Справа № 2а-11471/11/2670
Суддя: Розваляєва Т.С.
Дата ухвалення: 2015-12-01 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 грудня 2015 року м. Київ К/800/68353/14

Вищий адміністративний суд України у складі:

головуючого суддіРозваляєвої Т. С. (суддя-доповідач),
суддівМаслія В. І.,
Черпіцької Л. Т.,
секретаря судового засідання Кальненко О. І.,

за участю: представника відповідача - Марінича А. А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Державного підприємства "Агентство з реструктуризації заборгованості підприємств агропромислового комплексу" на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 16 грудня 2013 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 11 грудня 2014 року у справі за позовом Державного підприємства "Агентство з реструктуризації заборгованості підприємств агропромислового комплексу" до Державної фінансової інспекції в м. Києві про визнання нечинною вимогу,

встановив:

Державне підприємство "Агентство з реструктуризації заборгованості підприємств агропромислового комплексу" звернулось до Державної фінансової інспекції в м. Києві з позовом ро визнання нечинною вимоги № 26-08-14/2636 від 10 квітня 2008 року.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 26 липня 2011 року постанову Окружного адміністративного суду від 27 серпня 2008 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 10 листопада 2009 року скасовано, а справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

Постановою Окружного адміністративного суду від 16 грудня 2013 року, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 11 грудня 2014 року, в задоволенні позовних вимог відмовлено в повному обсязі.

Не погоджуючись з рішеннями судів, позивач звернувся з касаційною скаргою, в якій просив їх скасувати, а справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

В запереченнях відповідач просив залишити скаргу без задоволення.

Заслухавши доповідача, пояснення представника відповіфдача, перевіривши доводи касаційної скарги, матеріали справи, колегія суддів вважає, що скарга не підлягає задоволенню.

Судами встановлено, що Контрольно-ревізійним управлінням у м. Києві проведено ревізію фінансово-господарської діяльності Державного підприємства "Агентство з реструктуризації заборгованості підприємств агропромислового комплексу" за період з 01 січня 2006 року по 01 жовтня 2007 року.

Ревізією встановлено, що наказом Міністерства аграрної політики України від 18 червня 2003 року № 176 затверджено Статут Державного підприємства "Агентство з реструктуризації заборгованості підприємств агропромислового комплексу", в якому пунктом 3.1. передбачено, що підприємство утворено з метою організації роботи по поверненню боргів підприємствами агропромислового комплексу перед державою. Внаслідок невідповідності суми заборгованості перед бюджетом, переданої Державному підприємству "Агентство з реструктуризації заборгованості підприємств агропромислового комплексу" по розподільчому балансу від ДАК "Хліб України", з даними Державного казначейства, а також відсутності порядку погашення даної заборгованості, позивачем не в повному обсязі проводиться погашення кредиторської заборгованості перед державним бюджетом України, переданої по розподільчому балансу.

На підставі результатів ревізії 10 квітня 2008 року КРУ складено вимогу № 26-08-14/2636 про забезпечення перерахування до Державного бюджету України коштів, отриманих в результаті повернутої заборгованості підприємствами агропромислового комплексу, в сумі 2 852 000 грн 00 коп.

Не погоджуючись з цією вимогою, Державне підприємство "Агентство з реструктуризації заборгованості підприємств агропромислового комплексу" звернулося з позовом до суду.

Суд першої інстанції дійшов висновку, з яким погодився суд апеляційної інстанції, щодо відсутності підстав для задоволення заявлених вимог.

Колегія суддів не заперечує правильності резолютивної частини оскаржуваних судових рішень щодо відсутності підстав для задоволення позову, але не погоджується з їх мотивуванням з огляду на наступне.

Згідно із частинами 1, 2, 5 ст. 2 Закону України "Про контрольно-ревізійну службу в Україні" головним завданням державної контрольно-ревізійної служби є здійснення державного фінансового контролю за використанням і збереженням державних фінансових ресурсів, необоротних та інших активів, правильністю визначення потреби в бюджетних коштах та взяття зобов'язань, ефективним використанням коштів і майна, станом і достовірністю бухгалтерського обліку і фінансової звітності в міністерствах та інших органах виконавчої влади, в державних фондах, у бюджетних установах і у суб'єктів господарювання державного сектору економіки, а також на підприємствах і в організаціях, які отримують (отримували в періоді, який перевіряється) кошти з бюджетів усіх рівнів та державних фондів або використовують (використовували у періоді, який перевіряється) державне чи комунальне майно (далі - підконтрольні установи), виконанням місцевих бюджетів, розроблення пропозицій щодо усунення виявлених недоліків і порушень та запобігання їм у подальшому.

Державний фінансовий контроль реалізується державною контрольно-ревізійною службою через проведення державного фінансового аудита, перевірки державних закупівель та інспектування.

Інспектування здійснюється у формі ревізії та полягає у документальній і фактичній перевірці певного комплексу або окремих питань фінансово-господарської діяльності підконтрольної установи, яка повинна забезпечувати виявлення наявних фактів порушення законодавства, встановлення винних у їх допущенні посадових і матеріально відповідальних осіб. Результати ревізії викладаються в акті.

