Справа № 815/6313/15
Суддя: Стефанов С. О.
Дата ухвалення: 2015-11-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 815/6313/15
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 листопада 2015 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Стефанова С.О.,

за участю секретаря судового засідання - Гаврилюк І.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Амадеус Марин» до державної податкової інспекції у Приморському районі м. Одеси Головного управління ДФС в Одеській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 24.07.2015 року № НОМЕР_1,-

В С Т А Н О В И В:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Амадеус Марин» (надалі по тексту позивач або ТОВ «Амадеус Марин») звернулось до суду з позовом до державної податкової інспекції у Приморському районі м. Одеси Головного управління ДФС в Одеській області (надалі по тексту відповідач або ДПІ у Приморському районі м. Одеси ГУ ДФС в Одеській області), в якому просить визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення - рішення від 24.07.2015 року № НОМЕР_1.

Позивач позовні вимоги обґрунтовує тим, що ДПІ у Приморському районі м. Одеси ГУ ДФС в Одеській області на підставі акту перевірки від 06.07.2015 року № 4637/15-53-22-04/36554196 «Про результати документальної виїзної позапланової перевірки ТОВ «Амадеус Марин», , щодо підтвердження господарських відносин з платником податків ТОВ «Реверанс Груп», за період з 01.07.2014 - 30.11.2014, їх реальності та визначення впливу на податковий облік на додану вартість», відповідачем було прийнято податкове повідомлення - рішення від 24.07.2015 року № НОМЕР_1, яким позивачу збільшено суму грошового зобовязання з податку на додану вартість на суму 717 675,00 грн. (за основним платежем - 478450,00 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) - 239225,00 грн.). Позивач вважає, що оскаржуване податкове повідомлення рішення підлягає скасуванню, як таке, що не відповідає чинному законодавству, оскільки прийнято на підставі хибних висновків, до яких прийшов відповідач в ході проведення перевірки, у звязку з відсутністю порушень, що стали підставою для прийняття вказаного податкового повідомлення-рішення.

Представник позивача у судовому засіданні підтримав позовні вимоги та просив позов задовольнити у повному обсязі, посилаючись на обставини викладені в позові.

Представник відповідача проти задоволення позовних вимог у судовому засіданні заперечував в повному обсязі, посилаючись на те, що в ході перевірки з боку позивача були встановлені порушення, які знайшли відображення в акті перевірки, що підтверджується фактичними обставинами, а тому оскаржуване рішення є законним.

Вивчивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, а також дослідивши обставини, якими обґрунтовувалися позовні вимоги та заперечення, перевіривши їх доказами, суд виходив з наступних підстав та мотивів.

Відповідно до п. 75.1 ст. 75 Податкового кодексу України органи державної податкової служби мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.

Згідно з п.п. 75.1.2 п. 75.1 ст. 75 Податкового кодексу України, документальною перевіркою вважається перевірка, предметом якої є своєчасність, достовірність, повнота нарахування та сплати усіх передбачених цим Кодексом податків та зборів, а також дотримання валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами) та яка проводиться на підставі податкових декларацій (розрахунків), фінансової, статистичної та іншої звітності, регістрів податкового та бухгалтерського обліку, ведення яких передбачено законом, первинних документів, які використовуються в бухгалтерському та податковому обліку і пов'язані з нарахуванням і сплатою податків та зборів, виконанням вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на органи державної податкової служби, а також отриманих в установленому законодавством порядку органом державної податкової служби документів та податкової інформації, у тому числі за результатами перевірок інших платників податків.

Судом встановлено, що у період з 22.06.2015 року 26.06.2015 року на підставі направлення від 19.06.2015 року № 001383/1072, виданого ДПІ у Приморському районі м. Одеси ГУ ДФС в Одеській області, службовою особою відповідача, згідно із п.п. 20.1.4 п. 20.1 ст. 20, п.п. 78.1.1 п. 78.1 ст. 78 Податкового кодексу України від 02.12.2010 року № 2756-УІ, відповідно до наказу ДПІ у Приморському районі м. Одеси ГУ ДФС в Одеській області від 19.06.2015 року № 1030, проведено позапланову виїзну документальну перевірку ТОВ «Амадеус Марин» щодо підтвердження господарських відносин з платниками податків ТОВ «Реверанс Груп», за період з 01.07.2014 року по 30.11.2014 року, їх реальності та визначення впливу на податковий облік з податку на додану вартість.

