Справа № 826/9542/14-а
Суддя: Олексієнко М.М.
Дата ухвалення: 2015-11-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"19" листопада 2015 р. м. Київ К/800/67068/14

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі:

Олексієнка М.М. (доповідач), Малиніна В.В., Штульман І.В.,

здійснивши в письмовому провадженні касаційний розгляд справи за адміністративним позовом ОСОБА_4 до Державної пенітенціарної служби України (далі - ДПтС), Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у м. Києві (далі - ДВС), треті особи: ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, про визнання дій протиправними по розгляду заяви про злочин за касаційною скаргою ОСОБА_4 на судові рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 20 жовтня 2014 року, Київського апеляційного адміністративного суду від 4 грудня 2014 року,

в с т а н о в и л а :

У липні 2014 року ОСОБА_4 звернулася до суд з позовом, відповідно до якого просила визнати протиправними дії:

ДПтС, ДВС., які виразилися у розгляді заяви про злочин від 18.03.2014 року в порядку звернення громадян та незаконними висновками, наданими за результатами розгляду заяви про злочин;

прокуратури Шевченківського району м. Києва, які полягають у скеруванні заяви про злочин від 18.03.2014 року в ДПтС, ДВС для розгляду в порядку звернення громадян.

Ухвалою судді від 29 липня 2014 року ОСОБА_4 відмовлено у відкритті провадження в адміністративній справі в частині позовних вимог до прокуратури Шевченківського району м. Києва.

Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 20 жовтня 2014 року, залишеною без змін Київським апеляційним адміністративним судом від 4 грудня 2014 року, в задоволенні решти позову відмовлено.

У касаційній скарзі позивачка, з посиланням на порушення норм матеріального та процесуального права, допущені судами, просить попередні судові рішення, якими в задоволенні позову відмовлено, скасувати і ухвалити нове про задоволення позову в повному обсязі. Вказує на те, що відповідачі не мали повноважень розглядати заяву про злочин в порядку, встановленому для розгляду заяв про звернення громадян.

З'ясувавши обставини справи в межах, передбачених статтею 220 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), колегія суддів приходить до висновку про задоволення касаційної скарги частково з наступних підстав.

Розглядаючи справу по суті, суди попередніх інстанцій виходили з того, що спір є публічно-правовим та належить до юрисдикції адміністративних судів.

Такий висновок не ґрунтується на фактичних обставинах справи та нормах матеріального і процесуального права.

Юрисдикція адміністративних судів щодо вирішення адміністративних справ та поняття справи адміністративної юрисдикції визначається пунктом 1 частини першої статті 3, статтею 17 КАС України, Рішенням Конституційного Суду України від 14 грудня 2011 року у справі № 19-рп/2011 за конституційним зверненням громадянина ОСОБА_8 про офіційне тлумачення положень частини другої статті 55 Конституції України, частини другої статті 2, пункту 2 частини третьої статті 17 КАС України, частини третьої статті 110, частини другої статті 236 Кримінально-процесуального кодексу України.

Відповідно до положень зазначених нормативних актів, справа адміністративної юрисдикції - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб'єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень (пункт 1 частина перша статті 3 КАС України).

Юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, що виникають у зв'язку із здійсненням суб'єктом владних повноважень владних управлінських функцій, а також у зв'язку з публічним формуванням суб'єкта владних повноважень шляхом виборів або референдуму (частина перша статті 17 КАС України).

До адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження (частина друга статті 2 КАС України).

Виходячи з положень вказаних норм, КАС України визначає порядок розгляду не всіх публічно-правових спорів, а лише тих, які виникають у результаті здійснення суб'єктом владних повноважень управлінських функцій і розгляд яких безпосередньо не віднесено до підсудності інших судів.

Конституційний Суд України у справі № 19-рп/2011 зазначив, що правовідносини, які мають місце під час розгляду заяв, скарг і повідомлень, в тому числі заяву про злочин, за своєю правовою природою є кримінально-процесуальними, тому перевірка скарг на рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень має відбуватися у тому ж процесуальному порядку і тим же судом, на який відповідно до закону покладені повноваження щодо перевірки й оцінки доказів у кримінальній справі, тобто судом із розгляду кримінальних справ.

Верховний Суд України у постанові від 16 вересня 2015 року (справа № 21-1666а15) вказав на те, що згідно з вимогами статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 12 жовтня 1978 року у справі «Zand v. Austria» вказав, що словосполучення «встановлений законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Поняття «суд, встановлений законом» у частині першій статті 6 Конвенції передбачає «усю організаційну структуру судів, включно з <…> питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів <…>». З огляду на це не вважається «судом, встановленим законом» орган, котрий, не маючи юрисдикції, судить осіб на підставі практики, яка не передбачена законом.

За правилами частини другої статті 2 КАС до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Вичерпний перелік публічно-правових справ, на які не поширюється юрисдикція адміністративних судів, наведено в частині третій статті 17 КАС. Це, зокрема, справи, що належить вирішувати в порядку кримінального судочинства.

Як установлено судами попередніх інстанцій, що відповідає фактичним обставинам справи, у березні 2014 року ОСОБА_6 та інші особи звернулися до прокуратури Шевченківського району м. Києва із заявою про злочин, вчинений, на їх переконання, начальником Київського слідчого ізолятора спільно з посадовими особами ДВС в період з 12 листопада по 16 грудня 2013 року. Зазначену заяву прокуратура спрямувала до ДВС та ДПтС для перевірки, про результати якої повідомити заявників.

Відмовляючи в задоволенні позову, суди попередніх інстанцій виходили з безпідставності вимог, викладених в позовній заяві, посилаючись на положення Закону України від 2 жовтня 1996 року № 393/96-ВР «Про звернення громадян». Проте судами не враховано, що відповідно до статті 12 вище згаданого Закону (у редакції Закону України від 17.11.2011 року) дія цього Закону не поширюється на порядок розгляду заяв і скарг громадян, встановлений кримінально-процесуальним, цивільно-процесуальним, трудовим законодавством, законодавством про захист економічної конкуренції, законами України "Про судоустрій і статус суддів" та "Про доступ до судових рішень", Кодексом адміністративного судочинства України".

З урахуванням зазначених обставин та норм права, спірні правовідносини не можуть розглядатися за правилами адміністративного судочинства, тому відповідно до статті 228 КАС України рішення судів першої та апеляційної інстанцій, які є предметом оскарження, підлягають скасуванню із закриттям провадження у справі на підставі пункту 1 частини першої статті 157 КАС України (справу не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства).

Роз'яснити позивачці, що вона не позбавлена права звернутися до суду в порядку кримінального судочинства.

На підставі наведеного, керуючись статтями 222, 223, 228, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити частково.

Постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 20 жовтня 2014 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 4 грудня 2014 року скасувати.

Закрити провадження у справі за позовом ОСОБА_4 до Державної пенітенціарної служби України, Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у м. Києві, треті особи: ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, про визнання дій протиправними по розгляду заяви про злочин.

Роз'яснити ОСОБА_4 про можливість звернення до суду в порядку кримінального судочинства.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі, оскарженню не підлягає, проте може бути переглянута Верховним Судом України з підстав, у строки та в порядку, встановленими статтями 237, 238, 239-1 Кодексу адміністративного судочинства України.

Судді: М.М. Олексієнко

В.В. Малинін

І.В. Штульман