Справа № 815/794/15
Суддя: Черпіцька Л.Т.
Дата ухвалення: 2015-11-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 листопада 2015 року м. Київ К/800/25039/15

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі:

Суддів:Черпіцької Л.Т.
Розваляєвої Т.С.
Донця О.Є.

провівши попередній розгляд адміністративної справи за касаційною скаргою Реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції на постанову Одеського окружного адміністративного суду від 02.03.2015р. та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 13.05.2015р. у справі № 815/794/15 за позовом ОСОБА_4 до Реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції, державного реєстратора прав на нерухоме майно Реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції Чернавської Інни Василівни про визнання протиправним та скасування рішення, -

ВСТАНОВИЛА:

Позивач звернувся з позовом, в якому просив:

- визнати протиправним та скасувати рішення Державного реєстратора №18320423 від 25 грудня 2014 року про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень;

- зобов'язати Реєстраційну службу повторно розглянути заяву від 11 грудня 2014 року про державну реєстрацію прав та їх обтяжень та здійснити реєстрацію права власності на квартиру АДРЕСА_1;

- зобов'язати Реєстраційну службу видати їй свідоцтво про право власності на квартиру АДРЕСА_1 та витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно щодо спірної квартири;

- стягнення з державного реєстратора на її користь моральної шкоди у розмірі 7000,00 грн.

Постановою Одеського окружного адміністративного суду від 02.03.2015р., залишеною без змін ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 13.05.2015р., позов задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано рішення Державного реєстратора Одеського міського управління юстиції в Одеській області Чернавської Інни Василівни №18320423 від 25.12.2014 року про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень. Зобов'язано Реєстраційну службу Одеського міського управління юстиції в Одеській області повторно розглянути заяву ОСОБА_4 від 11.12.2014 року про державну реєстрацію прав та їх обтяжень щодо реєстрації права власності на квартиру АДРЕСА_1. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

На постанову Одеського окружного адміністративного суду від 02.03.2015р. та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 13.05.2015р. надійшла касаційна скарга Реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального та процесуального права, ставиться питання про їх скасування та прийняття нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи касаційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

За змістом частини 2 статті 220 КАС України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.

Отже, враховуючи що касаційну скаргу подано відповідачем на рішення судів першої та апеляційної інстанцій, якими задоволені позовні вимоги частково, колегія відповідно до ст. 220 КАС України перевіряє справу у межах касаційної скарги, а саме, в частині правомірності рішень судів стосовно задоволених позовних вимог.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що рішенням виконавчого комітету Одеської міської ради №268 від 21 червня 2012 року був затверджений договір пайової участі замовників у розвитку інженерно - транспортної та соціальної інфраструктури м. Одеси між виконавчим комітетом Одеської міської ради та ТДВ «Чорноморгідробуд» при реконструкції гуртожитку №2 під житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1.

15 травня 2013 року між TOB «ФК «Талінофф» та відокремленим підрозділом «Будівельне управління № 463 ТДВ «Чорноморгідробуд» в м. Одесі» укладений договір №10 про фінансування об'єкту будівництва з залученням коштів наданих в управління Фонду фінансування будівництва. Предметом даного договору відповідно до пункту 2.2 є врегулювання цивільно - правових відносин сторін, пов'язаних з реконструкцією гуртожитку №2 для розміщення житла квартирного типу з надбудовою двох поверхів та мансардного поверху по АДРЕСА_1, введенням його в експлуатацію та передачею довірителям об'єктів інвестування в об'єкті будівництва.

03 грудня 2013 року між ОСОБА_4 та TOB «ФК «Талінофф» укладений договір №20/12 про участь у Фонді фінансування будівництва, згідно якого за позивачем закріплено об'єкт інвестування, а саме квартира №27, розміщена на 4 поверсі, загальною площею 58,01кв.м. Відповідно до умов зазначеного договору, актом від 23 жовтня 2014 року забудовник ТДВ «Чорноморгідробуд» передав, а довіритель ОСОБА_4 прийняла у власність квартиру №27, загальною площею 58,30кв.м., на 4 поверсі за адресою: АДРЕСА_1.

24 жовтня 2014 року за замовленням позивача виготовлений технічний паспорт на квартиру АДРЕСА_1.

11 грудня 2014 року позивач звернулась до реєстраційної служби з заявою про реєстрацію прав та їх обтяжень (щодо права власності) з наданням всіх документів, які підтверджують виникнення її права власності на квартиру.