За результатами проведеної перевірки відповідачем був складений акт від 06.07.2015 року № 4637/15-53-22-04/36554196 «Про результати документальної виїзної позапланової перевірки ТОВ «Амадеус Марин», , щодо підтвердження господарських відносин з платником податків ТОВ «Реверанс Груп», за період з 01.07.2014 - 30.11.2014, їх реальності та визначення впливу на податковий облік на додану вартість», відповідно до висновку якого перевіркою встановлено порушення ТОВ «Амадеус Марин» п. 44.1 ст. 44, п. 198.1 а), п. 198.3, п. 198.6 ст. 198, п. 201.1 е) ст. 201 Податкового кодексу України, в результаті чого встановлено заниження ПДВ до сплати на загальну суму 478450,00 грн., у тому числі по податковим періодам: липень 2014 року на 78000 грн., серпень 2014 року на 99850 грн., вересень 2014 року на 114600 грн., жовтень 2014 року на 88400 грн., листопад 2014 року на 97600 грн. (а.с. 15-42 том 1).

На підставі зазначеного акту перевірки відповідачем було прийнято податкове повідомлення - рішення від 24.07.2015 року № НОМЕР_1, яким позивачу збільшено суму грошового зобовязання з податку на додану вартість на суму 717 675,00 грн. (за основним платежем - 478450,00 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) - 239225,00 грн.) (а.с. 14 том 1).

Не погодившись з висновками акту перевірки та прийнятим податковим повідомленням-рішенням, ТОВ «Амадеус Марин» оскаржило його в судовому порядку, вимагаючи визнання протиправним та скасування.

Оцінивши належність, допустимість, достовірність наданих сторонами доказів, а також достатність та взаємний зв'язок у їх сукупності, суд вважає зазначене податкове повідомлення-рішення необґрунтованим, а позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню у звязку з наступним.

Як вбачається з акту перевірки, підставою для донарахування позивачу податку на додану вартість у сумі 478 450 грн. та відповідно штрафних (фінансових) санкцій з даного виду податку, стали висновки відповідача про завищення позивачем податкового кредиту з податку на додану вартість, який сформований від постачальника ТОВ «Реверанс Груп» за період з 01.07.2014 року по 30.11.2014 року на загальну суму 478 450 грн. у складі вартості послуг, по яких не доведено фактичного здійснення операцій, повязаних з придбанням товарів та послуг з метою їх подальшого використання у межах господарської діяльності платника податку та у ряді випадків оформленими з порушенням вимог статті 201 Податкового кодексу України.

Суд з даними висновками відповідача не погоджується з огляду на наступне.

Судом встановлено, що у перевіряємий період ТОВ «Амадеус Марин» здійснювало господарські операції з контрагентом ТОВ «Реверанс Груп».

Так, під час проведення перевірки, а також в ході судового розгляду справи встановлено, що між ТОВ «Амадеус Марин» (Замовник) та ТОВ «Реверанс Груп» (Виконавець) було укладено договір про надання послуг з миття цистерн від 01.07.2014 року № 4/07, згідно якого Виконавець зобовязується за завданням Замовника відповідно до умов Договору надати послуги з очищення, миття, пропарки та нанесення трафаретів на ж.д. цистерни (надалі - послуги), а Замовник зобовязується оплатити надані послуги. У вартість послуг, що надаються Виконавцем, включено вартість витратних матеріалів (миючих засобів, фарба, тощо) (а.с. 91-93 том 1).

Так на виконання умов вищезазначеного договору від 01.07.2014 року № 4/07 у період липень 2014 року - листопад 2014 року ТОВ «Реверанс Груп» надавало послуги ТОВ «Амадеус Марин» з пропарки вагонів.

Операції з придбання вищезазначених послуг з миття цистерн відображені позивачем в бухгалтерському обліку за відповідні періоди липень 2014 року - листопад 2014 року, у журналі - ордері і відомості по кредиту рахунку 631 «Розрахунки з вітчизняними постачальниками» та дебету рахунків: 93 «витрати на збут» на суму 2034000 грн., 644 «Податковий кредит» на суму 406800 грн.

Розрахунки між субєктами господарювання за отримані послуги проводились у безготівковій формі.

Також під час проведення перевірки, а також в ході судового розгляду справи встановлено, що між ТОВ «Амадеус Марин» (Замовник) та ТОВ «Реверанс Груп» (Виконавець) було укладено договір на транспортно-експедиційне обслуговування від 16.07.2014 року № 3/07, згідно якого Виконавець зобовязується надати Замовнику послуги з організації та забезпечення перевезення вантажу залізничним транспортом у прямому та/або смішаному сполученні у власному та/або орендованому рухомому складу, повязані із залізничним перевезенням. Номенклатура вантажу, обсяги, вартість послуги ТЕО, пункт навантаження та розвантаження, маршрут, тарифи перевезення вантажів узгоджуються у протоколах узгодження тарифів, які є невідємною частиною Договору (а.с. 83-90 том 1).

