Справа № 816/4322/15
Суддя: С.С. Бойко
Дата ухвалення: 2015-11-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

26 листопада 2015 рокум. ПолтаваСправа №816/4322/15

Полтавський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Бойка С.С.,

за участю:

секретаря судового засідання - Лайко О.В.

та представників сторін:

від позивача - ОСОБА_1, ОСОБА_2,

від відповідача - ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Рост Агро" до Кременчуцької об'єднаної державної податкової інспекції ОСОБА_4 управління ДФС у Полтавській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,

В С Т А Н О В И В:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Рост Агро" (надалі - позивач, ТОВ "Рост Агро") звернулось до суду з позовом до Кременчуцької об'єднаної державної податкової інспекції ОСОБА_4 управління ДФС у Полтавській області (надалі - відповідач, Кременчуцька ОДПІ) про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 28.08.2015 №/145, яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання за платежем: "Податок на додану вартість з вироблених в Україні товарів (робіт, послуг), 14010100" загалом в розмірі 440 719,50 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що контролюючим органом порушено права та законні інтереси ТОВ "Рост Агро" у сфері публічно-правових відносин через безпідставне донарахування грошового зобовязання зі сплати податку на додану вартість. Посилався на те, що право позивача на податковий кредит підтверджено належним чином складеними податковими накладними та первинними документами бухгалтерського обліку, копії яких надано на перевірку та досліджено податковими ревізорами-інспекторами. Наголошував на індивідуальному характері юридичної відповідальності платника податків, у звязку з чим стверджував, що ТОВ "Рост Агро" не може нести відповідальність за порушення вимог податкового законодавства третіми особами. Окрім того, зазначав, що придбані у ТОВ "Компанія "Про Лайн" автомобілі призначені для безпосереднього використання в межах здійснення сільськогосподарського виробництва, а тому сума ПДВ щодо їх придбання правомірно врахована при заповнені податкової декларації з податку на додану вартість (спеціального режиму оподаткування діяльності у сфері сільського господарства).

Відповідач позов не визнав. У письмових запереченнях просив відмовити у задоволенні позовних вимог ТОВ "Рост Агро" повністю. При цьому, посилався на відомості, встановлені документальною плановою виїзною перевіркою позивача з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2013 по 31.12.2014, викладені у акті Кременчуцької ОДПІ від 26.05.2015 №662/16-03-22-01-08/31000550.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити з підстав, наведених у позовній заяві.

Представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечував, просив відмовити у задоволенні позовних вимог з мотивів, викладених у письмових запереченнях Кременчуцької ОДПІ.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, зясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення, оцінивши докази, що мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступні факти та відповідні до них правовідносини.

ТОВ "Рост Агро" у встановленому законодавством порядку зареєстроване як юридична особа, , з 29.06.2000 перебуває на обліку в якості платника податків в Кременчуцькій ОДПІ (Глобинське відділення) /т. 2, а.с. 231-233/.

Позивач є платником податку на додану вартість.

Основним видом діяльності позивача за КВЕД-2010 є вирощування зернових культур (крім рису), бобових культур і насіння олійних культур.

Фахівцями Кременчуцької ОДПІ у період з 17.04.2015 по 19.05.2015 проведено документальну планову виїзну перевірку ТОВ "Рост Агро" з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2013 по 31.12.2014.

Правомірність підстав та порядку проведення перевірки позивачем не оскаржено.

За результатами перевірки складено акт від 26.05.2015 №662/16-03-22-01-08/31000550 (надалі - Акт перевірки), в якому вказано на порушення платником податків, окрім іншого, вимог підпункту 14.1.36 пункту 14.1 статті 14, пунктів 198.1, 198.3, 198.4, 198.6 статті 198, пункту 201.1, пункту 201.6 статті 201, пунктів 209.2, 209.5, 209.7, підпункту 209.15.1 пункту 209.15 статті 209 Податкового кодексу України, в результаті чого вказано на заниження ТОВ "Рост Агро" податку на додану вартість загалом в розмірі 943 511,00 грн та завищення відємного значення ПДВ загалом в розмірі 115 918,00 грн /т. 1, а.с. 24-116/.

Позивач 29.05.2015 №0058 подав до Кременчуцької ОДПІ заперечення до Акта перевірки, які відхилено листом податкової інспекції від 08.06.2015 вих. №16006/10 /т. 1, а.с. 118-146/.

