Справа № 802/3892/15-а
Суддя: Воробйова Інна Анатоліївна
Дата ухвалення: 2015-11-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

30 листопада 2015 р. Справа № 802/3892/15-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді: Воробйової Інни Анатоліївни,

за участю:

секретаря судового засідання: Мошняги В.І.

представника позивача: ОСОБА_1

представника відповідача: ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за позовом: ОСОБА_3

до: Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області

про: визнання протиправною і скасування відмови та зобов"язання вчинити дії

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_3 (далі - ОСОБА_3, позивач) із адміністративним позовом до Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області (далі ГУ Держгеокадастру у Вінницькій області , Держгеокастр, відповідач) про:

- визнання відмови №ДС-31-2-7777.3-3937/19-15 від 01.08.2015 р. незаконною та її скасування;

- зобов'язання у місячний строк повторно розглянути клопотання гр. ОСОБА_3 про надання дозволу на розробку документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки для особистого селянського господарства на території Воловодівської сільської ради Немирівського району Вінницької області.

Позовні вимоги мотивовані тим, що 18.06.2015 р. позивач звернувся до відповідача із клопотанням про надання йому дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки на території Воловодівської сільської ради Немирівського району Вінницької області у власність для ведення особистого селянського господарства. Однак, листом №ДС-31-2-7777.3-3937/19-15 від 01.08.2015 р. йому відмовлено, оскільки місце розташування земельної ділянки не відповідає вимогам закону та технічно-економічному обґрунтуванню використання та охорони земель так як використання земельних ділянок способами, що призводять до погіршення їх якості забороняється.

Вважаючи дану відмову незаконною позивач звернувся з даним позовом до суду.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив його задовільнити в повному обсязі з підстав викладених у позовній заяві.

Представник відповідача проти позову заперечив вказуючи на законність оскаржуваної відмови, а тому в задоволенні позову просив відмовити.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, суд встановив наступне.

18 червня 2015 р. ОСОБА_3 звернувся до Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області із клопотанням про надання йому дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтованою площею 2 га на території Воловодівської сільської ради Немирівського району Вінницької області (за межами населеного пункту) у власність для ведення особистого селянського господарства із земель запасу сільськогосподарського призначення.

На вказане звернення отримав відповідь за №ДС-31-2-7777.3-3937/19-15 від 01.08.2015 р., якою повідомлено, що земельна ділянка, намір яку отримати у власність для ведення особистого селянського господарства має позивач, розміщена на пасовищах, які за своїми природними особливостями і призначенням мають використовуватись для випасання худоби. Виробництво та переробка сільськогосподарської продукції на даному виді угідь не передбачається. Згідно ст. 37 Закону України «Про охорону земель» використання земельних ділянок способами, що призводять до погіршення їх якості, забороняється. На землях сільськогосподарського призначення може бути обмежена діяльність, зокрема, розорювання сіножатей, пасовищ. Таким чином, місце розташування обєкта не відповідає вимогам закону та техніко-економічному обґрунтуванню використання та охорони земель.

Не погоджуючись з такою відповіддю ОСОБА_3 звернуся до суду з цим позовом.

Визначаючись щодо позовних вимог, суд керується та виходить з наступного.

Відповідно до статті 3 Земельного кодексу України (ЗК України) земельні відносини регулюються Конституцією України, цим Кодексом, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами.

Порядок безоплатної приватизації земельних ділянок громадянами встановлений статтею 118 ЗК України.

Зокрема, частинами 6, 7, 10 вказаної норми передбачено, що громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства).

Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об'єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку. Відмова органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування у передачі земельної ділянки у власність або залишення клопотання без розгляду можуть бути оскаржені до суду.

Крім того, частиною 4 статті 122 ЗК України визначено, що центральний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальні органи передають земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, крім випадків, визначених частиною восьмою цієї статті, у власність або у користування для всіх потреб.

Відповідно до пункту 1 Положення про Державну службу України з питань геодезії, картографії та кадастру, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 15 від 14 січня 2015 р. (далі Положення), Державна служба України з питань геодезії, картографії та кадастру (Держгеокадастр) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Віце-премєр-міністра України - Міністра регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства і який реалізує державну політику у сфері топографо-геодезичної і картографічної діяльності та земельних відносин, а також у сфері Державного земельного кадастру.

Згідно з підпунктом 31 пункту 4 Положення, Держгеокадастр відповідно до покладених на нього завдань розпоряджається землями державної власності сільськогосподарського призначення в межах, визначених Земельним кодексом України, безпосередньо або через визначені в установленому порядку його територіальні органи.

Пунктом 7 Положення передбачено, що Держгеокадастр здійснює свої повноваження безпосередньо і через утворені в установленому порядку територіальні органи.

Оскільки спірна земельна ділянка належить до категорії земель сільськогосподарського призначення, саме до компетенції Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області, відноситься розгляд питання про надання дозволу чи відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення цієї земельної ділянки.