На виконання умов вищезазначеного договору у періоді, що перевірявся (01.07.2014 року - 30.11.2014 року) ТОВ «Реверанс Груп» надавало ТОВ «Амадеус Марин» транспортно-експедиційні послуги.

Операції з придбання вищезазначених послуг з організації перевезень відображені позивачем в бухгалтерському обліку за відповідний період (01.07.2014 року - 30.11.2014 року) у журналі - ордері і відомості по кредиту рахунку 631 «Розрахунки з вітчизняними постачальниками» та дебету рахунків: 92 «адміністративні витрати» на суму 358250 грн., 644 «Податковий кредит» на суму 71650 грн.

Суми податку на додану вартість за податковими накладними, отриманими від ТОВ «Реверанс Груп» у загальному розмірі 478 450 грн. включено до складу податкового кредиту ТОВ «Амадеус Марин» та реєстру отриманих податкових накладних у періоді липень 2014 року - листопад 2014 року.

Про підтвердження виконання умов за вищезазначеними договорами свідчать первинні бухгалтерські документи: акти надання послуг, акти здачі-прийняття робіт (надання послуг), податкові накладні, рахунки-фактури, картка рахунку 631, акти придатності цистерн під завантаження, платіжні доручення (а.с. 51-101, 103-112, 208-242 том 1, 15-111 том 3).

Також на підтвердження реальності взаємовідносин з вищезазначеним контрагентом, позивач надав до суду первинну документацію та копії угод в межах яких, вантажі, до перевезення та експедирування яких позивач залучав контрагентів: ДП «Одеська залізниця», ДП «Південна залізниця», Уставне територіально-галузеве обєднання «Південна залізниця», ДП «Придніпровська залізниця», Державне територіально-галузеве обєднання «Львівська залізниця», Державне територіально-галузеве обєднання «Південно-Західна залізниця», ТОВ «Глобинський переробний завод», ТОВ ВКФ «Олір» (а.с. 143-250 том 1, 1-68 том 2).

Разом з тим, як вбачається з акту перевірки, перевіряючі дійшли висновку про завищення ТОВ «Амадеус Марин» податкового кредиту з ПДВ за період липень-листопад 2014 року на загальну суму 478 450 грн. по господарським операціям з у складі вартості послуг, по яких не доведено фактичного здійснення операцій, повязаних з придбанням товарів та послуг з метою їх подальшого використання у межах господарської діяльності платника податку та у ряді випадків оформленими з порушенням вимог статті 201 Податкового кодексу України.

Так, перевіряючі дійшли висновку про завищення ТОВ «Амадеус Марин» податкового виключно на підставі податкової інформації, яка надійшла від ДПІ у Києво-Святошинському районі ГУ ДФС у Київській області від 17.02.2015 року № 50/10-13-22-04/39216671 «щодо спектру фінансово-господарської діяльності ТОВ «Реверанс Груп» з питань дотримання вимог податкового законодавства при формуванні податкового кредиту з ТОВ «Хадагор» за період з 01.07.2014 року» та від 15.05.2015 року № 265/10-13-22-05/39216671 «щодо спектру фінансово-господарської діяльності ТОВ «Реверанс Груп» з питань дотримання вимог податкового законодавства при взаємовідносинах з контрагентами - постачальниками та з контрагентами - покупцями за період з 01.10.2014 року по 30.11.2014 року».

Як вбачається з акту, більша його частина ґрунтується на підставах порушення контрагентом позивача податкового законодавства.

Таким чином фактично на підставі вищезазначеної податкової інформації щодо спектру фінансово-господарської діяльності ТОВ «Реверанс Груп» з питань дотримання вимог податкового законодавства, відповідач у даному акті перевірки дійшов висновку про відсутність реальності вчинення позивачем господарських операцій з даним контрагентом та завищення позивачем суми податкового кредиту.

Суд з даними висновками не погоджується та зазначає, що в акті перевірки висновки про відсутність реальності фінансово-господарської діяльності за укладеними позивачем з його контрагентом ТОВ «Реверанс Груп» правочинами ґрунтуються на припущеннях та не підтверджені посиланнями на будь-які первинні документи.

Недопустимість таких підходів до проведення перевірок платників податків визнано ДПА України та доведено до відома підпорядкованих підрозділів листом № 20289/7/16-1617 від 29.09.2010 року «Щодо підстав для визнання договорів нікчемними».

