Справа № 817/993/15
Суддя: Кравчук Т.О.
Дата ухвалення: 2015-11-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 817/993/15

24 листопада 2015 року м. Рівне

Рівненський окружний адміністративний суд у складі судді Кравчук Т.О., при секретарі судового засідання Мідлік А.В. за участю:

представника позивача: ОСОБА_1,

представника відповідача: ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом

Командитного товариства "Рівнеагроенерго і компанія"

до Державної податкової інспекції у м. Рівному Головного управління ДФС у Рівненській області
провизнання протиправними та скасування податкової вимоги та податкового рішення , -
ВСТАНОВИВ :

До Рівненського окружного адміністративного суду звернулось Командитне товариство "Рівнеагроенерго і компанія" з позовом до Державної податкової інспекції у м. Рівному Головного управління ДФС у Рівненській області про визнання протиправними та скасування:

- податкової вимоги від 27.01.2015 року №98-25 про сплату податкового боргу за узгодженими грошовими зобовязаннями у сумі 19827,64 грн., з яких: 15191,00 грн. за основним платежем; 3592,36 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями; 1044,28 грн. по пені;

- рішення про опис майна у податкову заставу №12 від 27.01.2015 року.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що підставою для нарахування орендної плати за земельну ділянку є виключно договір оренди такої земельної ділянки оформлений та зареєстрований відповідно до законодавства. Відтак, як переконаний позивач, зміни до Податкового кодексу України від 02.12.2010 року №2755-VI, внесені Законом України від 27.03.2014 року №1166VII "Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання в Україні" застосовуються до договорів, укладених після набрання чинності відповідними змінами, водночас норми вказаного Закону від 27.03.2014 року №1166VII не встановлюють обовязку внесення змін до договорів оренди, укладених в минулому. При цьому позивач покликався на висновки Верховного Суду України, згідно яких хоча зміна розміру земельного податку є підставою для перегляду встановленого розміру орендної плати шляхом внесення відповідних змін до договору оренди землі його учасниками, зазначене не тягне автоматичні зміни орендної плати та відповідно, донарахування суми податкового зобовязання з орендної плати із застосуванням штрафних санкцій за податковими повідомленнями-рішеннями. Оскільки позивач звертався до Управління земельних відносин виконавчого комітету Рівненської міської ради у жовтні 2014 року про внесення відповідних змін до договору оренди землі, однак таке звернення управлінням було проігноровано, а рішенням господарського суду Рівненської області від 27.01.2015 року у справі №918/2058/14 відмовлено щодо внесення змін до договору оренди в частині зобовязання орендаря вносити орендну плату за новими ставками з 01.04.2014 року, то донарахування позивачу суми орендної плати за ставками згідно внесених змін до Податкового кодексу України від 02.12.2010 року №2755-VI Законом України від 27.03.2014 року №1166VII "Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання в Україні" позивач вважає неправомірним, та просить суд визнати протиправною та скасувати податкову вимогу, сформовану за донарахованими податковими зобовязаннями з орендної плати, включаючи штрафні санкції та пеню, а також рішення про опис майна позивача у податкову заставу, та просить суд позов задовольнити.

