Справа № 823/5186/15
Суддя: В.П. Тимошенко
Дата ухвалення: 2015-12-01 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 грудня 2015 року справа № 823/5186/15

м. Черкаси

Суддя Черкаського окружного адміністративного суду Тимошенко В.П., розглянувши у порядку письмового провадження в залі суду адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Черкаського обласного центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги про визнання відмови неправомірною та зобовязання вчинити дії,

встановив:

04 листопада 2015 року до суду з позовною заявою звернувся ОСОБА_1, в якій просить:

1) визнати відмову Черкаського обласного центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги щодо обовязковості призначення захисника-адвоката потерпілому ОСОБА_1 у кримінальній справі неправомірною і невідповідною чинному законодавству;

2) зобовязати Черкаський обласний центр з надання безоплатної вторинної правової допомоги залучити захисника-адвоката для здійснення обовязкового захисту за призначенням потерпілого ОСОБА_1 у карній справі.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач інвалід ІІ групи по зору, визнаний потерпілим у кримінальному провадженні №0000966. Розраховуючи на соціальну допомогу держави звернувся до слідчого і спеціалізованих центрів. Відповідач у своєму листі перенаправив позивача до Уманського місцевого центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги.

Позивачем дана відповідь розцінена як відмова в задоволенні його звернення, а тому він змушений звернутися до суду. В адміністративному позові просив справу розглянути без його участі.

Відповідач надав письмові заперечення, в яких просив відмовити у задоволенні позову повністю з підстав правомірності їх дій. Крім того зазначив, що позов заявлено до Черкаського обласного центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги, а наказом Міністерства юстиції України від 10.03.2015 №331/15 «Про питання розвитку системи безоплатної вторинної правової допомоги» Черкаський обласний центр безоплатної вторинної правової допомоги перейменовано на Регіональний центр з надання безоплатної вторинної правової допомоги. 01.12.2015 надав суду клопотання про розгляд справи без його участі.

У зв'язку з надходженням до суду заяв усіх сторін спору про розгляд справи без їх участі, на підставі вимог частини 4 статті 122 КАС України суд дійшов висновку про необхідність розгляду цієї справи в порядку письмового провадження за наявними матеріалами справи.

Суд, дослідивши матеріали справи та оцінивши письмові докази, встановив таке.

Листом від 13.08.2015 ОСОБА_1 звернувся до відповідача (звернення зареєстроване в журналі реєстрації пропозицій, заяв і скарг громадян 21.08.2015 а.с.23). Даний лист містив прохання проінформувати про умови її (безоплатної правової допомоги) фактичного отримання або відтермінування.

27.08.2015 листом №Ш-5 (а.с.25) відповідачем надано письмову консультацію розяснення прав заявника на безоплатну вторинну правову допомогу та порядок її надання даній категорії осіб. При цьому позивачу повідомлено, що для отримання такої допомоги йому потрібно звернутися до Уманського місцевого центру з надання безоплатної вторинної правової дороги з зазначенням адреси центру, його графіку роботи та мобільного телефону керівника.

22.10.2015 на адресу відповідача надійшло друге звернення позивача від 28.09.2015 (а.с.28), яке зареєстроване в журналі реєстрації пропозицій, заяв і скарг громадян (а.с.24). В даному звернення ОСОБА_1 повідомив, що він має статус потерпілого в кримінальному провадженні №0001184 та є пенсіонером і інвалідом по зору ІІ групи. В звязку з тим, що слідчий відмовляє йому «щодо адвоката на підставі дій Центру в бюджетному варіанті» та «переконливо просить повідомити, що передбачено законодавством».

На лист ОСОБА_1 Черкаським обласним центром з надання безоплатної вторинної правової допомоги надано відповідь від 22.10.2015 №П-16 (а.с.11). В даній відповіді ОСОБА_1 розяснено норми чинного законодавства щодо категорій осіб, які мають право на отримання безоплатної вторинної правової допомоги, субєктів надання такої допомоги та спосіб її отримання. Заявнику порадили звернутися до Уманського місцевого центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги та зазначили перелік документів, які потрібно надати для прийняття рішення про надання йому безоплатної вторинної правової допомоги.

Вирішуючи спір по суті суд виходить з такого.

Спеціальним законом, який відповідно до Конституції України визначає зміст права на безоплатну правову допомогу, порядок реалізації цього права, підстави та порядок надання безоплатної правової допомоги, державні гарантії щодо надання безоплатної правової допомоги є Закон України «Про безоплатну правову допомогу».

Безоплатна вторинна правова допомога - вид державної гарантії, що полягає у створенні рівних можливостей для доступу осіб до правосуддя (стаття 13 Закону України «Про безоплатну правову допомогу»).

