Справа № 817/3271/15
Суддя: Кравчук Т.О.
Дата ухвалення: 2015-11-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 817/3271/15

27 листопада 2015 року м. Рівне

Рівненський окружний адміністративний суд у складі судді Кравчук Т.О. при секретарі судового засідання Мідлік А.В.

за участю:

представника позивача - ОСОБА_1,

представника відповідача - ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом

ОСОБА_3
до Відділу Державної виконавчої служби Костопільського районного управління юстиції ОСОБА_2
про визнання протиправними дій та скасування постанов,

ВСТАНОВИВ:

До Рівненського окружного адміністративного суду звернулась ОСОБА_3 з позовом до відділу Державної виконавчої служби Костопільського районного управління юстиції про:

- визнання протиправними дій відповідача в частині винесення постанов про відкриття виконавчих проваджень про стягнення з позивача витрат на проведення оцінки арештованого майна ВП №48941877 від 07.10.2015 року, ВП №48942439 від 07.10.2015 року, ВП №48942154 від 07.10.2015 року, ВП №48942307 від 07.10.2015 року;

- скасування постанов про відкриття виконавчих проваджень про стягнення з позивача витрат на проведення оцінки арештованого майна ВП №48941877 від 07.10.2015 року, ВП №48942439 від 07.10.2015 року, ВП №48942154 від 07.10.2015 року, ВП №48942307 від 07.10.2015 року.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що постанови відповідача про стягнення з боржника витрат на проведення виконавчих дій винесено в 2013 та 2014 роках, а отже термін відкриття виконавчих проваджень про стягнення витрат повязаних з проведенням виконавчих дій, на думку позивача, повинен обраховуватися відповідно річною датою з моменту вступу такої постанови в законну силу. З таких обставин, вважає, що оскаржувані постанови про відкриття виконавчих проваджень про стягнення витрат на проведення оцінки арештованого майна прийняті з порушенням річного терміну, визначеного Законом України «Про виконавче провадження», а тому вони підлягають скасуванню, а позов до задоволення.

Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнав та зазначив, що оскаржувані постанови про відкриття виконавчих проваджень про стягнення з позивача витрат на проведення оцінки арештованого майна прийняті правомірно, а тому підстави для їх скасування відсутні.

Заслухавши представників сторін, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з таких підстав.

У провадженні державного виконавця відділу Державної виконавчої служби Костопільського районного управління юстиції перебував виконавчий лист №2-619/11 від 25.08.2011 року на виконання рішення Костопільського районного суду Рівненської області у цивільній справі №2-619/11 про стягнення з ОСОБА_3 на користь ПАТ «ОСОБА_4 Аваль».

Судом встановлено, що в березні 2013 року старшим державним виконавцем відділу Державної виконавчої служби Костопільського районного управління юстиції при примусовому виконанні виконавчого листа №2-619/11, виданого Костопільським районним судом 25.08.2011 року, прийнято постанови про стягнення з боржника ОСОБА_3, витрат на проведення виконавчих дій від 15.04.2013 року у сумі 1000 грн. та у сумі 4250 грн.

Також квітні 2013 року старшим державним виконавцем відділу Державної виконавчої служби Костопільського районного управління юстиції при примусовому виконанні виконавчого листа №2-619/11, виданого Костопільським районним судом 25.08.2011 року, прийнято постанови від 15.04.2013 року про стягнення з боржника ОСОБА_3, витрат на проведення виконавчих дій у сумі 2500 та у сумі 1900 грн.

Постановою про повернення виконавчого документа стягувачеві від 24.09.2015 року по ВП №2855152 виконавчий лист №2-619/11 від 25.08.2011 року, виданий Костопільським районним судом, повернено стягувачу ПАТ «ОСОБА_4 Аваль».

При цьому, в даній постанові зазначено, що постанова про стягнення витрат на проведення виконавчих дій ВП №2855123 від 11.03.2013 року, ВП №28551523 від 11.03.2013 року, ВП №28551523 від 15.04.2013 року, ВП №28551523 від 16.12.2013 року, ВП №28551523 від 15.04.2013 року виведені в окреме провадження.

