Справа № 825/3637/15-а
Суддя: Соломко І.І.
Дата ухвалення: 2015-11-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 листопада 2015 року м. Чернігів Справа № 825/3637/15-а

Чернігівський окружний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Соломко І.І.,

за участю секретаря Антипця С.В.,

позивача ОСОБА_1,

представника позивача ОСОБА_2,

представника відповідача ОСОБА_3,

представника третьої особи ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління національної поліції в Чернігівській області, третя особа яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Управління Міністерства внутрішніх справ України в Чернігівській області, Ніжинський міський відділ УМВС України в Чернігівській області про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, поновлення на посаді та стягнення суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу, -

В С Т А Н О В И В:

17.11.2015 до Чернігівського окружного адміністративного суду з позовом звернулась ОСОБА_1 (позивач, ОСОБА_1М.) до Головного управління національної поліції в Чернігівській області (відповідач, ГУНП в Чернігівській області) про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, поновлення на посаді та стягнення суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

В обґрунтуванні позовних вимог позивач зазначає, що наказом Управління Міністерства внутрішніх справ України в Чернігівській області № 416 о/с від 06.11.2015 її звільнено з посади інспектора штабу (на правах сектору) Ніжинського міського відділу УМВС (з обслуговування міста Ніжина та Ніжинського району) за пунктом 64 «г» (через скорочення штатів). Позивач вважає, що при звільненні з посади УМВС в Чернігівській області не дотримано процедури, визначеної ст. 40 Кодексу Законів про працю України, а тому звернулась з позовом до суду, у якому просить визнати незаконним та скасувати наказ начальника Управління міністерства внутрішніх справ України в Чернігівській області № 416 о/с від 06.11.2015 про її звільнення з посади інспектора штабу (на правах сектору) Ніжинського міського відділу УМВС (з обслуговування міста Ніжина та Ніжинського району), поновити її на посаді інспектора штабу Ніжинського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Чернігівський області у спеціальному званні лейтенанта поліції та стягнути з Головного управління Національної поліції в Чернігівський області суму середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 06.11.2015 до дня фактичного поновлення на роботі за виключенням першого та останнього днів.

Ухвалою Чернігівського окружного суду від 19.11.2015 залучено третіх осіб, які не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Управління Міністерства внутрішніх справ України в Чернігівській області (УМВС України в Чернігівській області) та Ніжинський міський відділ УМВС України в Чернігівській області.

В судовому засіданні позивач та представник позивача позовні вимоги підтримали, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві.

Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнав та зазначив, що відповідно до Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про Національну поліцію» з дня опублікування цього Закону всі працівники міліції вважаються такими, що попереджені у визначеному порядку про можливе майбутнє звільнення. Працівники міліції, які виявили бажання проходити службу в поліції упродовж трьох місяців з дня опублікування цього Закону можуть бути прийняття на службу за їх згодою чи проходження конкурсу на посади, що заміщуються поліцейськими. Однак, станом на 07.11.2015 заява про прийняття її на службу до поліції від позивача не надходила. За таких обставин вважає позов безпідставним.

Представник УМВС в Чернігівській області проти задоволення позовних вимог заперечував, посилаючись на те, що звільнення позивача відбулось на підставі Закону України «Про Національну поліцію».

Представник Ніжинського міського відділу УМВС України в Чернігівській області в судове засідання не зявився, належним чином повідомлений про час, дату та місце судового вирішення справи, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення (а.с. 21), заперечень до суду не надав.

Заслухавши пояснення позивача, представника позивача, представника відповідача, представника УМВС в Чернігівській області, дослідивши наявні у матеріалах справи письмові докази в сукупності та системно проаналізувавши приписи чинного законодавства, судом встановлено наступне.

Наказом УМВС України в Чернігівській області від 22.11.2013 № 273 о/с ОСОБА_1 прийнята на службу в органи внутрішніх справ, що підтверджується копією трудової книжки АЕ № 121335 від 22.11.2013 (а.с.9).