Розглянувши вказану заяву позивача, відповідач прийняв рішення №18320423 від 23 грудня 2014 року про відмову у державній реєстрації прав власності на квартиру АДРЕСА_1. Зазначене рішення вмотивовано тим, що під час розгляду заяви та доданих до неї документів, державним реєстратором прав на нерухоме майно було встановлено, що документи, подані для проведення державної реєстрації прав, не дають змоги встановити відповідність заявлених прав документам, що їх посвідчують. А саме згідно з наданим договором оренди землі від 16 вересня 2005 року земельна ділянка, на якій розташований об'єкт, надана лише для експлуатації та обслуговування будівель гуртожитків, що суперечить п.8.1 наданого договору (заборона на зміну цільового призначення без узгодженої за встановленим порядком проектної документації).

Розглядаючи справу та задовольняючи частково позовні вимоги суди дійшли висновку, що наведені в рішенні №18320423 від 25 грудня 2014 року державним реєстратором доводи являються безпідставними, оскільки відповідачем не надано жодних доказів порушення позивачем законодавства України при зверненні з заявою та доданих до неї документів про реєстрацію права власності на вищезазначену квартиру.

Колегія суддів погоджується з такими висновками судів попередніх інстанцій щодо наявності підстав для задоволення позову, з огляду на наступне.

Частиною 1 ст.182 Цивільного кодексу України встановлено, що право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації.

Основними законодавчими актами, що визначають правові, економічні, організаційні засади проведення державної реєстрації речових та інших прав, які підлягають реєстрації, та їх обтяжень і спрямований на забезпечення визнання та захисту державою цих прав, створення умов для функціонування ринку нерухомого майна, є Закон України «Про державну реєстрацію речових прав та їх обтяжень» №1952-ІУ від 01.07.2004 року (далі - Закон) та Порядок державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.10.2013 року №868 (далі -Порядок), який прийнятий на виконання та з урахуванням Закону.

Відповідно до ст. 2 Закону державна реєстрація речових прав на нерухоме майно - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Статтею 8 Закону визначені повноваження органу державної реєстрації, якій: проводить державну реєстрацію прав та їх обтяжень або відмовляє у їх реєстрації; забезпечує ведення Державного реєстру прав; надає інформацію про зареєстровані права та їх обтяження в порядку, встановленому цим Законом; забезпечує облік безхазяйного нерухомого майна; здійснює інші повноваження, передбачені цим Законом та іншими законами України.

Відповідно до пункту 15 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень під час розгляду заяви і документів, що додаються до неї, державний реєстратор встановлює відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно, їх обтяженнями, зокрема щодо: 1)обов'язкового дотримання письмової форми правочину та його нотаріального посвідчення (у встановлених законом випадках); 2)повноважень заявника; 3)відомостей про нерухоме майно, речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, наявних у Державному реєстрі прав та поданих документах; 4)наявності обтяжень прав на нерухоме майно, зареєстрованих відповідно до закону; 5)наявності факту виконання умов правочину, з якими закон та/або договір (угода) пов'язує можливість проведення державної реєстрації виникнення, переходу, припинення прав на нерухоме майно або обтяження таких прав.

Підстави для відмови в державній реєстрації перелічені в статті 24 Закону, а саме якщо: 1) заявлене право, обтяження не підлягає державній реєстрації відповідно до цього Закону; 2) об'єкт нерухомого майна розміщений на території іншого органу державної реєстрації прав; 3) із заявою про державну реєстрацію прав та їх обтяжень звернулася неналежна особа; 4) подані документи не відповідають вимогам, встановленим цим Законом, або не дають змоги встановити відповідність заявлених прав документам, що їх посвідчують; 5) заяву про державну реєстрацію прав, пов'язаних з відчуженням нерухомого майна, подано після державної реєстрації обтяжень, встановлених щодо цього майна, крім випадків, встановлених частиною дев'ятою статті 15 цього Закону: 5-1) заяву про державну реєстрацію обтяжень речових прав на нерухоме майно щодо попереднього правонабувача подано після державної реєстрації права власності на таке майно за новим правонабувачем; 5-2) заяву про державну реєстрацію речових прав, похідних від права власності, подано за відсутності державної реєстрації права власності, крім випадків, установлених частиною дев'ятою статті 15 цього Закону; 5-3) під час подання заяви про державну реєстрацію права власності на підприємство як єдиний майновий комплекс, житловий будинок, будівлю, споруду (їх окремі частини), що виникло на підставі документа, за яким правонабувач набуває також право власності на земельну ділянку, не подано заяву про державну реєстрацію права власності на земельну ділянку; 5-4) після завершення п'ятиденного строку з дня отримання заявником письмового повідомлення про зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав не усунено обставин, що були підставою для прийняття такого рішення; 5-5) заяву про державну реєстрацію прав та їх обтяжень під час вчинення нотаріальної дії з нерухомим майном, об'єктом незавершеного будівництва подано не до нотаріуса, який вчинив таку дію; 5-6) заяву про державну реєстрацію прав та їх обтяжень в електронній формі подано особою, яка не є державним кадастровим реєстратором або державним виконавцем; 6) заявником подано ті самі документи, на підставі яких заявлене право та обтяження такого права вже зареєстровано у Державному реєстрі прав. Відмова в державній реєстрації прав та їх обтяжень з підстав, не передбачених цим Законом, заборонена (ч. 4 ст. 24 Закону).