На підставі зазначених висновків Акта перевірки Кременчуцькою ОДПІ 11.06.2015 складено податкові повідомлення-рішення №/1520, №/1521, що оскаржені позивачем до ОСОБА_4 управління ДФС у Полтавській області /т. 1, а.с. 147-158/.

ОСОБА_4 управління ДФС у Полтавській області від 14.07.2015 вих. №4351/7/16-31-10-04-10 зобов'язано Кременчуцьку ОДПІ призначити та провести позапланову документальну перевірку ТОВ "Рост Агро" з питань, що стали предметом оскарження.

Наказом Кременчуцької ОДПІ від 22.07.2015 №32 призначено з 23.07.2015 по 05.08.2015 позапланову виїзну перевірку ТОВ "Рост Агро" /т. 1, а.с. 159/.

Результати позапланової виїзної перевірки оформлено актом від 05.08.2015 №10/16-03-22-02-07/31000550, у висновках до якого вказано на порушення платником податків вимог підпункту 14.1.36 пункту 14.1 статті 14, пунктів 198.1, 198.2, 198.3, 198.4, 198.6 статті 198, пунктів 201.1, 201.6, 201.7 статті 201, пунктів 209.2, 209.5, 209.7, підпункту 209.15.1 пункту 209.15 статті 209 Податкового кодексу України, в результаті чого вказано на заниження ТОВ "Рост Агро" податку на додану вартість загалом в розмірі 312 767,00 грн та завищення відємного значення ПДВ загалом в розмірі 110 689,00 грн /т. 1, а.с. 160-222/.

На вказаний акт перевірки позивач 10.08.2015 за вих. №0084 подав до Кременчуцької ОДПІ заперечення, про відхилення яких відповідач повідомив платника податків листом від 17.08.2015 вих. №2589/10 /т. 1, а.с. 228-245/.

На підставі висновків акта перевірки від 05.08.2015 №10/16-03-22-02-07/31000550 Кременчуцькою ОДПІ 28.08.2015 сформовано податкові повідомлення-рішення:

- №/145, яким позивачу збільшено суму грошового зобовязання за платежем "Податок на додану вартість із вироблених в Україні товарів, 14010100" загалом в розмірі 440 719,50 грн (в т.ч., основний платіж - 293 813,00 грн, штрафні (фінансові) санкції - 146 906,50 грн) /т. 1, а.с. 22-23/;

- №/146 про зменшення розміру відємного значення суми податку на додану вартість в розмірі 2143,00 грн.

Не погоджуючись з податковим повідомленням-рішенням Кременчуцької ОДПІ від 28.08.2015 №/145, позивач звернувся до суду з позовом про визнання його протиправним та скасування.

Надаючи правову оцінку спірному рішенню субєкта владних повноважень, суд виходить з критеріїв правомірності такого рішення, що визначені частиною третьою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у звязку з чим перевіряє чи прийнято дане рішення: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення; безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення; з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Суд встановив, що позивач протягом березня-травня 2013 року та травня, червня 2014 року формував податковий кредит за рахунок віднесення до його складу сум податку на додану вартість відповідно до податкових накладних, виписаних:

- ТОВ "Спецавто" - у серпні 2013 року на суму ПДВ 4833,33 грн;

- ТОВ "НВП "Електроцентр" - у лютому 2013 року на суму ПДВ 1163,44 грн, у березні 2013 року - 525,02 грн, у травні 2013 року - 2146,74 грн, у липні 2013 року - 227,95 грн, у серпні 2013 року - 3438,53 грн;

- ТОВ "Укр-Еко-Транзит" - у квітні 2013 року на суму ПДВ в розмірі 117,50 грн;

- ПП "Аграрник-Сервіс" - у січні 2013 року на суму ПДВ - 873,34 грн, у лютому 2013 року - 1356,46 грн, у березні 2013 року - 998,61 грн, у квітні 2013 року - 1396,26 грн;

- ТОВ "Автоцентр-Полтава" - у квітні 2013 року на суму ПДВ в розмірі 33 911,67 грн;

- ТОВ "Компанія "Про Лайн" - у лютому 2013 року на суму ПДВ в розмірі 9500,00 грн, у березні 2013 року - 140 676,87 грн, у травні 2013 року - 89 747,18 грн, у липні 2013 року - 449,00 грн, у листопаді 2013 року - 70,00 грн, у грудні 2013 року - 407,33 грн, у травні 2014 року - 1329,51 грн, у червні 2014 року - 1093,92 грн.

