від 24.06.2015 № 577/14/17-00-10-04-09/86 (т. І а.с.66-72), відповідно до якого описано безпідставність Гощанської ОДПІ ГУ ДФС у Рівненській області виключення з суми валових витрат на придбання паливно-мастильних матеріалів.

Однак, за результатами адміністративного оскарження, Головне управління ДФС у Рівненській області скасувало лише податкове повідомлення-рішення від 17.04.2015 № НОМЕР_3 про збільшення грошового зобовязання по податку на додану вартість, а податкове повідомлення-рішення від 17.04.2015 № НОМЕР_4 про збільшення грошового зобовязання по податку на доходи фізичних осіб в частині, що стосується формування валових витрат по придбанню паливно-мастильних матеріалів і безпосередньо повязане з формуванням податкового кредиту, залишено без змін.

Проте, судом встановлено правомірність включення фізичною особою-підприємцем витрат на придбання паливно-мастильних матеріалів до складу валових витрат, реальність здійснення яких підтверджена первинними документами бухгалтерського та податкового обліку. Документи, на підставі яких позивач включив суми до складу витрат, відповідають критеріям первинного документу, є достовірними та складені за результатами фактичного здійснення господарських операцій. Подані первинні документи та документи фінансової звітності містять інформацію щодо змісту господарських операцій та підтверджують факт здійснення господарських операцій.

Відтак, зазначені дії позивача щодо формування та відображення витрат є правомірними та такими, що не забороняються нормами ПК України. Наявні у матеріалах справи докази визнаються судом належними та допустимими у розумінні Закону України №996-XIV.

Відтак, визначення фіскальним органом податкового зобовязання по податку на доходи фізичних осіб в розмірі 76686,41 грн. основного платежу та 38343,205 грн. штрафних санкцій у податковому повідомленні-рішенні від 17.04.2015 № безпідставне та необґрунтоване.

Щодо іншої частини податкового зобов'язання по податку на доходи фізичних осіб, визначеного в податковому повідомленні-рішенні від 17.04.2015 №, то суд зазначає наступне.

Представником позивача в судових засіданнях визнані здійснені позивачем порушення щодо безпідставного, документально не підтвердженого збільшення валових витрат по витратах на електроенергію за 2013 рік на суму 5579,67 грн., за 2014 рік на суму 5504,83 грн.; на оренду землі за 2013 рік на суму 6091,46 грн.; на інфосистеми (на обслуговування РРО) за 2014 рік на суму 541,50 грн.; на послуги Держстандарт метрології на суму 541,50 грн. Тому, в цій частині позовні вимоги до задоволення не підлягають.

Позивачем задекларовано валові витрати на оплату праці в сумі 80876,00 грн., що більше на 23037,1 грн. По даних перевірки витрати на оплату праці становлять 57838,93 грн. Сума нарахованого єдиного соціального внеску за 2014 рік становить 25220 грн.

Позивачем задекларовано інші витрати в сумі 51838,00 грн. Для перевірки позивачем надано розшифровку витрат, а саме :

валові витрати за електроенергію в сумі 33024,00 грн., що більше на 5504,83 грн. фактично понесених витрат на оплату електроенергії (згідно виписки банку з розрахункового рахунку списано на оплату електроенергії в сумі 27519,17 грн.);

валові витрати «орендна плата за землю» в сумі 14128,00 грн., що менше на 6520,26 грн. Згідно поданого розрахунку орендної плати за землю сума становить 20648,26 грн.

витрати на обслуговування РРО складають 3248, що менше фактично понесених витрат на 541,40 грн. Згідно виписки банку з розрахункового рахунку списано кошти в сумі 2706,6 грн.

витрати послуги Інтернету становить 1438,00 грн , шо менше на 2718,61 грн. Згідно виписки банку послуги за обслуговування Інтернету становить 4156,61 грн.;

витрати послуги Держстандарт метрології становить 8959 грн., шо менше на 541,50 грн. Згідно виписки банку послуги становлять 8417,50 грн.

Проведеною перевіркою встановлено, що позивачем понесені прямі валові витрати , зокрема послуги ДАІ за супроводження вантажу у в сумі 600 грн., за бланкову продукцію в сумі 240 грн., та + 7128 грн. послуги банку.

