Справа № 815/678/13-а     
Суддя: Тарасишина О.М.
Дата ухвалення: 2015-12-07 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 815/678/13-а
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 листопада 2015 року 16 год. 15 хв. м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі:

головуючогосудді ОСОБА_1,

за участю секретаря Слободянюка К.С.,

представника Позивача ОСОБА_2,

представника Відповідача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі адміністративну справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю Автомагістраль-Південь до Державної податкової інспекції у Приморському районі м. Одеси Одеської області Державної податкової служби про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Автомагістраль-Південь» звернулось до суду з позовом до Державної податкової інспекції у Приморському районі м. Одеси Одеської області Державної податкової служби про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 04.10.2012 за № НОМЕР_1, №, №, №.

Постановою Одеського окружного адміністративного від 14.05.2013 у задоволенні позову відмовлено (суддя Завальнюк І.В.).

Постановою Одеського апеляційного адміністративного суду від 12.09.2013 постанову Одеського окружного адміністративного від 14.05.2013 скасовано та прийнято нову постанову, якою позов задоволено.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 02.06.2015 року задоволено касаційну скаргу Державної податкової інспекції у Приморському районі м. Одеси Одеської області Головного управління Міндоходів в Одеській області, Постанову Одеського окружного адміністративного від 14.05.2013 та постанову Одеського апеляційного адміністративного суду від 12.09.2013 у даній справі скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

18.06.2015 року справа повернулась до Одеського окружного адміністративного суду та була передана судді Тарасишиній О.М.

Ухвалою від 19.06.2015 року Одеським окружним адміністративним судом справу прийнято до свого провадження.

У судове засідання представник позивача зявився, позовні вимоги підтримав повністю та просив суд визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення від 04.10.2012 за № НОМЕР_1, №, №, №.

В обґрунтування позовних вимог представник позивача зазначив, що відповідачем було наведено в акті перевірки незаконні, хибні та безпідставні висновки, укладені позивачем із контрагентом договори були виконані у повному обсязі, що підтверджується первинною документацією, а отже мають реальний характер. Будь-яких доказів про нікчемність укладених правочинів перевіряючими встановлено не було, у зв'язку із чим висновки за актом перевірки ґрунтуються на припущеннях і є недоведеними, а вказані незаконні висновки, в свою чергу стали підставою для прийняття відповідачем оскаржуваних податкових повідомлень-рішень.

Представник відповідача у судове засідання зявився, проти задоволення позову заперечував, в тому числі посилаючись на обставини викладені в письмових запереченнях наданих суду раніше, зокрема зазначив, що відповідачем була проведена планова виїзна перевірка. За результатами перевірки було виявлено порушення позивачем приписів Податкового кодексу України та Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств», інших законів, про що був складений акт, на підставі якого було прийнято оскаржувані податкові повідомлення-рішення. Представник відповідача зазначив, що перевіряючи діяли на підставі закону, в межах повноважень як під час проведення перевірки так і при прийнятті оскаржуваних рішень, відтак позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Частиною 1 статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Згідно з вимогами Кодексу адміністративного судочинства України, особа має право звернутись до адміністративного суду з позовом у разі, якщо вона вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю відповідача (суб'єкта владних повноважень) порушено її права, свободи чи інтереси у сфері публічно-правових відносин. При цьому, обставину дійсного (фактичного) порушення відповідачем прав, свобод чи інтересів має довести належними та допустимими доказами саме позивач.

Задоволенню в адміністративному судочинстві підлягають лише ті вимоги, які відновлюють порушені права чи інтереси особи в сфері публічно-правових відносин.

В розумінні Кодексу адміністративного судочинства України захист прав, свобод та інтересів осіб завжди є наступним, тобто передбачає наявність встановленого судом факту їх порушення.

Як було встановлено під час розгляду адміністративної справи та не заперечувалось сторонами на підставі направлень від 23.07.2012 року №№ 002121/1773, 002119/1771, 002120/1772, 002118/1770, 001776/1774, від 17.07.2012 року №№ 000782/1703, 000783/1704, згідно з пп.20.1.4 п.20.1 ст.20, п.77.1, п.77.4 ст.77 ПК України, відповідно до наказу ДПІ у Приморському районі м. Одеси від 07.07.2012 року № 1333 та національного плану-графіку проведення перевірок, співробітниками податкової служби проведена планова виїзна документальна перевірка ТОВ «Автомагістраль-Південь» з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.01.2011 року по 31.03.2012 року, валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2011 року по 31.03.2013 року, за результатами якої складено акт № 5588/22-1/34252469 від 20.09.2012 року (Том 1 а.с. 10-68).

