Справа № 2а-1250/12/1470
Суддя: Цвіркун Ю.І.
Дата ухвалення: 2015-11-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 листопада 2015 року м. Київ К/800/48618/14

Вищий адміністративний суд України у складі суддів:

головуючого - Цвіркуна Ю.І. (суддя-доповідач),
Ланченко Л.В.,
Пилипчук Н.Г.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні адміністративну справу

за касаційною скаргою Баштанської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Миколаївській області

на постанову Миколаївського окружного адміністративного суду від 18.04.2012 року

та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 13.08.2014 року

у справі № 2а-1250/12/1470

за позовом Приватного орендного сільськогосподарського підприємства «Новополтавка»

до Баштанської міжрайонної державної податкової інспекції Миколаївської області Державної податкової служби

про визнання недійсним рішення,

встановив:

Приватне орендне сільськогосподарське підприємство «Новополтавка» звернулось до суду з адміністративним позовом до Новобузької міжрайонної державної податкової інспекції у Миколаївській області про визнання недійсним рішення.

Постановою Миколаївського окружного адміністративного суду від 18.04.2012 року у справі № 2а-1250/12/1470, залишеною без змін ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 13.08.2014 року, позов задоволено у повному обсязі. Визнано недійсним рішення Баштанської міжрайонної державної податкової інспекції Миколаївської області Державної податкової служби щодо обмеження перебування позивача на фіксованому сільськогосподарському податку у 2012 році, доведене листом від 14.02.2012 року № 164/10/15.

Не погоджуючись із рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій, відповідач звернувся до Вищого адміністративного суду України з касаційною скаргою, в якій просить рішення судів попередніх інстанцій скасувати, прийняти нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити повністю, посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права.

Заперечення на касаційну скаргу не надходили, що не перешкоджає її розгляду по суті.

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що 31.01.2012 року позивачем подано до податкового органу декларацію з фіксованого сільськогосподарського податку на 2012 рік.

02.02.2012 року позивач звернувся до відповідача із заявою про надання довідки про відсутність податкової заборгованості станом на 01.01.12 року.

08.02.2012 року позивач, у зв'язку із самостійно виявленими помилками у декларації з податку на додану вартість за листопад 2011 року, подав відповідачу уточнюючий розрахунок податкових зобов'язань з податку на додану вартість до вказаної декларації, яким збільшив податковий кредит та відповідно зменшив податкові зобов'язання з податку на додану вартість та відніс суму 274, 00 грн. до суми, що підлягає спрямуванню на спеціальний рахунок сільськогосподарського підприємства.

14.02.2012 року відповідач листом № 164/10/15 повідомив позивача, на наявність станом на 01.01.2012 року податкового боргу у сумі 274, 00 грн. та про неможливість перебування позивача на фіксованому сільськогосподарському податку у 2012 році.

Задовольняючи позовні вимоги, суди попередніх інстанцій прийшли до висновку щодо відсутності у позивача податкового боргу та протиправності рішення податкового органу щодо відмови позивачу у підтвердженні статусу платника фіксованого сільськогосподарського податку на 2012 рік.

Колегія суддів суду касаційної інстанції, з урахуванням норм податкового законодавства, чинних на час виникнення відповідних правовідносин, погоджується з висновками судів попередніх інстанцій, з огляду на наступне.

Відповідно до п. 301.1 ст. 301 Податкового кодексу України платниками податку з урахуванням обмежень, встановлених пунктом 301.6 цієї статті, можуть бути сільськогосподарські товаровиробники, у яких частка сільськогосподарського товаровиробництва за попередній податковий (звітний) рік дорівнює або перевищує 75 відсотків.

