Справа № 815/963/15
Суддя: Золотніков О.С.
Дата ухвалення: 2015-11-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 листопада 2015 р.м.ОдесаСправа № 815/963/15

Категорія: 8.3.2 Головуючий в 1 інстанції: Марин П. П.

Одеський апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого Золотнікова О.С.,

суддів Осіпова Ю.В. та Скрипченка В.О.,

при секретарі Мадюді В.В.,

за участю представника позивача ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 ОСОБА_2 на постанову Одеського окружного адміністративного суду від 26 березня 2015 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 ОСОБА_2 до Державної податкової інспекції у Приморському районі м. Одеси Головного управління Міндоходів в Одеській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, -

В С Т А Н О В И В:

У лютому 2015 року ОСОБА_2 ОСОБА_2 (далі ОСОБА_2Б.) звернувся до суду з позовом до Державної податкової інспекції у Приморському районі м. Одеси Головного управління Міндоходів в Одеській області (далі ДПІ у Приморському районі м. Одеси ГУ Міндоходів в Одеській області) про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 28 липня 2014 року № НОМЕР_1.

В обґрунтування позову зазначалось, що з 24 червня по 8 липня 2014 року посадовою особою ДПІ у Приморському районі м. Одеси ГУ Міндоходів в Одеській області проведено документальну позапланову перевірку з питань оподаткування податком на доходи фізичних осіб з окремих видів доходів, отриманих як додаткове благо, відмінних від ведення господарської (незалежної професійної) діяльності платника податків позивача за період з 1 січня по 31 грудня 2012 року. За результатами перевірки складено акт від 15 липня 2014 року за № 3948/15-53-17-1/НОМЕР_2, в якому зазначено про порушення позивачем п. 176.1 ст. 176, п. 179.1 ст. 179 Податкового кодексу України щодо неподання податкової декларації про майновий стан та доходи за 2012 рік, а також пп. 164.2.17 «д» п. 164.2 ст. 164, п. 1 ст. 167 ПК України, внаслідок чого платником податку занижено податкове зобовязання з податку на доходи фізичних осіб, що підлягає сплаті до бюджету, на 43033 грн. 59 коп.. На підставі акта перевірки відповідачем прийнято податкове повідомлення-рішення від 28 липня 2014 року № НОМЕР_1, яким ОСОБА_2 визначено податок на доходи фізичних осіб, що сплачуються фізичними особами за результатами річного декларування, за основним платежем 43033 грн. 59 коп. та за штрафними (фінансовими) санкціями в розмірі 10758 грн. 40 коп.. На думку позивача, висновки акта перевірки не відповідають вимогам Податкового кодексу України, оскільки норма, якою контролюючим органом визначено податкові зобовязання позивачу, а саме пп. 164.2.17 «д» п. 164.2 ст. 164 Податкового кодексу України, застосована необґрунтовано у даних правовідносинах, а тому прийняте відповідачем на підставі акта перевірки податкове повідомлення-рішення підлягає скасуванню.

Постановою Одеського окружного адміністративного суду від 26 березня 2015 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 відмовлено повністю. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь Державного бюджету України витрати зі сплати судового збору в розмірі 1689 грн..

Не погоджуючись з постановленим по справі судовим рішенням, ОСОБА_2 в апеляційній скарзі зазначає, що висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам справи, судом не вірно надано правову оцінку доказам у справі, і, крім того, судом порушено норми матеріального та процесуального права. Так, судом не прийнято до уваги вимоги підпунктів 14.1.47 та 14.1.54 п. 14.1 ст. 14, ст. ст. 153 та 164 Податкового кодексу України, Закону України «Про внесення змін до Податкового кодексу Украйни щодо подальшого удосконалення адміністрування податків і зборів» від 6 грудня 2012 року № 5519-VI, ст. 605 Цивільного кодексу України, п. 7 постанови правління Національного банку України «Про затвердження Порядку відшкодуванням банкам України безнадійної заборгованості за рахунок резерву» від 1 червня 2011 року № 172, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 17 червня 2011 року за № 722/19460. Апелянт також зазначає, що застосування до нього пп. 164.2.17 «д» п. 164.2 ст. 164 Податкового кодексу України в розумінні «прощення» боргу є необґрунтованим, оскільки наслідки, визначені контролюючим органом, мали б місце, якщо б таке прощення відбулось після 1 січня 2013 року, тобто після внесення змін до ПК України, а не 7 березня 2012 року, що має місце у даних правовідносинах. У звязку з викладеним в апеляційній скарзі ставиться питання про скасування постанови суду першої інстанції з винесенням нової постанови про задоволення вимог позивача.