Належних доказів про самостійне дослідження податковим органом обставин укладання договорів між позивачем та ТОВ «Реверанс Груп», предметів даних правочинів, змісту прав та обов'язків сторін за ними, повноважень фізичних осіб, які від імені суб'єктів господарювання укладали ці правочини, обізнаності суб'єктів господарювання щодо обставин діяльності один одного, дійсних намірів сторін правочину, наявності чи відсутності розумних економічних чинників на укладання правочинів, подальшого руху сплачених позивачем грошових коштів акт перевірки не містить. При цьому, надані позивачем в ході судового розгляду справи документи підтверджують дійсність всіх операцій і правильність податкового обліку ТОВ «Амадеус Марин».

Відповідно до ч.1 ст.208 ГК України якщо господарське зобов'язання визнано недійсним як таке, що вчинено з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, то за наявності наміру в обох сторін - у разі виконання зобов'язання обома сторонами - в доход держави за рішенням суду стягується все одержане ними за зобов'язанням, а в разі виконання зобов'язання однією стороною з другої сторони стягується в доход держави все одержане нею, а також усе належне з неї першій стороні на відшкодування одержаного. У разі наявності наміру лише в однієї зі сторін усе одержане нею повинно бути повернено другій стороні, а одержане останньою або належне їй на відшкодування виконаного стягується за рішенням суду в доход держави.

Частиною 1 статті 228 ЦК України передбачено, що правочин вважається таким, що порушує публічний порядок, якщо він був спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним.

Зміст наведеної норми свідчить на користь висновку, що законодавець відокремив порушення публічного порядку від інших підстав нікчемності правочинів та передбачив наявність умислу сторін (сторони) на незаконний результат, а також суперечність його публічно-правовим актам держави.

Зважаючи на те, що публічний порядок держави порушується у разі недотримання нормативних актів, у яких він закріплений, а ухилення від сплати податків, на факт якого податковий орган посилається як на підставу для відмови у задоволенні позовних вимог, є злочином, відповідальність за який встановлена Кримінальним кодексом України, суд вважає, що за обставин, які склалися визначенню правочину як такого, що порушує публічний порядок, повинен передувати вирок суду про притягнення учасника (учасників) такого правочину до кримінальної відповідальності, який би набрав законної сили.

Аналогічна позиція викладена в Постанові Вищого адміністративного суду України від 02.09.2010 року № К-23029/07.

Податковим органом фактично зроблений висновок, що ТОВ «Реверанс Груп» здійснювало діяльність, спрямовану на здійснення операцій, пов'язаних з наданням податкової вигоди для третіх осіб. У своїх висновках податковий орган вважає, що контрагент позивача фактично не здійснював господарської діяльності, а лише документував операції щодо надання послуг.

При цьому, актом перевірки не встановлено жодного фактичного порушення вимог норм законодавства, яке б позбавляло позивача права на формування податкового кредиту та податкових зобовязань з податку на додану вартість.

В свою чергу, судом встановлено, що укладаючи договори надання послуг з даним товариством, позивач правомірно виходив з наступного:

а) станом на дату укладення договорів ТОВ «Реверанс Груп» було зареєстровано в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців та не перебували в стані припинення;

б) станом на дату укладення договорів ТОВ «Реверанс Груп» перебувало на обліку в органах доходів і зборів та не мали податкового боргу;

в) директором ТОВ «Реверанс Груп» були надані всі передбачені законодавством статутні та реєстраційні документи, зокрема: статут товариства, виписка про державну реєстрацію, свідоцтво про реєстрацію платника ПДВ.

Слід зазначити, що посилання при визначенні сплати податків повинно ґрунтуватися виключно на нормах законів України, а не на актах контролюючих органів, а тим більше не на базах даних, до яких платник податків не має доступу та ніяк не в змозі впливати на їх формування.

Більш того, відповідно до абз. 5 п. 86.7 ст. 86 ПК України, контролюючим та іншим державним органам забороняється використовувати акт перевірки як підставу для висновків стосовно взаємовідносин платника податків з його контрагентами, якщо за результатами складення акта перевірки податкове повідомлення-рішення не надіслано (не вручено) платнику податків або воно вважається відкликаним відповідно до статті 60 цього Кодексу.

З наведеного можна зробити висновок, що у такому випадку податкова інформація, не підтверджена актом перевірки, якого навіть немає в наявності, не може бути підставою для обґрунтування порушень податкового законодавства. Крім того, інформація досудового розслідування не є преюдиціальним фактом та не підтверджена з боку контролюючого органу жодними документами.

Таким чином, висновки контролюючого органу щодо фіктивності діяльності ТОВ «Реверанс Груп» не підтверджено жодними доказами, а позивач правомірно, у відповідності з вимогами чинного законодавства уклав господарські договори з вказаним контрагентом.

Тобто встановлені вище обставини та надані позивачем докази підтверджують, що контрагент позивача виконав прийняті на себе зобов'язання. ТОВ «Реверанс Груп» в обумовлені в договорах строки надав послуги, а позивач прийняв та оплатив вартість отриманих послуг.

