Справа № 2а-1769/10/0770
Суддя: Головчук С.В.
Дата ухвалення: 2015-11-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"26" листопада 2015 р. м. Київ К/800/26109/14

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі:

головуючого суддіГоловчук С.В. (суддя-доповідач),
суддівЛіпського Д.В.,
Черпака Ю.К.,

секретар судового засідання Малина Л.В.,

за участю позивача та представника МВС України - Грінцова М.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу ОСОБА_5

на постанову Закарпатського окружного адміністративного суду від 12 квітня 2013 року та постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 03 вересня 2013 року

у справі за позовом ОСОБА_5 до Міністерства внутрішніх справ України, Головного управління Міністерства внутрішніх справ (далі - ГУ МВС) України в Закарпатській області про визнання незаконними та скасування наказів про звільнення, поновлення на роботі та стягнення грошового забезпечення за час вимушеного прогулу,

в с т а н о в и л а:

У травні 2010 року ОСОБА_5 звернувся до суду з позовом, в якому зазначив, що проходив службу в органах внутрішніх справ та з лютого 2005 року обіймав посаду заступника начальника ГУ МВС України в Закарпатській області - начальника слідчого управління ГУ МВС України в Закарпатській області. Наказами МВС України від 09 квітня 2010 року № 597о/с та ГУ МВС України в Закарпатській області від 12 квітня 2010 року № 150 о/с його звільнено з органів внутрішніх справ у відставку за підпунктом «а» пункту 65 (за віком) Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженим постановою Кабінету Міністрів УРСР від 29 липня 1991 року № 114 з 12 квітня 2010 року. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідачем не дотримано трьох місячний строк звільнення, передбачений пунктом 68 Положення. Крім того, позивач послався на те, що свій рапорт від 24 березня 2010 року, він відкликав 30 березня 2010 року. Вважаючи дії відповідачів неправомірними, просив суд скасувати вказані накази в частині його звільнення, поновити його на зазначеній посаді, стягнути з ГУ МВС України в Закарпатській області грошове забезпечення за час вимушеного прогулу і відшкодувати завдану моральну шкоду у розмірі 500 000 грн.

Постановою Закарпатського окружного адміністративного суду від 12 квітня 2013 року позов задоволено частково. Змінено дату звільнення ОСОБА_5 в наказі ГУ МВС України в Закарпатській області від 12 квітня 2010 року № 150 о/с - з « 12 квітня 2010 року» на « 25 червня 2010 року» та стягнуто з ГУ МВС України в Закарпатській області середній заробіток за час вимушеного прогулу з 13 квітня 2010 року по 25 червня 2010 року.

Постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 03 вересня 2013 року скасовано постанову суду першої інстанції та ухвалено нове судове рішення, яким відмовлено у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

У касаційній скарзі ОСОБА_5 порушує питання про скасування рішень судів першої та апеляційної інстанцій та ухвалення нового рішення про задоволення позовних вимог. Вказує, що судами порушено норми матеріального та процесуального права, зокрема, не взято до уваги положення пункту 68 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ.

Перевіривши доводи касаційної скарги, матеріали справи, правильність застосування норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що ОСОБА_5 проходив службу в органах внутрішніх справ та з лютого 2005 року обіймав посаду заступника начальника ГУ МВС України в Закарпатській області - начальника слідчого управління ГУ МВС України в Закарпатській області та мав спеціальне звання полковника міліції.

22 березня 2010 року позивач подав рапорт щодо звільнення з займаної посади.

24 березня 2010 року ОСОБА_5 подав рапорт до МВС України про звільнення його з органів внутрішніх справ на пенсію за вислугою років з 30 березня 2010 року.

Разом з тим, як стверджує позивач, 30 березня 2010 року ним подано та направлено на адресу МВС України рапорт про відкликання раніше поданих рапортів від 22 березня 2010 року та від 24 березня 2010 року.

Проте, 09 квітня 2010 року Міністром внутрішніх справ України, генерал-майором міліції Могильовим А.В. видано наказ № 597 о/с, яким ОСОБА_5 звільнено з органів внутрішніх справ у відставку за підпунктом «а» пункту 65 (за віком) Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ.

Наказом начальником ГУ МВС України в Закарпатській області 12 квітня 2010 року видано наказ № 150 о/с про звільнення ОСОБА_5 з органів внутрішніх справ у відставку з 12 квітня 2010 року (зі зняттям з військового обліку) за підпунктом «а» пункту 65 (за віком) Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ. Підставою для звільнення став рапорт ОСОБА_5 від 24 березня 2010 року.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог про скасування наказів про звільнення та поновлення на роботі, суди давали оцінку тому, що позивач виявив бажання звільнитись з органів внутрішніх справ, про що подав відповідний рапорт. Доказів того, що 30 березня 2010 року він подав рапорт про відкликання попереднього рапорту не надав. Тому відповідачами правомірно звільнено позивача у відставку на підставі підпункту «а» пункту 65 (за віком) Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ.