Вибірковою перевіркою з питань повноти обчислення, повноти та своєчасності внесення до бюджету сум податку з доходів фізичних осіб за період з 01.01.2013 по 31.12.2014 року встановлено: кількість особових рахунків у періоді перевірки: за штатом в 1 кварталі 2013 року 7 чол.; за штатом в 2 кварталі 2013 року 7 чол.; за штатом в 3 кварталі 2013 року 7 чол.; за штатом 4 кварталі 2013 року 7 чол., за штатом в 1 кварталі 2014 року 6 чол.; за штатом в 2 кварталі 2014 року 5 чол.; за штатом в 3 кварталі 2014 року 6 чол.; за штатом 4 кварталі 2014 року 3 чол.

В акті перевірки вказано, що для проведення перевірки табелі обліку робочого часу не надані, позивачем по даному питанні пояснення не надано.

У періоді, що перевіряється, заробітна плата працівникам виплачувалася у грошовій формі. На момент перевірки заборгованість по заробітній платі відсутня. Заробітна плата працівникам нараховувалася згідно окладів, встановлених штатним розписом. Проведеною перевіркою встановлено ряд випадків виплати заробітної плати менше встановленої законодавством мінімальної заробітної плати , зокрема: найманому працівникові ОСОБА_5 (НОМЕР_6) за січень 2013 року, за лютий 2013 року, нараховано заробітної плати 491,58 грн. ( Згідно заключного трудового договору найманому працівникові, ОСОБА_3 зобовязана нараховувати заробітну плату, виходячи з мінімальної заробітної плати. Трудовий договір 01 квітня 2001 року зареєстровано у центрі зайнятості за № 7). Згідно до поданої заяві працівнику надана відпустка за власний рахунок. Розмір середньомісячної заробітної плати ОСОБА_6 реєстр. номер НОМЕР_7 за даними перевірки становить менше мінімальної заробітної плати, по тій причині що ФОП ОСОБА_3 прийнята на роботу ОСОБА_6 реєстр. номер НОМЕР_7 на 0,25% мінімальної заробітної плати на посаду юриста. У звязку з тим, що наймані працівники працювали не повний робочий місяць (були прийняті та були звільнені протягом кварталу) розмір середньомісячної заробітної плати становить менше мінімальної за 2-й квартал 2013 року у ОСОБА_7В.(НОМЕР_8) трудовий договір ( Трудовий договір від 12 травня 2012 року. Зареєстровано в центрі зайнятості 12 травня 2010 року за № 4 розірвано 15.04.2013 року); за 2-й квартал 2014 рок найманому працівникові ОСОБА_8 ( НОМЕР_9) ( Трудовий договір від 12 травня 2012 року. Зареєстровано в центрі зайнятості 12 травня 2010 року за № 4 трудовий договір розірвано 22.04.2014 року; протягом 3 кв. 2014 року було звільнено 2 працівника: ОСОБА_9 (НОМЕР_10) ( Трудовий договір від 12 травня 2012 року. Зареєстровано в центрі зайнятості 12 травня 2010 року за № 4. Працівник зобовязується виконувати функцію оператора АЗС. Трудовий договір розірвано 04 серпня 2014 року. ОСОБА_10 (НОМЕР_11) ( Трудовий договір від 06.05.2010 року , зареєстровано у центрі зайнятості за № 0. Працівник зобовязується виконувати функцію оператора АЗС. трудовий договір розірвано 18.08.1014.

В ході перевірки встановлено порушення: пп.14.1.47, пп.14.1.56 п.14.56 ст.14, абз. 2 пп. 165.1.21 , пп.163.1.1 п.163.1 ст.163, абз.»а» пп.164.2.17 п.164.2 ст.164, пп.165.1.9 п.165.1 ст.165, п.167.1 ст.167, пп.168.1.1, пп.168.1.2 п.168.1, пп.168.4.1 п.168.4 ст.168, абз.«а» п.171.2 ст.171, п.176.2 ст.176 Податкового кодексу України а саме: не утриманий і не перерахований до бюджету податок на доходи фізичних осіб всього в сумі 4620,00 грн.