Як видно, оскаржувана відмова мотивована тим, що земельна ділянка, яку позивач хоче отримати у власність для ведення особистого селянського господарства розміщена на пасовищах, які використовуються для випасання худоби. А тому, виробництво та переробка сільськогосподарської продукції (зокрема розорювання) на даному виді угідь може призвести до погіршення її якості, що забороняється Законом України "Про охорону земель". У зв'язку з чим, відповідачем було зроблено висновок про те, що місце розташування об'єкта не відповідає вимогам закону та технічно-економічному обґрунтуванню використання та охорони земель.

З такими мотивами відповідача суд не погоджується з огляду на таке.

Положеннями статті 22 ЗК України передбачено, що землями сільськогосподарського призначення визнаються землі, надані для виробництва сільськогосподарської продукції, здійснення сільськогосподарської науково-дослідної та навчальної діяльності, розміщення відповідної виробничої інфраструктури, у тому числі інфраструктури оптових ринків сільськогосподарської продукції, або призначені для цих цілей. До земель сільськогосподарського призначення належать сільськогосподарські угіддя (рілля, багаторічні насадження, сіножаті, пасовища та перелоги). Землі сільськогосподарського призначення передаються у власність та надаються у користування громадянам, зокрема, для ведення особистого селянського господарства.

Таким чином, пасовища відносяться до земель сільськогосподарського призначення, які можуть надаватися громадянам для особистого селянського господарства.

Окрім того, згідно із статею 181 ЗК України землеустрій це сукупність соціально-економічних та екологічних заходів, спрямованих на регулювання земельних відносин та раціональної організації території адміністративно-територіальних одиниць, суб'єктів господарювання, що здійснюються під впливом суспільно-виробничих відносин і розвитку продуктивних сил.

Мета землеустрою полягає в забезпеченні раціонального використання та охорони земель, створенні сприятливого екологічного середовища та поліпшенні природних ландшафтів (ст. 182 ЗК України).

Відповідно до статті 184 ЗК України землеустрій передбачає: встановлення (відновлення) на місцевості меж адміністративно-територіальних одиниць, землеволодінь і землекористувань; розробку загальнодержавної і регіональних програм використання та охорони земель; складання схем землеустрою, розроблення техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель відповідних адміністративно-територіальних одиниць, обґрунтування встановлення меж територій з особливими природоохоронними, рекреаційними і заповідними режимами; складання проектів відведення земельних ділянок, встановлення в натурі (на місцевості) меж земельних ділянок; складання проектів землеустрою, що забезпечують еколого-економічне обґрунтування сівозмін, упорядкування угідь, а також розроблення заходів щодо охорони земель, розроблення іншої землевпорядної документації, пов'язаної з використанням та охороною земель; здійснення авторського нагляду за реалізацією заходів, передбачених документацією із землеустрою, проведення топографо-геодезичних, картографічних, ґрунтових, геоботанічних та інших обстежень і розвідувань земель.

Згідно з частиною першою статті 186 ЗК України схеми землеустрою і техніко-економічні обґрунтування використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць погоджуються територіальним органом центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин, органом виконавчої влади Автономної Республіки Крим у сфері охорони культурної спадщини, структурним підрозділом відповідної обласної, Київської чи Севастопольської міської державної адміністрації у сфері охорони культурної спадщини, територіальним органом центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері лісового господарства, а на території Автономної Республіки Крим органом виконавчої влади Автономної Республіки Крим з питань лісового господарства, територіальним органом центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері розвитку водного господарства, а на території Автономної Республіки Крим органом виконавчої влади Автономної Республіки Крим з питань водного господарства, органом виконавчої влади Автономної Республіки Крим у сфері охорони навколишнього природного середовища, структурним підрозділом відповідної обласної, Київської чи Севастопольської міської державної адміністрації у сфері охорони навколишнього природного середовища, структурним підрозділом відповідної районної, Київської чи Севастопольської міської державної адміністрації у сфері містобудування та архітектури, а якщо місто не входить до території певного району виконавчим органом відповідної міської ради у сфері містобудування та архітектури, а в разі якщо такий орган не утворений органом виконавчої влади Автономної Республіки Крим з питань містобудування та архітектури чи структурним підрозділом відповідної обласної державної адміністрації з питань містобудування та архітектури.

У разі розроблення схеми землеустрою і техніко-економічного обґрунтування використання та охорони земель району така документація із землеустрою додатково погоджується відповідними сільськими, селищними, міськими радами та районною державною адміністрацією.

Схеми землеустрою і техніко-економічні обґрунтування використання та охорони земель села, селища, міста затверджуються відповідною сільською, селищною або міською радою.

Відповідно до частини першої статті 45 Закону України "Про землеустрій" схеми землеустрою і техніко-економічні обґрунтування використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць розробляються з метою визначення перспективи щодо використання та охорони земель, для підготовки обґрунтованих пропозицій у галузі земельних відносин, організації раціонального використання та охорони земель, перерозподілу земель з урахуванням потреби сільського, лісового та водного господарств, розвитку сіл, селищ, міст, територій оздоровчого, рекреаційного, історико-культурного призначення, природно-заповідного фонду та іншого природоохоронного призначення тощо.