У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав з підстав, викладених у позовній заяві, додатково підкреслив, що висновки податкового органу про те, що розмір орендної плати не може бути нижчим мінімальної межі, визначеної чинним законодавством без урахування розміру орендної плати, визначеної у договорі оренди землі, є необґрунтованими. Покликаючись на норму статті 288 Податкового кодексу України від 02.12.2010 року №2755-VI, відповідно до якої розмір та умови внесення орендної плати за земельні ділянки встановлюються у договорі оренди між орендодавцем і орендарем, виходячи з умов чинного договору оренди позивача та орендодавця, відповідно до яких зміна його умов здійснюється у письмовій формі за згодою сторін, та враховуючи те, що зміни до договору в частині збільшення розміру орендної плати сторонами не погоджувались та не вносились у визначеному порядку, самостійне збільшення відповідачем бази оподаткування та нарахування орендної плати всупереч укладеному договору є безпідставним. При цьому представник позивача зазначив, що у разі зміни законодавства, яке регулює договірні зобовязання, сторони зобовязані внести зміни у договір. Тому, представник позивача переконаний, що перегляд розміру річної орендної плати не тягне автоматичної зміни орендної плати та, відповідно, донарахування податковим органом суми податкового зобовязання з орендної плати. Стверджуючи, що розмір орендної плати встановлюється виключно договором оренди, представник позивача вважає, що без внесення відповідних змін до договору податковий орган протиправно здійснив донарахування орендної плати за земельну ділянку, орендовану позивачем. При цьому представник позивача покликався до рішення господарського суду Рівненської області від 27.01.2015 року у справі №918/2058/14, яким, як стверджував представник позивача, відмовлено у внесенні змін до договору оренди землі від 07.06.2011 року за №00063 в частині зобовязання орендаря (позивача) вносити оренду плату за новими ставками з 01.04.2014 року, відтак відповідні зміни щодо орендної плати до договору оренди не внесені. Тому, позивач стверджував про протиправність оспорюваної вимоги, а також рішення про опис майна позивача у податкову заставу, що спричинено внаслідок протиправного, на думку позивача, донарахування відповідачем суми податкового зобовязання за орендною платою за період квітень вересень 2014 року. Відтак, представник позивача просив суд задовольнити позовні вимоги, визнати протиправними та скасувати спірні рішення відповідача.

Відповідач подав суду письмові заперечення на адміністративний позов, у яких позовні вимоги вважає безпідставними та необгрунтованими стверджуючи, що оспорювані у справі податкова вимога та рішення про опис майна у податкову заставу винесені у порядку, встановленому нормами Податкового кодексу України від 02.12.2010 року №2755-VI та доведені до відома позивача у визначений законом спосіб. При цьому відповідач зазначив про правомірне донарахування контролюючим органом за результатом перевірки позивача податкового зобовязання за орендною платою відповідно до положень підпункту 288.5.1 пункту 288.5 статті 288 Податкового кодексу України від 02.12.2010 року №2755-VI зі змінами, внесеними Законом України від 27.03.2014 року №1166VII "Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання в Україні", з урахуванням яких з 1 квітня 2014 року річна сума орендної плати за землі державної і комунальної власності будь якої категорії не може бути меншою 3 відсотків нормативної грошової оцінки землі. Таким чином, оскільки позивачем згідно податкової декларації з плати за землю (орендної плати за земельні ділянки державної або комунальної власності) нараховано орендної плати за 2014 рік у сумі 944,51 грн., що становить лише 0,09% нормативної грошової оцінки земельної ділянки, тобто нижче законодавчо визначеного розміру орендної плати, відповідач правомірно донарахував суму орендної плати за податковим повідомленням-рішенням відповідно до законодавчо визначеного розміру, та виставив оспорювану податкову вимогу за вказаним податковим зобовязанням, враховуючи те, що вказане податкове повідомлення-рішення про донарахування позивачу суми грошового зобовязання за орендною платою не оскаржене позивачем у встановленому порядку, а також в подальшому прийняв рішення про опис майна позивача у податкову заставу у порядку встановленому податковим законодавством.

У судовому засіданні представник відповідача заперечувала проти позовних вимог повністю, зазначивши при цьому, що оскільки збільшення мінімального розміру орендної плати відбулось не у звязку з волевиявленням сторін договору, а у звязку зі зміною ставки податку відповідно до закону, то необхідність сплати орендної плати у новому розмірі виникає у орендаря земельної ділянки в силу закону та незалежно від внесення змін до договору оренди за ініціативою сторін договору оренди землі. Дійсно, як зазначила представник відповідача у ході судового розгляду, справляння орендної плати здійснюється на підставі договору оренди землі, проте розмір орендної плати за земельні ділянки державної або комунальної власності залежить від розміру земельного податку, визначеного законом та не може визначатися суто на договірних засадах. Відтак представник відповідача стверджувала, що податкова вимога та оспорюване рішення винесені відповідачем правомірно, з таких підстав вважає позовні вимоги безпідставними та необґрунтованими та просила суд відмовити у задоволенні позову.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши представлені документи та інші зібрані по справі матеріали, суд дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Як встановлено судом, 24.05.2011 року між позивачем (Орендар) та Рівненською міською радою (Орендодавець) укладено договір оренди, який зареєстрований в управлінні Держкомзему у м. Рівному, про що у державному реєстрі земель вчинено запис від 07.06.2011 року за №00063 від 19.03.2009 року.