ФОП ОСОБА_3 прийнята на роботу працівник ОСОБА_6 реєстр. номер НОМЕР_7 на 025% мінімальної заробітної плати на посаду юриста.(Трудовий договір від 14.02.2012 року зареєстровано у центрі зайнятості за №7. Згідно п. 5 Трудового Договору вихідний день: субота , неділя. Пунктом 6 вищезгаданого договору Тривалість щорічної відпустки: Згідно законодавства України. Трудовий договір припинено розірвано сторонами 02 жовтня 2014 року). Проведеною перевіркою встановлено, що ОСОБА_6О згідно даних особових рахунків щомісячно нараховується заробітна плата в розмірі 0,25 % мінімальної заробітної плати, виходячи з 2-х годинного робочого дня. За жовтень 2014 року нараховано заробітну плату в сумі 52,96грн. ПДФО 0,0 грн. Відпустка найманому працівникові за період з 14.02.2012 по 02.10.2014 рік згідно книги нарахування заробітної плати, наданих табелів обліку робочого часу за період з 01.01.2013 року по 02.10.2014 рік при звільнені не нараховано, чим порушено вимоги ст..6 Закону України « Про відпустки».

Статтею 6 Закону «Про відпустки» визначено загальну тривалість щорічної відпустки для працівників за відпрацьований робочий рік. Щорічна відпустка не може бути менше, ніж 24 календарних дні. Отже, якщо працівник відпрацював цілий календарний рік, то при звільнені він має право отримати компенсацію за 24 дні невикористаної відпустки. Для того, щоб розрахувати розмір компенсації за невикористану відпустку, необхідно розрахувати середньоденну заробітну плату робітника за розрахунковий період та помножити її на кількість днів невикористаної відпустки. Нормативний документ, який регулює розрахунок середньої заробітної плати затверджено Постановою КМУ №100 від 08.02.1995 року.

Виходячи з вищенаведеного позивачем не нараховано та не виплачено розрахункові при звільнені за 16 днів ( 55*25%). Відповідно не нараховано відпускних за жовтень 2014 року в сумі 649,60 грн. ( 1218/30*16 днів) .

Підпунктом 14.1.56 п. 14.1 ст. 14 ПК України встановлено, що доходи це загальна сума доходу платника податку від усіх видів діяльності, отриманого (нарахованого) протягом звітного періоду в грошовій, матеріальній або нематеріальній формах як на території України, її континентальному шельфі у виключній (морській) економічній зоні, такі за їх межами.

Відповідно до пп. «а» пп. 164.2.17 п. 164.2 ст. 164 ПК України, до загального місячного оподатковуваного доходу платника податку включається дохід, отриманий платником податку як додаткове благо (крім випадків, передбачених ст. 165 цього Кодексу) у вигляді вартості використання житла, інших обєктів матеріального або нематеріального майна, наданих платнику податку в безоплатне користування, або компенсації вартості такого використання, крім випадків, коли таке надання або компенсація зумовлені виконанням платником податку трудової функції відповідно до трудового договору (контракту) чи передбачені нормами колективного договору або відповідно до закону в установлених ними межах.

Відповідно до пп.164.2.17 п.164.2 ст.164 ПК України, до складу загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включається сума доходу у вигляді додаткового блага.

Згідно із пп.168.1.1 п.168.1 ст.168 ПК України, податковий агент, який нараховує (виплачує, надає) оподатковуваний дохід на користь платника податку, зобовязаний утримувати податок із суми такого доходу за його рахунок за ставками, визначеними у ст. 167 ПКУ.

Згідно з пп. 14.1.47 п. 14.1 ст. 14 ПК України, додаткові блага це кошти, матеріальні чи нематеріальні цінності, послуги, інші види доходу, що виплачуються (надаються) платнику податку податковим агентом, якщо такий дохід не є заробітною платою та не пов'язаний з виконанням обов'язків трудового найму або не є винагородою за цивільно-правовими договорами (угодами), укладеними з таким платником податку (крім випадків, прямо передбачених нормами розділу IV Податкового кодексу).

Згідно з абз. 2 пп. 165.1.21 ПК України, в разі якщо працівник припиняє трудові відносини з роботодавцем протягом періоду навчання, за яке сплачує роботодавець, або до закінчення третього календарного року від року, в якому закінчується таке навчання, сума, сплачена як компенсація вартості навчання, прирівнюється до додаткового блага, наданого такому працівникові протягом року, на який припадає таке припинення трудових відносин, та підлягає оподаткуванню у загальному порядку.

