Справа № 826/20060/14
Суддя: Острович С.Е.
Дата ухвалення: 2015-11-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 листопада 2015 року м. Київ К/800/35292/15

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі:

суддівОстровича С.Е.
Степашка О.І.
Федорова М.О.
секретар судового засідання Мартиненко Г. В.

представник позивача Курганський Г. М.

представник відповідача Деміденко Ю. В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Сканія Кредіт Україна» на постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 16 березня 2015 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 09 липня 2015 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Сканія Кредіт Україна» до Державної податкової інспекції у Голосіївському районі Головного управління Міністерства доходів і зборів України у місті Києві про скасування податкових повідомлень-рішень, -

ВСТАНОВИЛА:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Сканія Кредіт Україна» (далі - ТОВ «Сканія Кредіт Україна») звернулось до суду з позовом до Державної податкової інспекції у Голосіївському районі Головного управління Міністерства доходів і зборів України у місті Києві (далі - ДПІ у Голосіївському районі м. Києва) в якому просить скасувати податкові повідомлення-рішення.

Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 16 березня 2015 року у задоволенні позовних вимог ТОВ «Сканія Кредіт Україна» відмовлено.

Ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 09 липня 2015 року апеляційну скаргу ТОВ «Сканія Кредіт Україна» залишено без задоволення, а постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 16 березня 2015 року - залишено без змін.

Не погоджуючись з вказаними рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій ТОВ «Сканія Кредіт Україна» подала касаційну скаргу в якій просить скасувати постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 16 березня 2015 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 09 липня 2015 року та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги ТОВ «Сканія Кредіт Україна» в повному обсязі.

Відповідно до ч. 1 ст. 220 КАС України, суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі і не може досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні та вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, розглянувши та обговоривши доводи, наведені у касаційній скарзі, перевіривши матеріали справи, колегія суддів Вищого адміністративного суду України дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлені такі фактичні обставини справи.

ДПІ у Голосіївському районі м. Києва у період з 01 січня 2011 року по 31 грудня 2013 року проведена документальна планова виїзна перевірка ТОВ «Сканія Кредіт Україна» з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства. За результатами перевірки складено акт №218/1-26-50-22-02-33052443 від 06 червня 2014 року.

Перевіркою встановлено порушення позивачем: підпункту 4.1.1 пункту 4.1 статті 4 Закону України "Про оподаткування прибутку підприємств", підпунктів 14.1.228, пункту 14.1 статті 14, пунктів 138.4, 138.6 статті 138 Податкового кодексу України, в результаті чого занижено податок на прибуток за ІІ півріччя, три квартали 2012 року, 2012 рік та 2013 рік сумі 420587,00 грн. та завищено від'ємне значення об'єкта оподаткування за ІІ-IV квартали 2011 року у розмірі 129237,00 грн.; 2) підпункту 3.1.1 пункту 3.1 статті 3 Закону України "Про податок на додану вартість", пункту 185.1 статті 185 Податкового кодексу України, що призвело до заниження податку на додану вартість на суму 207471,00 грн., у тому числі за травень, червень, липень, листопад 2012 року, вересень 2013 року; зменшення від'ємного значення суми податку на додану вартість за грудень 2013 року у розмірі 78070,00 грн. та зменшення суми бюджетного відшкодування з податку на додану вартість за квітень 2012 року та листопад 2013 року у сумі 325253,00 грн.

На підставі висновків акту перевірки ДПІ у Голосіївському районі м. Києва прийняті податкові повідомлення-рішення:

- податкове повідомлення-рішення № від 19 червня 2014 року, згідно з яким ТОВ «Сканія Кредіт Україна» збільшено суму грошового зобов'язання з податку на прибуток підприємств на 525734,00 грн., у тому числі за основним платежем на - 420587,00 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями - 105147,00 грн.;

- податкове повідомлення-рішення № від 19 червня 2014 року згідно з яким ТОВ «Сканія Кредіт Україна» зменшено суму від'ємного значення об'єкта оподаткування податком на прибуток за ІІ-IV квартали 2011 року у розмірі 129237,00 грн.;

- податкове повідомлення-рішення № від 19 червня 2014 року згідно з яким ТОВ «Сканія Кредіт Україна» зменшено суму бюджетного відшкодування з податку на додану вартість за квітень 2012 року та листопад 2013 року на суму 325253,00 грн. та зобов'язано сплатити штрафні (фінансові) санкції у розмірі 81314,00 грн.

- податкове повідомлення-рішення № від 19 червня 2014 року згідно з яким ТОВ «Сканія Кредіт Україна» зменшено розмір від'ємного значення суми податку на додану вартість за грудень 2013 року у розмірі 78070,00 грн.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що відповідно до договорів фінансового лізингу, укладених між ТОВ «Сканія Кредіт Україна» (лізингодавець) та підприємствами-лізингоодержувачами, лізингодавець зобов'язується за заявкою лізингоодержувача придбати у власність у продавця транспортні засоби відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та передати їх у користування, з подальшим викупом та набуття права власності після закінчення строку договору, лізингоодержувачу на строк і на умовах, викладених в цьому договорі, а лізингоодержувач зобов'язується прийняти предмет лізингу, сплачувати лізингові платежі і виконувати інші зобов'язання, передбачені договором. Придбаваючи об'єкти фінансового лізингу, позивач сплачував вартість послуг щодо реєстрації в органах УДАІ ГУМВС України транспортних засобів, надані ФО-П ОСОБА_6, зокрема вартість оформлення транспортної документації для реєстрації та зняття з обліку транспортних засобів, сплата за послуги з оформлення автомобілів, тобто витрати, що формують собівартість об'єктів лізингу, а вказані витрати ТОВ «Сканія Кредіт Україна» включало до складу валових витрат та витрат, що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування вартість (адміністративні витрати) у відповідних періодах, а саме: за І квартал 2011 року у сумі 33063,00 грн., 3 квартали 2012 року - 212224,00 грн., за 2012 рік - 477617,00 грн., за 2013 рік - 1343904,00 грн.