За даним договором Орендодавець надає Орендарю у строкове платне користування земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлових будинків, яка знаходиться в м. Рівне на вул. Курчатова, 62-Г. В оренду передається земельна ділянка загальною площею 6629 кв.м. за рахунок земель житлової та громадської забудови міста. Договір укладено на 50 років.

Нормативна грошова оцінка земельної ділянки становить 1047516,60 грн. згідно витягу з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки №04-09/33, виконаного управлінням Держкомзему у м. Рівному станом на 11.05.2011 року.

За оренду земельної ділянки Орендар сплачує Орендодавцю орендну плату виключно у грошовій формі. Розмір орендної плати в рік за земельну ділянку складає 942,76 грн., що становить 0,09% від нормативної грошової оцінки земельної ділянки, розрахунок розміру орендної плати за земельну ділянку №04-09/33-1, виконаний управлінням Держкомзему у м. Рівному станом на 17.03.2011 року.

Згідно податкової декларації з плати а землю (орендної плати за земельні ділянки державної або комунальної власності) на 2014 рік реєстраційний № від 20.02.2014 року, позивачем нараховано орендної плати за 2014 рік у сумі 944,51 грн., що становить 0,09% нормативної грошової оцінки земельної ділянки ( що дорівнює 78,71 грн. за місяць).

У листопаді 2014 року на підставі наказу Державної податкової інспекції у м. Рівному Головного управління Міндоходів у Рівненській області від 13.11.2014 року №943 та направлення від 14.11.2014 року №681/17-16-22-01, посадовою особою контролюючого органу проведено документальну позапланову виїзну перевірку позивача з питань повноти декларування, нарахування та своєчасності сплати в бюджет орендної плати за земельні ділянки державної або комунальної власності за період з 01.04.2014 року по 30.09.2014 року (акт перевірки від 24.11.2014 року №757/17-16-22-02/05439516).

Перевіркою виявлено, що за період з 01.04.2014 року по 30.09.2014 року згідно поданої звітності нарахована та сплачена сума орендної плати з період квітень вересень 2014 року склала 472,26 грн. (6 місяців по 78,71 грн.), однак за даними перевірки сума орендної плати за період квітень вересень 2014 року складає 15741,78 грн. (6 місяців по 2623,63 грн.), тобто підлягає донарахуванню орендна плата за період квітень вересень 2014 року у сумі 15269,52 грн. (15741,78 грн. - 472,26 грн.).

Такі висновки податкового органу зроблені на підставі того, що збільшилась ставка земельного податку (орендної плати) відповідно до закону.

Таким чином, відповідачем зроблено висновок про порушення позивачем п.п. 288.5.1 п. 288.5 статті 288 Податкового кодексу України від 02.12.2010 року №2755-VI, а саме занижено податкові зобовязання з орендної плати за земельну ділянку в сумі 15269,52 грн.

За результатом перевірки податковим органом винесене податкове повідомлення-рішення від 01.12.2014 року №, згідно з яким позивачу визначено податкове зобовязання за платежем "Орендна плата за землю з юридичних осіб" у сумі 19086,90 грн., з яких: 15269,52 грн. - за основним платежем; 3817,38 грн. - за штрафними (фінансовими) санкціями.

У звязку із непогашенням визначеного податковим органом вказаного податкового зобовязання відповідачем сформовано податкову вимогу від 27.01.2015 року №98-25 про сплату податкового боргу за узгодженими грошовими зобовязаннями у сумі 19827,64 грн., з яких: 15191,00 грн. за основним платежем (враховуючи суму переплати за платежем у розмірі 78,52 грн.); 3592,36 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями (враховуючи самостійно погашену суму 225,02 грн.); 1044,28 грн. по пені, яка направлена позивачу рекомендованим листом з повідомленням про вручення та вручена позивачу 02.02.2015 року, що підтверджується корінцем рекомендованого відправлення в матеріалах справи 895, а також прийнято рішення про опис майна у податкову заставу від 27.01.2015 року №12, яке направлене позивачу рекомендованим листом з повідомленням про вручення та вручене позивачу також 02.02.2015 року, що підтверджується корінцем рекомендованого відправлення в матеріалах справи 895 та не заперечувалось представником позивача у ході судового розгляду. Таким чином, порядок та спосіб направлення, а також факт отримання оскаржуваної податкової вимоги та рішення не оспорюється позивачем у справі, а відповідні обставини ним не заперечуються, відтак не становлять предмет доказування у справі.