Проте, з такими висновками судів погодитись неможливо.

Порядок проходження публічної служби в органах внутрішніх справ регулюється Положенням про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів УРСР від 29 липня 1991 року № 114 (далі - Положення, в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин).

Згідно із пунктом 62 Положення звільнення осіб рядового і начальницького складу зі служби провадиться:

а) у запас Збройних Сил СРСР (з постановкою на військовий облік), якщо звільнені особи не досягли граничного віку, встановленого Законом СРСР «Про загальну військову повинність» для перебування в запасі осіб, які мають військові звання і за станом здоров'я придатні до військової служби;

б) у відставку, якщо звільнені особи досягли граничного віку, встановленого Законом СРСР «Про загальну військову повинність» для перебування в запасі осіб, які мають відповідні військові звання або визнані військово-лікарськими комісіями непридатними за станом здоров'я до військової служби (із зняттям з військового обліку).

Підпунктом «а» пункту 64 Положення встановлено, що особи середнього, старшого і вищого начальницького складу звільняються зі служби в запас (з постановкою на військовий облік) за віком - при досягненні віку, встановленого для них пунктом 7 цього Положення. Крім того, за віком можуть бути звільнені особи середнього начальницького складу, які мають вислугу 20 і більше років (у пільговому обчисленні), і яким до досягнення встановленого віку перебування на службі залишилося 3 роки і менше, а за їх бажанням при досягненні цього віку - незалежно від наявності вислуги років;

Відповідно до підпункту «а» пункту 65 Положення особи рядового і начальницького складу звільняються зі служби у відставку (із зняттям з військового обліку) за віком - при досягненні граничного віку, встановленого Законом СРСР «Про загальну військову повинність» для перебування в запасі осіб, які мають відповідні військові звання.

Провівши системний аналіз наведених положень законодавства, колегія суддів дійшла висновку, що умовами для звільнення зі служби осіб середнього, старшого і вищого начальницького складу органів внутрішніх справ у відставку на підставі підпункту «а» пункту 65 Положення є досягнення віку перебування на службі залежно від присвоєного їм спеціального звання, а також наявність граничного віку перебування в запасі у відповідному військовому званні.

Згідно із пунктом 7 Положення особи середнього, старшого і вищого начальницького складу, залежно від присвоєних їм спеціальних звань, перебувають на службі в органах внутрішніх справ до такого віку, зокрема, полковники міліції до 50 років.

Пуктом 8 Положення передбачено, що дострокове звільнення зі служби осіб середнього, старшого і вищого начальницького складу, які не досягли граничного віку перебування на службі в органах внутрішніх справ, провадиться:

за станом здоров'я - відповідно до висновків військово-лікарської комісії;

у зв'язку із скороченням штатів - у разі відсутності можливості використання на службі;

за власним бажанням - при наявності причин, що перешкоджають виконанню службових обов'язків;

у зв'язку з переходом у встановленому порядку на роботу в інші міністерства, відомства (організації, установи);

за службовою невідповідністю;

у разі скоєння злочину, після набрання законної сили обвинувальним вироком суду;

через сімейні обставини або з інших поважних причин, перелік яких затверджується Кабінетом Міністрів України;

у зв'язку з непроходженням випробування в період іспитового строку;

у разі неподання або подання недостовірних відомостей про майно, доходи, витрати, зобов'язання фінансового характеру, в тому числі за кордоном;

у зв'язку з набранням законної сили рішенням суду щодо притягнення до відповідальності за корупційне правопорушення.

Судами не встановлено чи досяг позивач граничного віку перебування на службі в органах внутрішніх справ на час звільнення, враховуючи його спеціальне звання полковника міліції.

Суд касаційної інстанції не може досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні (частина 1 статті 220 КАС України).

Підставою для скасування судового рішення суду апеляційної інстанції і направлення справи на новий розгляд є порушення норм процесуального права, які унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи (частина 2 статті 227 КАС України).

Враховуючи наведене, ухвала апеляційного суду підлягає скасуванню з направленням справи до суду апеляційної інстанції на новий апеляційний розгляд.

Керуючись статтями 160, 167, 220, 221, 223, 227, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів,

ухвалила:

Касаційну скаргу ОСОБА_5 задовольнити частково.

Постанову Закарпатського окружного адміністративного суду від 12 квітня 2013 року та постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 03 вересня 2013 року скасувати, а справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя С.В. Головчук
Судді Д.В. Ліпський
Ю.К. Черпак