Справа № 808/2087/14
Суддя: Проценко О.А.
Дата ухвалення: 2015-11-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

808/2087/14

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

04 листопада 2015 року

справа № 808/2087/14

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Проценко О.А.

суддів: Дурасової Ю.В. Туркіної Л.П.

за участю секретаря судового засідання: Комар Н.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю " Техенергохім "

на постанову Запорізького окружного адміністративного суду від 21.05.2014р. у справі №808/2087/14

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю " Техенергохім "

до Ленінського відділу державної виконавчої служби Запорізького міського управління юстиції

третя особа: Управління Пенсійного фонду України в Ленінському районі м.Запоріжжя

про скасування постанов,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом, з урахуванням уточнень, про:

- скасування постанови Ленінського відділу державної виконавчої служби Запорізького міського управління юстиції (далі по тексту – відповідач) про відкриття виконавчого провадження від 03.03.2014 № ВП 42276911;

- скасування постанови відповідача від 05.03.2014 № ВП 42276911 про арешт майна боржника та оголошення заборони його відчуження.

На обґрунтування позовних вимог зазначалось, що всупереч положенням Закону України “Про виконавче провадження” відповідачем протиправно прийнято постанову про відкриття виконавчого провадження на підставі рішення від 06.05.2011 № 137 Управління Пенсійного фонду України в Ленінському районі м.Запоріжжя, яке не відповідає вимогам, встановленим законом стосовно виконавчих документів. Так, 18.03.2014 року позивач дізнався про відкриття виконавчого провадження, отримавши постанову ВДВС від 03.03.2014року. Постанову видано на виконання рішення УПФУ в Ленінському районі м. Запоріжжя № 137. Проте, відповідно до ст. 25 Закону України “Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов’язкове державне соціальне страхування” рішення територіального органу Пенсійного фонду про застосування штрафів, передбачених частинами 11 і 12 цієї статті, було виконавчим документом до 2013 року. Вказана норма була змінена Законом № 406-VII від 04.07.2013 року, адже рішення територіальних органів Пенсійного фонду позбавлені статусу виконавчого документу. Відтак, виконавчими документами є тільки рішення органів доходів і зборів, до числа яких органи пенсійного фонду не належать. Тобто станом на день відкриття виконавчого провадження рішення Пенсійного фонду вже не було виконавчим документом. Крім того, дане рішення не містить дати набрання чинності та не містить строку пред’явлення до виконання, тобто не відповідає вимогам, встановленим Законом України «Про виконавче провадження» стосовно виконавчих документів.

Позивач зазначав, що саме 27.03.2014 дізнався про арешт всього рухомого майна підприємства та заборону його відчуження, внаслідок отримання витягу з Державного реєстру обтяжень рухомого майна від 05.03.2014. Позивач вказував, що відповідно до ч.4 ст. 57 Закону України “Про виконавче провадження” копії постанови державного виконавця про арешт коштів чи майна боржника надсилаються не пізніше наступного робочого дня після її винесення боржнику. Отже, всупереч вимогам ч.4 ст. 57 цього Закону ТОВ “Техенергохім” не отримувало копію постанови державного виконавця про арешт майна та оголошення заборони на його відчуження від 05.03.2014 за № 42276911, тому оскаржувані постанови прийняті з порушеннями Закону і є протиправними.

Постановою суду першої інстанції в задоволенні позову відмовлено. При цьому суд зазначив, що спірні постанови прийняті у відповідності до законодавства.

Не погодившись з висновками суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову суду та прийняти рішення про задоволення позовних вимог. Апелянт вважає, що судом порушено норми матеріального та процесуального права. Наполягає на протиправності дій відповідача та необхідності у зв’язку з цим зобов’язати останнього діяти у межах та у спосіб, визначений Законом України «Про виконавче провадження».

Перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, колегія суддів зазначає наступне.

Як свідчать матеріали справи, Управлінням Пенсійного фонду України в Ленінському районі м.Запоріжжя на підставі пункту 2 частини 11 статті 25 Закону України “Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов’язкове державне соціальне страхування” за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску на загальнообов’язкове державне соціальне страхування до ТОВ “Техенергохім” застосовано штраф у загальному розмірі 9815,56грн. та нараховано пеню у розмірі 2050,65грн.

03.03.2014р. старшим державним виконавцем прийнято постанову про відкриття виконавчого провадження №42276911, яку направлено сторонам виконавчого провадження за вих. № 5293 від 04.03.2014р., та надано строк до 09.03.2014 для добровільного виконання. В заяві про відкриття виконавчого провадження стягувач просить накласти арешт на майно ТОВ “Техенергохім” та оголосити заборону його відчуження на підставі ст. ст. 25, 57 Закону України “Про виконавче провадження” (а.с.3).

05.03.2014 державним виконавцем прийнято постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, яку направлено боржнику простою кореспонденцією за вих.№ 5645 від 24.03.2014. На підставі цієї постанови до Державного реєстру обтяжень рухомого майна було внесено реєстраційний запис (а.с.13).

Аналіз матеріалів справи та норм права, які регулюють спірні правовідносини, показав наступне.

За приписами ч.1 ст. 2 Законом України “Про виконавче провадження” примусове виконання рішень покладається на державну виконавчу службу, яка входить до системи органів Міністерства юстиції України.

Відповідно до ч.1 ст. 17 Закону України “Про виконавче провадження” примусове виконання рішень здійснюється державною виконавчою службою на підставі виконавчих документів, визначених цим Законом. Такими документами, зокрема, є рішення органів державної влади, якщо їх виконання за законом покладено на державну виконавчу службу.

Згідно з ч.14 ст. 106 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 № 1058-IV (що діє з урахуванням положень пункту 7 розділу VIII "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування" від 08.07.2010 № 2464-VI) рішення органу Пенсійного фонду про нарахування пені або накладення штрафу, передбачених частинами дев'ятою і десятою цієї статті, є виконавчим документом.

У разі, якщо страхувальник, банк чи організація, яка здійснює виплату і доставку пенсій, отримали рішення про нарахування пені та накладення штрафу, передбачених частинами дев'ятою і десятою цієї статті, і не сплатили зазначені в них суми фінансових санкцій протягом десяти робочих днів, а також не оскаржили це рішення чи не повідомили у цей строк відповідний виконавчий орган Пенсійного фонду про його оскарження, воно передається для виконання державній виконавчій службі та страхувальнику.

З аналізу наведених норм вбачається, що рішення територіального органу Пенсійного фонду України про нарахування пені та/або накладення штрафу є виконавчим документом, який підлягає примусовому виконанню державною виконавчою службою.

Згідно з п.1 ч.1 ст.19 Закону України “Про виконавче провадження” державний виконавець відкриває виконавче провадження на підставі виконавчого документа, зазначеного в ст.17 цього Закону, за заявою стягувача або його представника про примусове виконання рішення.

Відповідно до ч.1 ст.25 Закону України “Про виконавче провадження” державний виконавець зобов'язаний прийняти до виконання виконавчий документ і відкрити виконавче провадження, якщо не закінчився строк пред'явлення такого документа до виконання, він відповідає вимогам, передбаченим цим Законом, і пред'явлений до виконання до відповідного органу державної виконавчої служби.

Підстави для відмови у відкритті виконавчого провадження визначені частиною 1 ст.26 Закону України “Про виконавче провадження”, де зазначено, що державний виконавець відмовляє у відкритті виконавчого провадження у разі: 1) пропуску встановленого строку пред'явлення документів до виконання; 2) неподання виконавчого документа, зазначеного у статті 17 цього Закону, та неподання заяви про відкриття виконавчого провадження у випадках, передбачених цим Законом; 3) якщо рішення, на підставі якого видано виконавчий документ, не набрало законної (юридичної) сили, крім випадків, коли воно у встановленому законом порядку допущено до негайного виконання; 4) пред'явлення виконавчого документа до органу державної виконавчої служби не за місцем або не за підвідомчістю виконання рішення; 5) якщо не закінчилася відстрочка виконання рішення, надана судом, яким постановлено рішення; 6) невідповідності виконавчого документа вимогам, передбаченим статтею 18 цього Закону; 61) офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури; 7) якщо виконавчий документ повернуто стягувачу за його заявою, крім виконавчих документів про стягнення аліментів та інших періодичних платежів; 8) наявності інших передбачених законом обставин, що виключають здійснення виконавчого провадження.

