Справа № 1522/11966/12
Суддя: Розваляєва Т.С.
Дата ухвалення: 2015-11-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

26 листопада 2015 року м. Київ К/800/3004/15

Вищий адміністративний суд України у складі:

головуючого суддіРозваляєвої Т. С. (суддя-доповідач),
суддівМаслія В. І.,
Черпіцької Л. Т.,
розглянувши в порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_4, ОСОБА_5 на постанову Одеського апеляційного адміністративного суду від 18 вересня 2013 року у справі за позовом ОСОБА_6 до Приморської районної державної адміністрації Одеської міської ради, треті особи: ОСОБА_4, ОСОБА_5, Виконавчий комітет Одеської міської ради про визнання розпорядження та ордеру на житлове приміщення нечинними, протиправними та зобов'язання постановити нове розпорядження з видачею нового ордера на зайняття житлового приміщення,

встановив:

ОСОБА_5 звернувся з позовом до Приморської районної державної адміністрації Одеської міської ради, треті особи: ОСОБА_4, ОСОБА_5, Виконавчий комітет Одеської міської ради, в якому просив:

визнати розпорядження Приморської районної адміністрації № 2920 від 08 вересня 2004 року та ордер № 6740 від 05 жовтня 2007 року на житлове приміщення - 2-кімнатну квартиру АДРЕСА_1 на склад сім'ї 2 особи - нечинними, протиправними та скасувати їх;

зобов'язати Приморську районну адміністрацію видати нове розпорядження, яким надати новий ордер на цю ж квартиру на склад сім'ї 3 особи відповідно до рішення Виконавчого комітету Одеської міськради № 519 від 20 грудня 2002 року;

стягнути з Приморської районної адміністрації моральну шкоду в сумі 70 000 грн (в подальшому, позивач відмовився від цієї п/вимоги).

Постановою Приморського районного суду м. Одеси від 30 січня 2013 року позов задоволено частково: визнано протиправним та скасовано розпорядження Приморської районної адміністрації № 2920 від 08 вересня 2004 року про прийняття на квартирний облік та надання житлової площі громадянам та ордеру № 6740 серії ПР на заняття житлового приміщення: квартири АДРЕСА_1; в іншій частині позовних вимог відмовлено.

Постановою Одеського апеляційного адміністративного суду від 18 вересня 2013 року рішення суду першої інстанції скасовано та прийнято нове рішення, яким позов задоволено частково: визнано протиправним та скасовано розпорядження Приморської районної адміністрації Одеської міської ради № 2920 від 08 вересня 2004 року «Про прийняття на квартирний облік та надання житлової площі громадянам» та ордер серії ПР № 6740 від 05 жовтня 2007 року на житлове приміщення: 2 кімнатну квартиру АДРЕСА_1 на склад сім'ї 2 особи; зобов'язано Приморську районну адміністрацію Одеської міської ради вчинити дії по виконанню рішення виконавчого комітету Одеської міської ради № 519 від 20 грудня 2002 року «Про внесення доповнень до списків сімей, які погребують позачергового надання жилих приміщень у зв'язку із виселенням з квартир та споруд, що загрожують обвалом, затверджених п. 1 рішення Виконкому Одеської міськради № 329 від 16 червня 2000 року»; в іншій частині позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду апеляційної інстанції, треті особи подали касаційну скаргу, в якій просили його скасувати в частині задоволення позову, залишити без змін в частині відмови в позові і закрити провадження у справі.

Заслухавши доповідача, перевіривши доводи касаційної скарги, матеріали справи, колегія суддів вважає, що касаційна скарга підлягає задоволенню частково.

Судами встановлено, що рішенням Виконавчого комітету Одеської міської ради № 519 від 20 грудня 2002 року «Про внесення доповнень до списків сімей, які потребують позачергового надання жилих приміщень у зв'язку із виселенням з квартир та споруд, що загрожують обвалом, затверджених п. 1 рішення виконавчого комітету Одеської міської ради від 16 червня 2000 року за № 329» сім'ю ОСОБА_4 зі складом сім'ї 3 особи, що були зареєстровані (прописані) в АДРЕСА_2, включено до таких списків.

Відповідно до довідок та виписки з домової книги про склад сім'ї і прописку від червня 2003 року та 2004 року в АДРЕСА_2 прописані 3 особи: ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6.