ФОП ОСОБА_3 прийнята на роботу працівник ОСОБА_6 реєстр. номер НОМЕР_7 на 025% мінімальної заробітної плати на посаду юриста.(Трудовий договір від 14.02.2012 року зареєстровано у центрі зайнятості за №7.

Згідно з абз. 2 пп. 165.1.21 ПК України, в разі якщо працівник припиняє трудові відносини з роботодавцем протягом періоду навчання, за яке сплачує роботодавець, або до закінчення третього календарного року від року, в якому закінчується таке навчання, сума, сплачена як компенсація вартості навчання, прирівнюється до додаткового блага, наданого такому працівникові протягом року, на який припадає таке припинення трудових відносин, та підлягає оподаткуванню у загальному порядку.

Проведеною перевіркою встановлено, що згідно банківської виписки з рахунку №82 що відкритий в Ощадбанку 09.08.2012, ФОП ОСОБА_3Р перераховано для Київського національного університету імені ОСОБА_11 30000,00 грн. (призначення платежу ОСОБА_6: плата за навчання згідно договору від 31.07.12р за 5 курс (ОСОБА_1 перевірки від 30» травня 2012 року № 206/1742/НОМЕР_1) «Про результати документальної планової виїзної перевірки дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства фізичної особи - підприємця ОСОБА_3, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 за період з 01 липня 2010 року по 31 грудня 2011 року) та 23 вересня 2013 року ОСОБА_3 перераховано 30000,00 грн (призначення платежу ОСОБА_6: плата за навчання згідно договору від 31.07.12 р.).

Відповідно до пп.14.1.47, пп. 14.1.56 п. 14.56 ст. 14, пп. 163.1.1 п. 163.1 ст. 163, пп. 164.2.17 п. 164.2, п. 164.5 ст.164, пп. 165.1.9 п. 165.1 ст. 165, п. 167.1 ст. 167, пп. 168.1.1, пп. 168.1.2 п. 168.1, пп. 168.4.1, пп. 168.4.2 п. 168.4 ст. 168, абз. «а» п. 171.2 ст. 171, п. 176.2 ст. 176 ПК України, а саме: не утриманий і не перерахований до бюджету податок на доходи фізичних осіб всього в сумі 3514,17 грн. за 2012 рік та 4617,28 грн. за 2013 рік , у випадку коли працівникам надавались додаткові блага без відповідного оподаткування. З вище викладеного випливає, що вартість такого блага включається до загального місячного оподатковуваного доходу платника податку як додаткове благо і оподатковується за ставками, встановленими п. 167.1 ст. 167 ПК України (15 та 17 %).

Відповідно до пункту 167.1 ст. 167 ПК України, ставка податку становить 15 відсотків бази оподаткування щодо доходів, одержаних (крім випадків, визначених у пунктах 167.2-167.4 цієї статті), у тому числі, але не включених у формі заробітної плати, інших заохочувальних та компенсаційних виплат або інших виплат та винагород, які виплачуються (надаються) платнику у звязку з трудовими відносинами та за цивільно-правовими договорами; виграшу у державну та недержавну грошову лотерею, виграшу гравця (учасника), отриманого від організатора азартної гри.

У разі якщо загальна сума отриманих платником податку у звітному податковому місяці доходів, зазначених у абзаці першому цього пункту, перевищує десятикратний розмір мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного податкового року, ставка податку становить 17 відсотків суми перевищення з урахуванням податку, сплаченого за ставкою, визначеною в абзаці першому цього пункту.

Отже, в загальний оподатковуваний дохід позивача за жовтень 2014 року необхідно включити заробітну плату в сумі 52,96 грн., компенсації за невикористану відпустку в сумі 649,60 грн. та вартість оплати за навчання , як додаткове благо, що оподатковується ПДФО.

