Справа № 2а-3282/11/0970
Суддя: Матуляк Я.П.
Дата ухвалення: 2011-10-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"27" жовтня 2011 р. Справа № 2a-3282/11/0970

м. Івано-Франківськ

Суддя Івано-Франківського окружного адміністративного суду Матуляк Я.П., розглянувши у порядку скороченого провадження в приміщенні суду адміністративну справу за позовом Івано-Франківського територіального управління Державної комісії з цінних паперів та фондового ринку до Відкритого акціонерного товариства «Оріана»про стягнення штрафних санкцій в сумі 680,00 гривень.

ВСТАНОВИВ:

11.10.2011 року Івано-Франківське територіальне управління Державної комісії з цінних паперів та фондовому ринку (далі - позивач) звернулося в суд з адміністративним позовом до Відкритого акціонерного товариства «Оріана» (далі - відповідач) про стягнення штрафних санкцій в сумі 680,00 гривень. Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідачем вчинене порушення вимог пункту 5 статті 40 Закону України «Про цінні папери та фондовий ринок» та пункту 3 глави 3 розділу ІV Положення про розкриття інформації емітентами цінних паперів, затвердженого рішенням Державної комісії з цінних паперів та фондового ринку від 19.12.2006 року № 1591, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 05.02.2007 року за № 97/13364 в частині неподання до територіального управління Комісії та нерозміщення в загальнодоступній інформаційній базі даних Комісії регулярної квартальної інформації за ІV квартал 2010 року.

Відповідно до частини 3 статті 183-2 КАС України про відкриття скороченого провадження суд виносить ухвалу, копія якої невідкладно надсилається відповідачу разом з копією позовної заяви та доданих до неї документів. В ухвалі в обов'язковому порядку зазначаються строк подання заперечення проти позову, порядок його подання, а також наслідки неподання такого заперечення. Відповідач у десятиденний строк з дня одержання такої ухвали та копій документів може подати заперечення проти позову та необхідні документи або заяву про визнання позову.

Згідно із пунктом 4 частини 5 статті 183-2 КАС України справа повинна бути розглянута у порядку скороченого провадження не пізніше пяти днів з дня подання відповідачем заперечення проти позову.

Судом 12.10.2011 року винесено ухвалу про відкриття скороченого провадження по даній адміністративній справі, яку разом із копією позовної заяви та доданими до неї документами направлено відповідачу для подання заперечення або заяви про визнання позову, яку відповідачем отримано 17.10.2011 року.

20.10.2011 року від відповідача на адресу суду надійшло заперечення проти позову. В даному запереченні відповідач зазначив, що 18.09.2002 року на ВАТ «Оріана» порушено справу про банкрутство та введено мораторій на задоволення вимог кредиторів. Постановою ДВС у м. Калуші від 27.11.06 року про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження накладено арешт на все майно, що належить ВАТ «Оріана», в тому числі на грошові кошти, що поступають на рахунки ВАТ «Оріана». Ухвалою Господарського суду Івано-Франківської області від 16.06.2010 року на ВАТ «Оріана» запроваджено процедуру санації. З посиланням ст. 12 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», постанову Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 року за №15, вказав, що стягнення на підставі виконавчих документів та інших документів, за якими здійснюється стягнення відповідно до законодавства, в тому числі штрафні санкції, в тому числі вимоги уповноважених органів державної влади та органів місцевого самоврядування щодо стягнення адміністративно-господарських санкцій за порушення норм антимонопольного, банківського, валютного законодавства, законодавства про цінні папери, про ціноутворення, господарських санкцій, забороняється. В звязку з чим просив в задоволенні позову відмовити.

Суд, розглянувши та оцінивши матеріали справи в порядку скороченого провадження, відповідно до вимог статті 183-2 КАС України - без проведення судового засідання та виклику осіб, які беруть участь у справі прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що Відкрите акціонерне товариство «Оріана» у відповідності до частини 2 статті 2 Закону України «Про цінні папери та фондовий ринок» є емітентом.

Приписами статті 5 Закону України «Про державне регулювання ринку цінних паперів в Україні» встановлено, що державне регулювання ринку цінних паперів здійснює Державна комісія з цінних паперів та фондового ринку. Інші державні органи здійснюють контроль за діяльністю учасників ринку цінних паперів у межах своїх повноважень, визначених чинним законодавством.

Відповідно до частини 1 статті 40 Закону України «Про цінні папери та фондовий ринок» емітент зобовязаний подавати регулярну інформацію про емітента Державній комісії з цінних паперів та фондового ринку.

