Справа № К/9991/59081/11-С
Суддя: Амєлін С.Є.
Дата ухвалення: 2015-11-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 листопада 2015 року К/9991/59081/11

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України в складі:

Амєліна С.Є. головуючого,

Іваненко Я.Л.,

Кобилянського М.Г.,

розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу за касаційною скаргою управління Пенсійного фонду України в місті Антрациті Луганської області на постанову Антрацитівського міськрайонного суду Луганської області від 04 травня 2011 року та ухвалу Донецького апеляційного адміністративного суду від 06 липня 2011 року в справі за позовом ОСОБА_1 до управління Пенсійного фонду України в місті Антрациті Луганської області про перерахунок пенсії,

в с т а н о в и л а:
У лютому 2011 року ОСОБА_1 звернувся в суд з вказаним позовом й просив суд скасувати рішення відповідача від 10 січня 2011 року № 289 про відмову у призначенні пенсії на підставі статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» за Списком № 1, зобов`язати зарахувати службу в лавах Радянської Армії (2 роки 30 днів) та виробничу практику на шахті імені ХХІV з`їзду КПРС (01 місяць 06 днів).

Постановою Антрацитівського міськрайонного суду Луганської області від 04 травня 2011 року, залишеною без змін ухвалою Донецького апеляційного адміністративного суду від 06 липня 2011 року, позов задоволено: рішення управління Пенсійного фонду України в місті Антрациті Луганської області від 10 січня 2011 року № 289 «Про відмову у призначенні пенсії ОСОБА_1 » скасовано; зобов`язано управління Пенсійного фонду України в місті Антрациті Луганської області зарахувати період служби в лавах Радянської Армії з 17 жовтня 1979 по 16 листопада 1981 року та період виробничої практики на шахті імені ХХІV з`їзду КПРС з 19 березня по 25 квітня 1979 року до пільгового стажу на підземних роботах за Списком № 1, що дає право виходу на пенсію на умовах статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

У касаційній скарзі, посилаючись на порушення судами норм матеріального і процесуального права, відповідач просить скасувати судові рішення та ухвалити нове про відмову в задоволенні позову.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що з 01 вересня 1975 року по 28 червня 1979 року позивач навчався у Антрацитівському гірському технікумі. Відповідно до довідок про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній з 19 березня по 25 квітня 1979 року на шахті імені ХХІV з`їзду КПРС виконував гірничі роботи на дільниці №1 за посадою учня гірника очисного забою та навчання проходив індивідуально на робочому місці. Підставою для надання довідки стала особова картка та особові рахунки по заробітній платі.

27 липня 1979 року ОСОБА_1 прийнятий на роботу учнем гірника очисного забою з повним робочим днем під землею на шахті «Нагольчанська імені 50 років Великого Жовтня» та звільнився за власним бажанням 13 жовтня 1979 року.

Відповідно до довідки Антрацитівського об`єднаного міського військового комісаріату від 27 вересня 2010 року позивач проходив службу у Збройних Силах з 17 жовтня 1979 року по 16 листопада 1981 року.

У трудовій книжці міститься запис про службу в лавах Радянської Армії з 17 жовтня 1979 року по 27 листопада 1981 року, а з 28 листопада 1981 року позивач зарахований гірником очисного забою з повним робочим днем під землею на шахту «Нагольчанська» 1-2 виробничого об`єднання «Антрацит».

Рішенням управління Пенсійного фонду України в місті Антрациті Луганської області від 10 січня 2011 року № 289 позивачу відмовлено у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах через відсутність 10 річного пільгового стажу, який відповідачем визначено 07 років 10 місяців 19 днів.

Задовольняючи позов суди передніх інстанцій виходили з того, що позивач був звільнений з роботи, яка передбачала право на пільгову пенсію 13 жовтня 1979 року, тобто безпосередньо перед відправленням до військової частини у період проведення призову, то період служби в лавах Радянської Армії має бути включений до пільгового стажу. Також підтверджено період проходження виробничої практики на шахті з 19 березня по 25 квітня 1979 року, що дає право на пільгову пенсію за Списком №1.

