Справа № 2а-1193/10/1370
Суддя: Усенко Є.А.
Дата ухвалення: 2015-11-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 листопада 2015 року м. Київ К/800/41356/13

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:

головуючого судді-доповідача: Усенко Є.А.,

суддів: Веденяпіна О.А., Зайцева М.П.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні

касаційну скаргу Державної податкової інспекції у Залізничному районі м. Львова Львівської області Державної податкової служби

на постанову Львівського окружного адміністративного суду від 18.05.2010

та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 18.07.2013

у справі № 2а-1193/10/1370 Львівського окружного адміністративного суду

за позовом ОСОБА_2

до Державної податкової інспекції у Залізничному районі м. Львова (далі - ДПІ)

про винання нечинним та скасування податкового повідомлення,

ВСТАНОВИВ:

Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 18.05.2010, залишеною без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 18.07.2013, позов ОСОБА_2 задоволено частково: податкове повідомлення ДПІ від 22.04.2009 № /0 та податкові повідомлення-рішення, прийняті ДПІ у порядку адміністративного оскарження, скасовані в частині визначення позивачу податкового зобов'язання з податку з доходів фізичних осіб у сумі 27 631,05 грн. (основний платіж); в іншій частині адміністративного позову відмовлено.

У касаційній скарзі ДПІ, посилаючись на порушення судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, просить ухвалені у справі судові рішення в частині задоволення позовних вимог скасувати та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити повністю.

Заперечуючи проти касаційної скарги, позивач просить відмовити у задоволенні скарги через її необґрунтованість.

Перевіривши правильність застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, юридичної оцінки обставин справи, Вищий адміністративний суд України приходить до висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що ОСОБА_2 подала до ДПІ декларацію про доходи, одержані з 1 січня по 31 грудня 2008 року, в якій задекларувала дохід від продажу інвестиційного активу в розмірі 1670399,00 грн., витрати, пов'язані з отримання такого доходу, в розмірі 184207,00 грн., та суму чистого доходу, що підлягає оподаткуванню за 2008 рік, - 1486192,00 грн. (1670399,00 грн. - 184207,00 грн.).

За результатами камеральної перевірки декларації ДПІ прийнято податкове повідомлення-рішення від 22.04.2009 № /0, яким позивачу визначено суму податкового зобов'язання з податку з доходів фізичних осіб у сумі 250559,85 грн.

За результатами адміністративного оскарження зазначеного податкового повідомлення-рішення скарги позивача залишено без задоволення, прийнято податкові повідомлення-рішення від 05.08.2009 № /1/21184/10/17-114/2150, від 24.09.2009 № /2/26155/10/17-114/2625, від 17.12.2009 № /3/34368/10/17-114/3490, від 04.02.2010 № /4/2971/10/17-114/404 на таку ж суму.

Відповідно до частини другої статті 220 Кодексу адміністративного судочинства України касаційний перегляд справи здійснено в межах касаційної скарги.

Підставою для донарахування ОСОБА_2 суми податкового зобов'язання став висновок податкового органу про відсутність розрахункових документів, які б підтверджували понесення нею витрат на придбання інвестиційного активу в розмірі 184207,00 грн.

У судовому процесі встановлено, що витрати пов'язані з одержанням позивачем доходу від продажу інвестиційного активу, підтверджені Свідоцтвом ТОВ «Таіса» від 25.01.2005 № 1, виданого на підставі статті 52 Закону України «Про господарські товариства», згідно якого частка ОСОБА_2 в статутному капіталі товариства складає 184207,00 грн., що становить 95,20 % статутного фонду (капіталу). Внесення позивачем свого вкладу та набуття нею частки у статутному капіталі товариства в розмірі 184207,00 грн. підтверджено також установчим договором та статутом ТОВ «Таіса» в редакціях за 1998 рік та 2002 рік (а.с. 24, 34, 35).