Сума не утриманого та не перерахованого ПДФО з виплачених сум становить: оподаткування доходу отриманого платником податку за жовтень 2014 року: загальна сума доходу становить 60702,56 грн. (52,96+649,60+60000,0); сума, що оподатковується за ставкою 15% не перевищує 12180,00 грн. (мін. зарплата на 01.01.2014р.*10); сума ПДФО 1827,00 грн. (12180,0*15%); сума доходу, що оподатковується за ставкою 17%: 48522,56 грн. (60702,56 -12180,00 грн.), сума ПДФО 8248,84 грн. (48522,56 *17%); разом сума ПДФО визначена із суми додаткового блага становить 10075,84 грн. (1827,0+8248,84); Сума, що підлягає донарахуванню становить 10075,84 грн.

ОСОБА_12 перевірки, які стали підставою для прийняття податкового повідомлення-рішення № від 17.04.2015 про визначення податкового зобовязання по податку на доходи фізичних осіб в розмірі 23927грн. 69 коп., встановлено порушення позивачем підпунктів 14.1.47, 14.1.56 пункту 14.1 статті 14, підпунктів 163.1.1 пункту 163.1 статті 163, абзацу «а» підпункту 164.2.17 пункту 164.2 статті 164, підпунктів 165.1.9 пункту 165.1 статті 165, пункту 167.1 статті 167, підпунктів 168.1.1, 168.1.2 пункту 168.1, підпунктів 168.4.1 пункту 168.4 статті 168, абзацу «а» пункту 171.2 статті 171, пункту 176.2 статті 176 Податкового кодексу України, внаслідок чого позивачем не утримано і не перераховано до бюджету податок на доходи фізичних осіб на загальну суму 11521 грн. 90 коп., в тому числі 393 грн. 57 коп. за квітень 2013 року по ОСОБА_7, 120 грн. за жовтень 2013 року по ОСОБА_13, 427 грн. 60 коп. за квітень 2014 року по ОСОБА_8, 504 грн. 89 коп. за серпень 2014 року по ОСОБА_9, 10075 грн. 84 коп. за жовтень 2014 року по ОСОБА_6

Відповідно до пп. 14.1.47 пункту 14.1 статті 14 ПК України, додаткові блага - кошти, матеріальні чи нематеріальні цінності, послуги, інші види доходу, що виплачуються (надаються) платнику податку податковим агентом, якщо такий дохід не є заробітною платою та не пов'язаний з виконанням обов'язків трудового найму або не є винагородою за цивільно-правовими договорами (угодами), укладеними з таким платником податку (крім випадків, прямо передбачених нормами розділу IV цього Кодексу).

Згідно з підпунктом «а» підпункту 164.2.17. пункту 164.2 статті 164 Податкового кодексу України до загального місячного оподатковуваного доходу платника податку включається дохід, отриманий платником податку як додаткове благо (крім випадків, передбачених статтею 165 цього Кодексу) у вигляді вартості використання житла, інших об'єктів матеріального або нематеріального майна, що належать роботодавцю, наданих платнику податку в безоплатне користування, або компенсації вартості такого використання, крім випадків, коли таке надання зумовлено виконанням платником податку трудової функції відповідно до трудового договору (контракту) чи передбачено нормами колективного договору або відповідно до закону в установлених ними межах;

Відповідно до абзацу 2 підпункту 165.1.21 Податкового кодексу України якщо працівник припиняє трудові відносини з роботодавцем протягом періоду такого навчання або до закінчення третього календарного року від року, в якому закінчується таке навчання, сума, сплачена як компенсація вартості навчання, прирівнюється до додаткового блага, наданого такому працівнику протягом року, на який припадає таке припинення трудових відносин, та підлягає оподаткуванню у загальному порядку.

Дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку про обгрунтованість нарахування податкового зобовязання по даному податку і про порушення позивачем щодо утримання і перерахування до бюджету податку на доходи фізичних осіб у випадку, коли працівникам надавалися додаткові блага. Так, фізичною особою-підприємцем здійснено перерахування до Київського Національного університету імені ОСОБА_11 30000 грн. (призначення платежу ОСОБА_6 плата за навчання згідно договору від 31.07.2012 за 5 курс) та 23.09.2013 перераховано 30000 грн. (призначення платежу ОСОБА_6 плата за навчання згідно договору від 31.07.2012 за 5 курс).

Судом встановлено, що трудовий договір з ОСОБА_6 припинено 02.10.2014, тому сума за навчання прирівнюється до додаткового блага та підлягає оподаткуванню.