Однак, за результатами документальних планової та позапланової виїзних перевірок платника податків відповідач дійшов висновку про безпідставне віднесення вказаних сум податку до складу податкового кредиту, наслідком чого визначено заниження позивачем зобовязання зі сплати ПДВ до бюджету за відповідні звітні (податкові) періоди.

Мотивуючи наведені доводи контролюючий орган зазначав про безтоварність господарських операцій ТОВ "Рост Агро" з ТОВ "Спецавто", ТОВ "НВП "Електроцентр", ТОВ "Укр-Еко-Транзит", ПП "Аграрник-Сервіс". Крім того, звертав увагу на те, що придбані у ТОВ "Компанія "Про Лайн" автомобілі та запасні частини не призначені для їх безпосереднього використання у виготовленні сільськогосподарської продукції, а тому сплачені у ціні таких товарів суми ПДВ мали бути зараховані до податкового кредиту загальної податкової декларації з ПДВ, а не декларації сільськогосподарського товаровиробника.

Оцінюючи наведені доводи в їх сукупності, суд виходить з наступного.

Спірні відносини сторін стосуються права платника ПДВ на податковий кредит.

Так, згідно з підпунктом "а" пункту 198.1 статті 198 Податкового кодексу України (тут та надалі в редакції, чинній на момент виникнення спірних відносин) право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.

За приписами пункту 198.2 статті 198 Податкового кодексу України датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Відповідно до пункту 198.3 статті 198 Податкового кодексу України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Водночас, як визначено пунктом 198.6 статті 198 Податкового кодексу України, не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Виходячи з вищевикладеного, податковий кредит для цілей визначення обєкта оподаткування податком на додану вартість має бути фактично здійснений і підтверджений належним чином складеними первинними документами, що відображатимуть реальність господарської операції, яка є підставою для формування податкового обліку платника податків.

За відсутності факту придбання товарів чи послуг або в разі, якщо придбані товари чи послуги не призначені для використання у господарській діяльності платника податку, відповідні суми не можуть включатися до складу податкового кредиту з податку на додану вартість навіть за наявності формально складених, але недостовірних документів або сплати грошових коштів.

Таким чином, визначальним у питанні перевірки правомірності формування платником податку показників податкової звітності з ПДВ є безпосереднє дослідження факту здійснення господарської операції (її реальності/товарності), на підставі якої таким платником сформовано дані податкового обліку.

Судом встановлено, що спірні відносини між позивачем та його контрагентом стосувалися придбання товарно-матеріальних цінностей на послуг.

За приписами пункту 201.1 статті 201 Податкового кодексу України платник податку зобов'язаний надати покупцю (отримувачу) на його вимогу підписану уповноваженою платником особою та скріплену печаткою (за наявності) податкову накладну.

Податкова накладна складається у двох примірниках у день виникнення податкових зобов'язань продавця. Один примірник видається покупцю, а другий залишається у продавця. У разі складання податкової накладної у паперовому вигляді покупцю видається оригінал, а копія залишається у продавця /пункт 201.4 статті 201 Податкового кодексу України/.

Податкова накладна видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту /абзац перший пункту 201.10 статті 201 Податкового кодексу України/.

Матеріалами справи підтверджено, що контрагентами позивача, за результатами здійснення господарських операцій, виписано та передано останньому податкові накладні на суму вартості товарів (послуг) /т. 2, а.с. 53-72, 89-97, 98, 101/.

Дослідивши в судовому засіданні копії податкових накладних, суд встановив, що вони за формою та змістом відповідають вимогам пункту 201.1 статті 201 Податкового кодексу України.

Кременчуцькою ОДПІ не спростовано того, що на момент складення податкових накладних ТОВ "Спецавто", ТОВ "НВП "Електроцентр", ТОВ "Укр-Еко-Транзит", ПП "Аграрник-Сервіс" мали статус платників податку на додану вартість та були зареєстровані як юридичні особи у встановленому законодавством порядку /т. 3, а.с. 49-60/.