Статтею 1 Закону України «Про фінансовий лізинг» визначено фінансовий лізинг як вид цивільно-правових відносин, що виникають із договору фінансового лізингу.

За договором фінансового лізингу лізингодавець зобов'язується набути у власність річ у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов і передати її у користування лізингоодержувачу на визначений строк не менше одного року за встановлену плату (лізингові платежі).

Згідно з пунктом 138.1 статті 138 Податкового кодексу України витрати, що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування, складаються із:

витрат операційної діяльності, які визначаються згідно з пунктами 138.4, 138.6 - 138.9, підпунктами 138.10.2 - 138.10.4 пункту 138.10, пунктом 138.11 цієї статті;

інших витрат, визначених згідно з пунктом 138.5, підпунктами 138.10.5, 138.10.6 пункту 138.10, пунктами 138.11, 138.12 цієї статті, пунктом 140.1 статті 140 і статтею 141 цього Кодексу;

крім витрат, визначених у пунктах 138.3 цієї статті та у статті 139 цього Кодексу.

Відповідно до підпункту 138.1.1 пункту 138.1 статті 138 Податкового кодексу України витрати операційної діяльності включають: собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг та інші витрати беруться для визначення об'єкта оподаткування з урахуванням пунктів 138.2, 138.11 цієї статті, пунктів 140.2 - 140.5 статті 140, статей 142 і 143 та інших статей цього Кодексу, які прямо визначають особливості формування витрат платника податку.

За правилами пункту 138.2 статті 138 Податкового кодексу України витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

Пункт 138.4 статті 138 Податкового кодексу України вказує, що витрати, що формують собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг, крім нерозподільних постійних загальновиробничих витрат, які включаються до складу собівартості реалізованої продукції в періоді їх виникнення, визнаються витратами того звітного періоду, в якому визнано доходи від реалізації таких товарів, виконаних робіт, наданих послуг.

Собівартість придбаних та реалізованих товарів формується відповідно до ціни їх придбання з урахуванням ввізного мита і витрат на доставку та доведення до стану, придатного для продажу (п. 138.6 статті 138 Податкового кодексу України).

Згідно із підпункту 14.1.228 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг для цілей розділу III цього Кодексу - це витрати, що прямо пов'язані з виробництвом та/або придбанням реалізованих протягом звітного податкового періоду товарів, виконаних робіт, наданих послуг, які визначаються відповідно до положень (стандартів) бухгалтерського обліку, що застосовуються в частині, яка не суперечить положенням цього розділу.

Відповідно до приписів пункту 153.7 статті 153 Податкового кодексу України оподаткування операцій лізингу (оренди), концесії здійснюється в такому порядку:

передача майна у фінансовий лізинг (оренду) для цілей оподаткування прирівнюється до його продажу в момент такої передачі. При цьому орендодавець збільшує доходи, а в разі передачі у фінансовий лізинг майна, що на момент такої передачі перебувало у складі основних засобів орендодавця, - прирівнює до нуля балансову вартість відповідного об'єкта основних засобів згідно з правилами, визначеними статтею 146 цього Кодексу для їх продажу, а орендар включає вартість об'єкта фінансового лізингу (без урахування процентів, нарахованих або таких, що будуть нараховані, відповідно до договору) до складу основних засобів з метою амортизації, за наслідками податкового періоду, в якому відбувається така передача.

За таких умов, оскільки витрати, що формують собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг, визнаються витратами того звітного періоду, в якому визнано доходи від реалізації таких товарів, виконаних робіт, наданих послуг, суди попередніх інстанцій дійшли до висновку, щодо складу доходів від реалізації товарів включається собівартість реалізованих товарів, ідентична собівартості товарів, включених до складу витрат.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що ТОВ «Сканія Кредіт Україна» всупереч наведеним положенням Податкового кодексу України, при відображенні доходів від передачі майна у фінансовий лізинг, не врахувало у собівартості об'єктів лізингу вартість послуг по підготовці документів для реєстрації автомобілів, надані ФО-П ОСОБА_6, які включались до складу витрат. Тобто фактично витрати, що формують собівартість об'єктів лізингу, визнавались позивачем без визнання доходів від реалізації таких товарів, що суперечить, зокрема, пункту 138.4 статті 138 Податкового кодексу України.

За таких обставин суди попередніх інстанцій дійшли до висновку, що висновки акта перевірки про порушення норм оподаткування податком на додану вартість є обґрунтованими, а збільшення суми грошового зобов'язання з податку на додану вартість, зменшення суми бюджетного відшкодування з податку на додану вартість та зменшення розміру від'ємного значення вказаного податку - правомірним.

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України погоджується з висновками судів першої та апеляційної інстанції про наявність правових підстав для відмови у задоволенні позовних вимог ТОВ «Сканія Кредіт Україна» та залишення в силі оскаржуваних податкових повідомлень-рішень.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що касаційну скаргу слід відхилити, оскільки рішення судів першої та апеляційної інстанцій постановлені з додержанням норм процесуального та матеріального права, правова оцінка обставинам у справі дана вірно, а доводи касаційної скарги висновок суду не спростовують.

Керуючись ст. ст. 220, 221, 230 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Сканія Кредіт Україна» залишити без задоволення, постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 16 березня 2015 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 09 липня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути переглянута Верховним Судом України з підстав, у строк та у порядку, визначеному Кодексом адміністративного судочинства України.

Судді С.Е. Острович
О.І. Степашко
М.О. Федоров