Справа № 596/1453/15-а
Суддя: Козяр Л. В.
Дата ухвалення: 2015-11-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 596/1453/15-а
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"11" листопада 2015 р. Гусятинський районний суд Тернопільської області

в складі: головуючого суду ОСОБА_1

при секретарі Стасюк О.Д.

з участю представника позивача ОСОБА_2

представника відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Гусятинського районного суду справу за позовом ОСОБА_4 до Управління Пенсійного фонду України в Гусятинському районі про визнання неправомірними дій та поновлення раніше призначеної пенсії,-

ВСТАНОВИВ:

Позивачка ОСОБА_4 звернулася до суду із позовом до УПФУ в Гусятинському районі про поновлення раніше призначеної пенсії посилаючись на те, що вона є громадянкою України та пенсіонером і отримувала пенсію в Управлінні Пенсійного фонду України в Гусятинському районі з 08.05.2010 по 01.08.2012 та з 01.05.2015 по даний час. За період з 01.08.2012 по 01.05.2015 позивачка була знята з обліку у вищевказаному Управлінні та пенсію не отримувала, оскільки проживала в Італії. Вважає, що відповідач протиправно не виплачував їй пенсію за період з 01.08.2012 по 01.05.2015. З метою врегулювання даного питання, вона зверталась до Управління з заявою про проведення виплати раніше призупиненої пенсії, але отримала відмову від 20.05.2015 вих. № З/К-11.

Враховуючи наведене, вважає, що дії відповідача є протиправними та такими, що порушують права позивача, що підтверджується наступним.

Відповідно до ст,24 Конституції України громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом. Не може бути привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками.

Згідно з ч.2 ст.2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не може бути умовою реалізації прав і свобод передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, підставою для їх обмеження.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст, 49 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» виплата пенсії за рішенням територіальних органів пенсійного фонду припиняється на весь час проживання пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України.

Статтею 51 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» встановлено, що у разі виїзду пенсіонера на постійне місце проживання за кордон, пенсія, призначена в Україні, за заявою пенсіонера може бути виплачена йому за шість місяців наперед перед від'їздом, рахуючи з місяця, що настає за місяцем зняття з обліку за місцем постійного проживання. Під час перебування за кордоном пенсія виплачується в тому разі, якщо це передбачено міжнародним договором України, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України..

Відповідно до Рішення Конституційного Суду України № 25-рп/2009 від 7 жовтня 2009 року у справі № 1 -32/2009 за конституційним поданням Верховного суду України щодо відповідності конституції України положень п.2 ч.І ст. 49 та другого речення ст. 51 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» вказані положення визнано неконституційними - такими, що не відповідають Конституції України та такими, що втрачають чинність з дня ухвалення цього рішення.

Пунктом 3 резолютивної частини Рішення Конституційного Суду України визначено звернути увагу Верховної Ради України на необхідність приведення у відповідність до Конституції України положень інших Законів, які регламентують виплату пенсій пенсіонерам, які постійно проживають у державах, з якими Україною не укладено відповідного договору, а також прийняття Закону про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданою фізичним або юридичним особам актами, діями, що визнані неконституційними. З прийняттям рішення Конституційним Судом України від 07 жовтня 2009року виключена така підстава для припинення пенсійних виплат як проживання пенсіонера за кордоном, що є підставою для поновлення конституційного права позивача на виплату пенсії, незалежно від місця його постійного проживання.

Після прийняття зазначеного рішення і на теперішній час інших законів, які регламентують виплату пенсій пенсіонерам, які постійно проживають у державах з якими Україною не укладено відповідного договору, не прийнято.

Як встановлено ч,2 ст. 152 Конституції України, закони, інші правові акти або окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з ухваленням Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність.

Отже, положення п.2 ч. 1 ст.49 та другого речення ст.51 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» втратили чинність з 07 жовтня 2009 року, тобто з дати прийняття рішення Конституційним Судом України №25-рп/2009.

