Справа № 2а-1868/11/0970
Суддя: Микитюк Р.В.
Дата ухвалення: 2011-09-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"30" вересня 2011 р. Справа № 2а-1868/11/0970

м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський окружний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді Микитюка Р.В.

Суддів: Тимощука О.Л., Панікара І.В.,

при секретарі Дмитрашко О.М.

за участю представників сторін:

від позивача - ОСОБА_1

від відповідача - ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду адміністративну справу за позовом: Приватної фірма "Інвестпроммаркет"

до відповідача: Державної податкової інспекції в м. Івано-Франківську

про визнання протиправними дій, визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення №/0 від 07.08.2007р,-

ВСТАНОВИЛА:

Приватна фірма "Інвестпроммаркет" (далі позивач) звернулася до суду з адміністративним позовом до Державної податкової інспекції в місті Івано-Франківську (далі відповідач) про визнання протиправними дій, визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення №/0 від 07.08.2007 року.

Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідач протиправно, оскаржуваним податковим повідомленням-рішенням, в порушення вимог пп.4.1.4 ОСОБА_3 України «Про порядок погашення зобовязань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами» в редакції від 21.12.2000 року №2181-111 та ч.3 ст. 6 ОСОБА_3 України «Про податок з власників транспортних засобів»від 11.12.1991 року №1963 визначив податкове зобовязання (штраф) за платежем податок з юридичних осіб власників транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів в розмірі 2,83 грн., за порушення встановленого граничного строку сплати узгодженого податкового зобов'язання - податку з юридичних осіб - власників транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав з підстав, наведених у позовній заяві, та пояснив суду, що відповідачем безпідставно не враховано того, що позивач вчасно сплатив податок з власників транспортних засобів, як того вимагає ч.3 ст. 6 ОСОБА_3 України «Про податок з власників транспортних засобів» від 11.12.1991 року №1963 та пп.4.1.4 ОСОБА_3 України ОСОБА_3 України «Про порядок погашення зобовязань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами» в редакції від 21.12.2000 року №2181-111, де зазначено, що податкові декларації подаються за базовий податковий (звітний) період, що дорівнює: в) календарному року, крім випадків, передбачених підпунктом "г" підпункту 4.1.4 цього пункту, - протягом 60 календарних днів за останнім календарним днем звітного (податкового) року. Зазначив, що позивач правомірно сплачував податок з власників транспортних засобів на протязі десяти календарних днів від останнього дня граничного строку подання таких розрахунків (пп.5.3.1 ОСОБА_3 №2181). Звертав увагу суду на те, що позивачем згаданий податок було сплачено: за 2000 рік 11.03.2003 року, за 2003 рік 03.03.2004 року, за 2004 рік 25.02.2005 року, за 2005 рік 10.03.2006 року, тобто без порушення граничних строків, визначених щодо його сплати. Просив позов задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, з підстав викладених в письмовому запереченні. Суду пояснив, що за наслідками проведеної перевірки відповідачем встановлено порушення позивачем вимог податкового законодавства, допущення і виявлення яких стало підставою для винесення оскаржуваного податкового повідомлення-рішення, яке є законним та обґрунтованим. Зазначив, що перевіркою виявлено факт несвоєчасної сплати узгодженої суми податкового зобов'язання. Просив відмовити в задоволенні позову повністю.

Колегія суддів, розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши наявні в матеріалах справи письмові докази, встановила наступне.

У вересні 2007 році позивач звернувся до Господарського суду Івано-Франківської області з позовом до Державної податкової служби в м. Івано-Франківську про визнання протиправним дій, визнання протиправним та скасування податкового повідомлення рішення №/0 від 07.08.2007 р.

14.09.2007 року ухвалою Господарського суду в Івано-Франківській області зазначену позовну заяву та додані до неї документи повернуто позивачу.

Ухвалою Вищого адміністративного суду від 28.04.11 року ухвалу Господарського суду Івано-Франківської області від 14.09.2007 року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 11.09.2008 року скасовано, а справу направлено до суду першої інстанції для вирішення питання щодо прийняття позовної заяви.

Ухвалою Господарського суду Івано-Франківської області від 25.05.2011 року позовну заяву направлено на розгляд Івано-Франківському окружному адміністративному суду.