Наявність актів надання послуг, актів здачі-прийняття робіт (надання послуг), податкових накладних, рахунків-фактур, картки рахунку 631, актів придатності цистерн під завантаження, платіжних доручень, а також наявність первинної документації за правовідносинами між позивачем та його контрагентами, які залучалися позивачем в межах здійснення діяльності з перевезення та експедирування вантажів, є переконливим доказом відсутності з боку позивача порушень податкового законодавства.

Перелічені документи свідчать, що сторонами вказаних вище правочинів, були дотриманні норми чинного законодавства, протиправний умисел, при укладанні правочинів, був відсутній, правочини були реальними і вчинялися за всіма правилами укладання договорів, були спрямовані на реальне настання правових наслідків, а тому, висновки відповідача є повністю необґрунтованими та такими, що не відповідають чинному законодавству та фактичним обставинам.

Зокрема, усі первинні документи, надані суду позивачем повністю відповідають вимогам чинного законодавства.

Згідно з п. 2.2. Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку від 24.05.1995 року № 88, первинні документи повинні бути складені у момент проведення кожної господарської операції або, якщо це неможливо, безпосередньо після її завершення. При реалізації товарів за готівку допускається складання первинного документа не рідше одного разу на день на підставі даних касових апаратів, чеків тощо. Для контролю та впорядкування обробки інформації на основі первинних документів можуть складатися зведені документи (далі первинні документи).

Частиною 2 ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» передбачено обов'язкові реквізити первинних документів, які також дублюються пунктом 2.4. Положення: найменування підприємства, установи, від імені яких складений документ, назва документа (форми), дата і місце складання, зміст та обсяг господарської операції, одиниця виміру господарської операції (у натуральному та/або вартісному виразі), посади і прізвища осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення, особистий чи електронний підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

З досліджених судом первинних документів вбачається, що вони відповідають вищезазначеним вимогам законодавства.

У акті також зазначено, що відповідно до п. 9 (суд вбачає, що співробітник ДПІ мав на увазі ч.12 ст. 9) Закону України «Про транспортно-експедиторську діяльність», факт надання послуги експедитора при перевезенні підтверджується єдиним транспортним документом або комплектом документів, які відображають шлях прямування вантажу від пункту його відправлення до пункту його призначення.

Разом з тим, суд звертає увагу на те, що вищезазначений документ має та може бути надано лише у випадку, коли послуги транспортно-експедиторської діяльності надаються за умови перевезення. У випадку дослідження операцій, що виконувалися на замовлення TOB «Амадеус Марин» - саме перевезення не здійснювалось, а тому жодних документів, якими, зокрема, згідно з ч. 11 ст. 9 Закону «Про транспортно-експедиторську діяльність», можуть бути: авіаційна вантажна накладна (Air Waybill); міжнародна автомобільна накладна (CMR); накладна СМГС (накладна УМВС); коносамент (Bill of Lading); накладна ЦІМ (СІМ); вантажна відомість (Cargo Manifest); інші документи, визначені законами України, - не існує за визначенням взаємовідносин між контрагентами.

При цьому, як пояснив представник позивача у судовому засіданні, технологія надання послуг експедитором дуже розпливчасто описана у акті перевірки, крім того, не взято до уваги, що, відповідно до договору на транспортно-експедиційне обслуговування № 3/07 від 16 червня 2014 року, перевезення може навіть і не передбачатися при отриманні послуг у Експедитора, оскільки характер послуг, перелічених у договорі, передбачає можливість цього.

Оскільки свобода договору відноситься до загальних засад цивільного та господарського законодавства, а крім того, відповідно до ч. 1 ст. 6 ЦК України, сторони мають право укласти договір, який не передбачений актами цивільного законодавства, але відповідає загальним засадам цивільного законодавства, то усі вимоги відповідача щодо надання перевізного документа у даних правовідносинах, суд вважає, необґрунтованими.

Суд також погоджується з доводами представника позивача відносно того, що акти наданих послуг не розшифровують детальне значення послуг транспортно-експедиторського обслуговування, оскільки усі їх види, які сторони домовились надавати та приймати, передбачені у договорі, а тому існує неоднозначна домовленість між сторонами, яка є безспірною, оскільки усі акти є підписаними.

Відносно тверджень відповідача у акті перевірки щодо не надання номерів залізничних цистерн, дата та місце надання послуг з пропарки, очистки та просушки тощо, суд зазначає, що що дану інформацію взагалі не було запрошено в рамках перевірки, при цьому погоджуючись з доводами представника позивача, що це не є необхідним для діяльності в рамках договору, укладеного між сторонами, оскільки усі необхідні істотні умови погоджено, та досягнуто згоди з приводу них у договорі.

