Справа № 813/640/15
Суддя: Пасічник С.С.
Дата ухвалення: 2015-11-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"26" листопада 2015 р. м. Київ К/800/29213/15

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України в складі :

Пасічник С.С.,

Кочана В.М.,

Швеця В.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_4 на постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 10 червня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_4 до Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області про визнання протиправним і скасування наказу, поновлення на посаді,

В С Т А Н О В И Л А :

В лютому 2015 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області про визнання протиправним п.1 наказу начальника ГУ МВС України у Львівській області №3079 від 24.12.2014р. «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності працівників ВДАІ з обслуговування м.Львів ГУМВС України у Львівській області» в частині накладення на позивача дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення з органів внутрішніх справ; поновлення його на посаді інспектора Дорожньо-патрульної служби взводу №3 роти ДПС ВДАІ з обслуговування м.Львів ГУ МВС України у Львівській області.

Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 02.04.2015р. позов задоволено частково: визнано протиправними і скасовано п.1 наказу начальника ГУ МВС України у Львівській області №3079 від 24.12.2014р. «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності працівників ВДАІ з обслуговування м.Львів ГУ МВС України у Львівській області» щодо накладення дисциплінарного стягнення - звільнення ОСОБА_4 - інспектора Дорожньо-патрульної служби взводу №3 роти ДПС ВДАІ з обслуговування м.Львів ГУ МВС України у Львівській області із органів внутрішніх справ; в задоволенні решти позову відмовлено.

Постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 10.06.2015р. постанову суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог скасовано та ухвалено в цій частині нову постанову, якою в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду апеляційної інстанції, позивач звернувся до Вищого адміністративного суду України з касаційною скаргою, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального і процесуального права, просив рішення суду апеляційної інстанції скасувати та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Відповідно до ч.2 ст.220 КАС України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.

Обговоривши доводи касаційної скарги та перевіривши за матеріалами справи правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі, колегія суддів вважає, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що з квітня 2014 року позивач працював на посаді інспектора Дорожньо-патрульної служби взводу №3 роти ДПС ВДАІ з обслуговування м.Львів ГУ МВС України у Львівській області.

10.12.2014р. начальником ГУМВС України у Львівській області видано наказ «Про призначення службового розслідування», а 24.12.2014р. - затверджено висновок такого службового розслідування по скарзі громадянина ОСОБА_5 щодо неправомірних дій інспекторів ДПС ВДАІ з обслуговування м.Львів ГУМВС України у Львівській області, відповідно до якого за халатне та безвідповідальне ставлення до виконання службових та функціональних обов'язків, порушення статей 1 та 7 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України, затвердженого Законом України від 22.02.2006р. №3460-ІV, порушення п.п.6.2, 6.6, 6.13, 6.24, 6.25, 6.26, 17.1, 17.1.7, 17.1.9, 17.2, 27.1, 27.2, 27.10, 27.10.2, 27.10.3 та 27.10.4 Інструкції з питань діяльності підрозділів дорожньо-патрульної служби Державтоінспекції МВС, затвердженої наказом МВС України №111 від 27.03.2009р., службової телеграми ДДАІ МВС України №4/3-8405 від 23.09.2014р., незнання Правил дорожнього руху (далі - ПДР) та інших нормативно-правових актів у сфері безпеки дорожнього руху, недбале ставлення до службового транспортного засобу, невжиття заходів реагування на звернення учасників дорожнього руху, ігнорування законних вимог громадян, ненадання допомоги учасникам дорожнього руху, некультурне, грубе, недоброзичливе і неввічливе ставлення до громадян, вчинення порушення ПДР під час керування патрульним автомобілем, порушення вимог ДДАІ МВС України щодо заборони садити у салон службового автомобіля громадян, інспектора ДПС взводу №3 роти Дорожньо-патрульної служби ВДАІ з обслуговування м.Львів ГУМВС України у Львівській області старшого сержанта міліції ОСОБА_4 вирішено притягнути до дисциплінарної відповідальності - звільнити з органів внутрішніх справ.

При цьому, вказані порушення пов'язані з подіями, що мали місце 01.12.2014р. в світлу пору доби у м.Львові на вул.Науковій-вул.Тролейбусній-вул.Трускавецькій за участю інспекторів ДПС ВДАІ з обслуговування м.Львів ГУМВС України у Львівській області сержанта міліції ОСОБА_4, прапорщика міліції ОСОБА_6 із використанням службового автомобіля «Міцубіші Ланцер» р.н.НОМЕР_1 та громадян ОСОБА_5, ОСОБА_7 із використанням приватного автомобіля «Тойота» й зафіксовані останніми на відеоапаратуру.

