Справа № 824/1300/15-а
Суддя: Сапальова Т.В.
Дата ухвалення: 2015-11-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 824/1300/15-а

Головуючий у 1-й інстанції: Левицький В.К.

Суддя-доповідач: Сапальова Т.В.

24 листопада 2015 року

м. Вінниця

Вінницький апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Сапальової Т.В.

суддів: Боровицького О. А. Граб Л.С. ,

за участю:

секретаря судового засідання: Мартинюк В.В.,

представника позивача: Заяц Р.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Чернівецького окружного адміністративного суду від 29 липня 2015 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Командування військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправним та скасування наказу,

В С Т А Н О В И В :
в червні 2015 року ОСОБА_1 звернувся до Чернівецького окружного адміністративного суду з позовом до Командування військової частини НОМЕР_2 про визнання протиправним та скасування наказу №152 від 01.12.2014 року про зарахування в розпорядження командира військової частини НОМЕР_2 .

Постановою Чернівецького окружного адміністративного суду від 29 липня 2015 року в задоволенні позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з прийнятим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нову, якою позовні вимоги задовольнити.

Представник позивача в судовому засіданні підтримав вимоги апеляційної скарги та просив її задовольнити.

Представник відповідача в судове засідання не з`явився, хоча був належним чином повідомлений про дату, час та місце апеляційного розгляду справи, що підтверджується матеріалами справи. Відповідно до ч. 4 ст. 196 КАС України неприбуття у судове засідання сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про дату, час і місце апеляційного розгляду, не перешкоджає судовому розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а постанову суду першої інстанції без змін, виходячи з наступного.

Так, судом першої інстанції встановлено, що 09.10.2013 року між Міністерством оборони України в особі командира військової частини № НОМЕР_3 полковника ОСОБА_2 та громадянином України ОСОБА_1 укладено Контракт про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України терміном дії на три роки (а. с. 204-205).

У зв`язку з невиконанням умов Контракту про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, 11.08.2014 р. позивач подав командуванню військової частини НОМЕР_2 рапорт, в якому просив вирішити питання про прийняття рішення про дострокове розірвання з ним Контракту та звільнення зі служби в Збройних Силах України.

Вказаний рапорт прийнятий військовою частиною НОМЕР_2 12.08.2014 року за вх. № 587 (а. с. 7).

Контракт про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, укладений між позивачем та Міністерством оборони України розірваний не був. Позивач не отримував відповідь на свій рапорт про дострокове розірвання Контракту. Вважаючи дії військової частини НОМЕР_2 протиправними, позивач в червні 2015 р. звернувся до Чернівецького окружного адміністративного суду з позовом про зобов`язання командування військової частини НОМЕР_2 вчинити дії щодо розгляду рапорту ОСОБА_1 від 12.08.2014 р. про розірвання контракту про проходження військової служби та надати відповідь на нього.

В подальшому позивач змінив позовні вимоги і просив суд визнати протиправним та скасувати наказ командування військової частини НОМЕР_2 за № 152 від 01.12.2014 р. про зарахування його в розпорядження командира військової частини НОМЕР_2 .

Так, наказом командира військової частини НОМЕР_2 (по стройовій частині) від 14.08.2014 року №74 старшого солдата ОСОБА_1 , стрільця-помічника гранатометника 3 аеромобільно-десантного відділення 1 аеромобільно-десантного взводу 2 аеромобільно-десантної роти, відповідно до розпорядження командира військової частини НОМЕР_3 від 12.08.2014 року №950-233 у зв`язку із забезпеченням своєчасного виконання запланованих організаційних заходів у високомобільних десантних військах Збройних Сил України та формування 4 аеромобільно-десантного батальйону військової частини НОМЕР_3 вважати, що 14.08.2014 року справи та посаду здав і вибув до нового місця служби м. Львів. З 14 серпня 2014 р. виключити зі списків особового складу частини, всіх видів забезпечення, видати всі види атестатів і вважати вибувшим до місця служби. (а. с. 148, 151, 152).

З пояснень позивача, допитаного як свідка, судом першої інстанції встановлено, що до нового місця служби в м. Львів позивач не вибув.

