Справа № 2а-3379/11/0970
Суддя: Гундяк В.Д.
Дата ухвалення: 2011-12-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"16" грудня 2011 р. Справа № 2a-3379/11/0970

Колегія суддів Івано-Франківського окружного адміністративного суду в складі:

головуючого - судді Гундяка В.Д.,

суддів Остапюка С.В., Панікара І.В.,

при секретарі Круглій О.М.,

за участю представників відповідачів ОСОБА_1, ОСОБА_2,

розглянувши адміністративну справу за позовом ОСОБА_3 до військового прокурора Західного регіону України генерала-майора юстиції ОСОБА_4, старшого прокурора відділу військової прокуратури Західного регіону України старшого радника юстиції ОСОБА_5, командувача Західним оперативним командуванням, начальника штабу-першого заступника командувача Західного оперативного командування ОСОБА_6 про визнання бездіяльності протиправною та зобовязання вчинити дії,

в с т а н о в и л а:

19.10.2011 року ОСОБА_3 звернувся з адміністративним позовом до військового прокурора Західного регіону України генерала-майора юстиції ОСОБА_4, старшого прокурора відділу військової прокуратури Західного регіону України старшого радника юстиції ОСОБА_5, командувача Західним оперативним командуванням, начальника штабу-першого заступника командувача Західного оперативного командування ОСОБА_6 про визнання бездіяльності протиправною та зобовязання вчинити дії. Позовні вимоги мотивував тим, що протиправною бездіяльністю відповідачів порушено його право на присвоєння чергового військового звання.

Позивач в судовому засіданні 18.11.2011 позовні вимоги підтримав, суду пояснив, що 06.05.2011 він звернувся до військового прокурора Західного регіону України із скаргою щодо проведення відповідної прокурорської перевірки з приводу несвоєчасного присвоєння йому в 1994 році командуючим 38 загальновійськовою армією військового звання «капітан». Відмітив, що дану скаргу було скеровано для розгляду по суті першому заступнику командувача Західним оперативним командуванням ОСОБА_6 та за результатами розгляду, в її задоволенні йому. було відмовлено. Позивач зазначив, що для розгляду даного питання також звертався із скаргами до військового прокурора Західного гарнізону України 06 червня, 25 липня та 02 серпня 2011 року, проте перевірка, проведена на підставі даних скарг західним оперативним командуванням, мала формальний характер. На думку позивача, посадовим особам командування не могло не бути відомо, що займана ним посада методиста-організатора соціально-психологічної служби в танковому батальйоні була за штатним розписом із військовим званням «майор», тому в липні 1994 він мав право на присвоєння військового звання «капітан». Також ОСОБА_3 вказав, що бездіяльність посадових осіб військової прокуратури Західного регіону України, яка полягає в незастосуванні необхідних для захисту його порушенного права засобів прокурорського реагування., таких як припис та подання є протиправною. Вважає, що позов слід задовольнити повністю.

Після оголошеної в судовому засіданні перерви, позивач в судове засідання, призначене на 16.12.2011 не з'явився, 05.12.2011 на адресу суду від ОСОБА_3 надійшло клопотання, відповідно до якого останній просить проводити розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. За таких обставин суд приходить до висновку про розгляд справи за відсутності позивача.

Представник відповідачів - військового прокурора Західного регіону України генерала-майора юстиції ОСОБА_4 та старшого прокурора відділу військової прокуратури Західного регіону України старшого радника юстиції ОСОБА_5, проти позову заперечив. Суду пояснив, що військова прокуратура Західного регіону України не має організаційно-розпорядчих функцій, які б надавали їй право присвоювати чергові військові звання військовослужбовцям, тому скарги позивача були скеровані для розгляду по суті до Західного оперативного командування. Згідно відповіді командування в задоволенні скарг ОСОБА_3 було відмовлено, так як на сьогоднішній день факт неправомірності несвоєчсаного присвоєння позивачу у 1994 році війського звання «капітан»встановити неможливо. Також представник відповідачів зазначив, що оскільки за результатами прокурорської перевірки, військовою прокуратурою Західного регіону України не було встановлено порушень законних прав позивача, які мають очевидний характер і можуть завдати істотної шкоди останньому, підстави для прокурорського реагування в даному випадку відсутні. В задоволенні позову просив відмовити.