В результаті залишення скарги позивача до Головного управління ДФС у Рівненській області на податкову вимогу від 27.01.2015 року №98-25 та рішення від 27.01.2015 року №12 без задоволення, позивач звернувся до суду про оскарження вказаної вимоги та рішення.

Надаючи правової оцінки спірним правовідносинам між сторонами суд зазначає наступне.

Зі змісту Земельного кодексу України від 25.10.2001 року №2768-ІІІ та Закону України від 06.10.1998 року №161-XIV "Про оренду землі" убачається, що користування землею в Україні є платним.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, і, зокрема, вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обовязки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обовязки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства визначає Податковий кодекс України від 02.12.2010 року №2755-VI, який підлягає до застосування у редакції на момент виникнення спірних правовідносин.

За змістом підпункту 9.1.10 пункту 9.1 статті 9 Податкового кодексу України від 02.12.2010 року №2755-VI (у редакції на момент виникнення спірних правовідносин) плата за землю належить до загальнодержавних податків і зборів, яка в силу вимог підпункту 14.1.147 пункту 14.1 статті 14 цього ж Кодексу є податком і справляється у формі земельного податку та орендної плати за земельні ділянки державної і комунальної власності.

Відповідно до пункту 269.1 статті 269 Податкового кодексу України від 02.12.2010 року №2755-VI (у редакції на момент виникнення спірних правовідносин) платниками податку є власники земельних ділянок, земельних часток (паїв) та землекористувачі. Останні ж, як визначає зміст підпункту 14.1.73 пункту 14.1 статті 14 цього Кодексу (у редакції на момент виникнення спірних правовідносин), юридичні та фізичні особи (резиденти і нерезиденти), яким відповідно до закону надані у користування земельні ділянки державної та комунальної власності, у тому числі на умовах оренди. Отже, Податковий кодекс України визначив обовязок й орендаря сплачувати земельний податок у формі орендної плати.

Орендна плата за земельні ділянки державної і комунальної власності обовязковий платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою (підпункт 14.1.136. пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України від 02.12.2010 року №2755-VI (у редакції на момент виникнення спірних правовідносин). Подібне визначення міститься й у статті 21 Закону №161-XIV.

Справляння плати за землю, в тому числі й орендної плати, здійснюється відповідно до положень розділу ХIII Податкового кодексу України від 02.12.2010 року №2755-VI (у редакції на момент виникнення спірних правовідносин).

Розмір та умови внесення орендної плати встановлюються у договорі оренди між орендодавцем (власником) і орендарем, а підставою для нарахування орендної плати за земельну ділянку є договір оренди такої земельної ділянки (пункт 288.1 статті 288 Податкового кодексу України від 02.12.2010 року №2755-VI у редакції на момент виникнення спірних правовідносин).

Разом з тим, згідно пункту 289.1 статті 289 Податкового кодексу України від 02.12.2010 року №2755-VI (у редакції на момент виникнення спірних правовідносин) для визначення розміру податку та орендної плати використовується нормативна грошова оцінка земельних ділянок.

Статтями 18, 20, 23 Закону України від 11.12.2003 року №1378-IV "Про оцінку земель" передбачено, що нормативна грошова оцінка земельних ділянок проводиться відповідно до державних стандартів, норм, правил, а також інших нормативно-правових актів на землях усіх категорій та форм власності. Нормативна грошова оцінка земельних ділянок розташованих у межах населених пунктів незалежно від їх цільового призначення, проводиться не рідше ніж один раз на 5-7 років. Дані про нормативну грошову оцінку окремої земельної ділянки оформляються як витяг з технічної документації з нормативної грошової оцінки земель. Технічна документація з бонітування ґрунтів, економічної оцінки земель та нормативної грошової оцінки земельних ділянок у межах населених пунктів затверджується відповідною сільською, селищною, міською радою.