24.12.2014р. відповідачем видано наказ №3079 «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності працівників ВДАІ з обслуговування м.Львів ГУМВС України у Львівській області», відповідно до якого на інспектора ДПС взводу №3 роти Дорожньо-патрульної служби ВДАІ з обслуговування м.Львів ГУМВС України у Львівській області старшого сержанта міліції ОСОБА_4 за допущені ним порушення, встановлені у висновку службового розслідування, накладено дисциплінарне стягнення - звільнення з органів внутрішніх справ.

Не погоджуючись з вказаним наказом, ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом про його скасування.

Згідно із ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Сутність службової дисципліни, обов'язки осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ України (далі - особи рядового і начальницького складу) стосовно її дотримання, види заохочень та дисциплінарних стягнень, порядок і права начальників щодо їх застосування, а також порядок оскарження дисциплінарних стягнень визначено Дисциплінарним статутом органів внутрішніх справ України, затвердженого Законом України від 22.02.2006р. №3460-IV (далі - Дисциплінарний статут).

Так, згідно зі ст.1 Дисциплінарного статуту службова дисципліна - дотримання особами рядового і начальницького складу Конституції і законів України, актів Президента України і Кабінету Міністрів України, наказів та інших нормативно-правових актів Міністерства внутрішніх справ України, підпорядкованих йому органів і підрозділів та Присяги працівника органів внутрішніх справ України.

Службова дисципліна в органах внутрішніх справ досягається: створенням належних умов проходження служби особами рядового і начальницького складу; набуттям високого рівня професіоналізму; забезпеченням гласності та об'єктивності під час проведення оцінки результатів службової діяльності; дотриманням законності і статутного порядку; повсякденною вимогливістю начальників до підлеглих, постійною турботою про них, виявленням поваги до їх особистої гідності; вихованням в осіб рядового і начальницького складу високих моральних і ділових якостей; забезпеченням соціальної справедливості та високого рівня соціально-правового захисту; умілим поєднанням і правильним застосуванням заходів переконання, примусу, дисциплінарного та громадського впливу; належним виконанням умов контракту про проходження служби.

За змістом ст.2 Дисциплінарного статуту дисциплінарний проступок - невиконання чи неналежне виконання особою рядового або начальницького складу службової дисципліни.

Як встановлено ст.7 Дисциплінарного статуту, службова дисципліна базується на високій свідомості та зобов'язує кожну особу рядового і начальницького складу: дотримуватися законодавства, неухильно виконувати вимоги Присяги працівника органів внутрішніх справ України, статутів і наказів начальників; захищати і охороняти від протиправних посягань життя, здоров'я, права та свободи громадян, власність, довкілля, інтереси суспільства і держави; поважати людську гідність, виявляти турботу про громадян і бути готовим у будь-який час надати їм допомогу; дотримуватися норм професійної та службової етики; берегти державну таємницю; у службовій діяльності бути чесною, об'єктивною і незалежною від будь-якого впливу громадян, їх об'єднань та інших юридичних осіб; стійко переносити всі труднощі та обмеження, пов'язані зі службою; постійно підвищувати свій професійний та культурний рівень; сприяти начальникам у зміцненні службової дисципліни, забезпеченні законності та статутного порядку; виявляти повагу до колег по службі та інших громадян, бути ввічливим, дотримуватися правил внутрішнього розпорядку, носіння встановленої форми одягу, вітання та етикету; з гідністю і честю поводитися в позаслужбовий час, бути прикладом у дотриманні громадського порядку, припиняти протиправні дії осіб, які їх учиняють; берегти та підтримувати в належному стані передані їй в користування вогнепальну зброю, спеціальні засоби, майно і техніку.

Стаття 12 Дисциплінарного статуту визначає, що на осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ за порушення службової дисципліни можуть накладатися такі види дисциплінарних стягнень: 1) усне зауваження; 2) зауваження; 3) догана; 4) сувора догана; 5) попередження про неповну посадову відповідність; 6) звільнення з посади; 7) пониження в спеціальному званні на один ступінь; 8) звільнення з органів внутрішніх справ.

За змістом ст.14 Дисциплінарного статуту з метою з'ясування всіх обставин дисциплінарного проступку, учиненого особою рядового або начальницького складу, начальник призначає службове розслідування, порядок проведення якого встановлюється міністром внутрішніх справ України; перед накладенням дисциплінарного стягнення начальник або особа, яка проводить службове розслідування, повинні зажадати від порушника надання письмового пояснення, однак небажання порушника надавати пояснення не перешкоджає накладенню дисциплінарного стягнення; про накладення дисциплінарного стягнення видається наказ, зміст якого оголошується особовому складу органу внутрішніх справ; при визначенні виду дисциплінарного стягнення мають враховуватися тяжкість проступку, обставини, за яких його скоєно, заподіяна шкода, попередня поведінка особи та визнання нею своєї вини, її ставлення до виконання службових обов'язків, рівень кваліфікації тощо; звільнення осіб рядового і начальницького складу з органів внутрішніх справ як вид стягнення є крайнім заходом дисциплінарного впливу.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції прийшов до висновку про недоведеність відповідачем як факту вчинення позивачем порушень законодавчих норм, на які є посилання в оскаржуваному наказі, так і необхідності застосування до нього такого найсуворішого виду дисциплінарного стягнення як звільнення з органів внутрішніх справ.

Суд же апеляційної інстанції, відмовляючи в задоволенні позову, вказав на те, що спірний наказ виданий відповідачем на підставі та з дотриманням норм чинного законодавства, а при визначенні виду дисциплінарного стягнення ним було враховано тяжкість проступку, обставини, за яких його скоєно, ставлення позивача до виконання службових обов'язків та інші обставини, які вказували на несумісність скоєного ним проступку із подальшим проходженням служби в органах внутрішніх справ, а тому підстави для скасування оскаржуваного наказу відсутні.

При цьому, апеляційний суд, погодившись з висновком суду першої інстанції про недоведеність факту порушення позивачем положень пунктів 6.2, 6.6, 17.1, 17.1.7, 17.1.9, 27.10 Інструкції з питань діяльності підрозділів дорожньо-патрульної служби Державтоінспекції МВС, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України від 27.03.2009р. №111 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 26.06.2009р. за №576/16592 (далі - Інструкція №111), та встановивши порушення ним решти положень Інструкції №111, про які йшлося у висновку службового розслідування й оскаржуваному наказі, фактично звів свою позицію до загальних висновків про підтвердження таких порушень матеріалами справи, проте, без вказівки, як на такі конкретні наявні у справі докази, так і на законодавчі норми, які, на його думку, свідчать про помилковість висновків суду першої інстанції по суті спірних питань.

Крім того, не було надано оцінки й діям позивача в контексті приписів пунктів 6.31 та 6.32 Інструкції №111, відповідно до яких під час несення служби нарядом у складі двох і більше працівників підрозділу ДПС призначається старший наряду, який забезпечує керівництво діяльністю наряду ДПС та несе персональну відповідальність за його дії в період несення служби і зобов'язаний: організовувати роботу працівників підрозділу ДПС у складі наряду, доповідати командирові, черговому про необхідність внесення змін у розстановку сил і порядок несення служби залежно від обстановки, яка склалася; здійснювати керівництво і контроль за несенням служби працівниками наряду ДПС, організовувати та особисто проводити із водіями профілактичну і роз'яснювальну роботу; під час службової діяльності дотримуватись законності, не допускати її порушень іншими працівниками.

Відповідно до ст.159 КАС України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

З викладеного вбачається, що рішення суду апеляційної інстанції не відповідає вимогам наведеної статті; касаційний же суд, в силу положень ст.220 КАС України, позбавлений можливості самостійно встановлювати відповідні обставини та досліджувати докази.

Зазначене є підставою для скасування оскаржуваного рішення суду апеляційної інстанції та направлення справи на новий розгляд до цього суду у відповідності до вимог ч.2 та ч.4 ст.227 КАС України, згідно з якою підставою для скасування судового рішення суду апеляційної інстанції і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення норм процесуального права, які унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи; справа направляється до суду апеляційної інстанції для продовження розгляду або на новий розгляд, якщо порушення допущені тільки цим судом..

Керуючись ст.ст.210, 220, 222, 223, 227, 230 КАС України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А :

Касаційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити частково.

Постанову Львівського окружного адміністративного суду від 02 квітня 2015 року та постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 10 червня 2015 року скасувати, а справу направити до суду апеляційної інстанції на новий розгляд.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: Пасічник С.С.

Кочан В.М.

Швець В.В.