Справа № 807/201/15
Суддя: Багрій Василь Миколайович
Дата ухвалення: 2015-12-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 грудня 2015 року Справа № 876/9325/15

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Багрія В.М.,

суддів Рибачука А.І.,Старунського Д.М.,

з участю секретаря судового засідання Андрушківа І.Я.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Ужгородської обєднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Закарпатській області на постанову Закарпатського окружного адміністративного суду від 06.08.2015 року у справі за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Ужнафта" до Ужгородської обєднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Закарпатській області про визнання недійсним та скасування податкового повідомлення-рішення,

В С Т А Н О В И В :

У лютому 2015 року ОСОБА_1 "Ужнафта" звернулося з позовом до Ужгородської обєднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Закарпатській області про визнання недійсним та скасування податкового повідомлення-рішення № від 06.11.2014 року, яким збільшено суму грошового зобовязання з податку на додану вартість у сумі 3 254 465,00 грн.

Позивач посилався на те, що ним правомірно сформовано податковий кредит, а висновки податкового органу стосовно безтоварності господарських операцій з ОСОБА_1 "Антарес" і ОСОБА_1 "Талис Плюс" є необґрунтованим та спростовуються належно оформленими первинними документами.

Постановою Закарпатського окружного адміністративного суду від 06.08.2015 року позов задоволено. Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення Ужгородської ОДПІ № від 06.11.2014 року.

Постанову суду першої інстанції оскаржила Ужгородська ОДПІ, подавши на неї апеляційну скаргу.

В обґрунтування апеляційних вимог вказує на те, що суд першої інстанції прийшов до помилкового висновку про протиправність спірного податкового-повідомлення-рішення, оскільки реальність господарських операцій позивача з його контрагентами не підтверджується належним чином оформленими первинними документами.

Апелянт просить скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою позивачу у задоволенні позову відмовити.

Вислухавши суддю-доповідача, дослідивши обставини справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з наступних підстав.

У справі встановлено, що з 08 жовтня 2014 року по 14 жовтня 2014 року працівниками Ужгородської ОДПІ Головного управління Міндоходів у Закарпатській області було проведено позапланову невиїзну документальну перевірку позивача з питань правильності формування податкового кредиту з податку на додану вартість по взаємовідносинах з контрагентом ТОВ "Талис Плюс", ТОВ "Антарес" та формування податкового зобовязання з податку на додану вартість за червень-липень 2014 року, за результатами якої складено акт за № 2350/22-0/36908372.

На підставі акту перевірки 06 листопада 2015 року відповідачем було прийнято податкове повідомлення-рішення за № НОМЕР_1, яким позивачеві збільшено суму грошового зобовязання з податку на додану вартість на загальну суму 3254465 грн., а саме за основним платежем 2169643 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) 1084822 грн.

Підставою для прийняття спірного податкового повідомлення-рішення стали висновки податкового органу про безтоварність господарських операцій позивача з ТОВ "Талис Плюс" та ТОВ "Антарес" та формування податкового зобовязання по цим взаємовідносинам з податку на додану вартість за червень-липень 2014 року.

Суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги виходив з того, що реальність господарських операцій позивача з його контрагентами підтверджується належним чином оформленими первинними документами.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції та, надаючи правову оцінку вказаним відносинам, враховує наступне.

В справі встановлено, що згідно договору поставки нафтопродуктів від 01 червня 2014 року №01/06-43П ТОВ "Талис Плюс" (постачальник) зобовязувалося передати у власність позивача (покупець) нафтопродукти, а позивач прийняти і оплатити їх вартість. Аналогічний договір укладено між позивачем (покупець) та ТОВ "Антарес" (постачальник) № ДГ-0107-57 від 01 липня 2014 року.