За результатами проведеного службового розслідування за фактом самовільного залишення військової частини НОМЕР_2 14.11.2014 року наказом командира військової частини НОМЕР_2 ОСОБА_1 оголошено догану. За відсутність на службі без поважних причин з 08 годин 30 хвилин 04.11.2014 року по даний час на момент закінчення розслідування 14.11.2014 року позивача позбавлено грошової премії та щомісячної грошової винагороди в повному обсязі за листопад місяць (а. с. 153-157, 158-162).

Згідно з витягом з наказу командира військової частини польова пошта НОМЕР_2 №152 від 01.12.2014 року солдата військової служби за контрактом ОСОБА_1 стрільця помічника гранатометника 3 аеромобільного-десантного відділення 1 аеромобільно-десантного взводу 2 аеромобільно-десантної роти з 14.11.2014 року зараховано в розпорядження командира військової частини НОМЕР_2 до дня повернення у військову частину та призупинено виплату грошового забезпечення з 04.11.2014 року (а. с. 27).

Вважаючи такий наказ протиправним, позивач звернувся з адміністративним позовом до суду.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки позивач відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_2 (по стройовій частині) від 14.08.2014 року №74 до військової частини НОМЕР_3 не прибув та до виконання обов`язків за новою військовою посадою, на яку його призначено не припустив, суд вважає, що він продовжував вважатися таким, що перебуває у розпорядженні командира військової частини НОМЕР_2 .

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції по суті спору, виходячи з наступного.

Порядок проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України та регулювання питань, пов`язаних з проходженням такої служби під час виконання громадянами військового обов`язку в запасі визначено Положенням про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10 грудня 2008 року № 1153/2008.

Відповідно до п. 116 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України (в редакції станом на час виникнення спірних правовідносин) зарахування військовослужбовців наказами по особовому складу в розпорядження посадових осіб, які мають право призначення на посади, для вирішення питання щодо дальшого їх службового використання допускається в разі:

1) розформування (реформування) військової частини або скорочення штатних посад, якщо до кінця встановленого строку проведення цих заходів не вирішено питання щодо дальшого службового використання вивільнених військовослужбовців;

2) якщо посада, на яку призначено військовослужбовця, належить до номенклатури нижчої посадової особи і не є вакантною, а також до номенклатури командира військової частини НОМЕР_4 ;

3) пониження у посаді, якщо неможливо відразу призначити їх на нижчу посаду;

4) повернення депутатів, які є військовослужбовцями, після закінчення строку їх депутатських повноважень;

5) повернення військовослужбовців, відряджених до державних органів, установ і організацій;

6) повернення військовослужбовців, які направлені за кордон без виключення зі списків особового складу військових частин, в яких вони проходили службу до направлення, якщо їх військові посади внаслідок організаційно-штатних заходів у військовій частині скорочено;

7-1) закінчення строку перебування військовослужбовців на посадах науково-педагогічних працівників вищих військових навчальних закладів, військових навчальних підрозділів вищих навчальних закладів та необрання їх на ці посади за результатами нового конкурсу;

8) якщо стосовно військовослужбовців застосовано запобіжні заходи кримінального провадження у виді домашнього арешту або тримання під вартою чи за вироком суду застосовано таке покарання, як арешт;

9) якщо військовослужбовці відсутні більше десяти днів, - до повернення військовослужбовців у військову частину (у разі неприйняття іншого рішення про дальше проходження ними військової служби) або до дня набрання чинності рішенням суду про визнання їх безвісно відсутніми чи оголошення померлими;

10) якщо військовослужбовці перебувають у полоні, як заручники або інтерновані особи, - до їх повернення;

11) розформування (реформування) військової частини або скорочення штатних посад, які займають військовослужбовці-жінки, що перебувають у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку (шестирічного віку - за медичними показниками), за відсутності можливості перемістити таких жінок на вакантні посади, - до закінчення відпустки по догляду за дитиною.

Військовослужбовці звільняються з посад та зараховуються в розпорядження посадових осіб наказами командирів (начальників), які мають право призначення на ці посади.

Військовослужбовець, якого звільнено з посади, вважається таким, що перебуває у розпорядженні відповідного командира (начальника) військової частини, у списках якої він перебуває, з дня, що настає за днем звільнення, та до дня, з якого він приступив до виконання обов`язків за новою військовою посадою, на яку його призначено (до дня зарахування у розпорядження посадової особи, яка має право призначення на посаду).

