Справа № 826/16993/15
Суддя: Хрімлі О.Г.
Дата ухвалення: 2015-12-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 грудня 2015 року м. Київ

Колегія суддів Київського апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого Хрімлі О.Г.,

суддів Ганечко О.М.,

Літвіної Н.М.,

при секретарі Архіповій Л.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу державного реєстратора Департаменту державної реєстраційної служби України Хафусової Владислави Вячеславівни на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 23 вересня 2015 року у справі за адміністративним позовом фізичної особи - підприємця ОСОБА_4 до Міністерства юстиції України, державного реєстратора Департаменту державної реєстраційної служби України Хафусової Владислави Вячеславівни, державного реєстратора Департаменту державної реєстраційної служби України Молдованової Галини Миколаївни про визнання незаконними та скасування рішень, зобов'язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И Л А :

Фізична особа - підприємець ОСОБА_4 звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з адміністративним позовом до Міністерства юстиції України (далі за текстом - відповідач-1), державного реєстратора Департаменту державної реєстраційної служби України Хафусової Владислави Вячеславівни (далі за текстом - відповідач-2), державного реєстратора Департаменту державної реєстраційної служби України Молдованової Галини Миколаївни (далі за текстом - відповідач-3) про визнання незаконним та скасування рішення державного реєстратора Департаменту державної реєстраційної служби України Хафусової Владислави Вячеславівни про зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень № 20094833 від 18 березня 2015 року; визнання незаконним та скасування рішення державного реєстратора Департаменту державної реєстраційної служби України Молдованової Галини Миколаївни про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень № 21946281 від 10 червня 2015 року; зобов'язання Міністерства юстиції України зареєструвати за позивачем право власності на нежитлове приміщення, розташоване за адресою: АДРЕСА_1, речові права на яке належать йому на підставі договору купівлі-продажу від 26 жовтня 2009 року.

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 23 вересня 2015 року адміністративний позов задоволено частково. Визнано незаконним та скасовано рішення державного реєстратора Департаменту державної реєстраційної служби України Хафусової Владислави Вячеславівни про зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень № 20094833 від 18 березня 2015 року. Визнано незаконним та скасовано рішення державного реєстратора Департаменту державної реєстраційної служби України Молдованової Галини Миколаївни про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень № 21946281 від 10 червня 2015 року. Відмовлено в задоволенні решти позовних вимог.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням в частині задоволення позовних вимог про визнання незаконним та скасування рішення державного реєстратора Департаменту державної реєстраційної служби України Хафусової Владислави Вячеславівни про зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень № 20094833 від 18 березня 2015 року, відповідач-2 звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій посилається на порушення судом норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, та просить скасувати постанову суду першої інстанції в цій частині та ухвалити нову, якою у задоволенні адміністративного позову відмовити.

Відповідно до ч. 1 ст. 195 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга необґрунтована та задоволенню не підлягає.

Як вбачається з матеріалів справи та вірно встановлено судом першої інстанції, 23 лютого 2015 року представник позивача звернувся до Реєстраційної служби Головного управління юстиції у місті Києві із завою про державну реєстрацію права власності на нежитлове приміщення розташоване за адресою: АДРЕСА_1.

За результатом розгляду заяви державним реєстратором Департаменту державної реєстраційної служби України Хафусовою Владиславою Вячеславівною прийнято рішення № 20094833 від 18 березня 2015 року про зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, яким зупинено розгляд заяви від 23 лютого 2015 року, оскільки подано не всі документи, запропоновано позивачу надати документ, що посвідчує прийняття об'єкта в експлуатацію в установленому законодавством порядку або документ, в якому зазначені підстави щодо відсутності необхідності для обов'язкового прийняття об'єкта в експлуатацію.

10 червня 2015 року державним реєстратором Департаменту державної реєстраційної служби України Молдовановою Галиною Миколаївною прийнято рішення № 21946281, яким відмовлено у державній реєстрації права власності на вказане нежитлове приміщення, оскільки позивачем не усунуто обставин, що слугували підставою для прийняття рішення про зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень.

Не погоджуючись з прийнятими рішеннями та вважаючи їх протиправними, позивач звернувся до суду з адміністративним позовом.

Перевіряючи обґрунтованість позовних вимог та їх відповідність чинному законодавству, колегія суддів виходить з наступного.

Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За змістом ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) передбачено, що державна реєстрація речових прав на нерухоме майно (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 вказаного Закону, обов'язковій державній реєстрації підлягають речові права та обтяження на нерухоме майно, розміщене на території України, що належить фізичним та юридичним особам, державі в особі органів, уповноважених управляти державним майном, іноземцям та особам без громадянства, іноземним юридичним особам, міжнародним організаціям, іноземним державам, а також територіальним громадам в особі органів місцевого самоврядування, а саме: 1) право власності на нерухоме майно; 2) право володіння; право користування (сервітут); право користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис); право забудови земельної ділянки (суперфіцій); право господарського відання; право оперативного управління; право постійного користування та право оренди земельної ділянки; право користування (найму, оренди) будівлею або іншими капітальними спорудами, їх окремими частинами; іпотека; довірче управління майном; 3) інші речові права відповідно до закону; 4) податкова застава, предметом якої є нерухоме майно, та інші обтяження.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 15 вказаного Закону, державна реєстрація прав та їх обтяжень проводиться в такому порядку: 1) прийняття і перевірка документів, що подаються для державної реєстрації прав та їх обтяжень, реєстрація заяви; 2) встановлення факту відсутності підстав для відмови в державній реєстрації прав та їх обтяжень, зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та/або їх обтяжень; 3) прийняття рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, відмову в ній або зупинення державної реєстрації; 4) внесення записів до Державного реєстру прав; 5) видача свідоцтва про право власності на нерухоме майно у випадках, встановлених статтею 18 цього Закону; 6) надання витягів з Державного реєстру прав про зареєстровані права та/або їх обтяження.

Орган державної реєстрації прав, державні реєстратори зобов'язані надати до відома заявників інформацію про необхідний перелік документів для здійснення державної реєстрації прав.

Перелік документів для здійснення державної реєстрації прав визначається Кабінетом Міністрів України у Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень.

Відповідно до ч. 1 ст. 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державна реєстрація прав проводиться на підставі: 1) договорів, укладених у порядку, встановленому законом; 2) свідоцтв про право власності на нерухоме майно, виданих відповідно до вимог цього Закону; 3) свідоцтв про право власності, виданих органами приватизації наймачам житлових приміщень у державному та комунальному житловому фонді; 4) державних актів на право власності або постійного користування на земельну ділянку у випадках, встановлених законом; 5) рішень судів, що набрали законної сили; 6) інших документів, що підтверджують виникнення, перехід, припинення прав на нерухоме майно, поданих органу державної реєстрації прав разом із заявою.

Згідно з п.п. 36, 37 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 868 від 17 жовтня 2013 року (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), для проведення державної реєстрації речових прав необхідними документами є документи, що підтверджують виникнення, перехід або припинення таких прав на нерухоме майно, та інші документи, визначені цим Порядком.

Для проведення державної реєстрації речового права на нерухоме майно, що є похідним від права власності, одночасно з проведенням державної реєстрації права власності на таке майно заявником подаються документи, необхідні для проведення державної реєстрації права власності на таке майно та державної реєстрації речового права, що є похідним від нього.

Документами, що підтверджують виникнення, перехід та припинення речових прав на нерухоме майно, є: 1) укладений в установленому законом порядку договір, предметом якого є нерухоме майно, права щодо якого підлягають державній реєстрації, або речове право на нерухоме майно чи його дублікат; 2) свідоцтво про право власності на частку в спільному майні подружжя в разі смерті одного з подружжя, видане нотаріусом або консульською установою України, чи його дублікат; 3) свідоцтво про право на спадщину, видане нотаріусом або консульською установою України, чи його дублікат; 4) видані нотаріусом свідоцтво про придбання майна з прилюдних торгів (аукціонів) та свідоцтво про придбання майна з прилюдних торгів (аукціонів), якщо прилюдні торги (аукціони) не відбулися, чи їх дублікати; 5) свідоцтво про право власності на нерухоме майно, видане державним реєстратором відповідно до закону; 6) свідоцтво про право власності, видане органом приватизації наймачам житлових приміщень у державному та комунальному житловому фонді, чи його дублікат; 7) свідоцтво про право власності на нерухоме майно чи його дублікат, видані до 1 січня 2013 р. органом місцевого самоврядування або місцевою держадміністрацією; 8) рішення про закріплення нерухомого майна на праві оперативного управління чи господарського відання, прийняте власником нерухомого майна чи особою, уповноваженою управляти таким майном; 9) державний акт на право приватної власності на землю, державний акт на право власності на землю, державний акт на право власності на земельну ділянку або державний акт на право постійного користування землею; 10) рішення суду, що набрало законної сили, щодо права власності та інших речових прав на нерухоме майно; 11) ухвала суду про затвердження (визнання) мирової угоди; 12) заповіт, яким установлено сервітут на нерухоме майно; 13) закон, яким установлено сервітут на нерухоме майно; 14) рішення уповноваженого законом органу державної влади про повернення об'єкта нерухомого майна релігійній організації; 15) рішення власника майна, уповноваженого ним органу про передачу об'єкта нерухомого майна з державної у комунальну власність чи з комунальної у державну власність або з приватної у державну чи комунальну власність; 16) інші документи, що підтверджують виникнення, перехід та припинення права власності та інших речових прав на нерухоме майно відповідно до закону.