Відповідно до умов вищевказаних договорів: постачальник зобовязується передати у власність покупцю, а покупець зобовязується прийняти та оплатити нафтопродукти, в подальшому товар, згідно умов договору. Номенклатура, кількість, ціна товару та строк поставки визначаються сторонами у додаткових угодах до договору, які є невідємною частиною договору.

Товар поставляється покупцю партіями протягом поточного місяця в кількості та за ціною, визначеними у кожній додатковій угоді до договору, на умовах: ЕХW - резервуари нафтобаз ПАТ "Дніпронафтопродукт" і інших нафтобаз, що належать ПАТ "Дніпронафтопродукт" на правах власності або використовуються ним на підставі цивільно-правових угод (ІНКОТЕРМС- 2010). Сторони укладають акти прийому-передачі товару, в яких вказують найменування, ціну і вартість переданого товару. Сторони можуть укладати акти прийому-передачі, що переданий протягом визначеного в такому акті періоду часу. Покупець здійснює оплату за товар шляхом переведення грошових коштів на розрахунковий рахунок постачальника протягом 120 днів з дати підписання акта прийому-передачі товару або інших документів. Ціна товару є договірною, вказується в тому числі з ПДВ та визначається в додаткових угодах до договору. Цей договір вступає в силу з моменту підписання його сторонами та діє до 31 грудня 2015 року.

До вищезазначених договорів поставки нафтопродуктів були надані додаткові угоди: додаткова угода № 00080 до договору № 01/06-43П від 01 червня 2014 року, за якою постачальник зобовязується поставити на умовах EXW- (Резервуари нафтобаз ПАТ "Дніпронафтопродукт" і інших нафтобаз, що належать ПАТ "Дніпронафтопродукт" на правах власності або використовуються ним на підставі цивільно-правових договорів), а покупець - прийняти до 30 червня 2014 року визначені в даній додатковій угоді види товарів на загальну суму 11535459,24 грн., у тому числі ПДВ 3922576,54 грн.; додаткова угода № 00124 до договору № ДГ-0107-57 від 01 липня 2014 року, за якою постачальник зобовязується поставити на умовах EXW- (Резервуари нафтобаз ПАТ "Дніпронафтопродукт" і інших нафтобаз, що належать ПАТ "Дніпронафтопродукт" на правах власності або використовуються ним на підставі цивільно-правових договорів), а покупець - прийняти до 31 липня 2014 року визначені в даній додатковій угоді види товарів на загальну суму - 1482396 грн., у тому числі ПДВ 247066 грн.

Перехід права власності на товар від постачальника (ТОВ "Талис Плюс") до покупця (ТОВ "Ужнафта"), а також від постачальника (ТОВ "Антарес") до покупця (ТОВ "Ужнафта") підтверджується актами приймання-передачі нафтопродуктів, які позивачем надано в ході проведення перевірки, та такі містяться в матеріалах справи, а саме: акт від 30 червня 2014 року № 00080 приймання-передачі нафтопродуктів до договору поставки нафтопродуктів № 01/06-43П від 01 червня 2014 року. Всього передано нафтопродуктів згідно даного акту на суму 11535459,24 грн., у тому числі ПДВ 1922576,54 грн.; акт від 31 липня 2014 року, №00124 приймання-передачі нафтопродуктів до договору поставки нафтопродуктів № ДГ-0107-57 від 01 липня 2014 року. Всього передано нафтопродуктів згідно даного акту на суму 1482396 грн., у тому числі ПДВ 247066 грн.

Також до перевірки були надані позивачем податкові накладні № 80 та № 126 за вищевказаними договорами поставки, які також свідчать про реальність господарських операцій між позивачем" та ТОВ "Талис Плюс", ТОВ "Антарес".

Крім того, позивачем у ході перевірки позивачем було надано договір зберігання №1409/10-12 від 14 вересня 2010 року, що укладений між ВАТ "Дніпронафтопродукт" (зберігач) та позивачем (поклажодавець), за яким: в порядку та на умовах, визначених цим договором зберігач зобовязується приймати та зберігати нафтопродукти та інші ТМЦ, які передаються поклажодавцем, повернути їх поклажодавцеві у схоронності за першою вимогою поклажодавця. Зберігач має право здійснювати відпуск товару зі складів третіх осіб, які знаходяться в договірних відносинах зі сторони цього договору тільки за вимогою поклажодавця.

На виконання умов договору зберігання позивачем надано відповідні акти приймання-передачі нафтопродуктів по договору від 14 вересня 2010 року №1409/10-1, що також підтверджує реальність господарської операції.

Транспортування нафтопродуктів на АЗС здійснювалося автотранспортом ТОВ "Блумен ЛТД" згідно договору перевезення вантажу від 16 травня 2013 року №16-6/05-13 та підтверджується товарно-транспортними накладними.

Згідно товарно-транспортних накладних вантажовідправником ПММ є ТОВ "Вестен-Флус", вантажоперевізником ПММ є ТОВ "Блумен ЛТД", а замовником та вантажоодержувачем ПММ є позивач.

Виходячи з вимог Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» від 16.07.1999 р., обґрунтування відображення господарських операцій в податковому обліку здійснюється на підставі даних бухгалтерського обліку.

У статті 2 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» зазначено, що сфера дії Закону поширюється на всіх юридичних осіб, створених відповідно до законодавства України, незалежно від їх організаційно-правових форм і форм власності, а також на представництва іноземних суб'єктів господарської діяльності (далі підприємства), які зобовязані вести бухгалтерський облік та подавати фінансову звітність згідно з законодавством.

Відповідно до вимог п.3.2 ст.3 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», бухгалтерський облік є обовязковим видом обліку, який ведеться підприємством. Фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку.

Необхідність підтвердження господарських операцій первинними документами визначена п.п.1.2 п.1, п.п.2.1 п.2 Положення про документальне збереження записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 р. № 88, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 05.06.1995 р. за № 168/704.

Відповідно до п.п.1.2 п.1 вказаного Положення, господарські операції відображаються у бухгалтерському обліку методом їх суцільного і безперервного документування. Записи в облікових регістрах провадяться на підставі первинних документів, створених відповідно до вимог цього Положення.

Первинні документи це письмові свідоцтва, що фіксують та підтверджують господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації (власника) на їх проведення (п.п.2.1 п.2 Положення).

Згідно із п.1 ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, що фіксують факт здійснення господарської операції. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю й упорядкування оброблених даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні і зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати обов'язкові реквізити: назва документа; дату і місце складання; назва підприємства, від імені якого складається документ; зміст і обсяг господарської операції; одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що мають можливість ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції (п.2 ст.9 цього Закону).

Частиною 5 статті 8 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність» передбачено, що підприємство самостійно визначає облікову політику; обирає форму бухгалтерського обліку як певну систему регістрів обліку, порядку і способу реєстрації та узагальнення інформації в них з додержанням єдиних засад, встановленим цим Законом, та з урахуванням особливостей своєї діяльності і технології обробки облікових даних; розробляє систему і форму внутрішньогосподарського (управлінського) обліку, звітності і контролю господарських операцій, визначає права працівників на підписання бухгалтерських документів.

Згідно з пунктом 198.3. статті 198 Податкового кодексу України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

У відповідності до пункту 198.2. статті 198 Податкового кодексу України, датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається: дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунку платника податку в оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Пунктом 198.6. статті 198 Податкового кодексу України (в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин) встановлено, що не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними або оформлені з порушенням вимог чи не підтверджені митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу).

Таким чином, платник податку - покупець має право зарахувати до податкового кредиту суму податку на додану вартість, підтверджену належним чином оформленою податковою накладною, яку він отримав.

Необхідною умовою для віднесення сплачених у ціні товарів (послуг) сум податку на додану вартість є факт придбання товарів та послуг із метою їх використання в господарській діяльності.

Водночас за відсутності факту придбання товарів чи послуг або в разі якщо придбані товари чи послуги не призначені для використання у господарській діяльності платника податку відповідні суми не можуть включатися до складу витрат для цілей оподаткування податкового кредиту з податку на додану вартість навіть за наявності формально складених, але недостовірних документів або сплати грошових коштів.

Позивачем надано всі відповідні документи, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення податкового обліку та які вказують на товарність господарських операцій.

Податковий орган вказував, що документальне оформлення господарських операцій позивача із його контрагентом не є достатнім доказом реальності даних господарських операцій, з огляду на висновки актів перевірок про проведення аналізу діяльності контрагентів позивача ОСОБА_1 "Антарес" і ОСОБА_1 "Талис Плюс".

Проте, чинне законодавство України не ставить у залежність виникнення у платника ПДВ права на податковий кредит від дотримання вимог податкового законодавства іншим суб'єктом господарювання, зокрема тим, який не був постачальником товарів (послуг), на вартість яких нарахований ПДВ, що включений платником податку до податкового кредиту.

У постановах Верховного Суду України від 9 вересня 2008 року в справі № 21-500во08, від 1 червня 2010 року в справі № 21-573во10 Судова палата в адміністративних справах Верховного Суду України дійшла висновку, що якщо контрагент не виконав свого зобов'язання щодо сплати податку до бюджету, то це спричиняє відповідальність та негативні наслідки саме для цієї особи. Зазначені обставини не є підставою для позбавлення платника податку права на відшкодування ПДВ у випадку, коли останній виконав усі передбачені законом умови стосовно отримання такого відшкодування та має необхідні документальні підтвердження розміру свого податкового кредиту.

Більше того, відповідно до постанови Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 29 серпня 2014 року, що ухвалена в адміністративній справі № 804/11320/14, адміністративний позов товариства з обмеженою відповідальністю "Талис Плюс" до Державної податкової інспекції у Бабушкінському районі м.Дніпропетровська про визнання протиправними дій, зобовязання вчинити певні задоволено частково. Зокрема, визнано протиправними дії ДПІ у Бабушкінському районі м. Дніпропетровська Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області щодо проведення зустрічної перевірки ТОВ "Талис Плюс" щодо підтвердження реальності здійснення господарських операцій їх реальності та повноти відображення в обліку за червень 2014 року, за результатами якої складено акт № 750/04-62-22-3/38361594 від 22 липня 2014 року "Про неможливість проведення зустрічної перевірки ТОВ "Талис Плюс" щодо підтвердження реальності здійснення господарських відносин їх реальності та повноти відображення в обліку за червень 2014 року".

Вищевказана постанова залишена без змін ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 27 листопада 2014 року. Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 22 грудня 2014 року відмовлено у відкритті касаційного провадження.

Відповідно до постанови Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 22 жовтня 2014 року, що ухвалена в адміністративній справі № 804/15341/14, адміністративний позов товариства з обмеженою відповідальністю "Антарес" до Державної податкової інспекції в Амур-Нижньодніпровському районі м. Дніпропетровська Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області про визнання дій протиправними задоволено. Зокрема, визнано протиправними дії Державної податкової інспекції в Амур-Нижньодніпровському районі м. Дніпропетровська Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області щодо проведення зустрічної звірки товариства з обмеженою відповідальністю "Антарес" щодо підтвердження господарських відносин із субєктами господарювання за період з 01 липня 2014 року по 31 липня 2014 року, за результатами якої складено акт № 175/04-61-22-2/31037491 від 21 серпня 2014 року "Про неможливість проведення зустрічної звірки субєкта господарювання ТОВ "Антарес" () з питань документального підтвердження господарських відносин за період з 01 липня 2014 року по 31 липня 2014 року". Визнано протиправними дії Державної податкової інспекції в Амур-Нижньодніпровському районі м. Дніпропетровська Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області, які полягають у формуванні висновків про відсутність фактів реального вчинення товариства з обмеженою відповідальністю "Антарес" господарських операцій за період з 01 липня 2014 року по 31 липня 2014 року, чим порушено ч.1 ст.203, 215, 228, 662, 656 Цивільного кодексу України, в частині недодержання в момент вчинення правочину вимог, які не спрямовані на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ними (п.5 ст.203 Цивільного кодексу України) по правочинах, здійснених по ланцюгу, як такі, що мають ознаки нереальності здійснених операцій з покупцями за період з 01 липня 2014 року по 31 липня 2014 року.

Наведене свідчить про те, що господарські операції позивача з ТОВ "Талис Плюс" та ТОВ "Антарес" мали реальний характер, що є підставою для виникнення права на податковий кредит.

Апелянт вказує як на підставу безтоварності господарських операцій на те, що в ТТН поданих ТОВ "Ужнафта" зазначено вантажовідприваника ТОВ "Вестен-Флунс Закарпаття", яке не є стороною договірних відносин.

Такі твердження апелянта не заслуговують на увагу з огляду на наступне.

ТОВ "Вестен Флунс" уклало договір №3218 від 02.01.2013 року з ПАТ "Дніпронафтопродукт" про надання послуг з приймання, розміщення та відпуск нафтопродуктів в ємностях на нафтобазі.

Згідно п.1.1, п.2.1.1, п.2.2.3 даного договору виконавець (ТОВ ОСОБА_2) надає замовнику (ПАТ Дніпронафтопродукт) в користування ємкості для нафтопродуктів та інших товарно-матеріальних цінностей в різних регіонах України, а також своїми силами і засобами надає замовнику послуги по прийманню і розміщенню нафтопродуктів в ємкостях на нафтобазах виконавця, приймання інших товарно-матеріальних цінностей, які надходять на адресу нафтобаз виконавця, а також здійснюють відпуск і відвантаження нафтопродуктів з нафтобаз виконавця згідно розпорядження замовника (письмового або усного); виконавець зобовязаний проводити відпуск нафтопродуктів згідно розпорядження замовника (письмового, усного).

Наведене свідчить про те, що ТОВ "Ужнафта" правомірно відвантажувала нафтопродукти з ТОВ "Вестен Флунс" "Закарпаття" за усною вказівкою ПАТ «Дніпронафтопродукт» без будь яких додаткових угод.

Враховуючи зібрані докази у сукупності, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що у позивача на момент проведення перевірки були наявні всі необхідні документи на підтвердження здійснення господарських операцій з поставки товару, а також документи, наявність яких є підставою формування податкового кредиту, у звязку із чим, є протиправним висновок податкового органу про безтоварність господарських операцій між позивачем та його контрагентами - ТОВ "Талис Плюс", ТОВ "Антарес", а оскаржуване податкове-повідомлення рішення підлягає скасуванню.

Відповідно до ч.4 ст.70 КАС України обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування, крім випадків, коли щодо таких обставин не виникає спору.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності, відповідно до ч.2 ст.71 КАС України, покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Враховуючи зібрані докази у сукупності, колегія суддів приходить до висновків, що відповідач належними і допустимими доказами довів законність прийнятого податкового повідомлення-рішення.

Суд першої інстанції повно встановив обставини справи, дав належну оцінку доказів, правильно застосував норми матеріального та процесуального права, внаслідок чого прийняв законну та обґрунтовану постанову про задоволення позову, підстав для задоволення якої не має.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Статтею 200 КАС України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ч. 3 ст. 160, ст.ст. 195, 196, 198, 200, 205, 206, 254 КАС України, апеляційний суд,

УХВАЛИВ :

Апеляційну скаргу Ужгородської обєднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Закарпатській області залишити без задоволення.

Постанову Закарпатського окружного адміністративного суду від 06.08.2015 року у справі №807/201/15 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий: В.М. Багрій

Судді : А.І. Рибачук

ОСОБА_3