Згідно з п. 5 ч. 1 ст. 18 Закону України “Про виконавче провадження” у виконавчому документі зазначається дата набрання законної (юридичної) сили рішенням.

Відповідно до Інструкції про порядок обчислення і сплати страхувальниками та застрахованими особами внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування до Пенсійного фонду України, затвердженої постановою правління Пенсійного фонду України від 19.12.2003 № 21-1, дата набрання чинності рішенням заповнюється територіальним органом Пенсійного фонду України при направленні рішення до органу державної виконавчої служби.

Згідно зі ст. 22 Закону України “Про виконавче провадження” виконавчі документи (крім посвідчень комісій по трудових спорах, постанов судів у справах про адміністративні правопорушення та постанов органів (посадових осіб), уповноважених розглядати справи про адміністративні правопорушення) можуть бути пред'явлені до виконання протягом року, якщо інше не передбачено законом.

При цьому, для виконавчих документів (крім судових рішень та рішень комісій у трудових спорах) наведений річний строк встановлюється з наступного дня після набрання ними юридичної сили, якщо інше не передбачено законом.

Відповідно до ч.1 ст. 6 Закону України “Про виконавче провадження” державний виконавець зобов'язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб.

Судом встановлено, що рішення Управління Пенсійного фонду України в Ленінському районі м. Запоріжжя. від 06.05.2011 № 137 повністю відповідає положенням, передбаченим Законом України “Про виконавче провадження” для виконавчих документів. Визначені статтею 26 цього Закону обставини, що виключать можливість прийняття органом державної виконавчої служби вказаного виконавчого документу до виконання, відсутні.

Таким чином, дії державного виконавця щодо виконання рішення УПФУ про стягнення штрафу з позивача відповідають вимогам чинного законодавства.

Згідно з абз. 5 ч.7 прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов"язкове державне соціальне страхування" від 08.07.2010р. № 2464 (далі по тексту - Закон № 2464) стягнення заборгованості із сплати страхових внесків за діючими видами загальнообов'язкового державного соціального страхування та сум штрафних санкцій, нарахованих та/або не сплачених у період до 1 січня 2011 року, в тому числі страхових внесків, строк сплати яких на 1 січня 2011 року не настав, здійснюється фондами загальнообов'язкового державного соціального страхування відповідно до законодавства, що діяло на момент виникнення такої заборгованості або застосування штрафних санкцій.

Відповідно до абз. 6 ч.7 прикінцевих та перехідних положень Закону 2464 на період до повного стягнення заборгованості із сплати страхових внесків за діючими видами загальнообов'язкового державного соціального страхування та сум штрафних санкцій, нарахованих та/або не сплачених у період до 1 січня 2011 року, в тому числі нарахованих внесків, строк сплати яких на 1 січня 2011 року не настав, та відповідних штрафних санкцій за фондами загальнообов'язкового державного соціального страхування зберігаються повноваження щодо контролю за правильністю нарахування, своєчасністю сплати страхових внесків, застосування фінансових санкцій, якими вони були наділені до набрання чинності цим Законом.

Згідно з абз. 2 ч. 13 ст. 106 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 року № 1058-IV (далі - Закон № 1058-IV) суми пені та штрафів, передбачених частинами дев'ятою і десятою цієї статті, підлягають сплаті страхувальником, банком чи організацією, яка здійснює виплату і доставку пенсій, протягом десяти робочих днів з дня одержання відповідного рішення. При цьому в цей же строк страхувальник, банк чи організація, яка здійснює виплату і доставку пенсій, має право оскаржити зазначене рішення до вищого органу Пенсійного фонду або в судовому порядку з одночасним обов'язковим письмовим повідомленням про це відповідного виконавчого органу Пенсійного фонду, яким прийнято це рішення.

