Справа № 820/9955/15
Суддя: Сагайдак В.В.
Дата ухвалення: 2015-12-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Харків

02 грудня 2015 р. № 820/9955/15

Харківський окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді - Сагайдака В.В., розглянувши у порядку письмового провадження в приміщенні суду в м. Харкові адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 ОСОБА_2 до Головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області, Головного управління Державної міграційної служби України в Київській області про скасування висновку та зобовязання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_3 ОСОБА_2 звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області, Головного управління Державної міграційної служби України в Київській області, в якому просить суд:

- скасувати висновок Головного управління Державної міграційної служби України в Київській області від 06.11.2013 року про скасування посвідки на постійне проживання в Україні на ім'я громадянина ОСОБА_4 ОСОБА_5 ОСОБА_1 ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1

- зобовязати Головне управління Державної міграційної служби України в Харківській області поновити посвідку на постійне проживання в Україні громадянину ОСОБА_5 ОСОБА_1 ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, видану безстроково.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що рішення (висновок) УДМС України в Київській області від 06.11.2013 р., згідно з яким громадянина СРВ ОСОБА_1 ОСОБА_2 визнано таким, що не має дозволу на імміграцію в Україну, має бути скасований як такий, що винесений з порушенням процедури розгляду відповідного питання. Також вказав, що з моменту надання дозволу на імміграцію не виникало будь-яких нових обставин, які б встановлювали порушення законодавства з боку позивача.

В обґрунтування заперечень на позов перший відповідач вказав, що ГУ ДМС в Харківській області у спірних правовідносинах діяло в рамках закону.

У судове засідання представники сторін не прибули, належним чином повідомлялись про дату, час та місце розгляду справи. Представник позивача через канцелярію суду надав заяву про розгляд справи без його участі.

Суд, відповідно до ч.1 ст.41, ч.6 128 КАС України, розглянув дану справу в порядку письмового провадження.

Дослідивши зібрані по справі докази в їх сукупності, проаналізувавши зміст норм матеріального і процесуального права, які врегульовують спірні правовідносини, суд дійшов наступного висновку.

Судом встановлено, що позивач прибув в Україну у 1989 році з метою працевлаштування. У періоді з 1989 по 1993 роки працював на заводі «Ленінська кузня». Після звільнення з роботи залишився проживати в Україні.

Позивача у встановленому законом порядку, рішенням ВГІРФО УМВС України в Київській області 25.06.2004 року було документовано посвідкою на постійне проживання в Україні серії КВ № 8636/47690. Документування посвідкою позивача було здійснено відповідно до абзацу 4 пункту 4 Прикінцевих положень Закону України "Про імміграцію" від 07.06.2001р., згідно якого вважається таким, що мають дозвіл на імміграцію іноземці та особи без громадянства, які прибули в Україну до 6 березня 1998 року за Угодою між Урядом ОСОБА_4 ОСОБА_5 ОСОБА_1 та Урядом СРСР про направлення і прийняття в'єтнамських громадян на професійне навчання та роботу на підприємства і в організації СРСР від 2 квітня 1981 року, залишились проживати в Україні і звернулися протягом шести місяців з дня набрання чинності цим Законом (07 серпня 2001 року) із заявою про видачу їм посвідки на постійне проживання в Україні. Згідно з цим рішенням визнано факт прибуття ОСОБА_1 ОСОБА_2 в Україну з ОСОБА_1, що забезпечувало позивачу законне залишення в Україні на постійне проживання.

Відповідно до п.п.14-17 Порядку провадження за заявами про надання дозволу на імміграцію і поданнями про його скасування та виконання прийнятих рішень, затвердженого Постановою КМУ N 1983 від 26.12.2002, територіальні органи Державного департаменту у справах громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб щонайменше протягом місяця перевіряють надані іноземцем документи. Під час прийняття рішення про документування позивача посвідкою на постійне проживання уповноважений державний орган України з питань імміграційної політики перевіряв надані позивачем документи, вивчав підстави видачі посвідки на постійне проживання, будь-яких порушень законодавства з боку позивача, громадянина ОСОБА_1 та відсутності необхідних документів не виявив. Таким чином, уповноважений державний орган України з питань імміграційної політики визнав правомірність прибуття громадянина ОСОБА_1 ОСОБА_2 в Україну, правомірність подальшого проживання, правомірність набуття дозволу на імміграцію у відповідності до положень закону.

В подальшому позивач став на облік в ГУ ДМС в Харківській області. Рішенням УГІРФО УМВС України в Харківській області ОСОБА_1 ОСОБА_2 27.02.2009 року було здійснено обмін посвідки та видано нову посвідку серії ХР № 19850 ( а.с.9).

Другим відповідачем, за результатами розгляду матеріалів особової справи про документування посвідкою на постійне проживання громадянина СРВ ОСОБА_1 ОСОБА_2, винесено рішення (у формі висновку) від 06.11.2013 року про результати перевірки матеріалів щодо правомірності документування посвідкою на постійне проживання громадянина СРВ ОСОБА_1 ОСОБА_2, яким було визнано позивача таким, що не має дозволу на імміграцію в Україну, також визнано недійсною посвідку на постійне проживання від 25.06.2004 року КВ № 8636/47690 , видану на імя позивача та такою, що підлягає вилученню. Також вирішено анулювати відмітку про наявність дозволу на постійне проживання у паспортному документі позивача та привести статус його перебування відповідно до вимог законодавства ( а.с.58-59). Підставою для прийняття рішення визначено, що позивач із заявою про видачу посвідки мав звернутись до 07 лютого 2002 року, а фактично звернувся після цієї дати.

З матеріалів справи вбачається, що 28.08.2015 року уповноважена особа ОСОБА_1 ОСОБА_2, звернулась до ГУ ДМС України в Харківській області щодо здійснення обміну посвідки позивачу у звязку з досягненням ним 45-річного віку. На своє звернення отримав відповідь від 01.09.2015 року № 04/1-18473 про неможливість вчинення таких дій через те, що рішенням другого відповідача 06.11.2013 року позивачу скасовано посвідку на постійне проживання КВ № 8636/47690 ( а.с.7-8).

Спірні правовідносини виникли внаслідок того, що другим відповідачем при винесенні спірного рішення (у формі висновку) від 06.11.2013 року, на думку позивача, було незаконно визнано ОСОБА_1 ОСОБА_2 таким, що не має дозволу на імміграцію в Україну. Також визнано недійсною посвідку на постійне проживання від 25.06.2004 року КВ № 8636/47690 фактично без отримання будь-якого подання з боку правоохоронних органів, без запрошення позивача для надання пояснень, діючи фактично тільки на підставі тих же самих раніше досліджених та перевірених матеріалів на постійне проживання громадянина позивача.

По суті заявлених вимог суд зазначає наступне.

Положеннями ст. 12 Закону України "Про імміграцію" від 07.06.2001 № 2491-III (далі за текстом - Закон №2491) передбачено, що дозвіл на імміграцію може бути скасовано органом, який його видав, якщо: 1) з'ясується, що його надано на підставі свідомо неправдивих відомостей, підроблених документів чи документів, що втратили чинність; 2) іммігранта засуджено в Україні до позбавлення волі на строк більше одного року і вирок суду набрав законної сили; 3) дії іммігранта становлять загрозу національній безпеці України, громадському порядку в Україні; 4) це є необхідним для охорони здоров'я, захисту прав і законних інтересів громадян України; 5) іммігрант порушив законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства; 6) в інших випадках, передбачених законами України.

Другим відповідачем, як субєктом владних повноважень в оскаржуваному рішенні (висновку) від 06.11.2013 р. не вказано конкретної підстави для скасування дозволу на міграцію або про який саме випадок і яким саме законом України цей випадок передбачений, на який управління Державної міграційної служби України в Київській області посилався як на підставу для скасування дозволу на імміграцію позивачу. Станом на момент прийняття рішення про надання дозволу на імміграцію позивачу, уповноваженими державними органами перевірялися надані документи, будь-яких порушень законодавства не встановлено, у тому числі не було виявлено порушень строку звернення з відповідною заявою, у звязку із чим позивача було документовано посвідкою на постійне проживання.

З моменту документування позивача посвідкою на постійне проживання - не виникало нових обставин, які б тягли за собою обґрунтування скасування дозволу на імміграцію. Відповідачами у справі зазначені обставини не наводяться і документально не підтверджуються.

З приводу зазначення міграційним органом у висновку від 06.11.2013р. щодо порушення строку подання заяви позивачем суд відмічає, що на обґрунтування цих тверджень відповідачами не надані будь-які підтверджувальні документи.

Відповідно до п.п. 21-24 "Порядку провадження за заявами про надання дозволу на імміграцію і поданнями про його скасування та виконання прийнятих рішень", затвердженого Постановою КМ України № 1983 від 26.12.2002р., дозвіл на імміграцію скасовується органом за місцем його видачі. Для започаткування процедури розгляду питання про скасування дозволу на імміграцію відповідне подання надсилається до органу за місцем прийняття рішення про надання такого дозволу.