Отже, нормативна грошова оцінка земель, затвердження якої відноситься до повноважень органів місцевого самоврядування, є основою для визначення розміру орендної плати.

Як встановлено у ході судового розгляду, рішенням Рівненської міської ради від 04.07.2013 року №3122 "Про затвердження нормативної грошової оцінки земель міста Рівного" затверджено технічну документацію з нормативної грошової оцінки земель міста Рівного з 01.01.2014 року. Пунктом 3 цього рішення встановлено, що нормативна грошова оцінка земель міста Рівного підлягає щорічній індексації відповідно до вимог діючого законодавства. Платникам орендної плати за земельні ділянки при поданні податкових декларацій до податкових органів застосовувати, починаючи з 01.01.2014 року, нормативну грошову оцінку земель міста Рівного, яка затверджена цим рішенням, без внесення змін до договорів оренди землі (пункт 6 рішення).

Нормативна грошова оцінка земельної ділянки, яка передана в оренду відповідачу, з 01.04.2014 року становить 524725,12 грн., відповідно до розрахунку розміру орендної плати за земельну ділянку площею 6629 кв.м на вул. Курчатова, 62-Г сума орендної плати за вказану земельну ділянку станом на 01.04.2014 року становить 15741,75 грн., що відповідає 3% від нормативної грошової оцінки земельної ділянки.

Водночас, рішенням господарського суду Рівненської області від 27.01.2015 року у справі №918/2058/14 позов Рівненської міської ради до Командитного товариства "Рівнеагроенерго і компанія" про внесення змін в договір оренди землі задоволено частково. Внесено зміни до пункту 5 та абзацу 1 пункту 9 договору оренди землі від 07.06.2011 року №00063, укладеного між Рівненською міською радою та Командитним товариством "Рівнеагроенерго і компанія", які викладено у такій редакції:

"п. 5. Нормативна грошова оцінка земельної ділянки становить 524725,12 грн. (пятсот двадцять чотири тисячі сімсот двадцять пять грн. 12 коп.) - розрахунок розміру орендної плати за земельну ділянку виконаний управлінням Держземагентства у м. Рівному Рівненської області станом на 01.01.2014 року".

"абзац 1 п. 9. За оренду земельної ділянки Орендар сплачує Орендодавцю орендну плату виключно в грошовій формі. Розмір орендної плати в рік за земельну ділянку складає 15741,75 грн. 9пятнадцять тисяч сімсот сорок одна грн. 75 коп.), - що становить 3% від нормативної грошової оцінки земельної ділянки, - розрахунок розміру орендної плати за земельну ділянку №02-17/175-1, виданий управлінням Держземагентства у м. Рівному Рівненської області відповідно до протоколу №12 від 03.07.2014 року засідання комісії по встановленню розмірів орендної плати за земельні ділянки".

Разом з тим, вказаним судовим рішенням відхилено позовну вимогу в частині зобовязання орендаря вносити орендну плату за новими ставками з 01.04.2014 року. Вказане рішення суд мотивував тим, що у разі зміни договору у судовому порядку відповідні зміни наберуть чинності з дня набрання законної сили рішенням суду у справі, а відтак вимогу в частині зобовязання орендаря вносити орендну плату за новими ставками з 01.04.2014 року суд визнав безпідставною та відмовив у задоволенні позову у цій частині.

Це означає, що твердження позивача у даній справі про те, що судовим рішенням встановлено відсутність обовязку позивача сплачувати орендну плату за новими ставками з 01.04.2014 року є хибними, оскільки суд керувався іншими мотивами при прийнятті рішення у цій частині.

Разом з тим суд зазначає, що питання оподаткування землі регулюється Податковим кодексом України і не може встановлюватися або змінюватися договором або іншими законами України, крім законів, що містять виключно положення щодо внесення змін до цього кодексу та/або положення, які встановлюють відповідальність за порушення норм податкового законодавства.