Відповідно до абз. 1 ч. 14 Закону № 1058-IV рішення органу Пенсійного фонду про нарахування пені або накладення штрафу, передбачених частинами дев'ятою і десятою цієї статті, є виконавчим документом.

Згідно з нормами абз. 2 ч. 1 вказаної статті, у разі якщо страхувальник, банк чи організація, яка здійснює виплату і доставку пенсій, отримали рішення про нарахування пені та накладення штрафу, передбачених частинами дев'ятою і десятою цієї статті, і не сплатили зазначені в них суми фінансових санкцій протягом десяти робочих днів, а також не оскаржили це рішення чи не повідомили у цей строк відповідний виконавчий орган Пенсійного фонду про його оскарження, воно передається для виконання державній виконавчій службі та страхувальнику.

З матеріалів справи вбачається, що рішення від 06.05.2011 № 137 протягом строків встановлених ст. 106 Закону №1058-IV, позивачем не оскаржено, а заборгованість не погашена. Таким чином, дане рішення про застосування фінансових санкцій та нарахування пені є узгодженим та набрало законної сили 07.11.2013 року.

Таким чином, у відповідача не було підстав відмовити у відкритті виконавчого провадження, оскільки рішення Управління Пенсійного фонду України в Ленінському районі м.Запоріжжя від 06.05.2011 № 137 є виконавчим документом і відповідає вимогам, які пред'являються до виконавчих документів (як наслідок винесення оскаржуваних постанов від 03.03.2014 № ВП 42276911 та від 05.03.2014 № ВП 42276911), та прийняте 06.05.2011 року до прийняття вищевказаних змін.

Матеріали справи підтверджують безпідставність вимоги позивача щодо скасування постанови від 05.03.2014 № ВП 42276911 про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження.

Так, згідно з ч.15 ст. 25 Закону України “Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов’язкове державне соціальне страхування” рішення УПФУ являється виконавчим документом. Слід зазначити, що зміни до зазначеної норми, з урахуванням яких рішення територіальних органів Пенсійного фонду позбавлені статусу виконавчого документа, внесені Законом № 406-VII від 04.07.2013 року, тоді як рішення органом Пенсійного фонду прийнято 06.05.2011року, тобто до прийняття вищевказаних змін. Рішення третьої особи від 06.05. 2011року № 137 містить дату набрання чинності рішення – 07.11.2013 року, та строк пред’явлення до виконання 08.11.2014року. Отже, це рішення відповідає усім вимогам виконавчого документа у відповідності ст. 18 Закону України “Про виконавче провадження”.

Колегія судів погоджується з висновками суду першої інстанції, що виконавчі документи, який надійшли до відповідача від Управління Пенсійного фонду України в Ленінському районі м.Запоріжжя, відповідають вимогам, встановленим Законом України “Про виконавче провадження”.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції. Суд об’єктивно, повно і всебічно дослідив обставини, які мають значення для вирішення справи, висновки суду відповідають фактичним обставинам справи та підтверджуються зібраними по справі доказами. Рішення суду є законним та обґрунтованим. Апеляційна скарга задоволенню не підлягає; судове рішення слід залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 195, 196, 198, 200, 205, 206 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю " Техенергохім " на постанову Запорізького окружного адміністративного суду від 21.05.2014р. у справі №808/2087/14 залишити без задоволення.

Постанову Запорізького окружного адміністративного суду від 21.05.2014р. у справі №808/2087/14 залишити без змін.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Техенергохім" на користь Державного бюджету України судовий збір в розмірі 913,50 грн. (дев’ятсот тринадцять гривень 50 копійок).

Ухвала набирає законної сили у відповідності до ст.254 КАС України та може бути оскарженою згідно зі ст.212 КАС України.

Головуючий: О.А. Проценко

Суддя: Ю.В. Дурасова

Суддя: Л.П. Туркіна