Згідно положень статті 37 Закону України «Про охорону земель», власники та землекористувачі, в тому числі орендарі, земельних ділянок зобов'язані здійснювати заходи щодо охорони родючості ґрунтів, передбачені цим Законом та іншими нормативно-правовими актами України.

Використання земельних ділянок способами, що призводять до погіршення їх якості, забороняється.

На землях сільськогосподарського призначення може бути обмежена діяльність, зокрема, щодо розорювання сіножатей, пасовищ.

Вирішуючи даний публічно-правовий спір по суті, суд насамперед враховує те, що документального підтвердження наявності обмежень діяльності щодо розорювання земель запасу сільськогосподарського призначення (пасовищ) відповідачем на вимогу суду не надано, так само як і належні докази на підтвердження того, що в подальшому позивачем земельна ділянка буде використовуватись способом, що призведе до погіршення її якості. Відповідач, як субєкт владних повноважень, жодних доказів на підтвердження хоча б намірів позивача здійснювати виробництво та переробку сільськогосподарської продукції на спірній земельній ділянці не надав.

Відповідно до положень статті 71 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Виходячи з приписів вказаної норми процесуального права, при розгляді судом спору щодо правомірності відмови ГУ Держгеокадастру у Вінницькій області у наданні дозволу на розробку документації із землеустрою, презюмується добросовісність особи, якщо зазначеним органом не доведено інше.

Відповідно до пунктів 1, 3 частини 3 статті 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії).

За сукупністю вищенаведених обставин та враховуючи, що оскаржувана відмова не відповідає всім критеріям наведеним у частині другій статті 3 КАС України, відповідачем не доведено її правомірність, суд дійшов висновку, що позовна заява у частині визнання незаконною відмови є обґрунтованою та підлягає задоволенню.

Окремо суд вважає за необхідне зазначити, що вимога позивача про визнання відмови незаконною є однією із форми вираження одного й того самого способу захисту порушеного права позивача, а саме визнання відмови протиправною.

Аналогічна позиція викладена у постанові Пленуму Вищого адміністративного суду України №7 від 20.05.2013 р.

Щодо позовної вимоги про зобов'язання відповідача у місячний строк повторно розглянути клопотання гр. ОСОБА_3 про надання дозволу на розробку документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки для особистого селянського господарства на території Воловодівської сільської ради Немирівського району Вінницької області, то така підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до пункту 2 частини 2 статті 162 КАС України, у разі задоволення адміністративного позову суд може прийняти постанову про зобов'язання відповідача вчинити певні дії.

Таким чином, з урахуванням наявності в суду права при задоволенні вимог адміністративного позову прийняти рішення про зобов'язання відповідача вчити певні дії, а також беручи до уваги протиправність відмови суб'єкта владних повноважень у наданні позивачу дозволу на розробку проекту землеустрою та вимоги частини сьомої статті 118 ЗК України, суд доходить висновку, про наявність підстав для зобовязання відповідача у місячний строк повторно розглянути подану позивачем заяву.

Разом з тим, вирішуючи спір в частині позовних вимог про скасування відмови Держгеокадастру №ДС-31-2-7777.3-3937/19-15 від 01.08.2015 р., суд доходить висновку про відмову в їх задоволені, оскільки, вказаний лист не є рішенням субєкта владних повноважень, щодо якого може бути прийнято рішення про його скасування. Окрім того, як вже зазначалось, відповідно до положень частини десятої статті 118 ЗК України, до суду може бути оскаржена саме відмова органу виконавчої влади.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат у справі, суд враховує, що відповідно до частини 1 статті 94 КАС України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є субєктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань субєкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Частиною 3 статті 94 КАС України передбачено, що якщо адміністративний позов задоволено частково, судові витрати, здійснені позивачем, присуджуються йому відповідно до задоволених вимог, а відповідачу відповідно до тієї частини вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

З огляду на те, що позовні вимоги носять немайновий характер, а позов підлягає частковому задоволенню, на користь позивача необхідно стягнути частину понесених ним і документально підтверджених судових витрат у даній справі пропорційно задоволеним вимогам.

Керуючись ст.ст. 70, 71, 79, 86, 94, 128, 158, 162, 163, 167, 255, 257 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

позов задовільнити частково.

Визнати відмову Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області № ДС -31-2-7777.3-3937/19/15 від 1.08.2015 р. незаконною.

Зобов"язати Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області у місячний строк повторно розглянути клопотання гр. ОСОБА_3 про надання дозволу на розробку документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки для особистого селянського господарства на території Воловодівської сільської ради Немирівського району Вінницької області.

В решті позовних вимог відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_3 (вул. Прибережна, 7, с. Воловодівка, Немирівський р., Вінницька обл.) судовий збір у розмірі 478 грн. (чотириста сімдесят вісім грн.) сплачений при зверненні до суду згідно квитанції №16 від 6.11.2015 р., за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області (вул. Келецька, 63, м.Вінниця, ).

Постанова набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 254 КАС України.

Відповідно до ст. 186 КАС України апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 цього Кодексу, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Суддя Воробйова Інна Анатоліївна