Представник відповідачів - командувача Західним оперативним командуванням і начальника штабу-першого заступника командувача Західного оперативного командування ОСОБА_6 проти позову також заперечив. Суду пояснив, що західним оперативним командуванням із дотриманням вимог чинного законодавства та у встановлений строк була проведена перевірка обставин несвоєчасного присвоєння у 1994 році ОСОБА_3М командуючим 38 загальновійськовою армією військового звання «капітан». Даною перевіркою було встановлено неможливість визначити на підставі матеріалів особової справи позивача факт неправомірності ненабуття ним у 1994 році військового звання «капітан», так на даний час 38 загальновійськова армія, як орган військового управління та її правонаступник розформовані. Тому позовні вимоги ОСОБА_3 є безпідставними, в задоволенні останніх просив відмовити.

Вислухавши позивача та представників відповідачів, дослідивши та оцінивши подані докази в їх сукупності, суд дійшов до висновку, що в задоволенні позову слід відмовити з наступних мотивів.

Колегією суддів встановлено, що позивач з вересня 1989 року перебував на службі в Збройних Силах України. Згідно наказу за №0320 від 09.08.2000 року ОСОБА_3 у званні «капітан»був звільнений з військової служби за станом здоров*я. Згідно наказу за №165 від 03.09.2008 року позивач вважається звільненим у запас за пунктом 65 підпункт «ж»Тимчасового положення про проходження військової служби.

Судом встановлено, що 06.05.2011 року ОСОБА_3 звернувся до військового прокурора Західного регіону України із скаргою щодо проведення відповідної прокурорської перевірки в звязку з неприсвоєнням йому своєчасно чергового військового звання. Згідно листа військової прокуратури від 13.05.2011 позивача було повідомлено, що його скарга від 06.05.2011 скерована для розгляду Командувачу Західного оперативного командування.

За результатами розгляду даної скарги 31.05.2011 ОСОБА_3 направлено відповідь, згідно якої начальником штабу-першим заступником командувача Західного оперативного командування В.І ОСОБА_6 відмовлено в задоволенні його скарги, так як у відповідності до Тимчасового положення про проходження військової служби особами офіцерського складу, затвердженого Указом Президента України № 173/93 від 13.05.1993 та відповідно до наказу Міністра оборони України № 141 від 30.06.1993 «Про введення в дію Інструкції про порядок застосування в Збройних Силах України Тимчасового Положення про проходження військової служби особами офіцерського складу» факт неправомірності неприсвоєння позивачу чергового війського звання «капітана»відповідно до норм Дисциплінарного статуту мав бути оскаржений останнім в 1994 році та станом на сьогоднішній день встановленню не підлягає.

В судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_3, не погодившись із результатами розгляду західним оперативним командуванням його скарги від 06.05.2011, повторно 06 червня 2011 звернувся до війського прокурора Західного регіону із скаргою щодо неналежної перевірки його попереднього звернення посадовими особами. Дана скарга 14.06.2011, як і попередня, була скерована за належністю до начальника штабу-першого заступника командувача Західного оперативного командування В.І ОСОБА_6, яким 15.07.2011 було повторно відмовлено в її задоволенні.

Проте позивач 25.07.2011 втретє звернувся із скаргою до військового прокурора Західного регіону України, в якій вказав про необєктивність розгляду посадовими особами західного командування його попередніх скарг та просив повторно провести відповідну прокурорську перевірку щодо факту неприсвоєння йому чергового військового звання. Згідно відповіді старшого прокурора відділу військової прокуратури Західного регіону України, старшого радника юстиції ОСОБА_5 від 28.07.2011 ОСОБА_3 в проведенні повторної перевірки відмовлено, вказано, що його попередні скарги відповідно до закону були розглядуті західно оперативним командуванням.