Судом досліджено, що ДПІ в м. Івано-Франківську проведено перевірку позивача по питанню своєчасності і повноти сплати в бюджет податків, зборів та інших обовязкових платежів за період з 16.05.2005 року по 01.04.2005, за результатами якої складено акт за №329/17-2-401 від 26.07.2007 року (а.с. 18).

Встановлено, що позивачем при проведенні розрахунків з бюджетом по податку з юридичних осіб власників транспортних засобів та самохідних машин і механізмів, за період з 16.01.2005 року по 01.04.2005 року допущено факт несвоєчасної сплати узгодженої суми податкового зобов'язання, чим порушено п.п 5.3.1 ОСОБА_3 України «Про порядок погашення зобовязань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами» від 21.12.2000 року №2181- ІІІ, ст.5 ОСОБА_3 України «Про податок з власників транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів» від 11.12.1991 року №1963 ХІІ. Як вбачається з акту перевірки, позивач до 16.01.2005 року повинен був сплатити узгоджену суму податкового зобов'язання за IV-ий квартал 2004 року в розмірі 60,00 грн. Однак, позивачем було сплачено у встановлені строки тільки 45,85 грн., відтак простроченою в строк від 31 до 90 днів залишалася сума 14,15 грн.

Податковим органом позивачу за невчасно сплачену суму 14,15 грн., нараховано штраф в розмірі 20% від 14,15 грн., що склав 2,83 грн.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Стаття 67 Конституції України передбачає обов'язок кожного сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Пунктом 10 ч.1 ст.14 ОСОБА_3 України «Про систему оподаткування», який діяв на момент виникнення спірних правовідносин податок з власників транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів віднесено до загальнодержавних податків і зборів (обов'язкових платежів).

Згідно з пунктами 2, 3 ч. 1 ст. 9 ОСОБА_3 України «Про систему оподаткування» платники податків і зборів (обов'язкових платежів) зобов'язані подавати до державних податкових органів та інших державних органів відповідно до законів декларації, бухгалтерську звітність та інші документи та відомості, пов'язані з обчисленням та сплатою податків і зборів (обов'язкових платежів); сплачувати належні суми податків і зборів (обов'язкових платежів) у встановлені законами терміни.

Позивач у відповідності до ст.1 ОСОБА_3 України «Про податок з власників транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів»в перевіряємий період був платником вказаного податку.

Статтею 6 ОСОБА_3 України «Про податок з власників транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів» встановлений порядок обчислення і сплати податку, у відповідності до вимог частини третьої якої, у порядку, визначену податковими органами, юридичні особи подають за місцем свого знаходження та за місцем постійного базування транспортних засобів до податкових органів у строки, визначені законом для річного звітного періоду, на основі бухгалтерського звіту (балансу) розрахунки суми податку за формою, затвердженою центральним податковим органом України.

Суд не може погодитися з твердженням представника позивача, що сплата податку з власників транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів повинна здійснюватися у строки, визначені ОСОБА_3 України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами» (далі - Закон №2181), який, на думку позивача, являється спеціальним ОСОБА_3, а не згідно ОСОБА_3 України «Про податок з власників транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів» від 11.12.1991 року №1963 ХІІ.

Суд зазначає, що спеціальним законом з питань оподаткування, який установлює порядок погашення зобов'язань юридичних або фізичних осіб перед бюджетами та державними цільовими фондами з податків і зборів (обов'язкових платежів), нарахування і сплати пені та штрафних санкцій, що застосовуються до платників податків контролюючими органами, є Закон України від 21.12.2000р. № 2181 «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами» (далі - Закон №2181).

Підпунктом 4.1.1 п.4.1 ст.4 цього ж ОСОБА_3 передбачено, що платник податків самостійно обчислює суму податкового зобов'язання, яку зазначає у податковій декларації, крім випадків, передбачених підпунктом «г» підпункту 4.2.2 пункту 4.2, а також пунктом 4.3 цієї статті.

Відповідно до п.п.4.1.4 п. 4.1 ст. 4 ОСОБА_3 України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами», податкові декларації подаються за базовий податковий (звітний) період, що дорівнює календарному року , - протягом 60 календарних днів, наступних за останнім календарним днем звітного (податкового) року.