У жовтні 2015 року головним державним виконавцем відділу Державної виконавчої служби Костопільського районного управління юстиції на підставі заяв про примусове виконання від 06.10.2015 року прийнято постанови про відкриття виконавчих проваджень про стягнення з ОСОБА_3 витрат за проведення експертної оцінки арештованого майна ВП №48941877 від 07.10.2015 року, ВП №48942439 від 07.10.2015 року, ВП №48942154 від 07.10.2015 року, ВП №48942307 від 07.10.2015 року.

Не погодившись з вказаними постановами про відкриття виконавчих проваджень від 07.10.2015 року, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку визначено Законом України від 21.04.1999 № 606-ХІV Про виконавче провадження (далі - Закон № 606).

Відповідно до ст.2 Закону №606 примусове виконання рішень в Україні покладається на Державну виконавчу службу, яка входить до системи органів Міністерства юстиції України.

Згідно з ст.11 цього Закону державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

В силу вимог ст.17 Закону №606 примусове виконання рішень здійснюється державною виконавчою службою на підставі виконавчих документів, визначених цим Законом.

Так, відповідно до цього Закону підлягають виконанню державною виконавчою службою такі виконавчі документи:

1) виконавчі листи, що видаються судами, і накази господарських судів, у тому числі на підставі рішень третейського суду та рішень Міжнародного комерційного арбітражного суду при Торгово-промисловій палаті і Морської арбітражної комісії при Торгово-промисловій палаті;

2) ухвали, постанови судів у цивільних, господарських, адміністративних справах, кримінальних провадженнях та справах про адміністративні правопорушення у випадках, передбачених законом;

3) судові накази;

4) виконавчі написи нотаріусів;

5) посвідчення комісій по трудових спорах, що видаються на підставі відповідних рішень таких комісій;

6) постанови органів (посадових осіб), уповноважених розглядати справи про адміністративні правопорушення у випадках, передбачених законом;

7) постанови державного виконавця про стягнення виконавчого збору, витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій і накладенням штрафу;

8) рішення інших органів державної влади, якщо їх виконання за законом покладено на державну виконавчу службу;

9) рішення Європейського суду з прав людини з урахуванням особливостей, передбачених Законом України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини"

Згідно з ч.1 ст.19 Закону №606 державний виконавець відкриває виконавче провадження на підставі виконавчого документа, зазначеного в статті 17 цього Закону:

1) за заявою стягувача або його представника про примусове виконання рішення;

2) за заявою прокурора у випадках представництва інтересів громадянина або держави в суді;

3) у разі якщо виконавчий лист надійшов від суду на підставі ухвали про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду в порядку, встановленому законом;

4) в інших передбачених законом випадках.

Частиною 1 ст.25 Закону №606 встановлено, що державний виконавець зобов'язаний прийняти до виконання виконавчий документ і відкрити виконавче провадження, якщо не закінчився строк пред'явлення такого документа до виконання, він відповідає вимогам, передбаченим цим Законом, і пред'явлений до виконання до відповідного органу державної виконавчої служби. Вимоги до виконавчого документа встановлює ст.18 цього Закону.

Строки пред'явлення виконавчого документа до виконання визначені ст.22 Закону №606. Так, виконавчі документи можуть бути пред'явлені до виконання в такі строки:

1) посвідчення комісій по трудових спорах, постанови судів у справах про адміністративні правопорушення та постанови органів (посадових осіб), уповноважених розглядати справи про адміністративні правопорушення, - протягом трьох місяців;

2) інші виконавчі документи - протягом року, якщо інше не передбачено законом.

Строки, зазначені у частині першій цієї статті, встановлюються для:

1) виконання судових рішень - з наступного дня після набрання рішенням законної сили чи закінчення строку, встановленого у разі відстрочки чи розстрочки виконання рішення, а в разі якщо судове рішення підлягає негайному виконанню, - з наступного дня після його постановлення;

2) виконання рішень комісій по трудових спорах - з дня видачі посвідчення на примусове виконання рішення;

3) інших виконавчих документів з наступного дня після набрання ними юридичної сили, якщо інше не передбачено законом.

