Справа № 465/1840/14-а
Суддя: Мікула Оксана Іванівна
Дата ухвалення: 2015-12-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 грудня 2015 року Справа № 876/2347/15

Львівський апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого - судді Мікули О.І.,

суддів Курильця А.Р., Кушнерика М.П.,

з участю секретаря судового засідання Кіри Н.В.,

представника позивача- Процюк О.Б.

відповідача- Мартьянової Н.М.

представника відповідача- Яцишина В.Ф.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові в залі суду апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Франківського районного суду міста Львова від 13 лютого 2015 року у справі за позовом Управління соціального захисту департаменту гуманітарної політики Львівської міської ради до ОСОБА_1 про стягнення надміру виплачених грошових коштів,-

в с т а н о в и в :

Позивач- Управління соціального захисту департаменту гуманітарної політики Львівської міської ради звернулося в суд з позовом до відповідача- Мартьянової Н.М., в якому (з врахуванням уточнень позовних вимог) просило стягнути надміру виплачені за призначеними субсидіями грошові кошти в розмірі 6134,00 грн.

Постановою Франківського районного суду міста Львова від 13 лютого 2015 року позов задоволено. Стягнено з ОСОБА_1 на користь Управління соціального захисту департаменту гуманітарної політики Львівської міської ради надміру виплачені за призначеними субсидіями грошові кошти в сумі 6134 грн. 00 коп.

Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням, відповідач оскаржила його в апеляційному порядку. Вважає, що оскаржувана постанова прийнята з неповним зясуванням обставин, що мають значення для справи, з помилковим застосуванням норм матеріального права та підлягає скасуванню, покликаючись на те, що судом першої інстанції не надано належної правової оцінки тому факту, що інформацію надану позивачу вона зазначила несвідомо. Крім того, зазначає, що через важке метеріальне становище не має моживості вчасно повернути надмірно перераховані їй суми субсидій. Просить скасувати оскаржувану постанову та прийняти нове судове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Апелянт (відповідач)- ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_2 у судовому засіданні підтримали доводи, викладені в апеляційній скарзі, вважають висновки суду першої інстанції неправильними та необгрунтованими. Просять скасувати оскаржувану постанову та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні позову.

Представник позивача- Процюк О.Б. у судовому засіданні не погодилася з доводами апеляційної скарги і вважає, що вони не спростовують висновків суду першої інстанції, який ухвалив законне та обґрунтоване рішення, просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін.

Заслухавши суддю-доповідача та пояснення сторін, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги в їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити частково з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що на підставі заяв відповідача від 23 січня 2012р., 18 липня 2012р., 16 січня 2013р., 17 липня 2013 р. останній Франківським відділом соціального захисту управління департаменту гуманітарної політики Львівської міської ради надано субсидії для відшкодування витрат за оплату житлово- комунальних послуг у період з 01 січня 2012 року по 31 грудня 2013 року.

Як вбачається з матеріалів справи, субсидія була призначена безпідставно з вини заявниці, яка подала недостовірну інформацію, що було виявлено під час перевірки та призвело до надмірної виплати бюджетних коштів у вигляді субсидій на суму 6784,00 грн.

З матеріалів справи також вбачається, що Управління соціального захисту департаменту гуманітарної політики Львівської міської ради листами від 18 грудня 2013 року та 29 січня 2014 року повідомляло відповідача про припинення надання житлової субсидії та запропонувало повернути надміру виплачені кошти, однак в добровільному порядку ОСОБА_1 відмовилася виконати вимогу.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що за результатами проведеної перевірки спеціалістами Франківського відділу соціального захисту управління департаменту гуманітарної політики Львівської міської ради встановлено, що ОСОБА_1 при оформленні та отриманні субсидії не надала достовірної інформації про її майновий стан, оскільки не вказала, що у її власності перебуває більш ніж одне житлове приміщення, а саме: квартира за адресою: вул.Веделя,5/2 в м.Львові, що призвело до до надмірної виплати бюджетних коштів у вигляді субсидій, які в добровільному порядку не повернуті, тому такі підлягають стягненню в судовому порядку.