ДМС, територіальні органи і підрозділи всебічно вивчають у місячний термін подання щодо скасування дозволу на імміграцію, запитують у разі потреби додаткову інформацію в ініціатора подання, інших органів виконавчої влади, юридичних і фізичних осіб, а також запрошують для надання пояснень іммігрантів, стосовно яких розглядається це питання. На підставі результату аналізу інформації приймається відповідне рішення. Про прийняте рішення письмово повідомляються протягом тижня ініціатори процедури скасування дозволу на імміграцію та іммігранти. Рішення про скасування дозволу на імміграцію надсилається протягом тижня органом, що його прийняв, до територіального підрозділу за місцем проживання для вилучення посвідки на постійне проживання в іммігранта та вжиття заходів відповідно до статті 13 Закону України "Про імміграцію".

На порушення зазначених приписів законодавства оскаржуване рішення (висновок) не містить обґрунтування вивчення всіх істотних обставин справи. Крім того, суд зазначає, що відповідачами у справі не надано будь-яких доказів надіслання (вручення) позивачу запрошення про надання пояснень у звязку із започаткуванням розгляду питання щодо скасування йому дозволу на імміграцію, і не надано доказів вручення (надсилання) позивачу оскаржуваного рішення (висновку) УДМС України в Київській області від 06.11.2013 року.

Згідно зі ст.12 Закону України "Про імміграцію" підлягає скасуванню дозвіл на імміграцію, а статтею 13 вказаного Закону встановлюється вилучення посвідки на постійне місце проживання на підставі скасування дозволу на імміграцію.

Позивачу не надавався дозвіл на імміграцію в Україні, оскільки він прибув до України в 1989 році, а Закон України "Про імміграцію", прийнятий 07 червня 2001 року, передбачив набуття дозволу на імміграцію позивача в силу цього Закону без окремої дії чи рішення суб'єкта владних повноважень. Позивачу в силу дії цього Закону щодо набуття права на дозвіл на імміграцію надана посвідка на постійне місце проживання в Україні без надання дозволу на імміграцію.

Судом не встановлено і матеріалами справи не підтверджено, що позивачем для отримання дозволу на імміграцію подавались свідомо неправдиві відомості, підроблені документи чи документи, що втратили чинність.

Таким чином, суд прийшов до висновку, що позивачем під час отримання у 2004 році посвідки на постійне проживання в Україні було дотримано усіх вимог законодавства про імміграцію, а тому встановлені у 2013 році, тобто після девяти років, порушення абз.4 п.4 Прикінцевих положень Закону України "Про імміграцію" допущені другим відповідачем.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що рішення про скасування посвідки на постійне місце проживання в Україні є протиправним, у звязку з чим позовна вимога в частині скасування висновку Головного управління Державної міграційної служби України в Київській області від 06.11.2013 року є обґрунтованою та підлягає задоволенню.

Вимога позивача щодо зобовязання Головне управління Державної міграційної служби України в Харківській області поновити посвідку на постійне проживання в Україні громадянину ОСОБА_5 ОСОБА_1 ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, видану безстроково також підлягає задоволенню, оскільки є похідною від попередньої позовної вимоги, адже саме на підставі рішення (висновку) Управління Державної міграційної служби України в Київській області від 06.11.2013 року посвідку на постійне проживання в Україні громадянина ОСОБА_1 ОСОБА_2 визнано недійсною.

Керуючись ст. 128, ст.158-163, ст. 186, ст. 254 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ОСОБА_2 до Головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області, Головного управління Державної міграційної служби України в Київській області про скасування висновку та зобовязання вчинити певні дії задовольнити у повному обсязі.

Скасувати висновок Головного управління Державної міграційної служби України в Київській області висновок від 06.11.2013 року про скасування посвідки на постійне проживання в Україні на ім'я громадянина ОСОБА_4 ОСОБА_5 ОСОБА_1 ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1

Зобовязати Головне управління Державної міграційної служби України в Харківській області поновити посвідку на постійне проживання в Україні громадянину ОСОБА_5 ОСОБА_1 ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, видану безстроково.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Харківського апеляційного адміністративного суду через Харківський окружний адміністративний суд шляхом подачі апеляційної скарги в десятиденний строк з дня її проголошення та з дня отримання копії постанови, у разі проголошення постанови суду, яка містить вступну та резолютивну частини, а також прийняття постанови у письмовому провадженні. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Постанова набирає законної сили після закінчення строків для подачі апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Суддя Сагайдак В.В.