02.07.2015 Верховною радою України прийнятий Закон України № 580-VIІI «Про Національну поліцію». Набрання чинності вищевказаного закону відтерміновано до 07.11.2015, що визначено розділом ХІ Прикінцевих та перехідних положень цього Закону.

06.11.2015 наказом УМВС України в Чернігівській області № 416 о/с звільнено інспектора штабу (на правах сектору) Ніжинського міського відділу УМВС (з обслуговування міста Ніжина та Ніжинського району) ОСОБА_1 (М-187075) у запас Збройних Сил за пунктом 64 «г», ( через скорочення штатів), що підтверджується витягом з наказу (а.с. 8). Не погоджуючись з даним наказом, позивач звернулася до суду за захистом своїх прав.

Надаючи оцінку оскаржуваному наказу, суд виходить із наступного.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Так, відповідно до частини 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Зазначені критерії є вимогами для суб'єкта владних повноважень, який приймає відповідне рішення, вчиняє дії чи допускається бездіяльності.

Спірні відносини регулюються Законом України від 02.07.2015 № 580-VIІI «Про Національну поліцію» (далі-Закон) та Положенням про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженого постановою Кабінету Міністрів УРСР від 29.07.1991 № 114 (далі-Положення про проходження служби).

При цьому суд зазначає, що за загальним правилом пріоритетними є норми спеціальних законів, а норми трудового законодавства підлягають застосуванню лише у випадках, якщо нормами спеціальних законів не врегульовано спірних відносин, та коли про можливість такого застосування прямо зазначено у спеціальному законі.

Відповідно до ст. 1 Закону передбачено, що Національна поліція України (далі - поліція) - це центральний орган виконавчої влади, який служить суспільству шляхом забезпечення охорони прав і свобод людини, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки і порядку.Діяльність поліції спрямовується та координується Кабінетом Міністрів України через Міністра внутрішніх справ України згідно із законом.

Пунктом 8 розділу XI Прикінцевих та перехідних положень Закону встановлено, що з дня опублікування цього Закону всі працівники міліції (особи рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ), а також інші працівники Міністерства внутрішніх справ України, його територіальних органів, закладів та установ вважаються такими, що попереджені у визначеному порядку про можливе майбутнє звільнення через скорочення штатів.

Тобто, позивач попереджена про звільнення через скорочення штатів в силу закону.

Вжиття роботодавцем заходів для працевлаштування працівника в новоутвореній установі відповідно до вказаного Закону не є обовязком роботодавця.

Разом з тим, приписами пунктів 9,10,11 Прикінцевих та перехідних положень Закону № 580-VIІI передбачено, що працівники міліції, які виявили бажання проходити службу в поліції, за умови відповідності вимогам до поліцейських, визначеним цим Законом, упродовж трьох місяців з дня опублікування цього Закону можуть бути прийняті на службу до поліції шляхом видання наказів про призначення за їх згодою чи проходження конкурсу на посади, що заміщуються поліцейськими, у будь-якому органі (закладі, установі) поліції. Посади, що пропонуються особам, зазначеним у цьому пункті, можуть бути рівнозначними, вищими або нижчими щодо посад, які ці особи обіймали під час проходження служби в міліції.

Працівники міліції, які відмовилися від проходження служби в поліції та/або не прийняті на службу до поліції в тримісячний термін з моменту попередження про наступне вивільнення, звільняються зі служби в органах внутрішніх справ через скорочення штатів.

Перебування працівників міліції на лікарняному чи у відпустці не є перешкодою для їх звільнення зі служби в органах внутрішніх справ відповідно до "Прикінцевих та перехідних положень" цього Закону.

Отже, Законом передбачена альтернатива вибору працівників міліції, які виявили бажання проходити службу в поліції, а саме прийняття на службу за їх згодою або проходження конкурсу на посади, що заміщуються поліцейськими, у будь-якому органі (закладі, установі) поліції.

З аналізу вказаних норм слідує, що працівники міліції можуть бути прийняті на службу до поліції за власним бажанням та у спосіб, визначений п. 9 Прикінцевих та перехідних положень Закону № 580-VIІI.

Як вбачається з довідки Головного управління Національної поліції в Чернігівській області від 27.11.2015 № 2/13-72, станом на 07.11.2015, заява про прийняття на службу до Національної поліції до ГУНП в Чернігівській області від ОСОБА_1 не надходила (а.с.28).

За таких обставин, суд дійшов висновку, що УМВС в Чернігівській області діяло на підставі в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, а тому позовні вимоги про визнання незаконним та скасування наказу УМВС України в Чернігівській області від 06.11.2015 № 416 о/с щодо звільнення лейтенанта міліції ОСОБА_1 з посади інспектора штабу (на правах сектору) Ніжинського міського відділу УМВС (з обслуговування міста Ніжина та Ніжинського району) не підлягають задоволенню.

Також, згідно пунктом 64 «з» Положення про проходження служби, особи середнього, старшого і вищого начальницького складу звільняються зі служби в запас (з постановкою на військовий облік) у зв'язку з переходом у встановленому порядку на роботу (службу) в інші міністерства, центральні органи виконавчої влади, установи, організації.

Нормами Кодексу законів про працю України передбачено, що для припинення трудового договору в порядку переведення та захисту прав працівника власник або уповноважений ним орган підприємства, куди переводиться працівник, повинен подати відповідний лист-запит власнику або уповноваженому ним органу підприємства, на якому працює працівник, з проханням звільнити його з роботи на підставі переведення згідно з пунктом 5 статті 36 КЗпП.

Аналіз наведених норм дає підстави вважати, що для переведення працівника на інше підприємство необхідним є наявність певних фактів: згода працівника (заява) та відповідний наказ, в якому як підстави зазначаються реквізити заяви працівника про звільнення та реквізити листа-запиту, що в даному випадку позивачем не надано.

На підтвердження відсутності вказаних документів УМВС в Чернігівській області в судовому засіданні надано довідку від 27.11.2015 № 2/13-74, станом на 06.11.2015, в якій зазначено, що рапорт про звільнення з ОВС України з 06.11.2015 за п. 64 «з» (у звязку з переходом у встановленому порядку на службу в інші міністерства, центральні органами виконавчої влади (установи, організації) Положення про проходження служби до УМВС України в Чернігівській області від ОСОБА_1 не надходив(а.с.28).

Тому суд не приймає до уваги твердження позивача про подання 06.11.2015 на ім'я начальника УМВС України в Чернігівській області рапорту про звільнення з органів внутрішніх справ у звязку з переходом у встановленому порядку на службу в інші міністерства, центральні органи, виконавчої влади, установи, організації, оскільки такі доводи спростовується вищевказаною інформацією.

Позивач посилається на порушення процедури звільнення, однак як встановлено судом зазначене не знайшло свого реального підтвердження, будь-яких інших доводів не наведено.

При цьому суд зазначає, що підставами для визнання акта недійсним є невідповідність його вимогам чинного законодавства та /або визначений законом компетенції органу, який видав цей акт. Якщо ж акт в цілому узгоджується з вимогами законодавства і прийнятий відповідно до обставин, що склалися, тобто є вірним по суті, то окремі порушення встановленої процедури прийняття акта не можуть бути підставою для визнання його протиправним, якщо інше не передбачено законодавством.

Щодо вимог про поновлення на посаді інспектора штабу новоутвореного Ніжинського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Чернігівський області у спеціальному званні лейтенанта поліції, то суд вважає їх безпідставними, оскільки поновлення на посаді працівника, з якої останній не був звільнений, жодним нормативно-правом актом України не передбачено.

Крім того, згідно з пунктом 1 частини першої статті 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Роз'ясненням Міністерства юстиції України від 25.01.2011р. "Про гарантії працівників у разі ліквідації або реорганізації підприємства, установи, організації" чітко зазначено, що припинення трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу можливе лише у разі скорочення чисельності або штату працівників (п. 1 ч.1 ст. 40).

Отже, при ліквідації підприємства (установи, організації) правила п.1 ч.1 ст.40 КЗпП можуть застосовуватись і в тих випадках, коли після припинення його діяльності одночасно, утворюється нове підприємство. В цих випадках працівник не вправі вимагати поновлення його на роботі в новоутвореному підприємстві, якщо він не був переведений туди в установленому порядку.

