Справа № 826/17446/15
Суддя: Келеберда В.І.
Дата ухвалення: 2015-11-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

27 листопада 2015 року № 826/17446/15

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі колегії суддів: головуючого судді Келеберди В.І., суддів Данилишин В.М. Качура І.А. розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу

за позовом ОСОБА_2
до Міністерства інфраструктури України Державної інспекції України з безпеки на наземному транспорті, треті особи без самостійних вимог на предмет спору: ТОВ «Тритон-Сервіс», ТОВ «Одрі»

провизнання протиправним та скасування рішення
О Б С Т А В И Н И С П Р А В И:

Фізична особа - підприємець ОСОБА_2 звернулась до суду до Міністерства інфраструктури України, Державної інспекції України з безпеки на наземному транспорті, треті особи без самостійних вимог на предмет спору: ТОВ «Тритон-Сервіс», ТОВ «Одрі» про визнання протиправними та скасування рішень Комісії по розгляду звернень перевізників про відкриття, закриття, внесення змін до функціонуючого маршруту, продовження дії дозволу на регулярних міжнародних автомобільних маршрутах загального користування, оформлене протоколом №2 від 19.11.2012 в частині надання згоди на право внесення зміни до маршруту Одеса-Неаполь та продовження терміну дії дозволу на регулярному міжнародному маршруті Одеса - Неаполь терміном на 5 років.

Позов обґрунтовано тим, що оскаржуване рішення прийнято з порушенням Закону України «Про автомобільний транспорт» та Порядку організації регулярних, нерегулярних і маятникових перевезень пасажирів автомобільним транспортом у міжнародному сполученні, затвердженому наказом Міністерства транспорту України від 09.02.2004 №75 зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 22.06.2004 за № 759/9358 (далі Порядок) оскільки маршрут «Одеса - Неаполь» та «Неаполь - Одеса» забезпечено існуючими послугами позивача.

Відповідач і заперечували проти задоволення позову з підстав викладених у письмових запереченнях, які долучено до матеріалів справи, з яких вбачається, що оскаржуване рішення прийнято відповідно до норм Закону України «Про автомобільний транспорт» та Порядку та не порушує права позивача у публічно-правових відносинах.

Треті особи без самостійних вимог на предмет спору надали суду письмові пояснення по суті позову, які долучено до матеріалів справи.

В судовому засіданні за згодою сторін відповідно до ч. 6 ст. 128 Кодексу адміністративного судочинства України ухвалено про вирішення справи в порядку письмового провадження.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, заслухавши пояснення сторін, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва,

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа - підприємець ОСОБА_2 займається підприємницькою діяльністю за наступними КВЕД 45.20 Технічне обслуговування та ремонт автотранспортних засобів, 49.31 пасажирський наземний транспорт міського та приміського сполучення, 49.39 інший пасажирський наземний транспорт.

ФОП ОСОБА_2 експлуатує регулярні автобусні маршрути міжнародного сполучення: Одеса (Україна) - Неаполь (Італія) на підставі дозволу №016078; Одеса (Україна) - Турин (Італія) на підставі дозволу № 016079; Одеса (Україна) - Неаполь (Італія) на підставі дозволу № 016694; Миколаїв (Україна) - Неаполь (Італія) на підставі дозволу № 0023975.

Наказом Міністерства інфраструктури України від 26.11.2012 №706 затверджено протокол Комісії по розгляду звернень перевізників та прийняття рішень про відкриття, закриття, внесення змін до функціонуючого маршруту, продовження дії дозволу на регулярних міжнародних автомобільних маршрутах загального користування (далі - Протокол).

Відповідно до п. 25 Протоколу Комісією надано згоду на право внесення змін до маршруту Одеса- Неаполь (час відправлення з м. Одеса 10-00 годин) терміном на 5 років відповідно до ст. 44 Закону України «Про автомобільний транспорт» ТОВ «Одрі» та ТОВ «Тритон Сервіс» з паритетним партнером CLP SVILUPPO INDASTRIALE.

Положеннями ч. 1 ст. 6 даного Закону України «Про автомобільний транспорт» встановлено, що загальне державне регулювання діяльності автомобільного транспорту здійснює Кабінет Міністрів України відповідно до своїх повноважень.

Центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері автомобільного транспорту, забезпечує: формування та реалізацію державної політики у сфері автомобільного транспорту; нормативно-правове регулювання.

Згідно ч. ч. 1, 3 ст. 55 Закону види дозвільних документів та порядок їх розподілу, видачі та використання українськими перевізниками при перевезенні по території іноземних країн визначаються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері транспорту, з урахуванням вимог законодавства України та законодавства країни, по території якої буде здійснюватися перевезення.