Відповідно до ч.2 ст.49 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» поновлення виплати пенсії здійснюється за рішенням територіального органу Пенсійного фонду протягом 10 днів після з'ясування обставин та наявності умов для відновлення її виплати.

На підставі викладеного, вважаю, що, проживаючи в Італії, як громадяни України, позивачка мала такі ж самі конституційні права, як й інші громадяни держави, оскільки Конституція України та пенсійне законодавство України допускають обмеження права на соціальний захист, зокрема права на отримання пенсії за ознакою місця проживання, про що вказано у Рішенні Конституційного суду України від 07 жовтня 2009 року № 25-рн/2009, яке є безумовною підставою нарахування та виплати пенсії позивачу як особі, яка проживає за межами України.

Статтею 46 Конституції України встановлено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

За таких обставин, у відповідача немає перешкод щодо відновлення виплати пенсії, яку отримувала позивачка, оскільки кожний громадянин України, включаючи пенсіонерів, має право на вибір свого місця проживання зі збереженням конституційних прав.

Також варто додати, що згідно ст. 42 Закону України Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» (в редакції, що застосовується до них правовідносин) пенсії, призначені за цим Законом, індексуються відповідно законодавства про індексацію грошових доходів населення.

Крім індексації пенсії, передбаченої частиною першою цієї статті, щорічно починаючи з 1 березня поточного року у разі, якщо середня заробітна плата (дохід в Україні, з якої сплачено страхові внески, за минулий рік зросла, здійснюється перерахунок раніше призначених пенсій із застосуванням заробітної плати, з якої призначено (попередньо перераховано) пенсію, підвищеної на коефіцієнт, який відповідає не менш як 20 відсоткам показника зростання середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, порівняно з попереднім роком, не менше зростання рівня інфляції (індексу споживчих цін) за минулий рік.

Розмір та порядок такого підвищення пенсії визначаються у межах бюджету Пенсійного фонду за рішенням Кабінету Міністрів України.

У разі збільшення розміру прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом, підвищується розмір пенсії, обчисленої відповідно до статті 28 цього Закону (крім пенсіонерів, які працюють (провадять діяльність, пов'язану з отриманням доходу, що є базою нарахування єдиного внеску загальнообов'язкове державне соціальне страхування). Перерахунок пенсії проводити з дня встановлення нового розміру прожиткового мінімуму. Пенсіонерам, які працюють (провадять діяльність, пов'язану з отриманням доходу, що є базою нарахування єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування після звільнення з роботи або припинення такої діяльності пенсія перераховується з урахуванням прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність визначеного законом, який встановлений на дату звільнення з роботи або припинення такої діяльності.

Просить суд поновити їй строк на звернення до суду, оскільки пропущений з поважних причин: вона перебувала в Італії. Крім того, їй не було відо про право в судовому порядку на поновлення виплати пенсії, визнати дії Управління Пенсійного фонду України в Гусятинському рай Тернопільської області щодо відмови у поновленні виплати раніше призначеної пенсії ОСОБА_4 за період з 01.08.2012 по 01.05.2015 протиправними.

Зобовязати Управління Пенсійного фонду України в Гусятинському рай Тернопільської області поновити виплату ОСОБА_4 раніше призначеної пенсії починаючи з з 01.08.2012 по 01.05.2015 з урахуванням усіх перерахунків індексації пенсії відповідно до ст.42 Закону України «Про загальнообов»язк державне пенсійне страхування».

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримала і просить їх задовольнити.