Згідно з частиною 1 статті 14 Закон України «Про безоплатну правову допомогу» право на безоплатну вторинну правову допомогу згідно з цим Законом та іншими законами України мають такі категорії осіб: 1) особи, які перебувають під юрисдикцією України, якщо середньомісячний сукупний дохід їхньої сім'ї нижчий суми прожиткового мінімуму, розрахованого та затвердженого відповідно до Закону України "Про прожитковий мінімум" для осіб, які належать до основних соціальних і демографічних груп населення, інваліди, які отримують пенсію або допомогу, що призначається замість пенсії, у розмірі менше двох прожиткових мінімумів для непрацездатних осіб, - на всі види правових послуг, передбачені частиною другою статті 13 цього Закону; 2) діти-сироти, діти, позбавлені батьківського піклування, безпритульні діти, діти, які можуть стати або стали жертвами насильства в сім'ї, - на всі види правових послуг, передбачені частиною другою статті 13 цього Закону; 3) особи, до яких застосовано адміністративне затримання, - на правові послуги, передбачені пунктами 2 і 3 частини другої статті 13 цього Закону; 4) особи, до яких застосовано адміністративний арешт, - на правові послуги, передбачені пунктами 2 і 3 частини другої статті 13 цього Закону; 5) особи, які відповідно до положень кримінального процесуального законодавства вважаються затриманими, - на правові послуги, передбачені пунктами 1 і 3 частини другої статті 13 цього Закону; 6) особи, стосовно яких обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, - на правові послуги, передбачені пунктами 1 і 3 частини другої статті 13 цього Закону; 7) особи, у кримінальних провадженнях стосовно яких відповідно до положень Кримінального процесуального кодексу України захисник залучається слідчим, прокурором, слідчим суддею чи судом для здійснення захисту за призначенням або проведення окремої процесуальної дії, а також особи, засуджені до покарання у вигляді позбавлення волі, тримання в дисциплінарному батальйоні військовослужбовців або обмеження волі, - на всі види правових послуг, передбачені частиною другою статті 13 цього Закону; 8) особи, на яких поширюється дія Закону України "Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту", - на всі види правових послуг, передбачені частиною другою статті 13 цього Закону, до моменту прийняття рішення про надання статусу біженця та у разі, якщо особа оскаржує рішення щодо статусу біженця; 9) ветерани війни та особи, на яких поширюється дія Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", особи, які мають особливі заслуги та особливі трудові заслуги перед Батьківщиною, особи, які належать до числа жертв нацистських переслідувань, - на правові послуги, передбачені пунктами 1 - 3 частини другої статті 13 цього Закону, стосовно питань, пов'язаних з їх соціальним захистом; 10) особи, щодо яких суд розглядає справу про обмеження цивільної дієздатності фізичної особи, визнання фізичної особи недієздатною та поновлення цивільної дієздатності фізичної особи, - на правові послуги, передбачені пунктами 2 і 3 частини другої статті 13 цього Закону, протягом розгляду справи в суді; 11) особи, щодо яких суд розглядає справу про надання психіатричної допомоги в примусовому порядку, - на правові послуги, передбачені пунктами 2 і 3 частини другої статті 13 цього Закону, протягом розгляду справи в суді; 12) особи, реабілітовані відповідно до законодавства України, - на правові послуги, передбачені пунктами 2 і 3 частини другої статті 13 цього Закону, стосовно питань, пов'язаних з реабілітацією.

Відповідно до п. 3 Прикінцевих та Перехідних положень Закону №3460-VІ центри з надання безоплатної вторинної правової допомоги з 1 січня 2013 року забезпечують надання правової допомоги особам, зазначеним у пунктах 3 - 7 частини першої статті 14 цього Закону.

Надання безоплатної вторинної правової допомоги всім категоріям осіб, зазначеним у статті 14 цього Закону, в повному обсязі забезпечується з 1 липня 2015 року (п. 6 Прикінцевих та Перехідних положень Закону №3460-VІ).

Відповідно до пунктів 4, 5 Положення про центри з надання безоплатної вторинної правової допомоги (далі Положення) центри є неприбутковими організаціями, користуються правами юридичної особи, мають печатку із зображенням Державного Герба України і своїм найменуванням, власні бланки, самостійний баланс, рахунки в органах Казначейства.

У своїй діяльності центри керуються Конституцією та законами України, указами Президента України і постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, актами Кабінету Міністрів України, іншими актами законодавства, наказами Міністерства юстиції та Координаційного центру, цим Положенням, а також своїми положеннями.