Даючи правову оцінку такому висновку суду першої інстанції, колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Згідно з ч.2 ст.2 КАС України до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Приписам наведеної норми кореспондують положення ч.2 ст. 21 КАС України, згідно з якими вимоги про відшкодування шкоди, заподіяної протиправними рішеннями, діями чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень або іншим порушенням прав, свобод та інтересів суб'єктів публічно-правових відносин, розглядаються адміністративним судом, якщо вони заявлені в одному провадженні з вимогою вирішити публічно-правовий спір. Інакше вимоги про відшкодування шкоди вирішуються судами в порядку цивільного або господарського судочинства.

Аналіз наведеної норми дає підстави для однозначного висновку про те, що адміністративними судами можуть розглядатися вимоги про відшкодування шкоди, яка була завдана лише суб'єктом владних повноважень; а також такі вимоги мають бути поєднанні з вимогою про визнання протиправними рішення, дій чи бездіяльності останнього.

П.4 ч.1 ст.17 КАС України передбачено, що компетенція адміністративних судів поширюється на публічно- правові спори, зокрема, спори за зверненням суб'єкта владних повноважень у випадках, встановлених законом. Однак, такий суб'єкт владних повноважень може бути позивачем у адміністративній справі лише у випадках, передбачених ч.4 ст.50 КАС України, до переліку яких віднесено також випадки, встановлені іншими законами.

Якщо суб'єкт владних повноважень бере участь у справі не на виконання своїх владних повноважень, а з інших правових підстав; не здійснює владних управлінських функцій щодо іншого учасника спору, то, залежно від змісту вимог і суб'єктного складу сторін, справа підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства відповідно до вимог ст.15 ЦПК України.

Подібна правова позиція була висловлена Верховним Судом України у постановах від 18 червня 2013 року у справі № 21-204а13, від 22 вересня 2015 року у справі №21-2209а15, згідно з якою справи за позовами органів Пенсійного фонду України до підприємств, організацій, установ про стягнення суми зайво виплачених пенсій не належать до адміністративних справ, оскільки містять вимоги про відшкодування шкоди. Так, Верховний Суд України зазначає, що адміністративною справою є переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб'єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, а не спір про стягнення переплаченої пенсії у зв'язку з наданням відповідачем недостовірних відомостей, а в силу вимог ст.244-2 КАС України висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Враховуючи те, що характер спорів між органами Пенсійного фонду України та підприємствами, установами, організаціями чи фізичними особами з приводу стягнення надмірно сплаченої пенсії, а також між органом соціального захисту населення та фізичними особами з приводу стягнення безпідставно виплаченої субсидії є аналогічним, тому на даний спір юрисдикція адміністративних судів також не поширюється.

Таким чином, між сторонами склалися відносини, що стосуються стягнення надміру виплаченої суми за призначеними житловими субсидіями, тобто спір виник щодо правомірності набуття ОСОБА_1 права власності на виплачену управлінням соціального захисту житлову субсидію та стягнення цієї суми з неї, як недобросовісного набувача, що регулюються цивільним законодавством, цей спір має приватно- правовий, а не публічний характер, тому такий повинен розглядатися в порядку цивільного судочинства.

Згідно з п.1 ч.1 ст.157 КАС України суд закриває провадження у справі, якщо її не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

З врахуванням усіх вищенаведених обставин колегія суддів дійшла висновку, що постанова суду першої інстанції прийнята з порушенням норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, у звязку з чим постанова суду підлягає скасуванню, а провадження у справі закриттю.

Керуючись ст.ст. 157, 195, 196, п.4 ч.1 ст.198, ст.ст.203, 205, 206, 254 КАС України, суд, -

у х в а л и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Постанову Франківського районного суду міста Львова від 13 лютого 2015 року у справі № 465/1840/14-а скасувати, та провадження у справі закрити.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий О.І. Мікула

Судді А.Р. Курилець

ОСОБА_3

Повний текст ухвали виготовлено 03 грудня 2015 року.