Представник відповідача позовні вимоги не визнає і просить відмовити в позові, покликаючись на те, що ОСОБА_4 не зверталася до них із заявою про виплату пенсії. Гусятинським РС УДМС України в Тернопільській області була надана інформація про те, що ОСОБА_4 виїхала за кордон на постійне місце проживання 29.12.2011 року.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.49 та 54 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» у разі виїзду пенсіонера за кордон на постійне місце проживання, за весь час проживання пенсіонера за кордоном виплата пенсії за рішення органів Пенсійного фонду України припиняється, якщо інше не передбачено міжнародним договором України. Під час перебування за кордоном пенсія виплачується в тому разі, якщо це передбачено міжнародним договором України, згода на обовязковість якого надана Верховною радою України. Виплата пенсії позивачці була припинена на підставі ст. 51 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування». Відповідно до ч.2 ст. 49 вищезазначеного Закону поновлення виплати пенсії здійснюється за рішенням територіального органу Пенсійного фонду протягом 10 днів після зясування обставин та наявності умов для відновлення її виплати. Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України орган державної влади та місцевого самоврядування, інші посадові особи зобовязанні діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбаченні Конституцією і законами України. На даний час відсутні будь-які міжнародні договори між Україною та Італією, які б регламентували виплату пенсії пенсіонерам, які постійно проживають за кордоном. 21.04.2015 року позивачка звернулася із заявою про поновлення пенсії і їй з цього числа було поновлено виплату пенсії.

Дослідивши та оцінивши здобутті в судовому засіданні докази суд встановив слідуючі факти та відповідні їм правовідносини.

Як встановлено в судовому засіданні ОСОБА_4 призначено пенсію по віку з 08.05.2010 року.

Згідно повідомлення Гусятинського РС УДМСУ в Тернопільській області ОСОБА_4 29.12.2011 року знята по місцю реєстрації проживання у звязку з виїздом на постійне місце проживання в Італію і 20.01.2012 року знищений її паспорт громадянина України.

01.08.2012 року ОСОБА_4 була припинена виплата пенсії в звязку із виїздом її на постійне місце проживання за кордон і Італію.

Як вбачається із відповіді заступника начальника управління Пенсійного фонду України в Гусятинському районі від 20.05.2015 року на звернення ОСОБА_4 підстав для проведення виплати раніше призначеної пенсії немає.

Із заяви ОСОБА_4 від 21.04.2015 року вбачається, що остання просить УПФУ в Гусятинському районі поновити виплату пенсії.

Згідно розпорядження 9222 від 24.04.2015 року УПФУ в Гусятинському районі ОСОБА_4 поновлено виплату пенсію з 21.04.2015 року.

Відповідно до п. 2 ч.1 ст. 49 Закону № 1058-ІV «Про загально обовязкове державне пенсійне страхування» виплата пенсії за рішенням територіальних органів ПФУ або за рішенням суду припиняється на весь час проживання за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України.

Згідно зі статтею 51 цього Закону у разі виїзду пенсіонера на постійне місце проживання за кордон пенсія, призначена в Україні, за заявою пенсіонера може бути виплачена йому за шість місяців наперед перед від'їздом, рахуючи з місяця, що настає за місяцем зняття з обліку за місцем постійного проживання. Під час перебування за кордоном пенсія виплачується в тому разі, якщо це передбачено міжнародним договором України, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України.

Рішенням № 25-рп Конституційного суду України від 07.10.2009 року пункт 2 частини першої статті 49, друге речення статті 51 Закону № 1058-ІV щодо припинення виплати пенсії на весь час проживання (перебування) пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України, Конституційний Суд України визнав такими, що не відповідаютьКонституції України (є неконституційним). Зазначені положення Закону № 1058-ІV втратили чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.

Як зазначено в Рішенні №25-рп/2009, оспорюваними нормами Закону № 1058-ІV держава, всупереч конституційним гарантіям соціального захисту для всіх осіб, право на соціальний захист поставила в залежність від факту укладення Україною з відповідною державою міжнародного договору з питань пенсійного забезпечення. Таким чином, держава всупереч конституційним гарантіям соціального захисту для всіх осіб, що мають право на отримання пенсії у старості, на законодавчому рівні позбавила цього права пенсіонерів у тих випадках, коли вони обрали постійним місцем проживання країну, з якою не укладено відповідного договору. Виходячи із правової, соціальної природи пенсій право громадянина на одержання призначеної йому пенсії не може пов'язуватися з такою умовою, як постійне проживання в Україні; держава відповідно до конституційних принципів зобов'язана гарантувати це право незалежно від того, де проживає особа, якій призначена пенсія, - в Україні чи за її межами.