Частиною 5 даного Закону передбачено, що звітним періодом для складання квартальної інформації про емітента є квартали поточного року.

У відповідності до частини 6 статті 40 зазначеного Закону строки, порядок та форми подання регулярної інформації про емітента (річної та квартальної) встановлюються Державною комісією з цінних паперів та фондового ринку.

Згідно з пунктом 3 Глави 3 Розділу ІV Положення про розкриття інформації емітентами цінних паперів, затвердженого рішенням Державної комісії з цінних паперів та фондового ринку від 19.12.2006 року, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України від 05.02.2007 року за №97/13364, акціонерні товариства, які мають державну частку в обсязі 25 відсотків і більше акцій у статутному капіталі за станом на перше число звітного кварталу, зобов'язані розкрити квартальну інформацію у строк не пізніше 25 числа місяця, наступного за звітним кварталом, квартальну інформацію за четвертий квартал - не пізніше 20 лютого року, наступного за звітним роком.

Державна частка в статутному капіталі відповідача становить 99,99 відсотків акцій.

Судом встановлено, що відповідачем не подано до територіального управління Комісії регулярну квартальну інформацію за ІV квартал 2010 року, не розміщено її в загальнодоступній інформаційній базі Комісії, чим порушено вимоги статті 40 Закону України «Про цінні папери та фондовий ринок» та вимог пункту 3 Глави 3 Розділу ІV Положення про розкриття інформації емітентами цінних паперів.

Також судом було встановлено, що по факту зазначеного правопорушення та наявності вини юридичної особи, позивачем було складено акти про правопорушення на ринку цінних паперів за №№ 11-ІФ, 12-ІФ, від 01.04.2011 року, на підставі яких начальником управління Івано-Франківського територіального управління Державної комісії з цінних паперів та фондового ринку, згідно статті 9, пункту 6 та 7 частини 1 статті 11 Закону України «Про державне регулювання ринку цінних паперів в Україні» та Правил розгляду справ про порушення вимог законодавства на ринку цінних паперів та застосування санкцій, затверджених рішенням Комісії від 11.12.2007 року №2272, зареєстровано в Міністерстві юстиції України від 12.02.2008 року за №120/14811, за не розкриття регулярної квартальної інформації на фондовому ринку за ІV квартал 2010 року, а саме:

- за не подання до територіального управління квартальної інформації за ІV квартал 2010 року винесено постанову за №17-ІФ від 13.04.2011 року про накладення санкції за правопорушення на ринку цінних паперів у розмірі 340,00 гривень;

- за нерозміщення квартальної інформації за ІV квартал 2010 року у загальнодоступній інформаційній базі даних Комісії, винесено постанову за №18-ІФ від 13.04.2011 року про накладення санкції за правопорушення на ринку цінних паперів у розмірі 340,00 гривень.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідачем не було прийнято міри щодо оскарження зазначених постанов про накладення санкцій за правопорушення на ринку цінних паперів, отже дані постанови слід вважати чинними та такими, що відповідають вимогам чинного законодавства.

Відповідно до пункту 8 статті 11 Закону України «Про державне регулювання ринку цінних паперів в Україні» Державна комісія з цінних паперів та фондового ринку застосовує до юридичних осіб санкції, зокрема, за невиконання або несвоєчасне виконання рішень Комісії або розпоряджень, постанов або рішень уповноважених осіб Комісії щодо усунення порушень законодавства на ринку цінних паперів в розмірі від тисячі до пяти тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Відповідачем не надано суду доказів оскарження даної постанови, що свідчить про визнання вини при здійсненні відповідачем правопорушення на ринку цінних паперів та правомірності прийнятих постанов, які на момент судового розгляду справи є чинними.

Відповідно до частини 1 статті 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Відповідачем не надано суду доказів сплати штрафів в загальній сумі 680,00 гривень. Крім того, в поданих запереченнях відповідачем не спростовано факт допущення ним вищезазначених порушень.

Згідно частини 6 статті 11 вищезазначеного Закону штрафи, накладені Державною комісією з цінних паперів та фондового ринку, стягуються у судовому порядку.

Суд не приймає до уваги твердження представника відповідача щодо неможливості стягнення вказаних санкцій, в звязку із введенням мораторію на задоволення вимог кредиторів, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що ухвалою Господарського суду Івано-Франківської області від 18.09.2002 року порушено справу про банкрутство ВАТ «Оріана» та введено мораторій на задоволення вимог кредиторів. Постановою Вищого господарського суду України від 12.10.2010 року, керуючим санацією ВАТ «Орана» призначено ОСОБА_1.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» мораторій на задоволення вимог кредиторів визначено як зупинення виконання боржником грошових зобовязань і зобовязань щодо сплати податків та зборів (обовязкових платежів), термін виконання яких настав до дня введення мораторію, і припинення заходів, спрямованих на забезпечення виконання цих зобовязань та зобовязань щодо сплати податків і зборів (обовязкових платежів), застосованих до прийняття рішення про введення мораторію.

