Справа № 2а/0570/9225/12
Суддя: Мойсюк М.І.
Дата ухвалення: 2015-11-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 листопада 2015 року м. Київ К/800/20071/14

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України в складі:

Іваненко Я.Л., Ліпського Д.В., Мойсюка М.І.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні касаційну скаргу Управління Державної пенітенціарної служби України в Донецькій області на постанову Донецького апеляційного адміністративного суду від 2 квітня 2014 року у справі за позовом ОСОБА_4 до Управління Державної пенітенціарної служби України в Донецькій області про скасування наказів, поновлення на службі та стягнення грошового забезпечення за час вимушеного прогулу, -

у с т а н о в и л а :

У липні 2012 року ОСОБА_4 звернувся до суду із зазначеним позовом, в якому просив визнати протиправними і скасувати наказ Управління Державної пенітенціарної служби України в Донецькій області № 71 о/с від 25 червня 2012 року про звільнення його з органів внутрішніх справ у запас Збройних Сил України з підстав підпункту «є» пункту 64 Положення про проходження служби рядовим та начальницьким складом органів внутрішніх справ України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №114 від 29 липня 1991 року (далі - Положення №114), за порушення дисципліни, поновити його на цій посаді та стягнути заробітну плату за час вимушеного прогулу. Посилаючись на те, що зазначене звільнення не відповідає вимогам Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП) просив про задоволення позову.

Справа судами розглядалась неодноразово.

Постановою Донецького окружного адміністративного суду від 20 січня 2014 року у задоволенні позову відмовлено.

Оскаржуваною постановою Донецького апеляційного адміністративного суду від 2 квітня 2014 року постанова суду першої інстанції скасована, ухвалено нову постанову, якою позов задоволено.

У касаційній скарзі відповідач, посилаючись на неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального і порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду апеляційної інстанції та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Заслухавши доповідача, перевіривши доводи касаційної скарги, в межах статті 220 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів дійшла висновку про відхилення скарги з таких підстав.

Відповідно до частини 1 статті 220 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі і не може досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні, та вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

У відповідності з частиною 1 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та задовольняючи позов, суд апеляційної інстанції на підставі наявних у справі даних встановив і правильно виходив з того, що судовим рішенням, які набрали законної сили, визнано незаконним пониження на один ступінь ОСОБА_4 з посади начальника Єнакієвської виправної колонії № 52 в спеціальному званні, визнано неправомірними та скасовано накази щодо його звільнення з даної посади. У зв'язку з чим є незаконним його відрядження у розпорядження начальника Управління ДПтС України в Донецькій області і відповідне спірне звільнення від 25 червня 2012 року.

Як встановлено судам та підтверджується матеріалами справи наказом Державної пенітенціарної служби України № 100 о/с від 14 жовтня 2011 року ОСОБА_4 призначено начальником Єнакієвської виправної колонії управління Державного департаменту України з питань виконання покарань у Донецькій області.

Відповідно до наказу Управління Державної пенітенціарної служби України в Донецькій області № 39 о/с від 13 квітня 2012 року позивача відсторонено від виконання службових обов'язків на час проведення службового розслідування із збереженням посадового окладу, окладу за спеціальним званням та надбавки за вислугу років.

Наказом Державної пенітенціарної служби України № 41 о/с від 7 травня 2012 року ОСОБА_4 понижено в спеціальному званні на один ступінь.

Згідно з наказом Єнакієвської виправної колонії управління Державного департаменту України з питань виконання покарань у Донецькій області (52) № 176 від 16 травня 2012 року позивача з 17 травня 2012 року відряджено до особового розпорядження у м. Донецьк до управління Державної пенітенціарної служби України в Донецькій області.

Наказом Управління Державної пенітенціарної служби України в Донецькій області № 272 від 18 червня 2012 року позивача звільнено на підставі підпункту «є» пункту 64 Положення № 114, зокрема за відсутність на службі без поважних причин 17, 18 та 25 травня 2012 року.

Спірним наказом відповідача від 25 червня 2012 року № 71 о/с, на підставі рішення кадрової комісії Управління Державної пенітенціарної служби України в Донецькій області, позивача звільнено у запас Збройних Сил України за підпунктом «є» пункту 64 Положення № 114 (за порушення дисципліни).

Суд апеляційної інстанції правильно виходив з того, що постановою Донецького окружного адміністративного суду від 13 липня 2012 року, залишеною без змін ухвалою Донецького апеляційного адміністративного суду від 3 жовтня 2012 року (справа № 2а/0570/6401/2012) визнано неправомірними та скасовано накази Державної пенітенціарної служби України № 250 від 24 квітня 2012 року та № 41 від 7 травня 2012 року щодо пониження ОСОБА_4 в спеціальному званні на один ступінь. Крім того цими судовими рішеннями скасовано наказ № 364 від 25 травня 2012 року і № 56 о/с від 14 червня 2012 року про звільнення позивача з посади начальника Єнакієвської виправної колонії № 52 Управління державної пенітенціарної служби України в Донецькій області.

Так, у відповідності з вимогами частини 1 статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України обставини, встановлені судовими рішеннями в адміністративній, цивільній або господарській справі, що набрали законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлені ці обставини.

Отже правильним є висновок апеляційного суду про те, що оскільки зазначені вище судові рішення, якими визнано незаконними звільнення та відрядження позивача з вказаної попередньої посади, набрали законної сили, його звільнення, що є предметом спору сторін в даній справі - також незаконне. Відповідно решта позовних вимог є також обґрунтована.

За таких обставин, рішення апеляційного суду про задоволення позовних вимог відповідає дійсним обставинам справи та нормам матеріального і процесуального права, доводи касаційної скарги його висновків не спростовують, а тому підстав для скасування судового рішення колегія суддів не вбачає.

За правилами частини першої статті 224 Кодексу адміністративного судочинства України, суд касаційної інстанцій залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Не може бути скасовано правильне і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Керуючись статтями 223, 224, 231 Кодексу адміністративного судочинства України колегія суддів Вищого адміністративного суду України,-

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу Управління Державної пенітенціарної служби України в Донецькій області відхилити, а постанову Донецького апеляційного адміністративного суду від 2 квітня 2014 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: Я.Л. Іваненко

Д.В. Ліпський

М.І. Мойсюк