Пунктом 7 Положення передбачено, що основним завданням центрів є створення рівних можливостей для доступу осіб до правосуддя шляхом організації надання безоплатної вторинної правової допомоги, а саме забезпечення надання таких видів правових послуг:

1) захист;

2) здійснення представництва інтересів осіб, які мають право на безоплатну вторинну правову допомогу, в судах, інших державних органах, органах місцевого самоврядування, перед іншими особами;

3) складання документів процесуального характеру.

Згідно з пунктом 12 Положення місцеві центри відповідно до покладених на них завдань:

1) розглядають звернення суб'єктів права на безоплатну вторинну правову допомогу та приймають рішення про надання безоплатної вторинної правової допомоги або про відмову в її наданні;

2) перевіряють належність особи до категорії осіб, які мають право на отримання безоплатної вторинної правової допомоги, у встановленому порядку;

3) здійснюють попереднє консультування осіб, які звертаються до центру, і надають роз'яснення щодо отримання безоплатної вторинної правової допомоги;

4) забезпечують складання документів процесуального характеру за зверненням суб'єктів права на безоплатну вторинну правову допомогу після прийняття рішення про надання такої допомоги;

5) відповідно до довіреності, виданої відповідним регіональним центром, видають доручення для надання безоплатної вторинної правової допомоги суб'єктам відповідного права, визначеним пунктами 1, 2, 8 - 12 частини першої статті 14 Закону, у разі необхідності скасовують такі доручення в установленому порядку;

6) забезпечують посвідчення довіреностей, виданих адвокатам суб'єктами права на безоплатну вторинну правову допомогу, за зверненнями яких прийнято рішення про надання такої допомоги;

7) відповідно до довіреності, виданої відповідним регіональним центром, приймають рішення про заміну адвоката, припинення надання безоплатної вторинної правової допомоги у випадках, передбачених Законом;

8) взаємодіють із суб'єктами надання безоплатної первинної правової допомоги, здійснюють їх координацію на відповідній території, надають органам місцевого самоврядування консультаційно-методичну допомогу з питань утворення спеціалізованих установ, які надають безоплатну первинну правову допомогу, залучення до її надання юридичних осіб приватного права та фізичних осіб;

9) організовують підвищення кваліфікації адвокатів, які надають безоплатну вторинну правову допомогу;

10) узагальнюють, аналізують та поширюють практику надання безоплатної вторинної правової допомоги;

11) приймають подані адвокатами акти надання безоплатної вторинної правової допомоги з відповідними додатками, перевіряють їх комплектність, правильність розрахунку розміру винагороди та відшкодування витрат адвокатів, які надають безоплатну вторинну правову допомогу, у разі необхідності спільно з адвокатами приводять їх у відповідність до встановлених вимог, забезпечують підписання зазначених актів та надсилають/передають їх відповідному регіональному центру;

12) збирають, узагальнюють та аналізують статистичні дані про надання безоплатної вторинної правової допомоги;

13) забезпечують вивчення потреб та рівня задоволеності осіб, які звертаються щодо надання безоплатної вторинної правової допомоги та/або отримали таку допомогу;

14) забезпечують організацію і проведення інформаційно-роз'яснювальної роботи з питань надання безоплатної правової допомоги.

Відповідачем 22.10.2015 звернення позивача направлено за належністю до Уманського міського центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги (а.с.30).

Уманський місцевий центр з надання безоплатної вторинної правової допомоги надіслав на адресу ОСОБА_1 та Регіонального центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги (для відома) лист «Щодо розгляду звернення» (а.с.31-33), в якому повідомив заявника, що йому необхідно зявитися до Уманського місцевого центру безоплатної вторинної правової допомоги для надання підтверджуючих документів та підписання згоди на обробку персональних даних та конкретизації виду правової послуги згідно статті 13 Закону України «Про безоплатну правову допомогу». Дану відповідь позивачем отримано 03.11.2015, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення, копія якого міститься в матеріалах справи (а.с.34).

Згідно із частиною першою статті 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Згідно із частиною першою статті 69 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Відповідно до статті 70 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмету доказування. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування, крім випадків, коли щодо таких обставин не виникає спору.

Відповідно до частини другої статті 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному та обєктивному дослідженні, та враховуючи те, що відповідачем на звернення позивача надано обґрунтовану відповідь та направлено звернення за належністю до Уманського місцевого центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги, який надав обґрунтовану відповідь позивачу, суд вважає, що адміністративний позов ОСОБА_1 до задоволення не підлягає.

Керуючись статтями 56, 58, 86, 94, 159, 162, 163, 254, КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

Постанова набирає законної сили відповідно до вимог статті 254 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена до Київського апеляційного адміністративного суду через Черкаський окружний адміністративний суд у строки та порядку, передбачені статтями 185-187 цього Кодексу.

Суддя В.П. Тимошенко