Згідно із ч. 6 ст. 2 Закону України Закону України "Про державну контрольно-ревізійну службу в Україні" порядок проведення державною контрольно-ревізійною службою державного фінансового аудиту та інспектування встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Пунктом 35 Порядку проведення інспектування державною контрольно-ревізійною службою, затвердженою постановою Кабінету Міністрів України від 20 квітня 2006 року № 550 визначено, що виявлені допущені об'єктом контролю порушення законодавства, контроль за дотриманням якого віднесено до компетенції служби, фіксуються в констатуючій частині акта ревізії з обов'язковим посиланням на норми законів чи інших нормативно-правових актів, які порушено, та зазначенням винних у їх допущенні осіб.

Акт ревізії містить констатуючу частину, в якій наведено інформацію про результати ревізії в розрізі кожного питання програми із зазначенням, за який період, яким способом (вибірковим, суцільним) та за якими документами перевірено ці питання, висновок про наявність або відсутність порушень законодавства, а також у разі наявності визначений в установленому законодавством порядку розмір збитків, завданих державі чи об'єкту контролю внаслідок таких порушень.

Відповідно до п. 46 Порядку якщо вжитими в період ревізії заходами не забезпечено повне усунення виявлених порушень, органом служби у строк не пізніше ніж 10 робочих днів після реєстрації акта ревізії, а у разі надходження заперечень (зауважень) до нього - не пізніше ніж 3 робочих дні після надіслання висновків на такі заперечення (зауваження) надсилається об'єкту контролю письмова вимога щодо усунення виявлених ревізією порушень законодавства із зазначенням строку зворотного інформування.

За положеннями п. 50 Порядку за результатами проведеної ревізії у межах наданих прав органи служби вживають заходів для забезпечення: притягнення до адміністративної, дисциплінарної та матеріальної відповідальності винних у допущенні порушень працівників об'єктів контролю; звернення до суду в інтересах держави щодо усунення виявлених ревізією порушень законодавства з питань збереження і використання активів, а також стягнення у дохід держави коштів, одержаних за незаконними договорами, без встановлених законом підстав або з порушенням вимог законодавства.

Аналіз наведених норм дає підстави вважати, що органу державного фінансового контролю надано можливість здійснювати контроль за використанням коштів державного і місцевого бюджетів та у разі виявлення порушень законодавства пред'являти обов'язкові до виконання вимоги щодо усунення таких правопорушень.

При виявленні збитків, завданих державі чи об'єкту контролю, орган державного фінансового контролю має право визначати їх розмір, та звернутися до суду в інтересах держави, якщо підконтрольною установою не забезпечено виконання вимог до усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства з питань збереження і використання активів.

Вимога органу державного фінансового контролю спрямована на корегування роботи підконтрольної організації та приведення її у відповідність із вимогами законодавства і у цій частині вона є обов'язковою до виконання. Що стосується відшкодування виявлених збитків, завданих державі чи об'єкту контролю, то про їх наявність може бути зазначено у вимозі, але вони не можуть бути примусово стягнуті шляхом вимоги. Такі збитки відшкодовуються у добровільному порядку або шляхом звернення до суду з відповідним позовом.

На підставі наведеного колегія суддів касаційної інстанції дійшла висновку про наявність в органу державного фінансового контролю права заявляти вимогу про усунення порушень, виявлених у ході перевірки підконтрольних установ, яка обов'язкова до виконання лише в частині усунення допущених порушень законодавства і за допомогою якої неможливо примусово стягнути виявлені в ході перевірки збитки.

В порядку адміністративного судочинства може бути оскаржене лише таке рішення, яке породжує безпосередньо права чи обов'язки для позивача.

Між тим у справі, яка розглядається, позивач заявив позов про скасування вимоги, яка вказує на виявлені збитки та їхній розмір.

Зважаючи на те, що збитки відшкодовуються у судовому порядку за позовом органу державного фінансового контролю, правильність їх обчислення перевіряє суд, який розглядає цей позов, а не позов підконтрольної установи про визнання вимоги протиправною, тому підстави для задоволення позову про визнання протиправною і скасування вимоги відсутні.

Аналогічна правова позиція щодо застосування зазначених норм матеріального права вже була висловлена колегією суддів Судової палати в адміністративних справах Верховного Суду України, зокрема, у постановах від 15 квітня та 7 жовтня 2014 року (№№ 21-40а14, 21-368а14, відповідно).

Помилкове застосування судами норм матеріального права не призвело до прийняття неправильного по суті рішення, а тому суд касаційної інстанції погоджується з такими висновками судів за наявності інших підстав для відмови в позові.

Керуючись статтями 220, 221, 223, 224, 230, 231 КАС України, суд

ухвалив :

Касаційну скаргу Державного підприємства "Агентство з реструктуризації заборгованості підприємств агропромислового комплексу" залишити без задоволення, а постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 16 грудня 2013 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 11 грудня 2014 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути переглянута Верховним Судом України з підстав, у строк та у порядку, визначеними статтями 237, 238, 239-1 КАС України.

Судді: