Справа № 438/1836/14-а
Суддя: Пліш Михайло Антонович
Дата ухвалення: 2015-11-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 листопада 2015 року Справа № 876/4991/15

Львівський апеляційний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Пліша М.А.,
суддів Макарика В.Я., Ільчишин Н.В.
за участю секретаря судового засідання Федак С.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Львівського окружного адміністративного суду від 06 квітня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_1 до головного управління державної міграційної служби України у Львівській області треті особи: державне комунальне підприємство «Житлово-експлуатаційна контора №1», ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання протиправною бездіяльність,-
В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся в суд першої інстанції з адміністративним позовом до головного управління державної міграційної служби України у Львівській області в якому просив визнати протиправною бездіяльність та зобов`язати відповідача здійснити реєстрацію місця проживання за адресою АДРЕСА_1 .
Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 06 квітня 2015 року у задоволенні адміністративного позову відмовлено.
Не погодившись з таким рішенням суду першої інстанції ОСОБА_1 оскаржив його в апеляційному порядку, вважає, що постанова прийнята з порушенням норм матеріального права.
В апеляційній скарзі зазначає, що судом першої інстанції не враховано, що відповідно до ч. 2 ст. 65 Житлового кодексу України особи, що вселилися в жиле приміщення як члени сім`ї наймача, набувають рівного з іншими членами сім`ї права користування жилим приміщенням, якщо при вселенні між цими особами, наймачем та членами його сім`ї, які проживають з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням.
Крім того, відповідно до ст. 64 Житлового кодексу України члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім`ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов`язаннями, що випливають із зазначеного договору.
До членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство.
Якщо особи, зазначені в частині другій цієї статті, перестали бути членами сім`ї наймача, але продовжують проживати в займаному жилому приміщенні, вони мають такі ж права і обов`язки, як наймач та члени його сім`ї.
Не враховано судом і ч. 1 п. 7 ст.71 Житлового кодексу України, згідно якої при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім`ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом. Жиле приміщення зберігається за тимчасово відсутнім наймачем або членами його сім`ї понад шість місяців у випадках: 7) взяття під варту або засудження до арешту, обмеження волі, позбавлення волі на певний строк чи довічне позбавлення волі - протягом усього часу перебування під вартою або відбування покарання, якщо в цьому будинку, квартирі (їх частині) залишилися проживати інші члени сім`ї.
ОСОБА_1 , проживав в квартирі АДРЕСА_2 з 16 березня 1993 року разом з дружиною ОСОБА_2 , шлюб з якою зареєстрований 11 березня 1993 року, розірвано 06 грудня 2005 року, та сином ОСОБА_3 .
Знятий з реєстраційного обліку місця проживання 06 липня 2004 року на період до 13 квітня 2016 року.
06 квітня 2004 року він був засуджений Бориславським міським судом Львівської області за ст. 115 ч. 1, 96 Кримінального кодексу України на 12 років позбавлення волі.
Звільнений від відбування покарання згідно ухвали Рівненського районного суду від 14 травня 2013 року і 22 травня 2013 року він відбув до місця проживання в АДРЕСА_1 .
Прибувши в м. Борислав він звернувся в Бориславський міський сектор державної міграційної служби України у Львівській області за реєстрацією місця проживання за адресою АДРЕСА_1 , але в реєстрації йому усно відмовлено, замість того видано довідку від 07 червня 2013 року № 654 про те, що він знятий з реєстрації за даною адресою до 13 квітня 2016 року.
Цією обставиною вони усно пояснювали відмову в реєстрації місця проживання за адресою АДРЕСА_1 . Тому змушений був тимчасово зареєструватися в м. Бориславі за адресою АДРЕСА_3 з 03 липня по 09 липня 2013 року.
Не знайшовши в місті Бориславі ні роботи, ні житла він вирішив поїхати в м. Слов`янськ Донецької області, перебував там з 19 жовтня 2013 року по 18 квітня 2014 року. Змушений і звідти поїхати у зв`язку з війною.
Знову вирішив зареєструватися за адресою АДРЕСА_1 , де за ним зберігається жила площа відповідно до ст. 71 ч. 3 п. 7 Житлового кодексу України протягом усього часу перебування під вартою або відбування покарання, якщо в цьому будинку, квартирі (їх частині) залишилися проживати інші члени сім`ї.
В квартирі залишився проживати його син ОСОБА_3 , дружина шлюб розірвала, в даний час в квартирі не проживає, перебуває за кордоном в Італії.
Квартира до цього часу державна, перебуває на балансі ДКП «Житлово- експлуатаційна контора № 1».
Неодноразово звертався то в Бориславський міський сектор державної міграційної служби України у Львівській області, то в ДКП «Житлово- експлуатаційна контора № 1», але письмової відповіді йому ніхто не надав.
У вересні 2014 року звернувся в прокуратуру міста Борислава за допомогою, але отримав відповідь - роз`яснення щодо представництва прокуратурою інтересів громадян.
Лише 05 листопада 2014 року за № 1198 отримав відповідь Бориславського міського сектора державної міграційної служби України у Львівській області щодо відмови в реєстрації місця проживання за адресою його фактичного проживання на АДРЕСА_1 з роз`ясненням Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні».
Апелянт вважає бездіяльність Бориславського міського сектора державної міграційної служби України у Львівській області та роз`яснення відмови безпідставними з таких мотивів:
Згідно до ст. 14 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» рішення, дії чи бездіяльність органів державної влади, посадових та службових осіб з питань свободи пересування, вільного вибору місця проживання, реєстрації місця проживання чи місця перебування особи можуть бути оскаржені в установленому законом порядку.