Виконавчим комітетом Одеської міської ради виділена Приморській районній адміністрації двокімнатна квартира АДРЕСА_1, для відселення ОСОБА_4 згідно з рішенням Виконавчого комітету Одеської міської ради від 20 грудня 2002 року № 519 (доповнення до рішення виконавчого комітету Одеської міської ради від 16 червня 2000 року № 329), відповідно до якого ОСОБА_4 із сім'єю із 3 осіб підлягає відселенню з аварійного житлового будинку по вул. Різовській, 25, що підтверджується листом № 03-02/8 від 29 квітня 2004 року.

Розпорядженням Приморської районної адміністрації Одеської міськради від 08 вересня 2004 року № 2920 «Про прийняття на квартирний облік та надання житлової площі громадянам» вирішено видати ОСОБА_4 ордер № 6740 серії ПР на жиле приміщення: двокімнатну квартиру АДРЕСА_1 лише на дві особи - ОСОБА_4 та ОСОБА_5

Не погоджуючись з таким рішенням відповідача, позивач оскаржив його до суду.

Вирішуючи справу по суті та частково задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з неправомірності оскаржуваного рішення відповідача та одночасно відсутності у суду повноважень щодо втручання в дискреційні повноваження відповідача.

Суд апеляційної інстанції в частині зобов'язання вчинити дії позов задовольнив.

Колегія суддів не погоджується з висновками судів.

Згідно із частиною другою статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України юрисдикція адміністративних судів поширюється на всі публічно-правові спори, крім спорів, для яких законом встановлений інший порядок судового вирішення.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 12 жовтня 1978 року у справі «Zand v. Austria» вказав, що словосполучення «встановлений законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Поняття «суд, встановлений законом» у частині першій статті 6 Конвенції передбачає «усю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів». З огляду на це не вважається «судом, встановленим законом» орган, котрий, не маючи юрисдикції, судить осіб на підставі практики, яка не передбачена законом.

Водночас, визначальним принципом здійснення правосуддя в адміністративних справах є принцип офіційного з'ясування всіх обставин у справі і обов'язок суб'єкта владних повноважень доказувати правомірність своїх дій чи рішень, на відміну від визначального принципу цивільного судочинства, який полягає у змагальності сторін, а тому, суд, який розглянув справу, не віднесену до його юрисдикції, не може вважатися «судом, встановленим законом» у розумінні частини першої статті 6 Конвенції.

Такі висновки узгоджуються з правовою позицією Судової палати в адміністративних справах і Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України, викладеною у постанові від 02 грудня 2014 року у справі № 21-530а14.

Згідно із частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

За правилами частини першої статті 15 Цивільного процесуального кодексу України встановлено, що справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають, зокрема, із житлових відносин, розглядають в порядку цивільного судочинства.

Між тим, позивач звернувся до суду за захистом прав, що виникли з житлових правовідносин.

Отже колегія суддів касаційної інстанції дійшла висновку, що спір у даній справі не є публічно-правовим, і для нього встановлений інший порядок судового вирішення, а тому зазначена справа не підлягає розгляду в порядку, встановленому Кодексом адміністративного судочинства України, що відповідно до пункту 1 частини першої статті 157 Кодексу адміністративного судочинства України є підставою для закриття провадження у справі.

Оскільки під час вирішення справи по суті судами допущені порушення норм процесуального та матеріального права, скаргу позивача слід задовольнити частково.

Керуючись статтями 220, 222, 223, 228, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ухвалив :

Касаційну скаргу ОСОБА_4, ОСОБА_5 задовольнити частково.

Постанову Приморського районного суду м. Одеси від 30 січня 2013 року та постанову Одеського апеляційного адміністративного суду від 18 вересня 2013 року скасувати.

Провадження у адміністративній справі за позовом ОСОБА_6 до Приморської районної державної адміністрації Одеської міської ради, треті особи: ОСОБА_4, ОСОБА_5, Виконавчий комітет Одеської міської ради про визнання розпорядження та ордеру на житлове приміщення нечинними, протиправними та зобов'язання постановити нове розпорядження з видачею нового ордера на зайняття житлового приміщення закрити.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі, і може бути переглянута Верховним Судом України з підстав, у строк та у порядку, визначеними статтями 237, 238, 239-1 КАС України.

Суддя Т.С. Розваляєва

Судді: