Справа № 826/819/15
Суддя: Аліменко В.О.
Дата ухвалення: 2015-12-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 826/819/15 Головуючий у 1-й інстанції: Келеберда В.І. Суддя-доповідач: Аліменко В.О.
У Х В А Л А

Іменем України

03 грудня 2015 року м. Київ

Колегія суддів Київського апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді Аліменка В.О.,

суддів Карпушової О.В., Кучми А.Ю.,

за участю секретаря Ткачук М.І,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на Постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 24 квітня 2015 року по справі за адміністративним ОСОБА_2 до Департаменту міського благоустрою та збереження природного середовища виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), Комунального підприємства «Київблагоустрій», третя особа: ОСОБА_3 про визнання протиправними дій, відшкодування матеріальної та моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И Л А:

У січні 2015 року ОСОБА_2 звернулася Окружного адміністративного суду міста Києва з адміністративним позовом до Департаменту міського благоустрою та збереження природного середовища виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), Комунального підприємства «Київблагоустрій» третя особа: ОСОБА_3, в якому просив:

Визнати протиправними дії відповідачів щодо демонтажу встановленої металевої конструкції вхідної групи - пандусу для квартири інваліда та зобов'язання Департамент міського благоустрою та збереження природного середовища виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), комунальне підприємство «Київблагоустрій» відшкодувати вартість матеріальної шкоди і витрат щодо реконструйованої квартири ОСОБА_2 з облаштованою вхідною групою-пандусом для інваліда в первісний стан, який існував до демонтування і проіндексований на індекс інфляції в розмірі 6430,98 грн. та відшкодувати моральну шкоду, завдану порушенням відповідних прав в розмірі 19292,93 грн.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 02 квітня 2015 року закрито провадження в частині позовних вимог до Комунального підприємства «Київблагосустрій», оскільки дане підприємство не є суб'єктом владних повноважень в розумінні п. 7 ч.1 ст. 3 КАС України тому, що не здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, у тому числі на виконання делегованих повноважень.

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 24 квітня 2015 року - у задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить Постанову суду першої інстанції скасувати та постановити по справі нове рішення, яким задовольнити адміністративний позов в повному обсязі.

Свої вимоги апелянт аргументує тим, що судом першої інстанції порушено норми матеріального та процесуального права та надано невірну правову оцінку діям відповідача щодо правомірності демонтажу встановленої металевої конструкції вхідної групи - пандусу для квартири інваліда.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін, перевіривши доводи апеляційної скарги наявними у справі доказами, колегія суддів приходить до наступного.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 04.10.2013 по справі №826/13802/13-а за позовом ОСОБА_3 до Департаменту міського благоустрою та збереження природного середовища виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), Комунального підприємства «Київблагоустрій» виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) про визнання бездіяльності протиправною, зобов'язання демонтувати самовільно встановлені металеві конструкції (східці) на АДРЕСА_1 позовні вимоги задоволено частково, а саме зобов'язано Департамент міського благоустрою та збереження природного середовища виконавчого органу Київської міської ради (КМДА) демонтувати самовільно встановлені металеві конструкції (східці) на АДРЕСА_1.

13.12.2013 року Окружним адміністративним судом міста Києва видано виконавчий лист № 826/13802/13-а про виконання вищевказаного рішення суду.

17.02.2014 року на виконання вищевказаної Постанови Окружного адміністративного суду міста Києва в порядку виконавчого провадження № 41489094 Департаментом міського благоустрою та збереження природного середовища виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) шляхом залучення КП «Київблагоустрій» були проведені дії з демонтажу металевої конструкції на АДРЕСА_1

03.03.2014 року Постановою старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України закінчено виконавче провадження у зв'язку з фактичним виконанням.

При цьому Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 20.03.2014 року задоволено заяву ОСОБА_2 про перегляд за нововиявленими обставинами постанови Окружного адміністративного суду м. Києва від 04.10.2013 по справі №826/13802/13-а, скасовано постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 04.10.2013 по справі №826/13802/13-а та відмовлено в задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 до Департаменту міського благоустрою та збереження природного середовища виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), Комунального підприємства «Київблагоустрій» виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) про визнання бездіяльності протиправною, зобов'язання вчинити дії.

Ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 05.06.2014 року та Ухвалою Вищого адміністративного суду від 16.09.2014 року постанова Окружного адміністративного суду м. Києва від 20.03.2014 року залишена без змін.

Позивач вважає, що за наявності вищевказаного рішення суду, яке набрало законної сили відповідач незаконно вчинив дії щодо демонтажу встановленої металевої конструкції вхідної групи - пандусу для квартири інваліда, а тому звернувся до суду за захистом своїх прав.

З цього приводу колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ч. 5 ст. 124 Конституції України - судові рішення ухвалюються іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України. Серед основних засад судочинства в Україні, згідно з п. 9 ч. 3 ст. 129 Конституції України, є «обов'язковість рішень суду».

Отже, у найвищому за юридичною силою законі закріплено конституційний принцип обов'язковості рішень судів, за ознакою територіальності - на всій території України.

Тому, колегія суддів, вважає за потрібне зауважити, що і п. 4 Рішення Конституційного Суду України від 30.06.2009 року №16-рп/2009 встановлює, що відповідно до положень Конституції України судові рішення є обов'язковими до виконання на всій території України; обов'язковість рішень суду є однією із основних засад судочинства, яка гарантує ефективне здійснення правосуддя; за неповагу до суду і судді винні особи притягаються до юридичної відповідальності.

Виконання судового рішення є кінцевою стадією судового захисту.

За загальним правилом обов'язковими до виконання є судові рішення (постанови та ухвали), що набрали законної сили. Судові рішення набирають законної сили за правилами статті 254 КАСУ.

Якщо суд у випадках, визначених статтею 256 КАСУ, допустив негайне виконання постанови, то така постанова є обов'язковою для виконання вже до набрання нею законної сили.

Постанова або ухвала суду, що набрали законної сили, підлягають виконанню на всій території України. Потрібно мати на увазі, що вони є обов'язковими для виконання і за межами України, якщо особи, які беруть участь у справі, знаходяться там. Обов'язковість рішень суду визнається однією з основних засад судочинства.

Рішення суду може бути виконано в добровільному, або в примусовому порядку.

Примусове виконання рішень в Україні покладається на Державну виконавчу службу, яка входить до системи органів Міністерства юстиції України.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» - виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (далі - рішення).

Приписами ч.1 ст.5 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що вимоги державного виконавця щодо виконання рішень обов'язкові для всіх органів, організацій, посадових осіб, фізичних і юридичних осіб на території України.

Ч.3 ст. 5 вищезгаданого закону встановлює, що невиконання законних вимог державного виконавця тягне за собою відповідальність згідно із законом.

Тобто, як вбачається з матеріалів справи та не заперечується сторонами, 03.03.2014 року було закінчено виконавче провадження №41489094 про що відповідно винесена постанова (а.с. 55).

Постанова ж Окружного адміністративного суду міста Києва від 14.10.2013 року скасована Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 20.03.2014 року і лише 05.06.2014 року вступила в законну силу.

Так, п.8 ч.1 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження» встановлює, що виконавче провадження підлягає закінченню у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.

Ч. 1, 2 ст. 75 ЗУ «Про виконавче провадження», встановлює, що після відкриття виконавчого провадження за виконавчим документом, що зобов'язує боржника вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, державний виконавець перевіряє виконання рішення не пізніше ніж на наступний день після закінчення строку, встановленого частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного виконання рішення. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, його виконання перевіряється не пізніше наступного робочого дня після відкриття виконавчого провадження.

У разі невиконання зазначених вимог без поважних причин державний виконавець накладає на боржника штраф відповідно до статті 89 цього Закону і не пізніше п'яти робочих днів з дня його накладення повторно перевіряє стан виконання рішення.

Якщо рішення не виконано і виконання може бути проведено без участі боржника, державний виконавець організовує виконання відповідно до повноважень, наданих йому законом, та вносить подання (повідомлення) правоохоронним органам для притягнення боржника до відповідальності згідно із законом. При цьому на боржника повторно накладається штраф у порядку, встановленому статтею 89 цього Закону.

Так, ст.89 Закону України «Про виконавче провадження» встановлює, що у разі невиконання без поважних причин у встановлений державним виконавцем строк рішення, що зобов'язує боржника виконати певні дії, та рішення про поновлення на роботі державний виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника - фізичну особу від десяти до двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян; на посадових осіб - від двадцяти до сорока неоподатковуваних мінімумів доходів громадян; на боржника - юридичну особу - від сорока до шістдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та встановлює новий строк виконання.