Також згідно відповіді військового прокурора Західного регіону України генерала-майора юстиції ОСОБА_4 від 01.09.2011 на скаргу ОСОБА_3від 02.08.2011 позивачу вчетверте було відмовлено в задоволенні його скарги та запропоновано звернутися за захистом порушеного права на присвоєння чергового військового звання до суду в порядку адміністративного судочинства.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ч.3 ст.2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльністі субєктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч.3 ст.7 ЗУ «Про звернення громадян», якщо питання, порушені в одержаному органом державної влади, місцевого самоврядування, підприємствами, установами, організаціями незалежно від форм власності, обєднаннями громадян або посадовими особами зверненні, не входять до їх повноважень, воно в термін не більше пяти днів пересилається ними за належністю відповідному органу чи посадовій особі, про що повідомляється громадянину, який подав звернення.

Як вбачається із матеріалів адміністративної справи в скаргах, адресованих до військового прокурора Західного регіону України, ОСОБА_3 просив провести відповідну перевірку щодо встановлення обставин неприсвоєння йому в 1994 році командуючим 38 загальновійськовою армією військового звання «капітан»та відповідними засобами прокурорського реагування, зокрема поданням, приписом захистити його право на своєчасне отримання військового звання.

Згідно ст.22 ЗУ «Про прокуратуру» письмовий припис про усуненя порушень закону вноситься прокурором, його заступником органу чи посадовій особі, які допустили порушення, або вищестоящому у порядку підпорядкованості органу чи посадовій особі, які правомочні усунути порушення. Письмовий припис вноситься у випадках, коли порушення закону має очевидний характер і може завдати істотної шкоди інтересам держави, підприємства, установи, організації, а також гроиадянам, якщо не буде негайно усунуто. Припис підлягає негайному виконанню, про що повідомляється прокурору.

Статтею 23 ЗУ «Про прокуратуру» встановлено, що подання з вимогами усунення порушень закону, причин цих порушень і умов, що їм сприяють, вноситься прокурором, його заступником у державний орган, громадську організацію або посадовій особі, які наділені повноваженням усунути порушення закону, і підлягає невідкладному розгляду. Не пізніш як у місячний строк має бути вжито відповідних заходів до усунення порушень закону, причин та умов, що їм сприяють, і про наслідки повідомлено прокурору.

На підставі наведеного, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав прокурорського реагування, так як у скаргах ОСОБА_3 не вказано на порушення закону, яке має очевидний характер і може завдати істотної шкоди позивачу та не міститься повідомлень про вчинення злочину певними посадовими особами, що могло б бути підставою для прийняття рішення в порядку ст.97 КПК України.

Правомірність дій відповідачів випливає також із змісту п.3.1 наказу Генеральної прокуратури України №3гн від 12.04.2011 «Про організацію правозахисної діяльності органів прокуратури України», відповідно до якого перевірки за заявами громадян, юридичних осіб, зверненнями та запитами депутатів усіх рівнів, за винятком заяв та повідомлень про злочини, розслідування яких належать до компетенції органів прокуратури, проводити лише у разі їх попереднього вирішення керівниками компетентних органів виконавчої влади, місцевого самоврядування та контролю. В інших випадках надсилати такі звернення за належністю, розяснювати право на звернення за захистом своїх порушених чи оспорюваних прав і свобод до відповідних органів державної влади та контролю, органів місцевого самоврядування, та в передбачених чинним законодавством випадках - до суду.

За таких обставин, в задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 до відповідачів військового прокурора Західного регіону України генерала-майора юстиції ОСОБА_4, старшого прокурора відділу військової прокуратури Західного регіону України старшого радника юстиції ОСОБА_5, слід відмовити.

Стосовно вимог позивача до відповідачів- командувача Західним оперативним командуванням, начальника штабу-першого заступника командувача Західного оперативного командування ОСОБА_6, щодо неправомірності неприсвоєння в 1994 році ОСОБА_3 військового звання «капітан»та внесення відповідних змін в наказ про присвоєння військового звання, колегія суддів приходить до висновку про відмову в їх задоволенні з огляду на нащевикладене

Відповідно до ст.23 розділу 3 Тимчасового положення про проходження військової служби особами офіцерського складу, затвердженого Указом Президента України № 173/93 від 13.05.1993 чергові військові звання молодшого і старшого офіцерського складу військовослужбовцям присвоюються в послідовному порядку за наявності відповідних показників професійно- психологічного добору, позитивної атестації та відповідності чергового звання військовоиу званню, пердбаченому штатною посадою, яку вони займають і після закінчення встановленого строку вислуги.

Згідно ст.22 розділу 3 наказу Міністра оборони України № 141 від 30.06.1993 року «про введення в дію Інструкції про порядок застосування в Збройних Силах України Тимчасового положення про проходження військової служби особами офіцерського складу»командир окремого батальйону, полку, прирівняних до них осіб і вище мають право затримати присвоєння чергового військового звання за істотні недоліки професійно-психологічній підготовці, невиконання службових обовязків на належному рівні. Термін затримки присвоєння чергового військового звання не може перевищувати одного періоду навчання(6 місяців).

Згідно норм Дисциплінарного статуту Збройних Сил України усі військовослужбовці мають право осаржити дії або бездіяльність щодо них командирів уразі порушення їх прав, законних інтересів.

На підставі наведеного, колегія суддів погоджується з висновком західного оперативного командування про неможливість станом на сьогоднішній день встановлення факту правомірності чи неправомірності неприсвоєння ОСОБА_3 у 1994 році війського звання «капітана», так як даний факт позивач повинен був оскаржити згідно норм Дисциплінарного статуту Збройних Сил України у 1994 році.

Крім того колегія суддів враховує, що згідно ч.4 ст.3 ЗУ «Про звернення громадян»скарга це звернення з вимогою про поновлення прав і захист законних інтересів громадян, порушених діями (бездіяльністю), рішеннями державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, об'єднань громадян, посадових осіб. Однак судом встановлено, що позивач звільнений з військової служби вже у званні «капітан», а чинним законодавством не передбачено можливості присвоєння чергових військових звань заднім числом.

З огляду на вищевикладене, оскільки колегією суддів не встановлено жодних порушень відповідачами вимог чинного законодавства при розгляді скарг ОСОБА_3, тому позовна вимога про визнання протиправною бездіяльності відповідачів щодо нерозгляду та відмови у задоволенні скарг не може бути задоволена. За таких обставин не підлягають до задоволення і інші позовні вимоги , як такі які є похідними від вищезгаданої позовної вимоги, тобто прийняття рішення щодо цих вимог прямо залежить від вирішення судом вимоги про визнання протиправною бездіяльності відповідачів.

Таким чином в задоволенні позову слід відмовити повністю.

На підставі ст.19 Конституції України, ЗУ «Про прокуратуру», Тимчасового положення про проходження військової служби особами офіцерського складу, затвердженого Указом Президента України № 173/93 від 13.05.1993, керуючись ч.3 ст2, ст.ст.11, 71, 86, ч.3 ст.160, ст.162 Кодексу адміністративного судочинства, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

в задоволенні позову відмовити.

< Резолютивна частина - НЕ ВИДАЛЯТИ >

< Текст >

Згідно ст.254 КАС України постанова набирає законної сили після закінчення встановлених строків подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена до Львівського апеляційного адміністративного суду через Івано-Франківський окружний адміністративний суд шляхом подання сторонами та іншими особами, які беруть участь в справі, апеляційної скарги протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Постанова в повному обсязі виготовлена 21.12.2011 року.

Головуючий суддя: Гундяк В.Д.

Судді: Остап'юк С.В.

ОСОБА_7