При чому відповідно до п. 28 Порядку державний реєстратор приймає рішення про відмову в державній реєстрації прав виключно за наявності підстав для відмови в державній реєстрації прав, що визначені Законом України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень".

Як вбачається з матеріалів справи позивач надала відповідачу всі необхідні документи, а саме: договір №10 про фінансування об'єкту будівництва з залученням коштів наданих в управління Фонду фінансування будівництва від 15 травня 2013 року; договір № 20/12 про участь у Фонді фінансування будівництва виду А «Шмигіна» від 03 грудня 2013 року; додаток №1 до договору № 20/12; додаткову угоду №00 від 14 жовтня 2013 року; договір оренди землі від 16 вересня 2005 року; акт визначення меж земельної ділянки в натурі від 16 листопада 2004 року; акт прийому-передачі земельної ділянки від 16 вересня 2005 року; рішення виконавчого комітету Одеської міської ради № 268 від 21 червня 2012 року; декларацію про готовність об'єкта до експлуатації від 06 жовтня 2014 року; акт прийому-передачі квартири №27 від 23 жовтня 2014 року; довідку з адресного реєстру м.Одеси від 23 жовтня 2014 року; технічний паспорт на квартиру №27 від 24 жовтня 2014 року; розпорядження Малиновської районної адміністрації Одеської міської ради про присвоєння поштової адреси №504/01-06 від 21 листопада 2014 року; витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію обтяжень від 20 листопада 2014 року.

Таким чином, суди дійшли обґрунтованого висновку, що у відповідача була відсутня підстава для відмови у державній реєстрації прав власності на квартиру АДРЕСА_1 щодо подання документів, які не дають змоги встановити відповідність заявлених прав документам, що їх посвідчують.

Крім того, відповідно до частини першої статті 19 Земельного кодексу України землі України за основним цільовим призначенням поділяються на такі категорії: а) землі сільськогосподарського призначення; б) землі житлової та громадської забудови; в) землі природно-заповідного та іншого природоохоронного призначення; г) землі оздоровчого призначення; ґ) землі рекреаційного призначення; д) землі історико-культурного призначення; е) землі лісогосподарського призначення; є) землі водного фонду; ж) землі промисловості, транспорту, зв'язку, енергетики, оборони та іншого призначення.

Відповідно до п.5 ст.20 Земельного кодексу України види використання земельної ділянки в межах певної категорії земель (крім земель сільськогосподарського призначення та земель оборони) визначаються її власником або користувачем самостійно в межах вимог, встановлених законом до використання земель цієї категорії, з урахуванням містобудівної документації та документації із землеустрою.

Згідно ст.38 Земельного кодексу України до земель житлової та громадської забудови належать земельні ділянки в межах населених пунктів, які використовуються для розміщення житлової забудови, громадських будівель і споруд, інших об'єктів загального користування.

Відповідно до класифікації видів цільового призначення земель до земель житлової забудови відносяться землі, які використовуються для розміщення житлової забудови (житлові будинки, гуртожитки, господарські будівлі та інше); землі, які використовуються для розміщення гаражного будівництва).

Таким чином, суди дійшли вірного висновку, що при здійсненні реконструкції гуртожитку №2 для розміщення житла квартирного типу з надбудовою двох поверхів та мансардного поверху по АДРЕСА_1 зміни цільового призначення відповідно до пункту 8.1 договору оренди землі не відбулося.

Отже, колегія суддів погоджується з висновками судів про часткове задоволення позовних вимог, оскільки відповідачем не надано достатніх доказів порушення позивачем законодавства України при державній реєстрації прав власності на спірну квартиру.

За таких обставин судова колегія дійшла висновку, що при вирішенні справи судами першої та апеляційної інстанцій вірно застосовані норми матеріального та процесуального права. Доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують. За таких обставин підстав для задоволення касаційної скарги судова колегія не вбачає.

Згідно із ст. 220 КАС України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі і не може досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні, та вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Керуючись статтями 220, 220-1, 223, 224, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів Вищого адміністративного суду України

УХВАЛИЛА:

Касаційну скаргу Реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції відхилити.

Постанову Одеського окружного адміністративного суду від 02.03.2015р. та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 13.05.2015р. залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення копії особам, які беруть участь у справі та може бути переглянута в порядку ст.ст. 235-2391 Кодексу адміністративного судочинства України.

Судді: