Справа № 348/2078/15-а
Суддя: Грещук Р.П. Р. П.
Дата ухвалення: 2015-12-01 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Справа № 348/2078/15-а

01 грудня 2015 року м. Надвірна

Надвірнянський районний суд Івано-Франківської області

в складі головуючого судді Грещука Р.П.

секретаря - Госедло Л.І.,

з участю позивача ОСОБА_1,

представника відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в Надвірнянському районі на неправомірні дії управління Пенсійного фонду України в Надвірнянському районі щодо припинення виплати пенсій та зобовязання поновити виплату пенсії як державному службовцю, -

В С Т А Н О В И В:

27.10.2015р. ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до УПФ України в Надвірнянському районі щодо припинення виплати пенсій та зобовязання поновити виплату пенсії як державному службовцю.

В судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги з підстав, наведених в позовній заяві.

Просить суд постановити рішення, яким визнати неправомірними дії УПФ України в Надвірнянському районі щодо припинення йому виплати пенсії як державному службовцю відповідно до З-ну України «Про державну службу».

Скасувати розпорядження УПФ України в Надвірнянському районі від 27.02.2015 року №169925 про переведення його на пенсію за віком на загальних підставах, відповідно до ст. 26 З-ну України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування».

Встановити факт відсутності його підприємницької діяльності на дату призначення пенсії як державному службовцю, а саме станом на 27.03.2014 року.

Зобовязсти УПФ України в Надвірнянському районі поновити виплату йому пенсії як державному службовцю, відповідно до З-ну України «Про державну службу» з дати припинення виплати пенсії з 27.03.2014 року, здійснити перерахунок і виплату недоотриманих коштів, виплачувати пенсію як державному службовцю в майбутньому, а також стягнути з відповідача судові витрати по справі.

Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнала та подала заперечення в якому вказала, що ОСОБА_1 перебуває на обліку в управлінні Пенсійного фонду України в Надвірнянському районі та отримує пенсію за віком відповідно до ст. 26 З-ну України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

В січні 2014 року позивач звернувся до УПФ України в Надвірнянському районі із заявою про призначення пенсії за віком, представивши необхідний пакет документів. Відповідно до поданих документів ОСОБА_1 призначено пенсію за віком відповідно до ст. 26 З-ну України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

В зв'язку з звільненням з роботи, на підставі поданої заяви ОСОБА_1 управлінням призначено пенсію як державному службовцю відповідно до З-ну України «Про державну службу».

Однак, як було встановлено в процесі виконання листа ГУ Пенсійного фонду України в області від 12.11.2014р. № 6817/03, управлінням Пенсійного фонду України в районі проведено опрацювання списків працюючих пенсіонерів та виявлено, що ОСОБА_1 на день призначення пенсії як державному службовцю перебував на обліку як суб'єкт підприємницької діяльності.

Вказані обставини, зазначає представник відповідача, підтверджуються довідкою ДПІ в Надвірнянському районі від 26.03.2015 року № 5924/10/09-15-17-02, в якій зазначено, що ОСОБА_1 перебував на обліку в ДПІ у м. Івано-Франківську з 26.09.1999 року по 30.01.2015 року.

Оскільки на день призначення пенсії, а саме 27.03.2014 року ОСОБА_1 був суб'єктом підприємницької діяльності, підстав для призначення пенсії як державному службовцю немає.

Щодо вимог позивача в частині встановлення факту відсутності підприємницької діяльності на день призначення пенсії, вважає, що такі факти підлягають встановленню в порядку ст. 256 ЦПК України.

Окрім того, згідно ст.ст. 99, 100 КАС України для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод та інтересів. Однак, позивач пропустив цей строк звернення до суду.

Просить суд відмовити в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1

Суд, вислухавши пояснення позивача, представника відповідача, дослідивши докази, надані сторонами на виконання вимог ст.ст.69, 70 КАС України, і на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обгрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для вирішення справи та, оцінюючи зазначені докази за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні обставин справи, прийшов до висновку про можливість часткового задоволення позову.

Відповідно до ст.2 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому зазначеним кодексом, звернутися до суду для оскарження будь-яких рішень, дій чи бездіяльності субєктів владних повноважень.

Зі змісту ст.71 КАС України випливає, що кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на яких грунтуються її вимоги та заперечення, а в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності його рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

В судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_1 в січні 2014 року звернувся до УПФ України в Надвірнянському районі з заявою про призначення йому пенсії за віком та надав необхідний пакет документів, що підтверджує його стаж роботи, заробітну плату та проживання в гірському населеному пункті. На підставі поданих документів йому призначено пенсію за віком на загальних підставах відповідно до ст. 26 З-ну України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Доведено також та не заперечується представником відповідача, що 26.03.2014 року він звільнився з посади державного службовця в Надвірнянській РДА за станом здоров'я та достроковим виходом на пенсію. На підставі поданої позивачем заяви, розпорядженням управління з 28.03. 2014 року йому призначено пенсію як державному службовцю, відповідно до З-ну України "Про державну службу", оскільки згідно записів трудової книжки його стаж державної служби станом на 26.03.2014 року склав 14 років 10 місяців 24 дні, що є достатнім для призначення пенсії як державному службовцю.