Рішення про стягнення періодичних платежів (у справах про стягнення аліментів, про відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом чи іншим ушкодженням здоров'я, втратою годувальника тощо) можуть бути пред'явлені для виконання протягом усього періоду, на який присуджені платежі.

Строки пред'явлення виконавчих документів до виконання встановлюються для кожного платежу окремо.

Відповідно до частини 1 статті 28 Закону України "Про виконавче провадження", у разі невиконання боржником рішення майнового характеру у строк, встановлений частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного його виконання, постановою державного виконавця з боржника стягується виконавчий збір у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає стягненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом. У разі невиконання боржником у той самий строк рішення немайнового характеру виконавчий збір стягується в розмірі сорока неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з боржника - фізичної особи і в розмірі вісімдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з боржника - юридичної особи. У зазначених розмірах виконавчий збір стягується з боржника також у разі повернення виконавчого документа без виконання за письмовою заявою стягувача та у разі самостійного виконання боржником рішення після початку його примусового виконання, зокрема шляхом перерахування коштів безпосередньо на рахунок стягувача. Постанова про стягнення виконавчого збору може бути оскаржена в десятиденний строк у порядку, встановленому цим Законом.

Отже, за приписами даної правової норми виконавчий збір - це санкція відповідальності майнового характеру, що накладається на боржника за невиконання рішення у строк, встановлений для його самостійного виконання. Для застосування виконавчого збору виконавець приймає постанову, яка, у разі її невиконання самостійно, виконується примусово в установленому Законом України «Про виконавче провадження» порядку.

Аналогічна позиція викладена в пункті 6 постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України від 13 грудня 2010 року № 3 «Про практику застосування адміністративними судами законодавства у справах із приводу оскарження рішень, дій чи бездіяльності державної виконавчої служби», яким надано роз'яснення, що постанови державного виконавця про стягнення виконавчого збору та накладення штрафу належать до видів відповідальності за невиконання рішення самостійно та за невиконання без поважних причин рішення, що зобов'язує боржника вчинити певні дії, та рішення про поновлення на роботі.

Крім того, в постанові від 26.06.2014 по справі К/800/32360/13 Вищий адміністративний суд звернув увагу на те, що за своєю правовою природою виконавчий збір є грошовою сумою, яка стягується з боржника у разі невиконання ним рішення у строк, встановлений для добровільного виконання, що зумовлює необхідність здійснення державним виконавцем заходів примусового виконання.

Згідно із вимогами ч.1 ст.31 Закону України "Про виконавче провадження", копії постанов державного виконавця та інші документи виконавчого провадження, зміст яких державний виконавець зобов'язаний довести до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам із супровідними листами простою кореспонденцією, крім постанов про відкриття виконавчого провадження або відмову у відкритті виконавчого провадження, про повернення виконавчого документа стягувачу відповідно до статті 47 цього Закону, що надсилаються рекомендованим листом з повідомленням про вручення. Боржник вважається повідомленим про відкриття виконавчого провадження, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі.

Отже, передбачений законом порядок повідомлення боржника про відкриття виконавчого провадження встановлено для того, щоб боржник, з однієї сторони, мав можливість скористатися своїм правом на оскарження постанови та добровільне виконання рішення суду без наслідків примусового виконання, а з іншої щоб виконавча служба мала докази повідомлення боржника про надання строку для самостійного виконання.

Крім того, статтею 35 Закону України "Про виконавче провадження" передбачено, що за наявності обставин, що перешкоджають провадженню виконавчих дій, або у разі несвоєчасного одержання сторонами документів виконавчого провадження, внаслідок чого вони були позбавлені можливості скористатися правами, наданими їм цим Законом, державний виконавець може відкласти виконавчі дії за заявою стягувача чи боржника або з власної ініціативи на строк до десяти робочих днів. Про відкладання провадження виконавчих дій державний виконавець виносить відповідну постанову, про що повідомляє сторонам.