Міжнародні автомобільні перевезення іноземними перевізниками по території України здійснюються за наявності в перевізника українського дозволу або інших дозвільних документів, якщо інше не передбачено законами України.

Порядок оформлення і видачі дозволів на поїздку по територіях іноземних держав при виконанні перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом у міжнародному сполученні, їх обліку та обміну визначає центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері транспорту.

Як зазначено у Законі України "Про Перелік документів дозвільного характеру у сфері господарської діяльності" дозвіл на міжнародні перевезення пасажирів і вантажів автомобільним транспортом входить до переліку документів дозвільного характеру у сфері господарської діяльності.

Положеннями ч. 1 ст. 6 даного Закону встановлено, що загальне державне регулювання діяльності автомобільного транспорту здійснює Кабінет Міністрів України відповідно до своїх повноважень.

Центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері автомобільного транспорту, забезпечує: формування та реалізацію державної політики у сфері автомобільного транспорту; нормативно-правове регулювання.

Згідно ч. ч. 1, 3 ст. 55 Закону види дозвільних документів та порядок їх розподілу, видачі та використання українськими перевізниками при перевезенні по території іноземних країн визначаються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері транспорту, з урахуванням вимог законодавства України та законодавства країни, по території якої буде здійснюватися перевезення.

Міжнародні автомобільні перевезення іноземними перевізниками по території України здійснюються за наявності в перевізника українського дозволу або інших дозвільних документів, якщо інше не передбачено законами України.

Порядок оформлення і видачі дозволів на поїздку по територіях іноземних держав при виконанні перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом у міжнародному сполученні, їх обліку та обміну визначає центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері транспорту.

Статтею 56 Закону визначено, що регулярні, нерегулярні та маятникові (човникові) пасажирські міжнародні автомобільні перевезення, що здійснюють перевізники України, повинні виконуватись автобусами, що відповідають умовам перевезень та параметрам комфортності і мають понад 20 місць для сидіння пасажирів.

При здійсненні міжнародних нерегулярних, маятникових (човникових) та регулярних транзитних перевезень водії повинні мати списки пасажирів та інші документи, обумовлені законодавством України.

Порядок організації регулярних, нерегулярних та маятникових (човникових) перевезень пасажирів у міжнародному сполученні визначає центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері транспорту.

Відповідно до п. 1.4., 1.5 Порядку Мінінфраструктури України веде реєстр пасажирських перевізників, яким надане право здійснювати міжнародні перевезення, та реєстр діючих міжнародних маршрутів.

Для розгляду звернень перевізників та прийняття рішень про відкриття, закриття, внесення змін до функціонуючого маршруту, продовження дії дозволів на регулярних міжнародних автомобільних маршрутах загального користування утворюється комісія, до складу якої входять представники Міністерства інфраструктури України, Державної інспекції України з безпеки на наземному транспорті та профільних громадських організацій (далі - Комісія). Склад Комісії затверджується наказом Міністерства інфраструктури України.

За результатами розгляду звернень перевізників Комісія приймає протокол, який затверджується наказом Мінінфраструктури України (далі - рішення Комісії).

Як зазначено вище, протокол Комісії №2 від затверджено наказом Мінінфраструктури України від 26.11.2012 №706, тобто у визначеному Порядку.

Перелік необхідних документів для відкриття маршруту, які пасажирський перевізник подає до Мінінфраструктури України визначено п 3.1.1. Порядку, а саме: заява про намір відкриття маршруту (зразок у додатку 1), до якої додаються: проект схеми міжнародного маршруту (зразок у додатку 2); проект розкладу руху (зразок у додатку 3); проект графіка роботи та відпочинку водіїв (зразок у додатку 4); проект тарифів на перевезення (зразок у додатку 5); список автобусів, що будуть використовуватись, у т. ч. резервних (зразок у додатку 6); підтвердження відповідності автобуса умовам перевезень (на кожний автобус за списком); довідка перевізника про наявність досвіду у перевізника щодо здійснення внутрішніх перевезень пасажирів протягом двох і більше років або міжнародних нерегулярних чи маятникових перевезень пасажирів - одного і більше років; копії свідоцтв про проходження водіями спеціальних курсів міжнародних перевезень; копія ліцензії на право надання послуг з міжнародних перевезень пасажирів автомобільним транспортом та ліцензійних карток на кожний автобус за списком; рекомендація громадської організації транспортного профілю (подається за бажанням перевізника).

Відповідний структурний підрозділ Мінінфраструктури України може запросити іншу інформацію, не заборонену чинним законодавством, яка стосується перевізника чи маршруту, що відкривається.

