Справа № 344/8106/15-а
Суддя: Ліщинський Андрій Михайлович
Дата ухвалення: 2015-11-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 листопада 2015 р. Справа № 876/9927/15

Колегія суддів Львівського апеляційного адміністративного суду в складі :

головуючого судді: Ліщинського А.М.,

суддів: Довгої О.І., Запотічного І.І.

розглянувши у порядку письмового провадження в м.Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 01 вересня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в м.Івано-Франківську про визнання дій неправомірними та зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И Л А:

09.06.2015 року позивач звернувся до суду з адміністративним позовом до відповідача про поновлення строку звернення до суду, визнання неправомірними дій Управління Пенсійного фонду України в м.Івано-Франківську щодо не зарахування періодів роботи з 01.12.1994 року по 30.01.1998 року та з 06.04.2000 року по 30.04.2005 року, з 01.05.2005 року по 26.06.2012 року в пільговому обчисленні за один рік роботи - 1 рік 6 місяців та зобов'язання відповідача зарахувати періоди роботи з 01.12.1994 року по 30.01.1998 року та з 06.04.2000 року по 30.04.2005 року, з 01.05.2005 року по 26.06.2012 року за роботу в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі та районах Крайньої Півночі в пільговому обчисленні з розрахунку один рік роботи за один рік шість місяців, та здійснити перерахунок пенсії та її виплату із врахуванням пільгового стажу з 01.01.2015 року та зобов'язати заповідача зробити перерахунок пенсії, за стаж набутий після 13.08.2008 року та здійснити її виплату з 01.07.2012 року.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що відмова відповідача зарахувати відповідні періоди роботи в районах Крайньої Півночі в пільговому обчисленні (1 рік роботи як 1 рік 6 місяців) є протиправною, оскільки не грунтується на вимогах чинного законодавства України.

Постановою Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 01 вересня 2015 року в задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Позивач постанову оскаржив, не погодившись із зазначеним судовим рішенням, подав апеляційну скаргу, зазначивши, що оскаржувана постанова винесена з порушенням норм матеріального та процесуального права та є незаконною, просить оскаржувану постанову скасувати та прийняти нову, якою задовольнити позов.

В апеляційній скарзі покликається на те, що в нього є наявні всі документи котрі підтверджують періоди його роботи в районах Крайньої Півночі і місцевостях прирівняних до районів Крайньої Півночі.

Особи які беруть участь у справі, в судове засідання на виклик суду не з'явилися, хоча належним чином були повідомлені про місце та час розгляду справи, що не перешкоджає розгляду справи в їх відсутності згідно з п.2 ч.1 ст. 197 КАС України.

Судова колегія заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши підстави апеляційної скарги, вважає за необхідне її відхилити з наступних підстав.

Відмовляючи в задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що відповідно до п.11 Постанови КМУ від 28.05.2008 року №530 у разі якщо, застрахована особа після призначення пенсії продовжувала працювати, провадиться перерахунок пенсії з врахуванням страхового стажу після призначення (попереднього перерахунку) пенсії.

За таких обставин, рішення Відповідача, викладене в Листі № 154/П-15 від 03 червня 2015 рожу, є законним і обґрунтованим.

Розглядаючи спір, судова колегія вважає, що місцевий суд повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

Згідно ст.2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, добросовісно.

Частиною 1 ст.195 КАС України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Правильність вирішення справи відповідно до вимог ст.13 КАС України забезпечується системою: апеляційною та касаційною. Можливість апеляційного та касаційного оскарження судових рішень є принципом адміністративного судочинства, що спрямований на забезпечення прав осудності (законності та обґрунтованості) судових рішень.

Як встановлено судом та підтверджено матеріалами справи, що згідно записів трудової книжки, архівних довідок та копій трудових договорів позивач працював з 01.12.1994 року по 30.01.1998 року та з 06.04.2000 року по 30.04.2005 року, з 01.05.2005 року по 26.06.2012 року в районах Крайньої Півночі і місцевостях прирівняних до районів Крайньої Півночі.

Листом № 154/П-15 від 03 червня 2015 року Управління Пенсійного фонду України в м.Івано-Франківську повідомило ОСОБА_1 про відсутність підстав для зарахування періодів роботи в районах Крайньої Півночі та в місцевостях прирівняних до районів Крайньої Півночі в пільговому обчисленні(1 рік роботи за 1 рік 6 місяців) та відсутність підстав відповідно до діючого законодавства про перерахунок пенсії, за стаж набутий після 13.08.2008 року.