Тобто, закон дозволяє добросовісному боржнику, в разі позбавлення його можливості скористатися правом, зокрема, виконати рішення суду в добровільному порядку, звернутися з відповідною заявою до виконавчої служби і відкласти виконавчі дії у зв'язку з неотриманням постанови про відкриття виконавчого провадження.

Як встановив суд, матеріали справи не містять та відповідачем не надано доказів, отримання позивачем постанов про стягнення з боржника витрат на проведення виконавчих дій від 11.03.2013 року, 15.04.2013, а тому позивач був позбавлений права виконати рішення в добровільному порядку. Вказана обставина призвела до неможливості використати ОСОБА_3 своє гарантоване право та виконати рішення суду.

З наведеного випливає, що державний виконавець мав право виносити постанову про стягнення виконавчого збору, а також розпочинати виконавче провадження на виконання даної постанови лише у випадку, якщо боржник був повідомлений про відкрите щодо нього виконавче провадження, а також був ознайомлений з наявним у нього правом самостійно виконати рішення суду та не виконав його у строк, передбачений ЗУ "Про виконавче провадження".

З огляду на те, що виконавчий збір є санкцією майнового характеру за невиконання боржником судового рішення самостійно у встановлений для цього строк, і що законом визначено підстави для її застосування, доводи відповідача про " фактичну" обізнаність боржника про відкриття виконавчого провадження, є безпідставними.

Зазначена правова позиція викладена Вищим адміністративним судом України в ухвалах від "30" жовтня 2014 р. у справі К/800/20837/14, від 16 квітня 2015 року у справі К/800/17430/15.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Таким чином, дії відповідача вчастині відкриття виконавчих проваджень про стягнення з позивача витрат на проведення оцінки арештованого майна ВП №48941877 від 07.10.2015 року, ВП №48942439 від 07.10.2015 року, ВП №48942154 від 07.10.2015 року, ВП №48942307 від 07.10.2015 року є протиправними, а постанови про відкриття виконавчих проваджень про стягнення з позивача витрат на проведення оцінки арештованого майна ВП №48941877 від 07.10.2015 року, ВП №48942439 від 07.10.2015 року, ВП №48942154 від 07.10.2015 року, ВП №48942307 від 07.10.2015 року підлягають скасуванню.

Відповідно до статей 11, 71 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

За наведених обставин позов підлягає до задоволення.

Згідно з частиною першою статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є субєктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань субєкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Позивачем за подання позовної заяви сплачено судовий збір у розмірі 2436 грн., доказів понесення ним інших судових витрат суду не надано.

Керуючись статтями 11, 14, 70, 71, 72, 86, 94, 159 163, 167, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов задовольнити.

Визнати протиправними дії Відділу Державної виконавчої служби Костопільського районного управління юстиції в частині винесення постанов про відкриття виконавчих проваджень про стягнення з позивача витрат на проведення оцінки арештованого майна ВП №48941877 від 07.10.2015 року, ВП №48942439 від 07.10.2015 року, ВП №48942154 від 07.10.2015 року, ВП №48942307 від 07.10.2015 року.

Скасувати постанови про відкриття виконавчих проваджень про стягнення з позивача витрат на проведення оцінки арештованого майна від 07.10.2015 року ВП №48941877, від 07.10.2015 року ВП №48942439, від 07.10.2015 року ВП №48942154, від 07.10.2015 року ВП №48942307.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Відділу Державної виконавчої служби Костопільського районного управління юстиції ОСОБА_2 на користь позивача - ОСОБА_3 сплачений судовий збір у сумі 2436 (дві тисячі чотириста тридцять шість) гривень.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано в установлені строки. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга на постанову суду подається до Житомирського апеляційного адміністративного суду через Рівненський окружний адміністративний суд протягом десяти днів з дня її проголошення, а в разі проголошення лише вступної та резолютивної частини постанови або прийняття постанови у письмовому провадженні, - протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя Кравчук Т.О.

Дата виготовлення і підписання повного тексту постанови 02 грудня 2015 року.