Так, підпунктом 288.5.1 пункту 288.5 статті 288 Податкового кодексу України від 02.12.2010 року №2755-VI (у редакції на момент виникнення спірних правовідносин) встановлено, що розмір орендної плати за земельні ділянки державної і комунальної власності встановлюється у договорі оренди, але річна сума платежу не може бути меншою: для земель сільськогосподарського призначення розміру земельного податку, що встановлюється розділом ХIII Податкового кодексу України від 02.12.2010 року №2755-VI (у редакції на момент виникнення спірних правовідносин); для інших категорій земель трикратного розміру земельного податку, що встановлюється цим розділом, та не може перевищувати, зокрема, для інших земельних ділянок, наданих в оренду, 12 % нормативної грошової оцінки (підпункт 288.5.2 зазначеного пункту).

Таким чином, розмір орендної плати за земельні ділянки державної або комунальної власності є нормативно-регульованою ціною із визначеними мінімальною та максимальною межами, що означає здійснення адміністрування орендної плати за такі ділянки відповідно до приписів Податкового кодексу України.

Водночас, з 01.04.2014 року набули чинності зміни до Податкового кодексу України внесені Законом України від 27.03.2014 року №1166VII "Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання в Україні", зокрема, до підпункту 288.5.1 пункту 288.5 статті 288 Податкового кодексу України, згідно яких річна сума орендної плати не може бути меншою 3 відсотків нормативної грошової оцінки.

Тобто, законодавець визначив нижню граничну межу річної суми платежу по орендній платі за земельні ділянки, незалежно від того, чи співпадає її розмір із визначеним у договорі.

За таких обставин, річна сума орендної плати за орендовану позивачем земельну ділянку у м. Рівне, по вул. Курчатова, 62-Г на 2014 рік має становити 15741,75 грн. (3% нормативної грошової оцінки, яка становить 524725,12 грн. згідно витягу з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки №02-17/175, наданого управлінням Держземагентства у м. Рівному Рівненської області).

Враховуючи внесення відповідних змін до Податкового кодексу України з 01.04.2014 року, річна сума орендної плати вказаної земельної ділянки на 2014 рік становить 23848,80 грн., яка складається із суми за січень березень 2014 року у розмірі 236,13 грн. з розрахунку 78,71 грн./міс. та із суми за квітень грудень 2014 року у розмірі 23612,67 грн. з розрахунку 2623,63 грн./міс.

Відповідно до підпункту 16.1.4 пункту 16.1 статті 16 Податкового кодексу України від 02.12.2010 року №2755-VI (у редакції на момент виникнення спірних правовідносин) платник податків зобовязаний сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, установлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.

Проаналізувавши вищенаведені норми матеріального права, суд дійшов висновку, що з набранням чинності змінами до Податкового кодексу України від 02.12.2010 року №2755-VI в частині зміни розміру орендної плати, річний розмір орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності, який підлягає перерахуванню до бюджету, має відповідати вимогам підпункту 288.5.1 пункту 288.5 статті 288 цього Кодексу та є підставою для перегляду встановленого розміру орендної плати.

При цьому, виходячи із принципу пріоритетності норм Податкового кодексу України від 02.12.2010 року №2755-VI над нормами інших актів у разі їх суперечності, який закріплений у пункті 5.2 статті 5 Податкового кодексу України від 02.12.2010 року №2755-VI, до моменту внесення до такого договору відповідних змін розмір орендної плати в будь-якому разі не може бути меншим, ніж встановлений підпунктом 288.5.1 пункту 288.5 статті 288 Податкового кодексу України від 02.12.2010 року №2755-VI.

Такі висновки суду узгоджуються із правовою позицією Верховного Суду України у постанові від 02.12.2014 року.

Тому суд відхиляє твердження представника позивача про те, що річний розмір орендної плати за земельні ділянки державної або комунальної власності встановлюється у договорі оренди землі та змінюється за угодою сторін шляхом внесення відповідних змін у договір оренди, які суд вважає необґрунтованими та зазначає, що відносини оподаткування не можуть регулюватися на засадах угоди між її учасниками та не передбачають укладання договорів стосовно виконання податкового обовязку, а регулюються виключно засобами владних приписів з боку держави. Хоча розмір орендної плати за землю є умовою договору оренди, орендна плата є формою податку на землю, а справляння плати за землю є сферою регулювання податкового законодавства. Плата за землю державної або комунальної власності (орендна плата) є обовязковим платежем, який не може залежати від умов договору.