Отже, наведені податкові накладні підтверджують факт придбання позивачем у ТОВ "Спецавто", ТОВ "НВП "Електроцентр", ТОВ "Укр-Еко-Транзит", ПП "Аграрник-Сервіс" товарів (послуг) загальною вартістю 102 445,12 грн (в т.ч. ПДВ - 17 077,18 грн), є підставою для віднесення спірних сум ПДВ до складу податкового кредиту та в силу положень статті 70 Кодексу адміністративного судочинства України приймаються судом як належний доказ у справі.

За змістом пункту 44.1 статті 44 Податкового кодексу України для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

За змістом частини першої статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" (в редакції, чинній на момент виникнення спірних відносин) підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення.

Відповідно до приписів частини другої статті 3 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" бухгалтерський облік є обов'язковим видом обліку, який ведеться підприємством. Фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку.

На підтвердження реальності здійснення господарських операцій позивач надав до суду копії видаткових накладних /т. 2, а.с. 36-52, 81-85, 100/ та акта здачі-прийняття робіт (надання послуг) /т. 2, а.с. 99/, протоколу випробувань /т. 3, а.с. 47-48/.

Оплату придбаних товарів (послуг) позивачем проведено у повному обсязі шляхом перерахування коштів на розрахункові рахунки контрагентів у банку, що підтверджено залученими до матеріалів справи копіями платіжних доручень /т. 2, а.с. 73-77, 86-88, 102; т. 3, а.с. 87-91/.

З приводу посилань відповідача щодо ненадання на перевірку товарно-транспортних накладних представник позивача в судовому засіданні пояснив, що транспортування придбаних у ТОВ "Спецавто", ТОВ "НВП "Електроцентр", ПП "Аграрник-Сервіс" товарів, з огляду на їх незначні об'єми, здійснювалось власним автотранспортом ТОВ "Рост Агро". На підтвердження зазначених доводів позивач надав до суду копії свідоцтв про реєстрацію транспортних засобів, наказів про прийняття на роботу, подорожніх листів службового легкового автомобіля, пояснень працівників та викопіювання з журналу реєстрації виданих довіреностей /т. 3, а.с. 5-41/.

Відповідач не заперечує щодо використання придбаних товарів (послуг) у власній господарській діяльності позивача.

Стосовно доводів контролюючого органу щодо ненадання позивачем на перевірку відомостей про якісні характеристики придбаних товарів, суд звертає увагу на те, що наявність сертифікатів відповідності, паспортів якості, іншої технічної документації є обов'язковою для виробника продукції, а позивач таким не являється.

Посилання відповідача на відсутність у виписаних ТОВ "НВП "Електроцентр" видаткових накладних відомостей про прізвище одержувача придбаних товарно-матеріальних цінностей як на безумовну підставу для визнання господарської операції безтоварною є безпідставними, оскільки залученими до матеріалів справи копіями пояснень менеджера з постачання ТОВ "Рост Агро" ОСОБА_5 та заступника директора ОСОБА_6 підтверджено, що останніми отримано у ТОВ "НВП "Електроцентр" електротовари /т. 3, а.с. 34-35/. Зазначені пояснення також підтверджено залученими до матеріалів справи копіями подорожніх листів службового легкового автомобіля та викопіюванням з журналу реєстрації виданих довіреностей /т. 3, а.с. 24-33, 39-41/.

Враховуючи вищевикладене в своїй сукупності, суд дійшов висновку, що матеріалами справи в повному обсязі підтверджено товарність спірних господарських операцій та факт сплати позивачем у ціні придбаних у ТОВ "Спецавто", ТОВ "НВП "Електроцентр", ТОВ "Укр-Еко-Транзит", ПП "Аграрник-Сервіс" товарів (послуг) ПДВ в розмірі 17 077,18 грн.

Разом з цим, суд зазначає, що згідно з пунктом 209.2 статті 209 Податкового кодексу України згідно із спеціальним режимом оподаткування сума податку на додану вартість, нарахована сільськогосподарським підприємством на вартість поставлених ним сільськогосподарських товарів/послуг, не підлягає сплаті до бюджету та повністю залишається в розпорядженні такого сільськогосподарського підприємства для відшкодування суми податку, сплаченої (нарахованої) постачальнику на вартість виробничих факторів, за рахунок яких сформовано податковий кредит, а за наявності залишку такої суми податку - для інших виробничих цілей.