З матеріалів справи вбачається, що третіми особами було надано відповідачу всі документи визначені п 3.1.1. Порядку, як то: заяву, проект розкладу руху та графіку роботи та відпочинку водіїв, проект тарифів на перевезення та список автобусів з підтвердженням відповідності автобуса умовам перевезень, наявністю досвіду у перевірника, копії свідоцтв про проходження водіями спеціальних курсів міжнародних перевезень та ліцензії і рекомендацій.

Відповідно до п. 3.1.3. Порядку Мінінфраструктури України в установленому законодавством порядку приймає рішення за заявою перевізника щодо надання права на підготовку документів на відкриття маршруту. Заява перевізника розглядається в термін, який становить не більше двох тижнів.

Згідно п. 3.1.4. Порядку заява про намір відкриття маршруту відхиляється у разі: якщо вона містить недостовірні дані або матеріали не в повному обсязі; відмови у видачі дозволу на здійснення міжнародних перевезень пасажирів компетентним органом іноземної держави; збігу схеми маршруту з діючим, на якому задовольняється попит на перевезення; коли час відправлення з початкової автостанції маршрутів, що збігаються за шляхом руху автобусів цього напрямку, відрізняється менше ніж на 2 години; відсутності у перевізника резервних автобусів; порушення принципу паритетного виконання перевезень; порушення вимог до організації міжнародних перевезень (п. 2 цього Порядку); порушення вимоги використання переліку доріг, по яких прокладені міжміські, міжобласні маршрути перевезення пасажирів; порушення перевізником законодавства про автомобільний транспорт протягом останнього року.

Пунктом 3.1.5. Порядку визначено, що Мінінфраструктури України повідомляє перевізника про прийняте рішення в письмовій формі. У разі відхилення заяви про відкриття маршруту перевізник повідомляється із зазначенням підстав для такого рішення.

Судом не встановлено наявності підстав визначених . 3.1.4. Порядку для відхилення заяви третіх осіб.

Обґрунтовуючи позов позивач вказує, на збіг схеми маршруту третіх осіб з діючим, на якому задовольняється попит на перевезення, який виконує позивач та на збіг часу відправлення з початкової автостанції маршрутів менше ніж на 2 години за шляхом руху автобусів цього напрямку.

Проте, позивачем не надано доказів збігу схеми маршрутів всіх перевізників та часу відправлення з початкової станції маршрутів менше ніж на дві години.

Згідно з ч. 1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Суд наголошує, що захист прав здійснюється у разі їх порушення. З цього слідує, що під час розгляду кожної справи суд повинен встановити чи має місце порушення прав позивача, адже без цього не можна виконати завдання судочинства. Якщо позивач не довів факту порушення особисто своїх прав, то навіть у разі, якщо дії суб'єкта владних повноважень є протиправними, підстав для задоволення позову немає. Звернення до суду є способом захисту порушених суб'єктивних прав, а не способом відновлення законності та правопорядку у публічних правовідносинах.

Об'єктом судового захисту є права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб. Для розкриття цих категорій необхідно звернути увагу на Рішення Конституційного Суду України у справі за конституційним поданням 50 народних депутатів України щодо офіційного тлумачення окремих положень частини першої статті 4 ЦПК України (справа про охоронюваний законом інтерес) від 1 грудня 2004 року N 18-рп/2004 (справа N 1-10/2004). Системний аналіз, який провів Конституційний Суд України, свідчить, що поняття "охоронюваний законом інтерес" у всіх випадках вживання його у законах України у логічно-смисловому зв'язку з поняттям "права" має один і той же зміст.

З урахуванням наведених вище міркувань Конституційний Суд України вирішив, що поняття "охоронюваний законом інтерес" треба розуміти як прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, як зумовлений загальним змістом об'єктивного і прямо не опосередкований у суб'єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об'єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загальноправовим засадам.

Позивачем не наведено які саме безпосередньо його права, свободи та інтереси порушено відповідачами при здійсненні владних управлінських функцій при прийнятті оскарженого рішення.

При цьому суд погоджується з доводами відповідача, що зниження пасажиропотоку на рейсі обумовлене різними чинниками та не залежить виключно від надання іншим особам дозволу на міжнародні перевезення.

Крім того надавши дозволи на міжнародні перевезення за вказаним маршрутом і іншим, ніж позивач, перевізникам відповідачі створили умови для добросовісної конкуренції.

Підсумовуючи викладене: оскаржуване рішення прийнято уповноваженою особою з дотриманням Порядку та відповідачами не порушено права позивача при прийнятті оскарженого рішення.

Згідно з частиною першою статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу згадуваних положень законодавства та доказів, наявних у матеріалах справи, адміністративний позов Фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 не підлягає задоволенню.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 69, 70, 71, 158 - 163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Відмовити в задоволенні позовних вимог.

Постанова набирає законної сили відповідно до статті 254 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий Суддя В.І. Келеберда

Судді В.М. Данилишин

І.А. Качур