Заслухавши суддю-доповідача, виступ представника позивача в підтримку апеляційної скарги, розглянувши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку про відсутність підстав для її задоволення.

Судом встановлено, що з 24 червня по 8 липня 2014 року посадовою особою відповідача проведено документальну позапланову перевірку позивача з питань оподаткування податком на доходи фізичних осіб з окремих видів доходів, отриманих як додаткове благо, відмінних від ведення господарської (незалежної професійної) діяльності платника податків за період з 1 січня по 31 грудня 2012 року.

За результатами перевірки складено акт від 15 липня 2014 року за № 3948/15-53-17-1/НОМЕР_2, в якому зазначено про порушення позивачем п. 176.1 ст. 176 та п. 179.1 ст. 179 Податкового кодексу України щодо неподання податкової декларації про майновий стан та доходи за 2012 рік, а також пп. 164.2.17 «д» п. 164.2 ст. 164, п. 1 ст. 167 ПК України, внаслідок чого платником податку занижено податкове зобовязання з податку на доходи фізичних осіб, що підлягає сплаті до бюджету, на 43033 грн. 59 коп..

На підставі акта перевірки відповідачем прийнято податкове повідомлення-рішення від 28 липня 2014 року № НОМЕР_1, яким ОСОБА_2 визначено податок на доходи фізичних осіб, що сплачуються фізичними особами за результатами річного декларування, за основним платежем 43033 грн. 59 коп. та за штрафними (фінансовими) санкціями в розмірі 10758 грн. 40 коп..

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2, суд першої інстанції обґрунтовано виходив з того, що позивачем порушено норми Податкового кодексу України щодо сплати податку на доходи фізичних осіб та відображення останнього у податковій звітності.

Так, відповідно до пп. 14.1.47 п. 14.1 ст. 14 ПК України додаткові блага - це кошти, матеріальні чи нематеріальні цінності, послуги, інші види доходу, що виплачуються (надаються) платнику податку податковим агентом, якщо такий дохід не є заробітною платою та не повязаний з виконанням обовязків трудового найму або не є винагородою за цивільно-правовими договорами (угодами), укладеними з таким платником податку (крім випадків, прямо передбачених нормами розділу IV цього Кодексу).

Згідно пп. «д» пп. 164.2.17 п. 164.2 ст. 164 названого Кодексу (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включається дохід, отриманий платником податку як додаткове благо (крім випадків, передбачених статтею 165 цього Кодексу), зокрема, суми боргу платника податку, анульованого кредитором за його самостійним рішенням, не повязаним з процедурою банкрутства, до закінчення строку позовної давності. Якщо кредитор повідомляє платника податку-боржника про анулювання боргу та включає суму анульованого боргу до податкового розрахунку суми доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, за підсумками звітного періоду, у якому такий борг було анульовано, такий боржник самостійно сплачує податок з таких доходів та відображає їх у річній податковій декларації.

На підставі п. 163.1 ст.163 ПК України обєктом оподаткування резидента є загальний місячний (річний) оподатковуваний дохід; доходи з джерела їх походження в Україні, які остаточно оподатковуються під час їх нарахування (виплати, надання); іноземні доходи - доходи (прибуток), отримані з джерел за межами України.

Матеріалами справи встановлено, що між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір від 21 грудня 2005 року за № 1983-08 ПОУ А, відповідно до якого Банк зобовязується надати Позичальнику (ОСОБА_2Б.), а останній зобовязується прийняти, належним чином використовувати і повернути Банку кредит (грошові кошти) в іноземній валюті в сумі 48283 доларів США, що на день укладання договору складає 243829 грн. 15 коп. (а. с. 18-25).

Листом ПАТ «УкрСиббанк» від 7 березня 2012 року за № 31-3-27/264 повідомлено позивача про анулювання боргу в порядку пп. «д» пп. 164.2.17 п. 164.2 ст. 164 ПК України, зі змісту якого вбачається, що ПАТ «УкрСиббанк» прийнято рішення про анулювання кредиторської заборгованості позивача, яка обліковувалася на підставі зазначеного вище кредитного договору, що станом на 7 березня 2012 року становить 13529,90 доларів США, що складає 108076 грн. 84 коп., та штрафних санкцій на суму 160210 грн. 13 коп.. При цьому позивачу розяснено, що анульована сума заборгованості є доходом, який отриманий, як додаткове благо, у звязку з чим останньому необхідно самостійно сплатити податок на доходи фізичних осіб та відобразити його в річній податковій декларації (а. с. 17).

Відповідне повідомлення вручено позивачу особисто під підпис 7 березня 2012 року.

Крім того, з матеріалів справи вбачається, що на запит ДПІ у Приморському районі ГУ Міндоходів у Одеській області, АТ «УкрСиббанк» до контролюючого органу надано лист від 8 серпня 2014 року щодо надання інформації та підтвердження відображених у розрахунках сум доходу, нарахованого на користь фізичної особи ОСОБА_2, і сум утриманого з них податку за ознакою «126» за 2012 рік, в якому зазначено, що АТ «УкрСиббанк» до СДПІ ОВП у м. Харкові МГУ ДФС було надано уточнюючий податковий розрахунок сум доходу, нарахованого на користь платників податку, і сум утриманого з них податку за 1-й квартал 2012 року, в якому вказано уточнену суму доходу, який був нарахований позивачу у вигляді додаткового блага (розрахунок НОМЕР_3) (а. с. 15-16).

Приймаючи оскаржене податкове повідомлення-рішення, відповідач зазначав, що дохід, отриманий ОСОБА_2 як додаткове благо у сумі 268286 грн. 97 коп., включається до загального оподатковуваного доходу платника податку.

Для зясування всіх обставин у справі, ухвалою апеляційного суду від 7 жовтня 2015 року було витребувано з СДПІ ОВП у м. Харкові МГУ ДФС завірену належним чином копію наведеного вище уточнюючого податкового розрахунку, на який банк посилається в листі від 8 серпня 2014 року.

11 листопада 2015 року на адресу суду надійшов наведений податковий розрахунок, яким підтверджено, що позивачу у першому кварталі 2012 року АТ «УкрСиббанк» було зараховано 268286 грн. 97 коп. за ознакою «126», тобто дохід, який отриманий у вигляді додаткового блага (а. с. 116).

Відповідно до п. 49.1 та пп. 49.18.4 п. 49.18 ст. 49 ПК України платник податку на доходи фізичних осіб зобовязаний до 1 травня року, що настає за звітним, подати річну податкову декларацію про майновий стан і доходи до контролюючого органу, в якому перебуває на обліку, відобразити в ній вказаний дохід, та у відповідності до п. 179.7 ст. 179 цього Кодексу самостійно до 1 серпня року, що настає за звітним, сплатити суму податкового зобовязання, зазначену в декларації.

Оскільки ОСОБА_2, будучи належним чином повідомлений АТ «УкрСиббанк» про те, що згідно пп. 164.2.17 «д» п. 164.2 ст. 164 ПК України анульована сума заборгованості є його доходом, отриманим як додаткове благо, а тому йому необхідно самостійно сплатити податок з такого доходу та відобразити його у річній податковій декларації з податку на доходи фізичних осіб, проте, всупереч наведеної вище норми, позивач не відобразив у податковій декларації за доходи за 2012 рік в рядку 01.13 отримання додаткового блага у сумі 268286 грн. 97 коп., висновок суду першої інстанції про правомірність визначення позивачу контролюючим органом податкового зобовязання за спірним податковим повідомленням-рішенням від 28 липня 2014 року № НОМЕР_1 є правильним.

Враховуючи, що судом першої інстанції повно встановлено обставини справи та ухвалено судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, суд апеляційної інстанції на підставі ст. 200 КАС України залишає апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржену постанову окружного адміністративного суду без змін.

Керуючись ст. ст. 195, 196, 198, 200, 205, 206, 254 КАС України, апеляційний суд,

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 ОСОБА_2 залишити без задоволення, а постанову Одеського окружного адміністративного суду від 26 березня 2015 року - без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили судовим рішенням апеляційного суду.

Повний текст ухвали складено 30 листопада 2015 року.

Головуючий: О.С. Золотніков

Судді: Ю.В. Осіпов

ОСОБА_3