За змістом п. 49 вказаного Порядку передбачено, що для проведення державної реєстрації права власності з видачею свідоцтва на новозбудований об'єкт нерухомого майна заявник подає: документ, що підтверджує виникнення, перехід та припинення речових прав на земельну ділянку; документ, що відповідно до вимог законодавства засвідчує прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об'єкта.

Відповідно до ст. 22 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», у разі якщо документи для державної реєстрації прав та їх обтяжень подано не в повному обсязі, передбаченому нормативно-правовими актами, державний реєстратор у строк, встановлений частинами п'ятою, сьомою і восьмою статті 15 цього Закону для розгляду заявлених прав, приймає рішення про зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень і письмово повідомляє про це заявника.

Якщо заявник протягом п'яти робочих днів після отримання письмового повідомлення виконав вимоги державного реєстратора, загальний строк розгляду заявленого права продовжується з урахуванням часу, що минув до його зупинення.

У разі невиконання зазначених вимог державний реєстратор приймає рішення про відмову в державній реєстрації прав та їх обтяжень.

Згідно з п. 16 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, у разі подання документів, необхідних для проведення державної реєстрації речових прав, не в повному обсязі державний реєстратор приймає рішення про зупинення розгляду заяви, яке містить рекомендації щодо усунення обставин, що були підставою для його прийняття.

З матеріалів справи вбачається, що Рішенням Господарського суду міста Києва від 03 грудня 2009 року у справі № 8/436, яке набрало законної сили, позов фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_7 задоволено; визнано дійсним договір купівлі-продажу нежитлових приміщень (з № 1 по № 10 (групи приміщень № 3)) загальною площею 94,20 кв.м., що розташовані за адресою: АДРЕСА_1, укладений між фізичною особою-підприємцем ОСОБА_7 та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_4; визнано за фізичною особою-підприємцем ОСОБА_4 право власності на нежитлові приміщення з № 1 по № 10 (групи приміщень № 3) загальною площею 94,20 кв.м., що розташовані за адресою: АДРЕСА_1.

Згідно з технічним паспортом приміщення з № 1 по № 10 (групи приміщень № 3) загальною площею 94,20 кв.м., що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 є нежитловими приміщеннями № 3.

Таким чином, твердження державного реєстратора про те, що судовим рішенням визнано право власної позивача на самостійно реконструйоване приміщення спростовується матеріалами справи.

Проаналізувавши наведені законодавчі норми, повно та всебічно дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що відповідач-2, приймаючи рішення про зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень № 20094833 від 18 березня 2015 року з підстав неподання позивачем документу про прийняття до експлуатації нерухомого майна, діяв з порушенням наведених законодавчих норм, з урахуванням того, що судовим рішенням, яке набрало законної сили, визнано право власності позивача на нежитлові приміщення з № 1 по № 10 (групи приміщень № 3), загальною площею 94,20 кв.м., що розташовані за адресою: АДРЕСА_1, та враховуючи відсутність доказів визнання права власності на самочинно збудоване чи реконструйоване приміщення.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Колегія суддів вважає, що відповідачем-2 не надано достатньо доказів правомірності дій щодо прийняття рішення про зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень № 20094833 від 18 березня 2015 року, що підтверджується наведеними законодавчими нормами та наявними матеріалами справи.

З огляду на викладене та з урахуванням меж перегляду судом апеляційної інстанції, колегія суддів дійшла висновку про те, що позовні вимоги фізичної особи - підприємця ОСОБА_4 до Міністерства юстиції України, державного реєстратора Департаменту державної реєстраційної служби України Хафусової Владислави Вячеславівни, державного реєстратора Департаменту державної реєстраційної служби України Молдованової Галини Миколаївни про визнання незаконними та скасування рішень, зобов'язання вчинити певні є частково обґрунтованими та засновані на нормах права.

Доводи апелянта спростовуються вищенаведеним, матеріалами справи та не відповідають вимогам чинного законодавства.

Згідно зі ст.ст. 198 ч. 1 п. 1, 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі вищевикладеного, колегія суддів дійшла висновку про те, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 160, 196, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу державного реєстратора Департаменту державної реєстраційної служби України Хафусової Владислави Вячеславівни залишити без задоволення, постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 23 вересня 2015 року - без змін.

Повний текст ухвали виготовлений 04 грудня 2015 року.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня складання у повному обсязі шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя О.Г. Хрімлі

Судді О.М. Ганечко

Н.М. Літвіна

.

Головуючий суддя Хрімлі О.Г.

Судді: Літвіна Н. М.

ОСОБА_8