У разі повторного невиконання рішення боржником без поважних причин державний виконавець у тому ж порядку накладає на нього штраф у подвійному розмірі та звертається до правоохоронних органів з поданням (повідомленням) про притягнення боржника до кримінальної відповідальності відповідно до закону.

Тобто, з аналізу матеріалів справи та положень чинного законодавства колегія суддів приходить до висновку, що Департамент міського благоустрою та збереження природного середовища виконавчого органу КМР (КМДА) діяв у відповідності та в порядку Закону України «Про виконавче провадження» з метою виконання постанови Окружного адміністративного суду м. Києва від 04.10.2013 року, а не виконував покладених на нього владних управлінських функцій, не приймав жодних рішень про демонтаж зазначеного об'єкту. Тому немає підстав для визнання дій Департаменту міського благоустрою та збереження природного середовища виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) щодо демонтажу металевої конструкції на АДРЕСА_1 протиправними.

Колегія суддів також погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що не підлягають задоволенню вимоги позивача щодо відшкодування вартості матеріальної шкоди і витрат щодо реконструйованої квартири ОСОБА_2 з облаштованою вхідною групою-пандусом для інваліда в первісний стан, який існував до демонтування і проіндексований на індекс інфляції в розмірі 6430,98 грн. та відшкодування моральної шкоди, завданої порушенням відповідних прав в розмірі 19292,93 грн.

Відповідно до статті 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Згідно зі статтею 23 Цивільного кодексу України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

В Цивільному кодексі України визначено, що розмір моральної шкоди не залежить від розміру матеріальної; чітко встановлено перелік - в чому полягає моральна шкода, зокрема:

у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала, у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я;

у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала, у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів;

у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала, у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна;

у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Крім того, відповідно до ч.1 ст.1167 ЦК України моральна шкода, спричинена фізичній чи юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини.

Відповідно до п. 5 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної шкоди» від 31.03.1995 року №4, при вирішенні питання про відшкодування моральної шкоди з'ясуванню підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою та протиправними діяннями, вини останнього в її заподіянні. Суд зокрема, повинен з'ясувати, чи підтверджується факт заподіяння позивачеві моральної шкоди чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення справи.

Пункту 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» №4 від 31.03.1995р., встановлює, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого спростування інформації редакцією засобу масової інформації.

При визначенні розміру моральної шкоди суд відповідно до роз'яснень, викладених у вищевказаній постанові Пленуму Верховного Суду України, має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Зміст понять «розумність» та «справедливість» при визначенні розміру моральної шкоди розкривається і в рішеннях Європейського Суду, який при цьому виходить з принципу справедливої сатисфакції, передбаченого ст.41 Конвенції. Зокрема, в рішеннях «Тома проти Люксембургу» (2001), «Калок проти Франції» (2000) та «Недбала проти Польщі», Європейський суд дійшов висновку, що сам факт визнання порушеного права являється адекватним засобом для згладжування душевних страждань і справедливої сатисфакції.

Статтею 1173 Цивільного кодексу України визначено, що шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

Щодо відшкодування матеріальної шкоди, то колегія суддів зазначає, що у такому випадку потрібно довести: наявність шкоди (її розмір); протиправність (незаконність) поведінки заподіювача шкоди; причинний зв'язок між протиправною поведінкою і заподіяною шкодою. Відсутність хоча б однієї з цих складових виключає відповідальність за заподіяну шкоду.

Колегія суддів зазначає, що оскільки дії Департаменту міського благоустрою та збереження природного середовища виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) щодо демонтажу металевої конструкції не були визнані неправомірними, тому і немає підстав для відшкодування матеріальної та моральної шкоди.

Підсумовуючи наведене, колегія суддів приходить до висновку, що доводи викладені в апеляційній скарзі не знайшли свого підтвердження, оскаржувана постанова прийнята судом відповідно до норм матеріального та процесуального права, а тому підстави для задоволення апеляційної скарги відсутні.

Відповідно до ст. 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 160, 195, 200, 205, 206, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 24 квітня 2015 року - залишити без задоволення.

Постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 24 квітня 2015 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів з дня складення Ухвали в повному обсязі.

Головуючий суддя В.О. Аліменко

Судді О.В. Карпушова

А.Ю. Кучма

(Повний текст Ухвали виготовлений 03 грудня 2015 року)

.

Головуючий суддя Аліменко В.О.

Судді: Карпушова О.В.

Кучма А.Ю.