Справа № 338/944/15-а
Суддя: Кухтей Руслан Віталійович
Дата ухвалення: 2015-11-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 листопада 2015 року Справа № 876/7490/15

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого-судді: Кухтея Р.В.

суддів: Яворського І.О., Носа С.П.

з участю секретаря судового засідання: Сідельник Г.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України у Богородчанському районі Івано-Франківської області на постанову Богородчанського районного суду Івано-Франківської області від 26 червня 2015 року за позовом ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України у Богородчанському районі Івано-Франківської області про визнання дій протиправними та зобовязання вчинити дії,

в с т а н о в и в :

У червні 2015 року ОСОБА_1 звернувся в суд із зазначеним адміністративним позовом, в якому просив визнати протиправною відмову Управління Пенсійного фонду України у Богородчанському районі Івано-Франківської області (далі УПФУ у Богородчанському районі) в перерахунку пенсії з урахуванням пільгового обчислення стажу, зобовязати відповідача зарахувати в пільговому обчисленні період роботи з 11.02.1981 р. по 31.12.1986 р., як трудовий стаж, вироблений в районах Крайньої Півночі і місцевостях прирівняних до районів Крайньої Півночі, зобовязати здійснити перерахунок та виплатити пенсію з врахуванням пільгового обчислення стажу з моменту призначення пенсії з 1996 року.

Ухвалою Богорордчанського районного суду Івано-Франківської області від 26.06.2015 р. позовні вимоги в частині за період з 15.06.1996 р. по 18.12.2014 р. було залишено без розгляду у звязку з пропуском строку для звернення до адміністративного суду. Вказана ухвала в апеляційному порядку оскаржена не була.

Постановою Богородчанського районного суду Івано-Франківської області від 26.06.2015 р. позов задоволено частково. Визнано протиправною відмову УПФУ у Богородчанському районі в перерахунку пенсії ОСОБА_1 з врахуванням пільгового стажу, зобовязано відповідача провести перерахунок пенсії ОСОБА_1, зарахувавши в пільговому обчисленні період роботи з 11.02.1981 р. по 31.12.1986 р., як трудовий стаж, зароблений в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі та в районах Крайньої Півночі, зарахувавши один рік роботи за один рік шість місяців та зобовязано зробити такий перерахунок з врахуванням пільгового стажу з 19.12.2014 р.

Не погоджуючись з постановою суду першої інстанції, її оскаржило УПФУ у Богородчанському районі. Апеляційну скаргу мотивує тим, що відповідно до п.5 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» період роботи до 01.01.1991 р. в районах Крайньої Півночі колишнього Союзу РСР зараховується до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло до 01.01.1991 р., а тому розповсюдження пільг, щодо кратності зарахування стажу після 1991 року є безпідставними. Крім того, позивач не надав договір про роботу в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до них, або інші документи, які б засвідчували право позивача на пільги. Тому просить скасувати оскаржувану постанову та прийняти нову, якою в задоволенні подання відмовити повністю.

Особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не зявилися, хоча були належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду справи, а тому колегія суддів, відповідно до ч.1 ст.41 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України), вважає за можливе провести розгляд справи за відсутності сторін, без здійснення фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги в їх сукупності, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити, а постанову суду скасувати та прийняти нову про відмову в задоволенні адміністративного позову, з наступних підстав.

З матеріалів справи видно, що ОСОБА_1 перебуває на обліку в УПФУ у Богородчанському районі та з 1996 року отримує пенсію за віком.

Позивач працював в Івано-Франківському управлінні бурових робіт вишкомонтажником з 11.02.1981 р. (наказ про прийом № 110-к від 12.02.1981 р.) по 31.12.1986 р. (наказ на звільнення № 412 від 26.12.1986 р.) вахтово-експедиційним методом в Західному Сибіру, з них : з 11.02.1981 р. по 31.12.1986 р. робота вахтово-експедиційним методом в місцевості, прирівняній до районів Крайньої Півночі (Ханти-Мансійський автономний округ Тюменської області), що підтверджується довідкою, яка міститься в матеріалах пенсійної справи, виданої Прикарпатським управлінням бурових робіт ПАТ «Укрнафта» № 10-429 від 19.03.2015 р., яка уточнює особливий характер праці чи умов праці, необхідних для призначення пільгової пенсії і яка підтверджує постійну зайнятість на роботі, яка дає право на встановлені законом пільги та трудовою книжкою.

22.05.2015 р. ОСОБА_1 звернувся із заявою до УПФУ у Богородчанському районі щодо зарахування періоду роботи з 11.02.1981 р. по 31.12.1986 р. в умовах крайньої Півночі рік за півтора.

Проте, листом відповідача № 2839/03 від 29.05.2015 р. йому було відмовлено та повідомлено про відсутність підстав для обчислення стажу роботи в районах Крайньої Півночі та в місцевостях прирівняних до районів Крайньої Півночі в півтора кратному розмірі (один рік роботи за один рік і шість місяців), оскільки письмові трудові договори за період роботи в районах Крайньої Півночі та в місцевостях прирівняних до районів Крайньої Півночі ним не надавалось.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що наявність письмового трудового договору не є виключною підставою для пільгового обчислення страхового стажу.

Проте, колегія суддів вважає, що до таких висновків суд першої інстанції прийшов з неповним зясуванням всіх обставин, що мають значення для справи та з порушенням норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи та зазначає наступне.

Відповідно до абзацу першого пункту 5 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», який набрав чинності з 01.01.2004 р., період роботи до 1 січня 1991 року в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі колишнього Союзу РСР, а також на острові Шпіцберген зараховується до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло до 1 січня 1991 року.

Пільгове обчислення страхового стажу застосовується для осіб, які працювали в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, та на яких поширювалися пільги, передбачені для працюючих в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, відповідно до Указу Президії Верховної Ради Союзу РСР від 10.02.1960 р. «Про впорядкування пільг для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі», постанови Ради Міністрів Союзу РСР № 148 від 10.02.1960 р. «Про порядок застосування Указу Президії Верховної Ради Союзу РСР від 10.02.1960 р. «Про впорядкування пільг для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі», Указу Президії Верховної Ради Союзу РСР від 26.09.1967 р. «Про розширення пільг для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі» (абзац другий пункту 5 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування»).

Пільгове обчислення страхового стажу провадиться на підставі трудової книжки, або письмового трудового договору, або довідки, в яких зазначено період роботи в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, та користування пільгами, передбаченими вищезазначеними нормативно-правовими актами (абзац третій пункту 5 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування»).

Статтями 1-4 Указу Президії Верховної Ради СРСР від 10.02.1960 р. «Про упорядкування пільг для осіб, що працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі» передбачено надання всім робітникам і службовцям державних, кооперативних і громадських підприємств, установ і організацій наступних пільг : виплату надбавок до заробітної плати; надання додаткових відпусток; можливість обєднання відпусток, але не більш як за три роки; виплату різниці між розміром допомоги по соціальному страхуванню і фактичним заробітком (включаючи надбавки) в разі тимчасової втрати працездатності.

У статті 5 цього Указу зазначено про надання додаткових пільг, в тому числі щодо зарахування одного року роботи у вказаних районах за один рік і шість місяців роботи при обчисленні стажу, що дає право на отримання пенсії за віком і по інвалідності працівникам, які переводились, направлялись або запрошувались на роботу в райони Крайньої Півночі і в місцевості, прирівняні до районів Крайньої Півночі, з інших місцевостей країни, за умови укладення ними трудових договорів про роботу в цих районах строком на пять років, а на островах Північного Льодовитого океану - два роки.

Статтею 3 Указу Президії Верховної Ради СРСР № 1908-VII від 26.09.1967 р. «Про розширення пільг на осіб, що працюють у районах Крайньої Півночі і у місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі» встановлено скоротити тривалість трудового договору, що дає право на отримання пільг, передбачених статтею 5 Указу Президії Верховної Ради СРСР від 10.02.1960 р., з пяти до трьох років та надавати зазначені пільги особам, які прибули в ці райони і місцевості з власної ініціативи, за умови укладення ними трудових договорів на строк три роки, а на островах Північного Льодовитого океану - два роки.