При цьому суд враховує надану представником позивача інформацію відносно того, що в оперуванні TOB «Амадеус Марин» за період, що перевірявся, знаходилося одночасно близько 300-400 вагонів, щодо яких здійснювалися операції по промивці вагонів, а також в оренді одночасно до 20 вагонів, зокрема вагони під номерами: 56789795, 56789290, 56789092, 54249339, 54075254, 51201796, 51159275, 51159465, 51167633, 50216183, 51159622, 51159820, 51159283, 51167716, 51712966, 51712834, 51703627, 51159846, 50292127, 51167682, що є великим та значним об'ємом інформації, яка підлягає обробці.

Суд вважає, що лише сам факт наявності господарських відносин з контрагентом, який, на думку відповідача, порушує податкове законодавство, не може тягнути за собою негативні наслідки для платника податків у вигляді зменшення податкового кредиту чи валових витрат, оскільки платник податків може бути необізнаним стосовно таких порушень та дійсних намірів тих фізичних осіб, які представляють його контрагентів.

Відповідно до п.198.2 ст.198 ПК України датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

При цьому, відповідно до п.п. 198.6.3. п. 198.6 ст. 198 ПК України у разі якщо платник податку не включив у відповідному звітному періоді до податкового кредиту суму податку на додану вартість на підставі отриманих податкових накладних, таке право зберігається за ним протягом 365 календарних днів з дати складання податкової накладної.

Згідно з абз.1 п.198.3 ст.198 ПК України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Відповідно до п.198.6 ст.198 ПК України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Згідно з п.201.1 ст.201 ПК України платник податку зобов'язаний надати покупцю (отримувачу) на його вимогу підписану уповноваженою платником особою та скріплену печаткою (за наявності) податкову накладну, у якій зазначаються в окремих рядках такі обов'язкові реквізити: а) порядковий номер податкової накладної; б) дата виписування податкової накладної; в) повна або скорочена назва, зазначена у статутних документах юридичної особи або прізвище, ім'я та по батькові фізичної особи, зареєстрованої як платник податку на додану вартість, - продавця товарів/послуг; г) податковий номер платника податку (продавця та покупця); ґ) місцезнаходження юридичної особи - продавця або податкова адреса фізичної особи - продавця, зареєстрованої як платник податку; д) повна або скорочена назва, зазначена у статутних документах юридичної особи або прізвище, ім'я та по батькові фізичної особи, зареєстрованої як платник податку на додану вартість, - покупця (отримувача) товарів/послуг; е) опис (номенклатура) товарів/послуг та їх кількість, обсяг; є) ціна постачання без урахування податку; ж) ставка податку та відповідна сума податку в цифровому значенні; з) загальна сума коштів, що підлягають сплаті з урахуванням податку; и) вид цивільно-правового договору; і) код товару згідно з УКТ ЗЕД (для підакцизних товарів та товарів, ввезених на митну територію України).

Податкова накладна виписується у двох примірниках у день виникнення податкових зобов'язань продавця. Оригінал податкової накладної видається покупцю, копія залишається у продавця товарів/послуг (п. 201.4 ст.201 ПК України).

Згідно з п.201.6 ст.201 ПК України податкова накладна є податковим документом і одночасно відображається у податкових зобов'язаннях і реєстрі виданих податкових накладних продавця та реєстрі отриманих податкових накладних покупця.

Податкова накладна видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту (п.201.10 ст.201 ПК України).

Таким чином, Податковий кодекс України не встановлює обов'язку позивача при визначенні податкового кредиту здійснювати надмірну сплату ПДВ до бюджету. Позивач як покупець товарів (робіт, послуг) не сплачує при придбанні товару (робіт, послуг) ПДВ до бюджету, а сплачує такий податок у складі ціни товару (робіт, послуг) постачальникам таких товарів (робіт, послуг). Саме це є умовою при визначенні відшкодування покупця. Припущення відповідача про невиконання постачальниками зобов'язання зі сплати податку до бюджету не є підставою для позбавлення позивача права на бюджетне відшкодування з податку на додану вартість, який виконав усі передбачені Податковим кодексом України умови щодо його отримання.

Податковим кодексом України не встановлена обумовленість між підтвердженням сплати податку на додану вартість попередніми постачальниками у ланцюгу постачання товарів (робіт, послуг) та віднесенням позивачем до складу податкового кредиту сплаченого (нарахованого) податку на додану вартість при придбанні товарів (робіт, послуг). Закон не ставить право платника податку на формування податкового кредиту в залежність від належного виконання постачальником або контрагентами постачальника своїх податкових зобов'язань та сплати ними сум податку на додану вартість до державного бюджету.