Згідно зі статтею 52 Закону України «Про господарські товариства» від 19.09.1991 № 1576-XII (у редакції, чинній на час створення ТОВ «Таіса») до моменту реєстрації товариства з обмеженою відповідальністю кожен з учасників зобов'язаний внести не менше 30 відсотків вказаного в установчих документах вкладу, що підтверджується документами, виданими банківською установою. Учасник зобов'язаний повністю внести свій вклад не пізніше року після реєстрації товариства. У разі невиконання цього зобов'язання у визначений строк учасник, якщо інше не передбачено установчими документами, сплачує за час прострочки 10 відсотків річних з недовнесеної суми. Учаснику товариства з обмеженою відповідальністю, який повністю вніс свій вклад, видається свідоцтво товариства.

Згідно з підпунктом 4.2.13 пункту 4.2 статті 4 Закону України «Про податок з доходів фізичних осіб» від 22.05.2003 № 889-ІУ до складу загального місячного оподатковуваного доходу включаються інвестиційний прибуток від здійснення платником податку операцій з цінними паперами та корпоративними правами, випущеними в інших, ніж цінні папери формах.

Пунктом 7.1 статті 7 цього ж Закону передбачено, що ставка податку становить 15 відсотків від об'єкта оподаткування.

Відповідно до підпункту 9.6.1 пункту 9.6 статті 9 Закону № 889-ІУ облік фінансових результатів операцій з інвестиційними активами ведеться платником податку самостійно, окремо від інших доходів і витрат.

Підпунктом «а» підпункту 9.6.7 цього пункту вказаного Закону встановлено, що під терміном «інвестиційний актив» розуміється пакет цінних паперів чи корпоративні права, виражені в інших, ніж цінні папери, формах, випущені одним емітентом, а також банківські метали, придбані у банку, незалежно від місця їх подальшого продажу.

Абзацом першим підпункту 9.6.2 цього ж пункту визначено, що інвестиційний прибуток розраховується як позитивна різниця між доходом, отриманим платником податку від продажу окремого інвестиційного активу, та його вартістю, що розраховується виходячи із суми витрат, понесених у зв'язку з придбанням такого активу, з урахуванням норм підпункту 9.6.4 цього пункту.

Якщо у результаті розрахунку інвестиційного прибутку за правилами, встановленими підпунктом 9.6.2 цього пункту, виникає від'ємне значення, то воно вважається інвестиційним збитком (підпункт 9.6.3).

Застосувавши ці норми, суди першої та апеляційної інстанцій дійшли правильного висновку, що позивач правомірно задекларувала в декларації про доходи за 2008 рік витрати на придбання інвестиційного активу в сумі 184207,00 грн., та врахувала їх при визначенні загального фінансового результату операцій з інвестиційними активами за наслідками цього звітного року; отриманий позивачем інвестиційний прибуток становить 1486192,00 грн., податкові зобов'язання - 222928,80 грн. (15% від 1486192,00 грн.), відповідно податкові повідомлення-рішення, з приводу правомірності яких виник спір, є протиправними в частині суми податкового зобов'язання 27631,05 грн. (250559,85 грн.-222928,80 грн.), у зв'язку з чим позов підлягає задоволенню частково.

Доводи, наведені ДПІ у касаційній скарзі, не спростовують правильність висновку судів першої та апеляційної інстанцій.

Відповідно до статті 224 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанції не допустили порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Керуючись ст. ст. 220, 2201, 223, 224, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, Вищий адміністративний суд України

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Державної податкової інспекції у Залізничному районі м. Львова Львівської області Державної податкової служби залишити без задоволення, а постанову Львівського окружного адміністративного суду від 18.05.2010 та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 18.07.2013 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути переглянута Верховним Судом України в порядку та з підстав, визначених ст. ст. 237-2391 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя: підписЄ.А. Усенко
Судді: підписО.А. Веденяпін
підписМ.П. Зайцев