Зазначені суми податку на додану вартість акумулюються сільськогосподарськими підприємствами на спеціальних рахунках, відкритих в установах банків та/або в органах, які здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів у порядку, затвердженому Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до пункту 209.7 статті 209 Податкового кодексу України сільськогосподарськими вважаються товари, зазначені у товарних групах 1 - 24, товарних позиціях 4101, 4102, 4103, 4301 згідно з УКТ ЗЕД, та послуги, які отримані в результаті здійснення діяльності, на яку відповідно до пункту 209.17 цієї статті поширюється дія спеціального режиму оподаткування у сфері сільського та лісового господарства, а також рибальства, якщо такі товари вирощуються, відгодовуються, виловлюються або збираються (заготовляються), а послуги надаються, безпосередньо платником податку - суб'єктом спеціального режиму оподаткування (крім придбання таких товарів/послуг у інших осіб), які поставляються зазначеним платником податку - їх виробником.

В силу абзацу "а" підпункту 209.15.1 пункту 209.15 статті 209 Податкового кодексу України виробничі фактори, за рахунок яких сформовано податковий кредит: товари/послуги, які придбаваються сільськогосподарським підприємством для їх використання у виробництві сільськогосподарської продукції, а також основні фонди, які придбаваються (споруджуються) з метою їх використання у виробництві сільськогосподарської продукції.

У разі якщо товари/послуги, основні фонди, виготовлені та/або придбані, використовуються сільськогосподарським підприємством частково для виготовлення сільськогосподарських товарів (послуг), а частково для інших товарів/послуг, то сума сплаченого (нарахованого) податкового кредиту розподіляється виходячи з питомої ваги вартості сільськогосподарських товарів/послуг у загальній вартості усіх товарів/послуг, поставлених за 12 попередніх послідовних звітних (податкових) періодів.

Таким чином, при визначенні напряму декларування сум податку на додану вартість визначальним є безпосереднє використання придбаних товарів /послуг у виробництві сільськогосподарської продукції.

Суд встановив, що ТОВ "Рост Агро" придбано у ТОВ "Компанія "Про Лайн" два автомобілі Toyota Land Cruiser, запасні частини та сервісне обслуговування до них /т. 2, а.с. 160-174/, у зв'язку з чим до податкового кредиту за спірний період віднесено суму ПДВ загалом в розмірі 242 356,14 грн.

Крім того, позивач придбав у ТОВ "Автоцентр-Полтава" легковий автомобіль Scoda Octavia A5 Elegance /т. 2, а.с. 175-184/, у зв'язку з чим до складу податкового кредиту за квітень 2013 року віднесено суму ПДВ в розмірі 33 911,67 грн.

При цьому, матеріалами справи підтверджено, що зазначені автомобілі використовуються керівництвом ТОВ "Рост Агро" для службових потреб, що не пов'язані з безпосереднім виробництвом сільськогосподарської продукції /т. 2, а.с. 157-159/.

За таких обставин, суд погоджується з доводами відповідача стосовно того, що позивач безпідставно відніс до складу податкового кредиту податкової декларації щодо спеціального режиму оподаткування ПДВ суму податку загалом в розмірі 276 267,81 грн.

За приписами пункту 102.1 статті 102 Податкового кодексу України контролюючий орган, крім випадків, визначених пунктом 102.2 цієї статті, має право самостійно визначити суму грошових зобов'язань платника податків у випадках, визначених цим Кодексом, не пізніше закінчення 1095 дня, що настає за останнім днем граничного строку подання податкової декларації та/або граничного строку сплати грошових зобов'язань, нарахованих контролюючим органом, а якщо така податкова декларація була надана пізніше, - за днем її фактичного подання. Якщо протягом зазначеного строку контролюючий орган не визначає суму грошових зобов'язань, платник податків вважається вільним від такого грошового зобов'язання, а спір стосовно такої декларації та/або податкового повідомлення не підлягає розгляду в адміністративному або судовому порядку.

У разі подання платником податку уточнюючого розрахунку до податкової декларації контролюючий орган має право визначити суму податкових зобов'язань за такою податковою декларацією протягом 1095 днів з дня подання уточнюючого розрахунку.