Якщо контрагент не виконав свого зобов'язання по сплаті податку до бюджету, то це тягне відповідальність та негативні наслідки саме для цієї особи. Зазначена обставина не є підставою для позбавлення платника податку права на відшкодування податку на додану вартість у разі, якщо останній виконав усі передбачені законом умови щодо отримання такого відшкодування і має всі документальні підтвердження розміру свого податкового кредиту.

Крім того, позивач не має правових підстав перевіряти чи включена контрагентами постачальника сума податку на додану вартість від реалізованих товарів (робіт, послуг) до складу податкових зобов'язань.

Натомість, ст.67 Конституції України передбачено, що кожен зобов'язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Для встановлення факту вчинення правочину з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, зокрема, з метою ухилення від сплати податків, необхідно встановити необґрунтованість отриманої платником податків податкової вигоди, наприклад, внаслідок її виникнення не у зв'язку із здійсненням реальної підприємницької або іншої економічної діяльності.

Як встановлено судом вище, зобов'язання за договорами між позивачем та TOB «Реверанс Груп» виконані сторонами у повному обсязі, що підтверджується належним чином оформленими первинними документами.

Таким чином, доводи податкового органу щодо фіктивності підприємницької діяльності, безтоварності господарських операцій, направленості ТОВ «Амадеус Марин» на ухилення від сплати податків, а у зв'язку з цим і фіктивності угод, укладених між вказаними сторонами не приймаються як не підтверджені належними та допустимими доказами, і повністю спростовуються матеріалами справи.

Позивач сформував податковий кредит з урахуванням положень ст.198 Податкового кодексу України, який містить заборону включення до складу податкового кредиту суми сплаченого (нарахованого) податку у зв'язку з придбанням товарів (послуг), не підтверджених податковими накладними.

Таким чином, TOB «Амадеус Марин» додержано усіх вимог чинного законодавства України при формуванні податкового кредиту, а також правомірно включено до податкового кредиту за період з 01.07.2014 року по 30.11.2014 року суму у розмірі 478 450,00 грн., що підтверджено відповідними податковими накладними, які були надані до перевірки та зазначені в акті перевірки.

При цьому твердження відповідача у акті перевірки (п. 3.1. акту (ст. 8) щодо не надання до перевірки зазначених у таблиці 6 податкових накладних повністю спростовані позивачем, що підтверджується тим, що частина списку, який зазначений, як не надані податкові накладні, дублюється у переліку первинних документів TOB «Амадеус Марин» від TOB «Реверанс Груп», які є предметом перевірки у Додатку № 1 до акту, зокрема, ПН № 31 від 11.08.2014 року, ПН № 207 від 31.08.2014 року, ПН № 59 від 21.10.2014 року (хоча у списку даний номер йде під іншою датою та з іншою сумою), а інша частина списку складена так, що можна прийти до висновку про те, що було просто переплутано номери, дати та суми податкових накладних, чи зазначено ті, які навіть не мають відношення до взаємовідносин TOB «Амадеус Марин» з TOB «Реверанс Груп».

З зазначеної вище таблиці на ст. 8 акту та найменування рядків взагалі незрозуміло, що контролюючий орган мав на увазі, оскільки у відносинах між TOB «Амадеус Марин» від TOB «Реверанс Груп» не проводилось операцій, які підлягають оподаткуванню за ставкою 0%.

Також у п. 3.3 акту перевірки (ст. 17, а.с. 31 том 1) зазначено, що податкові накладні не зареєстровані та «подрібнені» з метою не дослідження ланцюга постачання відповідної товарної групи, проте як вбачається з наданих позивачем документів, зокрема, з Додатку № 1 до акту, усі податкові накладні зареєстровані, крім випадків, коли вони за нормативно-правовими актами, що діяли у періоді, який перевірявся (до набрання чинності Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи» від 28 грудня 2014 року), не мали бути зареєстрованими. Оскільки лише з 1 лютого 2015 року обов'язковій реєстрації в ЄРПН підлягають усі податкові накладні, сформовані за операціями, датованими починаючи з 1 лютого 2015 року, в тому числі податкові накладні, складені за операціями з постачання товарів/послуг, які звільнені від оподаткування, а також податкові накладні, що не надаються покупцю, а також незалежно від суми ПДВ, вказаній в такій податковій накладній. Розрахунок коригування до таких податкових накладних також обов'язково реєструється в ЄРПН, як це зазначено у листі ДФС України від 19.01.2015 року №1403/7/99-99-19-03-01-17 «Про систему електронного адміністрування ПДВ».

Зазначені обставини підтверджуються виписками по кожній зареєстрованій податковій накладній, у кожній з яких докладно вказано усі дані стосовно електронного адміністрування.