Перевіривши правильність застосування судами норм матеріального й процесуального права, правової оцінки обставин у справі колегія суддів приходить до висновку про те, що касаційна скарга підлягає задоволенню частково з таких підстав.

Відповідно до рішення управління Пенсійного фонду України в місті Антрациті Луганської області від 10 січня 2011 року № 289 та довідок про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, виданих шахтою «Партизанська» від 18 жовтня 2010 року № 922, та шахтою «Комсомольська», пільговий стаж позивачу за Списком № 1 було зараховано 07 років 10 місяців 19 днів.

Відповідно до пункту «а» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення», в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин, на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи працівники, зайняті повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, - за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць: чоловіки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

Список № 1 виробництв, цехів, професій та посад з важкими умовами праці, робота на яких дає право на державну пенсію на пільгових умовах та у пільгових розмірах, затверджений постановою Ради Міністрів СРСР від 22 серпня 1956 року № 1173, (розділ І підрозділ 1 Гірничі підземні роботи) передбачає, що право на пільгову пенсію мають всі робітники, інженерно-технічні працівники і службовці, зайняті повний робочий день на підземних роботах з видобутку вугілля, руди, сланцю, нафти, озокериту, газу, графіту, азбесту, солі, слюди та інших рудних і нерудних копалин, в геологорозвідці, на дренажних шахтах, на будівництві шахт, рудників та інших підземних споруд, а також всі працівники, зайняті повний робочий день під землею на обслуговуванні зазначених вище робітників і службовців (медперсонал підземних (здоровпунктів, працівники підземної телефонного зв`язку і т. д.)

Згідно зі статтею 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637 «Про затвердження Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній» також передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

Пунктом 20 Порядку визначено, що у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсію на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що відповідно до записів трудової книжки позивач з 01 вересня 1975 року по 28 червня 1979 року навчався у Антрацитівському гірничому технікумі. Довідкою про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, виданою 18 лютого 2011 року, підтверджено, що позивач з 19 березня по 25 квітня 1979 року виконував гірничі роботи на шахті імені ХХІV з`їзду КПРС на дільниці №1 за посадою учня гірника очисного забою, навчання проходив індивідуально на робочому місці, підставою для надання таких даних стала особова картка, особові рахунки по заробітній платі, табеля спуску-виїзду у шахту.

У касаційній скарзі відповідач посилається на те, що така довідка не подавалась позивачем при зверненні за призначенням пенсії, а у наданих довідках проходження виробничої практики не відображено, тому висновок судів попередніх інстанцій про скасування рішення у цій частині є неправомірним. Між тим відповідач не заперечував права позивача на зарахування виробничої практики до пільгового стажу за Списком №1, а тому висновки судів попередніх інстанцій про задоволення позовних вимог у цій частині не підлягає скасуванню.

У трудовій книжці зроблено запис про службу в лавах Радянської Армії з 17 жовтня 1979 року по 27 листопада 1981 року.

Відповідно до частини третьої статті 56 Закону України «Про пенсійне забезпечення», в редакції чинній на час винесення оскаржуваного рішення відповідача, до стажу роботи зараховується також військова служба та перебування в партизанських загонах і з`єднаннях, служба в органах державної безпеки та органах внутрішніх справ, незалежно від місця проходження служби.

Законодавство колишнього СРСР і чинне законодавство України передбачають зарахування періоду проходження військової служби до різних видів трудового стажу.

Зокрема, Законом СРСР від 12 липня 1967 року «Про загальний військовий обов`язок» і Положенням про пільги для військовослужбовців, військовозобов`язаних, осіб, звільнених з військової служби у відставку, та їх сімей, затвердженим постановою Ради Міністрів СРСР від 17 лютого 1981 року № 193, було передбачено зарахування часу перебування громадян на дійсній військовій службі у Збройних Силах СРСР до загального трудового стажу, безперервного трудового стажу та стажу роботи за спеціальністю (пункт 76 Положення).

Постановою Верховної Ради України від 12 вересня 1991 року № 1545-ХХІІ «Про порядок тимчасової дії на території України окремих актів законодавства Союзу РСР» встановлено, що до прийняття відповідних актів законодавства України на території республіки застосовуються акти законодавства Союзу РСР з питань, які не врегульовані законодавством України, за умови, що вони не суперечать Конституції і законам України.

Статтею 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» передбачено, що час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Відповідно до пункту «в» частини третьої статті 56 Закону України «Про пенсійне забезпечення» до стажу роботи зараховується також військова служба та перебування в партизанських загонах і з`єднаннях, служба в органах державної безпеки та органах внутрішніх справ, незалежно від місця проходження служби.

Верховний Суд України у своїх постановах від 05 лютого 2008 року (справа № 21-2369во07) та 27 травня 2008 року (справа № 21-2438во07) при розгляді справ відповідної категорії прийшов до висновку, що при вирішенні конкретних спорів з питання пільгового порядку обчислення періоду проходження військової служби суди повинні користуватися як законами і нормативними актами України так і законодавством колишнього СРСР.

Визначальною підставою можливості пільгового обчислення періоду проходження військової служби для зарахування його до стажу роботи є наявність законодавчого регулювання, яке передбачає включення зазначеного періоду (строку) до стажу роботи працівників певних категорій, для реалізації цими особами права на призначення різних видів пенсій, щомісячного грошового утримання чи інших видів соціальних виплат.

Проходження військової служби та виконання військового обов`язку було і є обов`язком громадянина, ухилення від яких тягне за собою відповідальність у встановленому чинним законодавством порядку, тому будь-які обмеження трудових прав особи, пов`язані з проходженням такої служби або виконанням обов`язку, недопустимі.

Судами попередніх інстанцій встановлено та підтверджується записами в трудовій книжці, що до та після проходження військової служби позивач працював на роботі з повним робочим днем на підземних роботах, що дає право на пільгову пенсію, а право позивача на зарахування часу проходження військової служби у Збройних Силах гарантоване чинним законодавством про пенсійне забезпечення, тому відмова у зарахуванні такого стажу є протиправною.

Таким чином суди попередніх інстанцій дійшли обґрунтованого висновку про задоволення позову та зобов`язання зарахувати період служби в Радянській Армії у пільговий стаж, який дає право на призначення пенсії на пільгових умовах.

Проте у резолютивній частині міськрайонний суд зобов`язав управління Пенсійного фонду України в місті Антрациті Луганської області зарахувати позивачу період служби в лавах Радянської Армії з 17 жовтня по 16 листопада 1979 року, у той час як у довідці Антрацитівського об`єднаного міського військового комісаріату такий період зазначено з 17 жовтня 1979 року по 16 листопада 1981 року, а у трудовій книжці з 17 жовтня 1979 року по 27 листопада 1981 року (відповідно до записів військового квитка).

Апеляційний суд не виправив дану помилку та залишив без змін судове рішення, у зв`язку з чим його рішення підлягає скасуванню.

Відповідно до статті 225 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції має право змінити судове рішення, якщо у справі немає необхідності досліджувати нові докази або встановлювати обставини.

Керуючись статтями 222, 223, 224, 225, 230, 232 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів

п о с т а н о в и л а :
Касаційну скаргу управління Пенсійного фонду України в місті Антрациті Луганської області задовольнити частково.

Ухвалу Донецького апеляційного адміністративного суду від 06 липня 2011 року скасувати.

Резолютивну частину постанови Антрацитівського міськрайонного суду Луганської області від 04 травня 2011 року змінити щодо визначення періоду служби в лавах Радянської Армії: замість «з 17 жовтня 1979 року по 16 листопада 1979 року» зазначити «з 17 жовтня 1979 року по 27 листопада 1981 року».

У решті судове рішення залишити без змін.

Постанова набирає законної сили через п`ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі, та оскарженню не підлягає.

Судді:С.Є. Амєлін Я.Л. Іваненко М.Г. Кобилянський