Про надання пільг, передбачених статтями 1-4 Указу від 10.02.1960 р., незалежно від наявності письмового строкового трудового договору, а пільг, передбачених статтею 5 Указу від 10.02.1960 р., - за умови укладання трудового договору, йдеться і в Інструкції про порядок надання пільг особам, які працюють у районах Крайньої Півночі і у місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, затвердженої постановою Державного комітету Ради Міністрів СРСР з питань праці і заробітної плати та Президії ВЦРПС № 530/П-28 від 16.12.1967 р. (далі - Інструкція).

За змістом пункту 7 Інструкції, трудові договори на певний строк (три або два роки) укладаються у письмовій формі міністерствами, відомствами, центральними установами, а також підприємствами, установами та організаціями, які розташовані в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, з працівниками, які прибули на роботу в ці місцевості з інших районів держави.

Згідно з пунктом 6 Інструкції, пільги, передбачені Указами від 10.02.1960 р. і від 26.09.1967 р., надаються працівникам експедицій, цілорічних партій, нафторозвідок, загонів, які розташовані (базуються) у районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, а також працівникам експедицій та інших геологорозвідувальних і топографо-геодезичних організацій, які розташовані (базуються) поза районами Крайньої Півночі і місцевостями, прирівняними до районів Крайньої Півночі, направленим на роботу в райони Крайньої Півночі і в місцевості, прирівняні до районів Крайньої Півночі, в цілорічні партії, нафторозвідки, загони.

Відповідно до пункту 5.9 Основних положень про вахтовий метод організації робіт, затверджених постановою Держкомпраці СРСР, Секретаріату ВЦРПС та Міністерства охорони здоровя СРСР № 794/33-82 від 31.12.1987 р., працівникам підприємств та організацій, які виїжджають для виконання робіт вахтовим методом у райони Крайньої Півночі або в прирівняні до них місцевості з інших районів держави, надаються пільги, передбачені статтями 1, 2, 3, 4 Указу від 10.02.1960 р.

У довідці № 10-429 від 19.03.2015 р. вказано, що робота вахтово-експедиційним методом проводилась у режимі 15 робочих днів у місяць у районах Крайньої Півночі та прирівняних до них районах по 12 годин на добу. До заробітної плати виплачувався районний коефіцієнт і північна надбавка, а також надавалися додаткові відпустки.

Отже, робота ОСОБА_1 вахтовим методом по 15 днів на місяць у районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, за трудовим договором із підприємством, що не було розташоване у цих районах, не дає йому права на пільги з кратного обчислення трудового стажу (один рік за один рік і шість місяців).

Аналогічна правова позиція була висловлена Верховним Судом України у постанові від 27.10.2015 р. в справі № 338/1079/14-а.

Відповідно до ч.1 ст.244-2 КАС України рішення Верховного Суду України, прийняте за результатами розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обовязковим для всіх субєктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначені норми права, та для всіх судів України.

З огляду на викладене колегія суддів дійшла висновку, що на працівників, які працювали вахтовим методом в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, поширюються пільги, передбачені статтями 1-4 Указу від 10.02.1960 р., а додаткові пільги, передбачені статтею 5, зокрема зарахування одного року роботи у районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, за один рік і шість місяців роботи при обчисленні стажу, що дає право на отримання пенсії за віком і по інвалідності, не поширюються.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку про безпідставність позовних вимог ОСОБА_1

Згідно ст. 159 КАС України, судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно зясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Таким чином, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції при вирішенні даної справи були порушені норми матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, а також неповно зясовано обставини, що мають значення для справи, а тому апеляційну скаргу слід задовольнити, а постанову суду першої інстанції скасувати та прийняти нову про відмову в задоволенні адміністративного позову.

Керуючись ст.ст.41, 160, 195, 196, 198, 202, 205, 207, 254 КАС України, суд,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України у Богородчанському районі Івано-Франківської області задовольнити.

Постанову Богородчанського районного суду Івано-Франківської області від 19 червня 2015 року у справі № 338/944/15-а скасувати та прийняти нову, якою в задоволені позовних вимог ОСОБА_1 - відмовити.

Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий : Р.В.Кухтей

Судді : І.О. Яворський

ОСОБА_2

Повний текст постанови виготовлений та підписаний 01.12.2015 р.