Оскільки у період з 01.04.2014 року по 30.09.2014 року згідно поданої звітності позивача нарахована та сплачена сума орендної плати склала 472,26 грн. (з розрахунку 78,71 грн./міс.), в той час як сума орендної плати за такий період складає 15741,78 грн. (з розрахунку 2623,63 грн./міс. починаючи з квітня 2014 року), податковий орган вірно визначив суму орендної плати, яка підлягає донарахуванню позивачу за період квітень вересень 2014 року у сумі 15269,52 грн. (15741,78 грн. 472,26 грн.) та застосував штрафну санкцію у відповідному розмірі.

Водночас, предметом розгляду у даній справі є податкова вимога від 27.01.2015 року №98-25 та рішення про опис майна у податкову заставу №12 від 27.01.2015 року, проте оскільки вимоги позивача про визнання протиправності оскаржуваних у справі податкової вимоги та рішення базувались на твердженнях про неправомірне донарахування відповідачем податкового зобовязання за орендною платою, на суму якого, з урахуванням переплати за платежем та погашеної суми за штрафними санкціями, сформована оспорювана у справі податкова вимога, внаслідок непогашення податкового боргу за якою в подальшому відповідачем винесено оспорюване у справі рішення про опис майна у податкову заставу, суд дослідив подані сторонами докази та встановив відповідні обставини з викладенням висновків за результатом.

Відповідно до пункту 59.1. статті 59 Податкового кодексу України від 02.12.2010 року №2755-VI у разі коли платник податків не сплачує узгодженої суми грошового зобов'язання в установлені законодавством строки, контролюючий орган надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення.

В свою чергу, згідно пункту 58.3. статті 58 Податкового кодексу України від 02.12.2010 року №2755-VI податкове повідомлення-рішення вважається надісланим (врученим) платнику податків, якщо його передано посадовій особі такого платника податків під розписку або надіслано листом з повідомленням про вручення.

Таким чином, внаслідок несплати донарахованого відповідачем податкового зобовязання по орендній платі згідно податкового повідомлення-рішення від 01.12.2014 року № на загальну суму 19086,90 грн., що визначено контролюючим органом за результатом перевірки позивача (акт від 24.11.2014 року №757/17-16-22-02/05439516), на суму податкового боргу, що утворився станом на 26.01.2015 року, відповідачем виставлено податкову вимогу від 27.01.2015 року №98-25 на суму 19827,64 грн., з яких: 15191,00 грн. за основним платежем (за мінусом переплати за платежем у сумі 78,52 грн.); 3592,36 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями (враховуючи самостійно погашену суму 225,02 грн.); 1044,28 грн. по пені.

Вказана податкова вимога вручена позивачу 02.02.2015 року, що підтверджується доказами в матеріалах справи.

У відповідності до пункту 87.2. статті 87 Податкового кодексу України від 02.12.2010 року №2755-VI джерелами погашення податкового боргу платника податків є будь-яке майно такого платника податків з урахуванням обмежень, визначених цим Кодексом, а також іншими законодавчими актами.

Пунктом 88.1. статті 88 Податкового кодексу України від 02.12.2010 року №2755-VI передбачено, що з метою забезпечення виконання платником податків своїх обов'язків, визначених цим Кодексом, майно платника податків, який має податковий борг, передається у податкову заставу.

Згідно пункту 89.1. статті 89 Податкового кодексу України від 02.12.2010 року №2755-VI право податкової застави виникає у разі, зокрема, несплати у строки, встановлені Податковим кодексом України від 02.12.2010 року №2755-VI, суми грошового зобов'язання, самостійно визначеної контролюючим органом, - з дня виникнення податкового боргу (підпункт 89.1.2. пункту 89.1).

Так, відповідно до підпункту 14.1.175 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України від 02.12.2010 року №2755-VI податковий борг - сума узгодженого грошового зобов'язання (з урахуванням штрафних санкцій за їх наявності), але не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, а також пеня, нарахована на суму такого грошового зобов'язання.