Згідно із п. 308.1 ст. 308 Податкового кодексу України сільськогосподарські товаровиробники для набуття і підтвердження статусу платника податку щороку, до 20 лютого, подають станом на 1 січня поточного року: загальну податкову декларацію з податку на поточний рік щодо всієї площі земельних ділянок, з яких справляється податок (сільськогосподарських угідь (ріллі, сіножатей, пасовищ, багаторічних насаджень), та/або земель водного фонду внутрішніх водойм (озер, ставків та водосховищ), - контролюючому органу за своїм місцезнаходженням (місцем перебування на податковому обліку); звітну податкову декларацію з податку на поточний рік окремо щодо кожної земельної ділянки - контролюючому органу за місцем розташування такої земельної ділянки; розрахунок частки сільськогосподарського товаровиробництва - контролюючим органам за своїм місцезнаходженням та/або за місцем розташування земельних ділянок за формою, затвердженою центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної аграрної політики, за погодженням із центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику; відомості (довідку) про наявність земельних ділянок - контролюючим органам за своїм місцезнаходженням та/або за місцем розташування земельних ділянок.

Підпунктом 301.6.3 п. 301.6 ст. 301 Податкового кодексу України встановлено, що не може бути зареєстрований як платник податку суб'єкт господарювання, який станом на 1 січня базового (звітного) року має податковий борг, за винятком безнадійного податкового боргу, який виник внаслідок дії обставин непереборної сили (форс-мажорних обставин).

Судами попередніх інстанцій встановлено, що позивачем, для підтвердження статусу платника фіксованого сільськогосподарського податку на 2012 рік, здійснено необхідні дії, передбачені положеннями ст. 308 Податкового кодексу України.

Позивач також підпадає під ознаки суб'єкта господарювання, який, відповідно до п. 301.1 ст. 301 Податкового кодексу України може бути платником фіксованого сільськогосподарського податку.

Відповідно до п. 54.1 ст. 54 Податкового кодексу України, крім випадків, передбачених податковим законодавством, платник податків самостійно обчислює суму податкового та/або грошового зобов'язання та/або пені, яку зазначає у податковій (митній) декларації або уточнюючому розрахунку, що подається контролюючому органу у строки, встановлені цим Кодексом. Така сума грошового зобов'язання та/або пені вважається узгодженою.

Відповідно до пп. 14.1.175 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України податковий борг - сума узгодженого грошового зобов'язання (з урахуванням штрафних санкцій за їх наявності), але не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, а також пеня, нарахована на суму такого грошового зобов'язання.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що відповідачем не надано доказів, що сума 274, 00 грн. є узгодженою та має статус податкового боргу, оскільки позивач 08.02.2012 року подав уточнюючий розрахунок податкових зобов'язань з податку на додану вартість до декларації з податку на додану вартість за листопад 2011 року, яким збільшив податковий кредит та відповідно зменшив податкові зобов'язання з податку на додану вартість та відніс суму 274, 00 грн. до суми, що підлягає спрямуванню на спеціальний рахунок сільськогосподарського підприємства.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновками судів попередніх інстанцій, що оскільки станом на 08.02.2012 року у позивача не існувало податкової заборгованості, то рішення відповідача щодо обмеження перебування позивача на фіксованому сільськогосподарському податку у 2012 році, доведене листом від 14.02.2012 року №164/10/15 є неправомірним.

За таких обставин підстави для задоволення касаційної скарги відсутні.

Доводи, викладені в касаційній скарзі, не спростовують висновків судів попередніх інстанцій та встановлених обставин справи.

З урахуванням викладеного, є підстави вважати, що судами першої та апеляційної інстанцій ухвалено обґрунтовані рішення, які постановлені з дотриманням норм матеріального і процесуального права, підстав для їх скасування не вбачається.

Стаття 220 Кодексу адміністративного судочинства України визначає межі перегляду судом касаційної інстанції.

Відповідно до частини третьої статті 220-1 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись ст.ст. 220, 220-1, 223, 230 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ухвалив:

Касаційну скаргу Баштанської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Миколаївській області відхилити.

Постанову Миколаївського окружного адміністративного суду від 18.04.2012 року та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 13.08.2014 року у справі № 2а-1250/12/1470 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили у порядку та строки, передбачені статтею 254 Кодексу адміністративного судочинства України, та на неї може бути подана заява про перегляд судових рішень Верховним Судом України з підстав та в порядку, передбачених статтями 236-239-1 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий Ю.І.Цвіркун

Судді Л.В.Ланченко

Н.Г.Пилипчук