Згідно із пунктом 5.1 статті 5 ОСОБА_3 України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами» податкове зобов'язання, самостійно визначене платникам податків у податковій декларації, вважається узгодженим з дня подання такої податкової декларації. Зазначене податкове зобов'язання не може бути оскаржене платником податків в адміністративному або судовому порядку.

Як зазначено в п. 1.2 ст. 1 даного ОСОБА_3, податкове зобов'язання - зобовязання платника податків сплатити до бюджетів або державних цільових фондів відповідну суму коштів у порядку та у строки, визначені цим ОСОБА_3 або іншими законами України.

Суд вважає за необхідне зазначити, що норми ОСОБА_3 України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами», на які посилався, обгрунтовуючи позовні вимоги представник позивача, є загальними нормами, які застосовуються тоді, коли відсутній спеціальний закон, який би регулював спірні правовідносини.

Однак, п. 1.2 ст. 1 ОСОБА_3 України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами»кореспондує до ОСОБА_3 України «Про податок з власників транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів», який в даному випадку є спеціальним законом, яким повинен був керуватися позивач у правовідносинах щодо слати даного податку.

ОСОБА_3 України «Про податок з власників транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів» встановлюється податок з власників деяких наземних і водних транспортних засобів, самохідних машин і механізмів як джерело фінансування будівництва, реконструкції, ремонту та утримання автомобільних шляхів загального користування та проведення природоохоронних заходів на водоймищах, .

Статтею 5 ОСОБА_3 України «Про податок з власників транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів» передбачено, що податок з власників транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів сплачується юридичними особами щоквартально рівними частинами до 15 числа місяця, що настає за звітним кварталом.

Згідно з підпунктом 17.1.7 пункту 17.1 статті 17 ОСОБА_3 України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами» у разі несплати узгодженої суми податкового зобов'язання протягом граничних строків, платник податку зобов'язаний сплатити штраф у таких розмірах:

при затримці від 31 до 90 календарних днів включно, наступних за останнім днем граничного строку сплати узгодженої суми податкового зобов'язання, - у розмірі двадцяти відсотків погашеної суми податкового боргу.

Судом встановлено, що позивач всупереч вимог ч.1 ст. 5 ОСОБА_3 України «Про податок з власників транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів» несвоєчасно сплатив узгоджену суму податкового зобов'язання за 4-ий квартал 2004 року, провівши таку оплату 25.02.2005 року, що підтверджується платіжним дорученням №33 від 25.02.205 року. (а.с. 16).

З огляду на наведені норми закону та фактичні обставини справи, колегія суддів приходить до висновку, що ДПІ в м. Івано-Франківську правомірно застосовано до позивача штрафні санкції, передбачені п.п.17.1.7 п. 17.1 ст.17 ОСОБА_3 України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами», так як у даному випадку погашення самостійно задекларованого зобов'язання відбулося поза межами строків визначених ОСОБА_3.

Відповідно до частини 1 статті 11 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно із частиною 1 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Позивач не надав суду належних та допустимих доказів неправомірності оскаржуваних ним податкових повідомлень-рішень.

За змістом частини 2 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

В контексті наведеного, приймаючи до уваги той факт, що відповідачем доведено правомірність спірного податкового повідомлення-рішення, суд вважає, що правові підстави для задоволення позову відсутні, а оскаржуване податкове повідомлення-рішення є таким, що винесене на підставі, в межах та у спосіб, передбачений Конституцією та законами України і не підлягає до скасування.

Враховуючи наведене, суд вважає вимоги позивача необґрунтованими, а позов таким, що не підлягає до задоволення.

На підставі ст. 124 Конституції України, керуючись ст. ст. 158-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

В задоволенні позову відмовити.

< Резолютивна частина - НЕ ВИДАЛЯТИ >

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку. Відповідно до статті 186 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Апеляційна скарга подається до Львівського апеляційного адміністративного суду через Івано-Франківський окружний адміністративний суд.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого Кодексом адміністративного судочинства України, якщо таку скаргу не було подано.

Головуючий суддя: Микитюк Р.В.

Суддя: Тимощук О.Л.

Суддя: Панікар І.В.

Постанова складена в повному обсязі 05.10.2011.