Вважаючи таку відповідь неправомірною позивач звернувся до суду з відповідними позовними вимогами.

За правилами абзаців першого та другого пункту 5 Прикінцевих положень Закону № 1058-ІV період роботи до 1 січня 1991 року в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі колишнього Союзу РСР, а також на острові Шпіцберген зараховується до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло до 1 січня 1991 року. Пільгове обчислення страхового стажу застосовується для осіб, які працювали в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, та на яких поширювалися пільги, передбачені для працюючих в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, відповідно до Указу від 10 лютого 1960 року, постанови № 148, Указу від 26 вересня 1967 року.

Указом від 10 лютого 1960 року передбачено надання всім робітникам і службовцям державних, кооперативних і громадських підприємств, установ і організацій таких пільг: виплату надбавок до заробітної плати, надання додаткових відпусток, можливість об'єднання відпусток, але не більш як за три роки, виплату різниці між розміром допомоги по соціальному страхуванню і фактичним заробітком (включаючи надбавки) у разі тимчасової втрати працездатності (статті 1-4).

Статтею 5 цього Указу встановлено надання додаткових пільг, зокрема, зарахування одного року роботи у вказаних районах за один рік і шість місяців роботи при обчисленні стажу, що дає право на отримання пенсії за віком і по інвалідності працівникам, які переводились, направлялись або запрошувались на роботу в райони Крайньої Півночі і в місцевості, прирівняні до районів Крайньої Півночі, з інших місцевостей країни, за умови укладення ними трудових договорів про роботу в цих районах строком на п'ять років, а на островах Північного Льодовитого океану - два роки.

Аналогічні умови щодо застосування пільг, передбачених статтею 5 Указу від 10 лютого 1960 року, передбачені й Інструкцією про порядок надання пільг особам, які працюють у районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, затвердженою постановою Державного комітету Ради Міністрів СРСР з питань праці і заробітної плати та Президії ВЦРПС від 16 грудня 1967 року № 530/П-28.

Абзацом першим пункту 5.9 Положення про вахтовий метод встановлено, що працівникам підприємств та організацій, які виїжджають для виконання робіт вахтовим методом у райони Крайньої Півночі або в прирівняні до них місцевості з інших районів держави, надаються пільги, передбачені статтями 1-4 Указу від 10 лютого 1960 року, з врахуванням змін та доповнень, внесених статтями 1 та 2 Указу від 26 вересня 1967 року.

Таким чином, пільги передбачені статтею 5 Указу від 10 лютого 1960 року, в тому числі зарахування одного року роботи у районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, за один рік і шість місяців роботи при обчисленні стажу, що дає право на отримання пенсії за віком і по інвалідності, не поширюються на працівників, що працювали вахтовим методом.

Колегією суддів встановлено, що в період роботи з 06.04.2000 року по 25.01.2010 року позивач працював на різних підприємствах в районах Крайньої Півночі і місцевостях прирівняних до районів Крайньої Півночі вахтовим методом. (а.с.20-24)

Даної правової позиції притримується Верховний суд України у постанові від 27.10.2015 року у справі №338/1079/14-а.

Згідно ч.1 ст.244-2 КАС України висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 237 цього Кодексу, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права.

Висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Суд має право відступити від правової позиції, викладеної у висновках Верховного Суду України, з одночасним наведенням відповідних мотивів.

Відповідно до ст.71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а суд згідно з статтею 86 КАС України оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Мотивація та докази, наведені у апеляційній скарзі, не дають адміністративному суду апеляційної інстанції підстав для постановлення висновків, які б спростовували правову позицію суду першої інстанції.

За таких обставин справи колегія суддів приходить до переконання, що суд першої інстанції прийшов до правильного висновку вирішуючи даний публічно-правовий спір, правильно встановив фактичні обставини справи та надав їм у оскаржуваному судовому рішенні належну правову оцінку, відтак подана апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Відповідно до ст.200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи і ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги не являються суттєвими і не складають підстави для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, які призвели до неправильного вирішення справи.

Керуючись статтями 160, 195, 197, 198 п.1, 200, 205, 206, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 01 вересня 2015 року у справі №344/8106/15-а - без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, що беруть участь у справі, може бути оскаржена протягом двадцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя А.М.Ліщинський

Судді О.І.Довга

І.І.Запотічний