До тверджень відповідача щодо «подрібнення» податкових накладних, суд відноситься критично, оскільки воно взагалі не стосується спірних правовідносин та ніяким чином не може свідчити про безпідставність нарахування податкового кредиту TOB «Амадеус Марин», а лише є теоретичним припущенням перевіряючих осіб, яке не ґрунтується на фактах та не підтверджено доказами.

З огляду на вищевикладене суд дійшов висновку, що ТОВ «Амадеус Марин» отримало податкові накладні від підприємства, що значилося в Єдиному реєстрі підприємств та платників податку на додану вартість. Послуги придбані від контрагента позивача були використані в подальшому позивачем у його власній господарській діяльності. Отже, судом встановлені обставини, які у своїй сукупності свідчать про безумовну дійсність правочинів, фактичність господарських операцій між позивачем та TOB «Реверанс Груп», їх правомірність і прозорість. При цьому, на користь своїх висновків контролюючий орган не надав жодного доказу і не обґрунтував їх.

Суд наголошує, що ч. 2 ст. 8 КАС України встановлено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини. Законом України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2,4,7 та 11 до Конвенції» (пункт 1) України визнала обов'язковою юрисдикцію Європейського суду з прав людини в усіх питаннях, що стосуються тлумачення та застосування Конвенції. Європейський суд з прав людини розкриває принцип верховенства права через формулювання вимог, які він виводить з цього принципу.

Так у справі «БУЛВЕС АД проти Болгарії» (№ 3991/03) Європейський Суд з прав людини у своєму рішенні від 22.01.2009 року зазначив, що платник податку не повинен нести наслідків невиконання постачальником його зобов'язань зі сплати податку і в результаті сплачувати податок на додану вартість другий раз, а також сплачувати пеню. На думку Суду, такі вимоги стануть надмірним тягарем для платника податку, що порушує справедливий баланс, який повинен підтримуватися між вимогами суспільного інтересу та вимогами захисту права власності.

Відповідно до ст. 19 Конституції України, правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 61 Конституції України юридична відповідальність особи має індивідуальний характер.

Таким чином, аналізуючи вищенаведені докази наявні в матеріалах справи суд приходить до висновку, що ДПІ у Приморському районі м. Одеси ГУ ДФС в Одеській області під час проведення перевірки ТОВ «Амадеус Марин» було порушено ст. 19, 61 Конституції України та притягнуто останнього до фінансової відповідальності у вигляді прийняття спірного податкового повідомлення-рішення за діяльність третьої особи - ТОВ «Реверанс Груп», що в свою чергу суперечить практиці Європейського суду з прав людини.

Відповідно до ст. 72 Кодексу адміністративного судочинства України - кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

ДПІ у Приморському районі м. Одеси ГУ ДФС в Одеській області не доведено правомірності прийняття оспорюваного податкового повідомлення-рішення щодо збільшення грошового зобов'язання з податку на додану вартість, з огляду на недоведеність нікчемності правочинів та відсутності господарських операцій.

Таким чином, на підставі ст.10 КАС України, згідно якої, усі учасники адміністративного процесу є рівними та ст.11 КАС України, згідно якої розгляд і вирішення справ у адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними доказів, зясувавши обставини у справі; перевіривши всі доводи і заперечення сторін та надавши правову оцінку наданим доказам, суд дійшов висновку про необґрунтованість податкових повідомлень-рішень державної податкової інспекції у Приморському районі м. Одеси Головного управління ДФС в Одеській області від 24.07.2015 року № НОМЕР_1, у зв'язку з чим, їх слід визнати протиправними та скасувати повністю.

Судові витрати розподілити за правилами ст.94 КАС України.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 158-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов товариства з обмеженою відповідальністю «Амадеус Марин» до державної податкової інспекції у Приморському районі м. Одеси Головного управління ДФС в Одеській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 24.07.2015 року № НОМЕР_1 - задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення державної податкової інспекції у Приморському районі м. Одеси Головного управління ДФС в Одеській області від 24.07.2015 року № НОМЕР_1.

Стягнути з Державного бюджету України на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Амадеус Марин» () сплачений судовий збір у розмірі 10 765 грн. 13 коп.

Постанова суду набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги. Якщо апеляційну скаргу не буде подано в строк, встановлений ст. 186 КАС України, постанова суду набирає законної сили після закінчення цього строку. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Постанова суду може бути оскаржена до Одеського апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги до Одеського окружного адміністративного суду протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Вступна та резолютивна частина постанови складена у нарадчій кімнаті та проголошена у судовому засіданні 24 листопада 2015 року.

Постанова у повному обсязі виготовлена 30 листопада 2015 року.

Суддя С.О. Cтефанов

.