Згідно з частини 4 статті 12 вказаного Закону мораторій на задоволення вимог кредиторів вводиться одночасно з порушенням провадження у справі про банкрутство, про що зазначається в ухвалі господарського суду. Протягом дії мораторію на задоволення вимог кредиторів: забороняється стягнення на підставі виконавчих документів та інших документів, за якими здійснюється стягнення відповідно до законодавства; не нараховуються неустойка (штраф, пеня), не застосовуються інші санкції за невиконання чи неналежне виконання грошових зобов'язань і зобовязань щодо сплати страхових внесків на загальнообовязкове державне пенсійне страхування та інші види загальнообовязкового державного соціального страхування, податків і зборів (обовязкових платежів).

Керуючись саме зазначеними нормами законодавства, відповідач прийшов до висновку, що встановлені нормами чистини 4 статті 12 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» обмеження, є достатньою підставою для звільнення його від обовязку сплати спірних санкцій, застосованих під час дії мораторію на задоволення вимог кредиторів.

З системного аналізу вищевказаних норм, випливає, що посилання відповідача є необгрунтованими, оскільки застосування положень цієї статті можливе лише з урахуванням змісту поняття мораторію на задоволення вимог кредиторів, який наведено у статті 1 цього ж Закону. А саме, введення мораторію на задоволення вимог кредиторів не забороняє контролюючому органу застосовувати санкції за правопорушення на ринку цінних паперів, які допущені відповідачем після порушення провадження у справі про банкрутство. Адже наведені законодавчі норми регулюють правовідносини, які виникли між боржником і кредиторами у звязку із неспроможністю боржника виконати після настання встановленого строку існуючих зобовязань і спрямовані на відновлення платоспроможності боржника або його ліквідації з метою здійснення заходів щодо задоволення визнаних судом кредиторів. З порушенням провадження у справі про банкрутство не повязується завершення підприємницької, господарської діяльності боржника, він має право укладати договори та вчиняти інші правочини, у звязку з чим у нього виникають права та обовязки, виконання яких забезпечується на загальних засадах. Таким чином, дія мораторію поширюється лише на задоволення вимог конкурсних кредиторів. Що ж стосується зобовязань поточних кредиторів, то за цими зобовязаннями, згідно із загальними правилами, нараховуються неустойка (штраф, пеня), застосовуються інші санкції за невиконання чи неналежне виконання грошових зобовязань та зобовязань щодо сплати податків і зборів (обовязкових платежів), в тому числі й застосовуються санкції за правопорушення на ринку цінних паперів.

Тому на застосування санкцій за правопорушення на ринку цінних паперів, встановлені частиною 4 статті12 вказаного Закону обмеження не поширюються.

Вказана правова позиція неодноразово була викладена Вищим адміністративним судом, зокрема в ухвалі по справі №К-3581/07 від 15.04.2010 року та постанові по справі №К-28328/06 від 11.11.2010 року.

Виходячи з системного аналізу законодавства на ринку цінних паперів, дослідивши та оцінивши докази по справі, суд вважає, що прийняті позивачем постанови є правомірними, а загальна сума застосованої санкції у вигляді штрафу в розмірі 340,00 гривень підлягає стягненню з відповідача.

Відповідно до частини 1 статті 256 КАС України, постанови прийняті в порядку скороченого провадження виконуються негайно.

Враховуючи вищевикладене, на підставі ст.124 Конституції України, керуючись ст.2, ст.ст. 8-14, ст.86, ст.183-2, Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Позов задовольнити повністю.

Стягнути з відкритого акціонерного товариства «Оріана» в дохід бюджету штрафні санкції в розмірі 680 (шістсот вісімдесят) гривень 00 копійок.

Звернути постанову до негайного виконання.

Відповідно до ч.9 ст.183-2 постанова, прийнята у скороченому провадженні, крім випадків її оскарження в апеляційному порядку, є остаточною.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку. Відповідно до статті 186 КАС України, апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції. Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її складення. Відповідно до ст.183-2 Кодексу адміністративного судочинства України у разі оскарження в апеляційному порядку постанови, прийнятої у скороченому провадженні, ухвала суду апеляційної інстанції по такій справі є остаточною і оскарження не підлягає.

Суддя: Матуляк Я.П.