Справа № 2а-5694/09/2170
Суддя: Ємельянова В.І.
Дата ухвалення: 2015-11-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 листопада 2015 року К/800/6520/13

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:

Ємельянової В.І.,

Рецебуринського Ю.Й., Стародуба О.П.,

розглянувши в порядку письмового провадження касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Херсон-Авто» на постанову Херсонського окружного адміністративного суду від 19 травня 2011 року та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 8 листопада 2012 року по справі № 2а-5694/09/2170

за позовом Управління Пенсійного фонду України в Суворовському районі

м. Херсона (далі - Управління)

до ОСОБА_4,

Публічного акціонерного товариства «Херсон-Авто»

(далі - ПАТ «Херсон-Авто»)

третя особа Управління Державної автомобільної інспекції управління Міністерства внутрішніх справ України в Херсонській області

про стягнення недоплаченого збору на обов'язкове державне пенсійне

страхування,

В С Т А Н О В И В:

У березні 2009 року Управління звернулось до суду з позовом до ОСОБА_4 про стягнення 3630 грн. несплаченого збору на обов'язкове державне пенсійне страхування.

Ухвалою суду від 19 травня 2011 року до участі у справі в якості другого відповідача залучено ПАТ «Херсон-Авто».

Постановою Херсонського окружного адміністративного суду від 19 травня 2011 року, залишеною без змін ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 8 листопада 2012 року, позов задоволено повністю.

Стягнуто з ПАТ «Херсон-Авто» на користь Управління 3630 грн. неплаченого збору на обов'язкове державне пенсійне страхування.

Не погоджуючись із зазначеними судовими рішеннями, ПАТ «Херсон-Авто» подало касаційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права, просить рішення судів першої та апеляційної інстанцій скасувати, ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Перевіривши правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального і процесуального права, юридичної оцінки обставин справи, доводи касаційної скарги, суд касаційної інстанції вважає, що скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що проведеною позаплановою перевіркою щодо сплати збору на обов'язкове державне пенсійне страхування з операцій відчуження легкових автомобілів за період з 1 січня 2007 року по 31 березня 2008 року комісією у складі спеціалістів Управління та МВ РЕР УДАІ УМВС України у Херсонській області виявлено порушення вимог Закону України «Про збір на обов'язкове державне пенсійне страхування» та Постанови Кабінету Міністрів України № 1740 від 3 листопада 1998 року «Про затвердження Порядку сплати збору на обов'язкове державне пенсійне страхування з окремих видів господарських операцій», що підтверджено Актом № 20 від 9 червня 2008 року.

Перевіркою встановлено, що ОСОБА_4 у березні 2008 року придбано у ПАТ «Херсон-Авто» автомобілі НОМЕР_1 та Chevrolet AVEO д.н.з. НОМЕР_2. При реєстрації вказаних автомобілів в МВ РЕР м. Херсона УДАІ по реєстрації транспортних засобів, мав бути сплачений збір на обов'язкове державне пенсійне страхування за ставкою 3 % від вартості автомобілів у розмірі 3630 грн. До органу Державтоінспекції було пред'явлено платіжні доручення АКБ "Форум" від 6 березня 2008 року №1648 та № 1649 про сплату збору до органу Пенсійного фонду, на підставі яких і було здійснено реєстрацію нових транспортних засобів. Однак, згідно виписки на спеціальний розрахунковий рахунок Головного управління Державного казначейства України у Херсонській області, по зазначеному платіжному дорученню фактично кошти не надходили.

У зв'язку з наведеним Управління звернулось до суду з позовом про стягнення несплаченої суми.

Пунктом 7 статті 1 Закону України «Про збір на обов'язкове державне пенсійне страхування», в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин, визначено виключний перелік осіб - платників збору на обов'язкове державне пенсійне страхування, передбачено, що платниками збору є юридичні та фізичні особи при відчуженні легкових автомобілів, крім легкових автомобілів, якими забезпечуються інваліди, та тих автомобілів, які переходять у власність спадкоємцям за законом.

Тобто, відповідно до вказаного Закону обов'язок зі сплати збору на обов'язкове державне пенсійне страхування покладається на осіб лише у випадку відчуження, а не при купівлі автомобілів.

Проте, відповідно до пункту 12 Порядку сплати збору на обов'язкове державне пенсійне страхування з окремих видів господарських операцій, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 3 листопада 1998 року платниками збору на обов'язкове державне пенсійне страхування з операцій з відчуження легкових автомобілів є підприємства, установи та організації всіх форм власності, а також фізичні особи, які набувають право власності на легкові автомобілі шляхом купівлі легкових автомобілів, у тому числі у виробників або торгівельних організацій (крім випадків забезпечення автомобілями інвалідів згідно із законодавством).

Відповідно до частини 4 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України у разі невідповідності нормативно-правового акта Конституції України, закону України, міжнародному договору, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України, або іншому правовому акту суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу.

У роз'ясненні Пленуму Верховного Суду України, яке міститься в постанові від 1 листопада 1996 року № 9 (пункт 5) зазначено, що судам необхідно виходити з того, що нормативно-правові акти будь-якого державного чи іншого органу (акти Президента України, постанови Верховної Ради України, постанови і розпорядження Кабінету Міністрів України, нормативно-правові акти Верховної Ради Автономної Республіки Крим чи рішення Ради міністрів Автономної Республіки Крим, акти органів місцевого самоврядування, накази та інструкції міністерств і відомств, накази керівників підприємств, установ та організацій тощо) підлягають оцінці на відповідність як Конституції, так і закону. Якщо при розгляді справи буде встановлено, що нормативно-правовий акт, який підлягав застосуванню, не відповідає чи суперечить законові, суд зобов'язаний застосувати закон, який регулює ці правовідносини.

Таким чином, оскільки Законом України «Про збір на обов'язкове державне пенсійне страхування» не передбачено сплату збору при придбанні автомобіля, а сплата даного збору передбачена лише при його відчуженні, то обов'язок щодо сплати збору на обов'язкове державне пенсійне страхування у розмірі 3% від вартості транспортного засобу покладається на продавця автомобіля.

Враховуючи викладене, суди першої та апеляційної інстанцій дійшли обґрунтованого висновку, що платниками збору є юридичні та фізичні особи при відчуженні легкових автомобілів, ОСОБА_4 при купівлі автомобілів не зобов'язаний був сплачувати збір на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування. Однак, такий обов'язок був у ПАТ «Херсон-Авто», яке відчужувало автомобілі.

Проте, ПАТ «Херсон-Авто» не сплатило збір на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування при відчуженні автомобілів.

Враховуючи викладене, суд касаційної інстанції вважає, що суди попередніх інстанцій дійшли правильного висновку щодо стягнення із ПАТ «Херсон-Авто» на користь позивача 3630 грн. несплаченого збору на обов'язкове державне пенсійне страхування.

Відповідно до частини 1 статті 224 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Керуючись статтями 220, 222, 223, 224, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

У Х В А Л И В:

Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Херсон-Авто» залишити без задоволення.

Постанову Херсонського окружного адміністративного суду від 19 травня 2011 року та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 8 листопада 2012 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили протягом п'яти днів після направлення її копії особам і оскарженню не підлягає, крім як з підстав, у строк та в порядку, визначеними статтею 237 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий Ємельянова В.І.

Судді Рецебуринський Ю.Й.

Стародуб О.П.