Як вбачається з пояснень позивача та письмових матеріалів справи, листом управління від 30.04.2015 року його повідомлено про те, що до 30.01.2015 року, тобто на час виходу на пенсію як державний службовець, він, на думку УПФ України в Надвірнянському районі був зареєстрований як суб'єкт підприємницької діяльность, отже вважався працюючим пенсіонером, а працюючим пенсіонерам пенсія, призначена достроково відповідно до пункту 1 ст.26 З-ну України «Про зайнятість населення» у період до досягнення пенсійного віку, встановленого відповідним законом, не виплачується.

В звязку з наведеним, управлінням ПФ України припинено виплату йому пенсії, як державному службовцю.

Одночасно, за період з 27.03.2014 року по 28.02.2015 року управлінням

обчислено переплату його пенсій на загальну суму 20512грн. 27 коп.

Разом з тим, відповідно до ст. 37 З-ну України "Про державну службу" передбачено, що право на державну службу мають чоловіки, які досягли віку 62 роки, та жінки, які досягли пенсійного віку, встановленого ст. 26 З-ну України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", за наявності страхового стажу, необхідного для призначення пенсії за віком у мінімальному розмірі, передбаченого абзацом першим частини першої статті 28 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування". У тому числі стажу державної служби не менш як 10 років, та які на час досягнення зазначеного віку працювали на посадах державних службовців, зокрема, призначення пенсій особам, які мають не менше 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорії посад державних службовців - незалежно від місця роботи на час досягнення пенсійного віку.

Як встановлено в судовому засіданні та не спростовано представником відповідача, згідно записів в трудовій книжці ОСОБА_1 з 23.05.2002 року по 13.10.2008 року він працював на посаді заступника голови правління Івано-Франківської облспоживспілки. Перебування на даній посаді виключає ведення підприємницької діяльності, що підтверджується Витягом зі статуту Івано-Франківської облспоживспілки.

Як видно з пояснень позивача та матеріалів справи, господарську діяльність ОСОБА_1 здійснював лише в період з 18.06.1999 року по 30.06.2001 року, хоча на обліку як суб'єкт підприємницької діяльності формально перебував з 18.06.1999 року по 30.01.2015 року.

Даний факт підтверджується довідкою Державної податкової інспекції у м. Івано-Франківську від 26.03.2015 року № 5924X10/09-15-17-02, згідно якої ОСОБА_1 в період з 01.01.2001 року по 30.06.2001 року здійснювалася діяльність на загальній системі оподаткування, а з 01.07.2001 року звітність до ДПІ не подавалася.

Окрім того, жодних банківських операцій у вищезазначений період не вчинено, про що свідчить лист Івано-Франківського відділення ПАТ "Укрсоцбанк" від 15.06.2015 року №09.201-86/67-12046. Остання операція здійснена 08.02.2001 року.

Підтвердженням того, що ОСОБА_1 не здійснював підприємницьку діяльність, є і те, що він не виконав обов'язкової вимоги закону щодо внесення у 2004 році відомостей про себе як підприємця до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, у зв'язку з чим державним реєстратором внесено відомості про недійсність його свідоцтва про реєстрацію.

Згідно листа Відділу державної реєстрації юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та легалізації об'єднань громадян від 18.06.2015 року № 2185/03.3-96 відомості про фізичну особу-підприємця ОСОБА_1 включені до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців з відміткою про те, що свідоцтво про державну реєстрацію вважається не дійсним 22.03.2013 року.

За змістом ч. 2 ст. З ГК України суб'єктами підприємництва вважаються особи, які займаються підприємницькою діяльністю для досягнення економічних і соціальних результатів та з метою одержання прибутку.

Ч. 1 ст. 55 ГК України визначено, що суб'єктами господарювання (підприємцями) визнаються учасники господарських відносин, які здійснюють господарську (підприємницьку) діяльність, реалізуючи господарську компетенцію (сукупність господарських прав та обов'язків), мають відокремлене майно і несуть відповідальність за своїми зобов'язаннями в межах цього майна, крім випадків, передбачених законодавством.

Крім того, як вбачається з постанови Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 05.01.2015 року (справа №809/4127/14) ОСОБА_1 з червня 1999 року, тобто більше ніж протягом одного року, всупереч вимогам підпункту 16.1.3 пункту 16.1 статті 16, пункту 49.2 статті 49 Податкового кодексу України, не подавав до Державної податкової інспекції у місті Івано-Франківську Головного управління Міністерства доходів і зборів України в Івано-Франківській області податкову звітність, що підтверджується довідкою від 13.11.2014 року за №4333/9/09-15-17-02-02-21/10756.