А згідно з пунктом 123.1 статті 123 Податкового кодексу України у разі якщо контролюючий орган самостійно визначає суму податкового зобов'язання, зменшення суми бюджетного відшкодування та/або від'ємного значення суми податку на додану вартість платника податків на підставах, визначених підпунктами 54.3.1, 54.3.2, 54.3.4, 54.3.5, 54.3.6 пункту 54.3 статті 54 цього Кодексу, - тягне за собою накладення на платника податків штрафу в розмірі 25 відсотків суми визначеного податкового зобов'язання, завищеної суми бюджетного відшкодування.

При повторному протягом 1095 днів визначенні контролюючим органом суми податкового зобов'язання з цього податку, зменшення суми бюджетного відшкодування - тягне за собою накладення на платника податків штрафу у розмірі 50 відсотків суми нарахованого податкового зобов'язання, завищеної суми бюджетного відшкодування.

Як пояснив в судовому засіданні представник відповідача, за результатами документальної планової виїзної перевірки ТОВ "Рост Агро" за період з 01.01.2010 по 31.12.2012 Кременчуцькою ОДПІ сформовано податкове повідомлення-рішення про донарахування позивачу ПДВ, сума якого сплачена платником добровільно.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку про те, що оспорюваним податковим повідомленням-рішенням позивачу правомірно донараховано суму грошового зобов'язання зі сплати ПДВ загалом в розмірі 414 401,72 (у тому числі, за основним платежем - 276 267,81 грн, за штрафними (фінансовими) санкціями - 138 133,91 грн).

Разом з цим, в частині збільшення позивачу грошового зобов'язання зі сплати ПДВ загалом в розмірі 26 317,77 грн (у тому числі, за основним платежем - 17 545, 18 грн, за штрафними (фінансовими) санкціями - 8772,59 грн) спірне податкове повідомлення-рішення належить визнати протиправним та скасувати. При цьому суд виходить з безпідставності зменшення позивачу податкового кредиту в розмірі 17 077,18 грн за рахунок визнання безтоварними господарських операцій ТОВ "Рост Агро" з ТОВ "Спецавто", ТОВ "НВП "Електроцентр", ТОВ "Укр-Еко-Транзит", ПП "Аграрник-Сервіс", а також враховує допущену контролюючим органом арифметичну помилку при визначенні суми грошового зобов'язання в розмірі 468,00 грн.

В силу частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до підпункту 21.1.1 пункту 21.1 статті 21 Податкового кодексу України посадові особи контролюючих органів зобов'язані дотримуватися Конституції України та діяти виключно у відповідності з цим Кодексом та іншими законами України, іншими нормативними актами.

Згідно із частиною першою статті 11 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

А відповідно до частини другої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Приймаючи до уваги встановлені в ході судового розгляду фактичні обставини справи та враховуючи вищенаведені норми законодавства, якими врегульовано спірні відносини, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог ТОВ "Рост Агро" частково.

Згідно з частиною третьою статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо адміністративний позов задоволено частково, судові витрати, здійснені позивачем, присуджуються йому відповідно до задоволених вимог, а відповідачу - відповідно до тієї частини вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

При цьому, як визначено частиною першою вказаної статті, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Керуючись статтями 2, 7-11, 69-71, 86, 94, 122, 128, 158-163 Кодексу адміністративного судочинства України,

П О С Т А Н О В И В:

Позов задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Кременчуцької обєднаної державної податкової інспекції ОСОБА_4 управління ДФС у Полтавській області від 28 серпня 2015 року №/145 в частині збільшення Товариству з обмеженою відповідальністю "Рост Агро" () суми грошового зобов'язання за платежем: "Податок на додану вартість із вироблених в Україні товарів (робіт, послуг), 14010100" загалом в розмірі 23101,50 грн (в тому числі, за основним платежем - 15401,00 грн, за штрафними (фінансовими) санкціями - 7700,50 грн).

У задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Кременчуцької обєднаної державної податкової інспекції ОСОБА_4 управління ДФС у Полтавській області () на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Рост Агро" () витрати зі сплати судового збору в розмірі 346,52 грн (триста сорок шість гривень п'ятдесят дві копійок).

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена до Харківського апеляційного адміністративного суду через Полтавський окружний адміністративний суд шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня отримання її копії з одночасним надісланням копії апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції.

Повний текст постанови складено 01 грудня 2015 року.

Суддя С.С. Бойко