З аналізу вказаних норм слідує, що у разі звільнення військовослужбовця з посади, він вважається в розпорядженні командира військової частини до дня зарахування у розпорядження посадової особи, яка має право призначення на посаду, у новій військовій частині.

Як встановлено судом першої інстанції, підтверджується матеріалами справи та не заперечується сторонами у справі та обставина, що на виконання наказу військової частини НОМЕР_2 №14.08.2014 року №74 ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_3 не вибув.

Враховуючи наведені обставини, а також норми п. 116 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, позивача необхідно вважати таким, що в період з 14 серпня 2014 по 01 грудня 2014 року перебував у розпорядженні командира військової частини НОМЕР_2 .

Ухвалою Вінницького апеляційного адміністративного суду від 20 жовтня 2015 року витребувано у військової частини НОМЕР_3 письмові пояснення щодо підстав переведення ОСОБА_1 з військової частини НОМЕР_2 .

Згідно з поясненнями військової частини НОМЕР_3 , направлених листом №4856 від 04 листопада 2015 року, підставою для видання наказу №74 від 14.08.2014 року командиром військової частини НОМЕР_2 було розпорядження начальника штабу військової частини НОМЕР_3 (вих.НР 950-23 від 13.08.2014 року). Військова частина НОМЕР_2 підпорядкована військовій частині НОМЕР_3 і належить до високомобільних десантних військ Збройних Сил України, отже переміщення ОСОБА_1 здійснено з дотриманням вимог чинного законодавства.

Колегія суддів вважає необґрунтованими доводи апеляційної скарги позивача про те, що тільки той військовослужбовець, якого звільнено з посади, але не виключено зі списків особового складу і він продовжує проходити військову службу на території військової частини (в даному випадку в/ч НОМЕР_2 ) вважається таким, що перебуває у розпорядженні відповідного командира військової частини.

Так, судом під час розгляду справи встановлено, що відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_2 №74 від 14.08.2014 року ОСОБА_1 з 14.08.2014 року виключено зі списків особового складу частини, всіх видів забезпечення. При цьому, до нового місця служби, у військову частину НОМЕР_3 , ОСОБА_1 не прибув та відповідно не був включений до списків особового складу цієї військової частини.

Колегія суддів під час розгляду справи враховує, що до моменту закінчення, або дострокового розірвання Контракту про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України позивач вважається військовослужбовцем Збройних Сил України, та не зважаючи на факт виключення його зі списків особового складу військової частини НОМЕР_2 вважається таким, що перебуває у розпорядженні командира цієї військової частини до моменту включення його до списків особового складу військової частини за новим місцем служби.

Колегія суддів вважає також необґрунтованими доводи апеляційної скарги про те, що у наказі командира військової частини НОМЕР_2 №474 від 14.11.2014 року вказано, на думку позивача, іншого військовослужбовця, оскільки цей наказ не є предметом спору в даній адміністративній справі.

В обґрунтування апеляційної скарги позивач зазначив, що йому та іншим військовослужбовцям не було видано жодних документів, що підтверджують їх направлення до військової частини НОМЕР_3 , м. Львів. Крім того, у ОСОБА_1 та у інших військовослужбовців був відсутній документ, що посвідчує особу військовослужбовця (військовий квиток), а за таких обставин (відсутність документів), ОСОБА_1 разом з іншими військовослужбовцями командування військової частини НОМЕР_3 в м. Львів відмовилося приймати.

Разом з тим, вказані обставини не свідчать про протиправність оскарженого наказу, а тому не можуть бути підставою для його скасування.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні позовних вимог.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 198 , ст. 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції ухвалив оскаржуване рішення відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права, а тому підстави для його скасування або зміни відсутні.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, суд

У Х В А Л И В :
апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову Чернівецького окружного адміністративного суду від 29 липня 2015 року - без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст. 212 КАС України.
Ухвала суду складена в повному обсязі 01 грудня 2015 року.

Головуючий Сапальова Т.В.

Судді Боровицький О. А. Граб Л.С.