Аналогічна позиція викладена в пункті 19 постанови Пленуму Верховного суду України № 9 від 06.11.1992 «Про практику розгляду судами трудових спорів».

Оскільки позивачем не надано докази щодо її переведення та призначення у новоутворений Ніжинський відділ поліції Головного управління Національної поліції в Чернігівський області, тому підстави для її поновлення на посаді інспектора штабу цього відділу поліції відсутні.

Стосовно доводів позивача, що ліквідація міліції та створення Національної поліції є реорганізацією органу державної влади, а тому згідно ч. 3 ст. 36 КЗпП України дія трудового договору працівника продовжується, суд зазначає таке.

Відповідно до постанови Кабінету Міністрів від 16.09.2015 № 730 «Про утворення територіальних органів Національної поліції та ліквідацію територіальних органів Міністерства внутрішніх справ» ліквідовано як юридичну особу публічного права Ніжинський міський відділ УМВС в Чернігівській області та утворено Ніжинський відділ поліції Головного управління Національної поліції в Чернігівській області.

Згідно положень ст. 104 ЦК України ліквідація - це така форма припинення діяльності юридичної особи, за якої перестають існувати всі її права та обов'язки без переходу прав та обов'язків у порядку правонаступництва до інших юридичних осіб, тобто є припиненням всіх прав і обов'язків юридичної особи без визначення правонаступника.

Оскільки в даному випадку має місце ліквідації органу публічного права, тому приписи ч.3 ст. 36 КЗпП України в спірних правовідносинах застосуванню не підлягають.

Щодо тверджень позивача, що вона мала переважне право на залишення на роботі, оскільки є одинокою матірю, має малолітню доньку, яку вона утримує і виховує самостійно, суд зазначає наступне.

У постанові Пленуму Верховного Суду України від 06.11.1992 р. № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» визначено поняття «одинокої матері». Так, під поняттям одинокої матері слід вважати жінку, яка не перебуває у шлюбі та у свідоцтві про народження дитини якої відсутній запис про батька дитини або запис про батька зроблено у встановленому порядку за вказівкою матері; вдову; іншу жінку, яка виховує й утримує дитину сама.

Таким чином до одиноких матерів відносяться: жінки, які народили і виховали дітей поза шлюбом, жінки, раніше перебували у шлюбі, якщо вони мають дітей, народжених від іншої особи до або після розірвання шлюбу або смерті чоловіка, за умови, що у свідоцтві про народження дитини відсутній запис про батька, або запис зроблено у встановленому порядку за вказівкою матері. Не визнаються самотніми матерями: жінки, які виховують дітей в неповній сім'ї, тобто після розірвання шлюбу, але батько приймає участь в утриманні дитини, або у її вихованні; жінки, що знаходяться в шлюбі і виховують дитину, батьківство якого встановлено у судовому порядку або визнано добровільно.

Статус одинокої матері позивачем не підтверджено.

До того ж, ще слід зазначити й про те, що відповідно до приписів ст.ст.11,71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а суд, згідно ст.86 цього ж Кодексу, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

А, у відповідності до ч.2 ст.71 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень, обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову, що, в свою чергу, в даному випадку, і було належним чином зроблено представником відповідача та представником УМВС в Чернігівській області при розгляді даної справи.

Таким чином, надавши правову оцінку всім обставинам справи, які знайшли своє підтвердження в ході судового засідання, доводяться як показами сторін так і матеріалами справи, суд в узгодженні з вимогами ст. 162 КАС України, вважає, що в задоволенні позовних вимог необхідно відмовити.

Приймаючий до уваги викладене в сукупності, керуючись статтями 69-71, 94, 160-165,167,254 Кодексу адміністративного судочинства України, Чернігівський окружний адміністративний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 Михайлівни-відмовити

Постанова суду набирає законної сили в порядку статей 167,186 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена до Київського апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня отримання її копії.

Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення.

Суддя І.І. Соломко