Частиною 1 статті 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вис місця проживання в Україні» передбачено, що громадянам України, а також іноземцям та особам без громадянства, які на законних підставах перебувають ь Україні, гарантуються свобода пересування та вільний вибір місця проживання на її території, за винятком обмежень, які встановлені законом.
Відповідно до ст. 6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» громадянин України, який перебуває на території України на законних підставах, зобов`язаний протягом 10-ти днів після прибуття до нового місця проживання зареєструвати місце проживання. Для реєстрації особа подає: письмову заяву; паспорт; квитанцію про сплату державного мита, або документ про звільнення від сплати; два примірника талона зняття з реєстрації. Вимагати інші документи - забороняється.
Таким чином, сама реєстрація місця проживання носить заявочний характер та здійснюється на підставі заяви особи, тобто заява особи про реєстрацію місця проживання є єдиною підставою для реєстрації місця проживання особи.
Відповідно до ч. 6 ст. 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» реєстрація - внесення відомостей до паспортного документа про місце проживання або місце перебування із зазначенням адреси житла особи та внесення цих даних до реєстраційного обліку відповідного органу спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади з питань реєстрації.
Згідно з ч. 4 ст. З Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» місцем проживання фізичної особи вважається адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком понад шість місяців на рік, а місцем перебування - адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком менше шести місяців на рік.
Відповідно до ст. 11 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» реєстрація місця проживання та місця перебування особи здійснюється відповідним органом спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади з питань реєстрації в Автономній Республіці Крим, областях, містах, районах, районах у містах, а також у містах Києві та Севастополі.
В той же час, не провівши реєстрацію на підставі наданих апелянтом документів, які передбачені законом, та вимагаючи надання додаткових документів, що Законом прямо заборонено, відповідач вийшов за межі наданих йому повноважень та діяв не у законний спосіб.
На підставі наведеного просить скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нову, якою задовольнити позовні вимоги.
У відповідності до вимог ч.1 ст. 41 КАС України у разі неявки у судове засідання осіб, які беруть учать у справі, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.
Заслухавши суддю доповідача, вивчивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних міркувань.
Судом першої інстанції встановлено, що позивач неодноразового звертався до органів Державної міграційної служби у Львівській області із заявами від 14.10.2014 року та від 28.10.2014 року про реєстрацію місця проживання за адресою АДРЕСА_1 , однак йому відмовлено у здійсненні такої.
Розглядаючи спір суду першої інстанції вірно зазначив, що відповідно до ч.2 ст.6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» для реєстрації особа або її законний представник подає, зокрема, документи, що підтверджують право на проживання в житлі, перебування або взяття на облік у спеціалізованій соціальній установі, закладі соціального обслуговування та соціального захисту, проходження служби у військовій частині, адреса яких зазначається під час реєстрації.
Згідно ч. 1 ст. 65 Житлового кодексу Української РСР наймач вправі в установленому порядку за письмовою згодою всіх членів сім`ї, які проживають разом з ним, вселити в займане ним жиле приміщення свою дружину, дітей, батьків, а також інших осіб.
Відповідно до п. 2.2 Порядку реєстрації місця проживання та місця перебування фізичних осіб в Україні та зразків необхідних для цього документів, затвердженого Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 22.11.2012 року за № 1077, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 18 грудня 2012 року за №2109/22421, для реєстрації місця проживання особа або її законний представник подає до територіального підрозділу ДМС України, а після утворення центрів надання адміністративних послуг - до відповідного центру, документи, що підтверджують, зокрема, право на проживання в житлі - ордер, свідоцтво про право власності, договір найму (піднайму, оренди) або інші документи. У разі відсутності зазначених документів реєстрація здійснюється за згодою власника/співвласників житла, наймача та членів його сім`ї на реєстрацію місця проживання. У разі реєстрації місця проживання у центрі договір оренди житлового приміщення може бути засвідчено адміністратором центру.
Судом також встановлено, що жодного із вищезазначених документів, що підтверджують право на проживання в житлі за адресою АДРЕСА_1 позивачем до територіального підрозділу ДМС України не було надано, а також не було надано іншими особами , які зареєстровані за зазначеною адресою, згоди на реєстрацію місця проживання.
Крім того апеляційний суд зазначає, що після відбуття покарання позивач реєструвався іншими місцями проживання.
З огляду на викладене колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про безпідставність позовних вимог.
Суд апеляційної інстанції вважає, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, а постанова відповідає нормам матеріального та процесуального права.
Керуючись ч.3 ст. 160, ч. 4 ст. 196, п. 1 ч. 1 ст. 198, ст. 200, ст.205, ст.206, ст. 254 КАС України, суд, -
У Х В А Л И В :

апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення, а постанову Львівського окружного адміністративного суду від 06 квітня 2015 року по справі № 438/1836/14-а - без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя М.А. Пліш

Судді В.Я. Макарик

Н.В. Ільчишин
Повний текст ухвали виготовлений 27.11.2015 року