Як вбачається з матеріалів справи, сума донарахованого податковим органом податкового зобовязання по орендній платі за податковим повідомленням-рішенням від 01.12.2014 року № набула статусу податкового боргу 26.01.2015 року, що не заперечувалось представником позивача у ході судового розгляду як і не оспорювалось позивачем за заявленими позовними вимогами, оскільки аргументами з приводу протиправності оспорюваної податкової вимоги та рішення слугували доводи позивача про неправомірне визначення відповідачем суми податкового зобовязання по орендній платі за податковим повідомленням-рішенням від 01.12.2014 року №.

Таким чином, з аналізу вказаних правових норм слідує набуття контролюючим органом права податкової застави майна позивача з 26.01.2015 року.

Пунктом 89.3. статті 89 14 Податкового кодексу України від 02.12.2010 року №2755-VI встановлено, що опис майна у податкову заставу здійснюється на підставі рішення керівника контролюючого органу, яке пред'являється платнику податків, що має податковий борг.

Враховуючи несплату позивачем суми донарахованого відповідачем за результатом перевірки податкового зобовязання по орендній платі суд дійшов висновку, що контролюючий орган діяв у порядку, визначеному Податковим кодексом України від 02.12.2010 року №2755-VI приймаючи рішення про опис майна у податкову заставу від 27.01.2015 року №12, що направлене позивачу рекомендованим листом з повідомленням про вручення, що підтверджується належними доказами в матеріалах справи.

За таких обставин суд дійшов висновку, що відповідач довів правомірність прийняття оспорюваної податкової вимоги від 27.01.2015 року №98-25 та рішення про опис майна у податкову заставу №12 від 27.01.2015 року належними, беззаперечними та достатніми доказами, натомість доводи позивача не знайшли свого підтвердження у ході судового розгляду, тому суд визнає позовні вимоги необґрунтованими та безпідставними, відтак позов не підлягає задоволенню.

Відповідно до частини 2 статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони - субєкта владних повноважень, суд присуджує з іншої сторони всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати, повязані із залученням свідків та проведенням судових експертиз. Відповідач не надав суду доказів понесення ним судових витрат, тому підстави для присудження на його користь судових витрат відсутні.

Водночас, згідно частини третьої статті 4 Закону України від 08.07.2011 року №3674-VI «Про судовий збір» (у редакції на момент подання до суду позовної заяви) під час подання адміністративного позову майнового характеру сплачується 10 відсотків розміру ставки судового збору. Решта суми судового збору стягується з позивача або відповідача пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимоги.

Так, під час подання позовної заяви до суду позивачем було сплачено 73,08 грн. суми судового збору за подання до суду позовної заяви немайнового характеру (платіжне доручення №895 від 09.04.2015 року) та 182,70 грн. судового збору згідно платіжного доручення №894 від 09.04.2015 року, що, враховуючи норми частини другої статі 4 Закону України від 08.07.2011 року №3674-VI "Про судовий збір" (у редакції на момент подання позову), становило 10 відсотків ставки мінімального розміру судового збору за подання до суду позовної заяви майнового характеру (на момент звернення до суду). Таким чином, решта суми судового збору підлягає стягненню з позивача, що складає 1644,30 грн. (1827,00 грн. - 182,70 грн. = 1644,30 грн.).

За правилами частини першої статті 98 Кодексу адміністративного судочинства України суд вирішує питання щодо судових витрат у постанові суду або ухвалою.

Керуючись статтями 7, 8, 9, 14, 71, 86, 94, 158 - 163 Кодексу адміністративного судочинства України, статтею 4 Закону України від 08.07.2011 року №3674-VI «Про судовий збір» (у редакції на момент подання позовної заяви до суду), суд, -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволені адміністративного позову - відмовити.

Стягнути з позивача Командитного товариства "Рівнеагроенерго і компанія" на користь Державного бюджету України судовий збір у сумі 1644 (одна тисяча шістсот сорок чотири) гривні 30 коп.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано в установлені строки. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга на постанову суду подається до Житомирського апеляційного адміністративного суду через Рівненський окружний адміністративний суд протягом десяти днів з дня її проголошення, а в разі проголошення лише вступної та резолютивної частини постанови або прийняття постанови у письмовому провадженні, - протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя Кравчук Т.О.

Дата виготовлення і підписання повного тексту постанови - 30 листопада 2015 року.