Крім того, як зазначив Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) у рішенні у справі «Пічкур проти України», яке набрало статусу остаточного 7 лютого 2014 року, право на отримання пенсії як таке стало залежним від місця проживання заявника. Це призвело до ситуації, в якій заявник, пропрацювавши багато років у своїй країні та сплативши внески до системи пенсійного забезпечення, був зовсім позбавлений права на пенсію лише на тій підставі, що він більше не проживає на території України (пункт 51 цього рішення).

У пункті 54 вказаного рішення ЄСПЛ зазначив, що наведених вище міркувань ЄСПЛ достатньо для висновку про те, що різниця в поводженні, на яку заявник скаржився, порушувала статтю 14 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), згідно з якою користування правами та свободами, визнаними в Конвенції, має бути забезпечене без дискримінації за будь-якою ознакою - статі, раси, кольору шкіри, мови, релігії, політичних чи інших переконань, національного чи соціального походження, належності до національних меншин, майнового стану, народження, або за іншою ознакою, у поєднанні зі статтею 1 Першого протоколу до Конвенції, якою передбачено право кожної фізичної або юридичної особи мирно володіти своїм майном та закріплено, що ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Враховуючи те, що рішення ЄСПЛ є джерелом права та обов'язковими для виконання Україною відповідно до статті 46 Конвенції, суди при розгляді справ зобов'язані враховувати практику ЄСПЛ, у тому числі й у рішенні у справі «Пічкур проти України», як джерело права відповідно до статті 17 Закону України від 23 лютого 2006 року № 3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини».

При таких обставинах суд дійшов висновку, що з дня набрання чинності Рішенням № 25-рп/2009 щодо неконституційності положень пункту 2 частини першої статті 49, другого речення статті 51 Закону № 1058-ІV виникли підстави для поновлення конституційного права ОСОБА_4 на виплату пенсії, виплата якої була зупинена на підставі положень зазначеного Закону. З цього часу управління ПФУ має відновити виплату їй пенсію яка виїхала на постійне місце проживання за кордон, з врахуванням усіх пеерерахунків індексації пенсії відповідно до ст.42 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування». Позивачці слід поновити строк на звернення до суду, поскільки пропущений він з поважних причин.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 17, 18, 160-162 КАС України, рішенням Конституційного суду України №25-рп/2009 від 07.10.2009 року, Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод, рішенням Європейського суду із прав людини від 07.02.2014 року у справі «Пічкур проти України» , постановою Верховного суду України від 12.05.2015 року №21-180а15,-

ПОСТАНОВИВ:

Позов ОСОБА_4 до Управління Пенсійного фонду України в Гусятинському районі про визнання неправомірними дій та поновлення раніше призначеної пенсії задовільнити частково.

Поновити їй пропущений з поважних причин строк звернення до суду.

Визнати дії Управління Пенсійного фонду України в Гусятинському районі Тернопільської області щодо відмови у поновленні виплати раніше призначеної пенсії ОСОБА_4 за період з 01.08.2012 по 21.04.2015 протиправними.

Зобовязати Управління Пенсійного фонду України в Гусятинському районі Тернопільської області поновити виплату ОСОБА_4 раніше призначеної пенсії починаючи з 01.08.2012 по 21.04.2015 з урахуванням усіх перерахунків індексації пенсії відповідно до ст.42 Закону України «Про загальнообов»язк державне пенсійне страхування».

Постанова може бути оскаржена до Львівського апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з часу її проголошення, через Гусятинський районний суд.

. Суддя-підпис

З оригіналом вірно

Суддя Гусятинського районного суду Л.В.Козяр