Також, в рішенні Надвірнянського р-нного суду від 03.11.2015 року (справа №348/874/15-ц) констатовано, що згідно довідки ДПІ в Івано-Франківській області від 26.03.2015 року відповідач по справі ОСОБА_1 перебував на обліку в ДПІ у м.Івано-Франківську з 29.06.1999 року, однак звітність до ДПІ не подавалася з 01.07.2001 року.

Відповідно до листа реєстраційної служби Івано-Франківського МУЮ від 18.06.2015 року свідоцтво про державну реєстрацію ОСОБА_1 вважається недійсним з 22.03.2013 року.

З довідки ПАТ « Укрсоцбанк» від 15.06.2015 року щодо стану рахунків ФОП ОСОБА_1, вбачається, що рахунки відкриті в відділенні ПАТ «Укрсоцбанк» за період 1999-2000 р.р. були закриті у 2001 році та у 2005 році.

Дані факти не заперечили сторони по справі.

Статтею 72 КАС України визначено, що обставини, встановлені судовим рішенням в адміністративній, цивільній або господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Таким чином, вищезазначені докази свідчать про те, що на дату призначення позивачу пенсії як державному службовцю він підприємницьку діяльність не здійснював, а це означає, що не був працюючим пенсіонером та, відповідно, мав право на призначення пенсії як державному службовцю.

Тому, на переконання суду, позивачу ОСОБА_1 управлінням Пенсійного фонду України в Надвірнянському районі безпідставно припинено виплату пенсії як державному службовцю, відповідно до З- ну України "Про державну службу".

В звязку з наведеним, розпорядження Управління Пенсійного фонду України в Надвірнянському районі від 27.02.2015 року №169925 про переведення ОСОБА_1 на пенсію за віком на загальних підставах відповідно до ст. 26 З-ну України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» - слід скасувати.

Відповідно до ст. 99, 100 КАС України для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Оскільки, як вбачається з письмових матеріалів справи про своє порушене право ОСОБА_1 дізнався з листів УПФ України в Надвірнянському районі від 27.02.2015 року за №1389/03, 30.04.2015 року за №2800/03, 23.10.2015 року за №183/Г-15, строк звернення до адміністративного суду за захистом своїх прав, свобод та інтересів ним не пропущено.

Також в користь ОСОБА_1 з відповідача підлягають стягненню витрати зі сплати судового збору у розмірі 487 грн.20 коп.

Що стосується вимог ОСОБА_1 встановити факт відсутності його підприємницької діяльності на дату призначення пенсії як державному службовцю, а саме станом на 27.03.2014 року, в цій частині, на переконання суду, вимоги позивача до задоволення не підлягають виходячи з наступного.

В п.4 ст.105 КАС України (Розділ ІІІ,Глава 1) перераховані вимоги, які може містити адміністративний позов. Встановлення юридичних фактів в даний перелік не входить.

Перелік юридичних фактів, що підлягають встановленню в судовому порядку регулюються цивільно-процесуальним законодавством України та вказані у ст. 256 ЦПК України і не є вичерпними оскільки ч.2 вказаної статті передбачено, що в судовому порядку можуть бути встановлені й інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не передбачено іншого порядку їх встановлення.

Беручи до уваги наведене в задоволенні вимог ОСОБА_1 в частині встановлення факту відсутності його підприємницької діяльності -слід відмовити.

Керуючись ст. ст.6, 11, 71, 94, 99, 159, 160 -163 КАС України, на підставі ст.ст.8, 19, 22, 46, 92, Конституції України, Закону України «Про державну службу», суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Позов ОСОБА_1 - задоволити частково.

Визнати неправомірними дії Управління Пенсійного фонду України в Надвірнянському районі щодо припинення ОСОБА_1 виплати пенсії як державному службовцю відповідно до З-ну України «Про державну службу».

Скасувати розпорядження Управління Пенсійного фонду України в Надвірнянському районі від 27.02.2015 року №169925 про переведення ОСОБА_1 на пенсію за віком на загальних підставах відповідно до ст. 26 З-ну України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування».

Зобовязати Управління Пенсійного фонду України в Надвірнянському районі поновити виплату ОСОБА_1 пенсії як державному службовцю, відповідно до З-ну України «Про державну службу» з дати припинення виплати пенсії з 27.03.2014 року, здійснити перерахунок і виплату недоотриманих коштів, виплачувати пенсію як державному службовцю в майбутньому.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань з Управління Пенсійного фонду України в Надвірнянському районі на користь ОСОБА_1 487 грн.20 коп. судових витрат по справі.

Апеляційна скарга на постанову може бути подана до Львівського апеляційного адміністративного суду в порядку, визначеному ст.186 КАС України через Надвірнянський районний суд Івано-Франківської області.

Суддя Грещук Р.П.

Повний текст постанови виготовлено 04.12.2015 року.