Матеріалами справи підтверджено, що позивачем не включено до загального оподатковуваного доходу підприємця заробітну плату за жовтень 2014 року в розмірі 52,96 грн. та компенсацію за невикористану відпустку в розмірі 649,60 грн. по працівнику ОСОБА_6 (трудовий договір від 14.02.2012, припинено 02.10.2014). Відтак, сума неутриманого та не перерахованого податку на доходи фізичних осіб по заробітній платі, компенсації за невикористану відпустку та додатковому благу працівника ОСОБА_6 за жовтень 2014 року становить 10075 грн. 84 коп.

Крім того, 02.10.2013 позивачем здійснено платіж в розмірі 800,00 грн. за проживання в гуртожитку ОСОБА_13 за серпень-грудень 2013 року, що також є додатковим благом в розумінні податкового законодавства і підлягає оподаткуванню податком на доходи фізичних осіб в розмірі 120 грн.

Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_3 також не здійснено нарахування компенсації за невикористану відпустку при звільненні працівників та відповідно не утримано податок на доходи фізичних осіб по працівниках: ОСОБА_7 - 393 грн. 57 коп. за квітень 2013 року, ОСОБА_9 504,89 грн. за серпень 2014 року, ОСОБА_8 427,60 грн. за квітень 2014 року.

Отож, суд прийшов до висновку про обґрунтованість тверджень Гощанської ОДПІ ГУ ДФС у Рівненській області про неутримання і неперерахування позивачем до бюджету податку на доходи фізичних осіб на загальну суму 11521 грн. 90 коп., що стало підставою для визначення податкового зобовязання по даному податку в податковому повідомленні-рішенні від 17.04.2015 № НОМЕР_2 в загальному розмірі 23927грн. 69 коп., в тому числі за основним платежем в розмірі 11521 грн. 90 коп., за штрафними санкціями в розмірі 12405 грн. 79 коп.

Статтею 71 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу (частина перша). В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову (частина друга).

За висновком суду, відповідачем не в повній мірі доведена правомірність та обґрунтованість прийняття спірних податкових повідомлень-рішень з урахуванням вимог встановлених частиною другою статті 19 Конституції України та частиною третьою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, а тому, виходячи з системного аналізу положень законодавства України, яке визначає особливості оподаткування податком на доходи фізичних осіб, та наявних у матеріалах справи належних та допустимих доказів, адміністративний позов фізичної особи-підприємця підлягає задоволенню частково: податкове повідомлення-рішення Гощанської обєднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Рівненській області від 17 квітня 2015 року №, в частині визначення грошового зобовязання зі сплати податку на доходи фізичних осіб у розмірі 115029 грн. 61 коп., в тому числі: за основним платежем 76686 грн. 41 коп., за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) 38343 грн. 20 коп. підлягає визнанню протиправним та скасуванню.

Відповідно до статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати присуджуються відповідно до задоволених позовних вимог. У звязку зі сплатою позивачем під час подання адміністративного позову майнового характеру 10 відсотків розміру ставки судового збору на підставі частини 3 статті 4 Закону України «Про судовий збір» (в редакції, чинній на момент звернення до суду), то решта суми судового збору стягується з позивача пропорційно до задоволеної та відхиленої частини вимоги в розмірі 686 грн. 70 коп.

Керуючись статтями 2, 4, 7 12, 14, 86, 158 163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Гощанської обєднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Рівненській області від 17 квітня 2015 року №, в частині визначення грошового зобовязання зі сплати податку на доходи фізичних осіб у розмірі 115029 грн. 61 коп., в тому числі: за основним платежем 76686 грн. 41 коп., за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) 38343 грн. 20 коп.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з фізичної особи підприємця ОСОБА_3 на користь Державного бюджету України суму судового збору у розмірі 686 грн. 70 коп.

Постанова суду першої інстанції, якщо інше не встановлено Кодексом адміністративного судочинства України, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Житомирського апеляційного адміністративного суду через Рівненський окружний адміністративний суд шляхом подачі в 10-денний строк з дня отримання копії постанови, складеної у повному обсязі, апеляційної скарги з подачею її копії відповідно до кількості осіб, які беруть участь у справі.

Суддя К.М. Недашківська