Перевіркою, встановлено порушення ТОВ «Автомагістраль-Південь» п.5.1, пп.5.2.1 п.5.2 ст.5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств», пп.14.1.27 п.14.1 ст.14, пп.138.1.1 п.138.1 ст.138 ПК України, в результаті чого завищено від'ємне значення об'єкту оподаткування податку на прибуток на суму 13169045 грн., у тому числі по податковим періодам: І квартал 2011 року ну суму 11696003 грн.; ІІ квартал 2011 року на суму 15849047 грн.; ІІ-ІІІ квартали 2011 року на суму 13196863 грн.; ІІ-IV квартали 2011 року на суму 13313555 грн.; І квартал 2012 року на суму 13169045 грн.; п.5.1, пп.5.2.1 п.5.2 ст.5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств», пп.14.1.27 п.14.1 ст.14, пп.138.1.1 п.138.1 ст.138 ПК України, в результаті чого занижено податок на прибуток на загальну суму 41053747 грн., у тому числі: ІІ квартал 2011 року на суму 5658009 грн.; ІІ-ІІІ квартали 2011 року на суму 27182949 грн.; ІІ-IV квартали 2011 року на суму 41023400 грн.; І квартал 2012 року на суму 30347 грн.; п.201.1, п.201.10 ст.201 ПК України, в результаті чого за період з 01.01.2011 року по 31.03.2012 року занижено податок на додану вартість на загальну суму 28114236 грн.; п.201.1, п.201.10 ст.201 ПК України, в результаті чого за період з 01.01.2011 року по 31.03.2012 року завищено залишок від'ємного значення, який після бюджетного відшкодування включається до складу податкового кредиту наступного податкового періоду по ряд.24 Декларації з ПДВ за березень 2012 року в розмірі 3218530 грн.

На підставі вищезазначеного акту перевірки ДПІ у Приморському районі м. Одеси Одеської області прийняті податкове повідомлення-рішення: від 04.10.2012 року № НОМЕР_1, яким зменшено суму від'ємного значення обєкта оподаткування податку на прибуток у розмірі 13169045 грн. (Том 1 а.с. 69); № НОМЕР_2, яким зменшено розмір від'ємного значення суми податку на додану вартість у розмірі 3218530 грн. (Том 1 а.с. 70); № НОМЕР_3, яким збільшено суму грошового зобовязання по податку на додану вартість в сумі 28114236 грн. та застосовані штрафні (фінансові) санкції у розмірі 11517395 грн. (Том 1 а.с. 72); № НОМЕР_4, яким збільшено суму грошового зобовязання по податку на прибуток в сумі 41053747 грн. та застосовані штрафні (фінансові) санкції в сумі 7587 грн. (Том 1 а.с. 71).

Не погодившись із вищезазначеними податковими повідомленнями-рішеннями, ТОВ «Автомагістраль-Південь» оскаржило рішення відповідача в адміністративному порядку до ДПС в Одеській області та ДПС України. За результатами розгляду скарг, останні рішеннями податкових органів від 10.12.2012 року № 33261/10/10-2007 та від 14.01.2013 року № 445/6/10-2115, відповідно, залишені без задоволення, а податкові повідомлення-рішення без змін (Том 1 а.с. 73-85).

Позивач, вважаючи податкові повідомлення-рішення протиправними та такими, що підлягають скасуванню звернувся до суду.

Дослідивши наявні в матеріалах справи докази, вислухавши пояснення сторін у справі, суд дійшов висновку, що у задоволені позовних вимог необхідно відмовити повністю з наступних підстав.

Що стосується позовних вимог ТОВ Автомагістраль-Південь про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 04.10.2012 року №№ НОМЕР_1, НОМЕР_2, НОМЕР_3, НОМЕР_4, суд зазначає наступне.

Судом встановлено, що відповідачем перевіркою визначення витрат, що враховуються при визначенні обєкта оподаткування, за період з 01.01.2011 року по 31.03.2012 року встановлено їх завищення на загальну суму 216685722 грн.

Перевіркою відображеного показника за період з 01.01.2011 року по 31.03.2012 року в сумі 583915497 грн., встановлено завищення задекларованих позивачем у рядку Декларацій «Витрати операційної діяльності, в тому числі: собівартість придбаних (виготовлених) та реалізованих товарів (робіт, послуг)» (код 05 (05.1)) на суму 191676161 грн.

Дане порушення було встановлено відповідачем шляхом опрацювання іншої податкової інформації, зокрема акту перевірки відділу особливо важливих перевірок управління податкового контролю податкової інспекції від 15.08.2012 року № 1360/22-5 «Про неможливість проведення зустрічної звірки субєкта господарювання ТОВ «ТД «Геліос трейд» щодо підтвердження господарських відносин з контрагентами у період квітень 2010 року листопад 2011 року». Зустрічна звірка проведена не була у зв'язку з відсутністю підприємства за місцезнаходженням (Том 1 а.с. 168-173). За результатами проведених заходів, основних засобів ведення фінансово-господарської діяльності, а саме складських, виробничих приміщень, наявності транспортних засобів, фактичних трудових ресурсів за підприємством не встановлено.

За висновками акту перевірки № 5588/22-1/34252469 від 20.09.2012 року правочини між ТОВ «Автомагістраль-Південь» та ТОВ «ТД «Геліос трейд» не спричинили реального настання юридичних наслідків, оскільки ТОВ «ТД «Геліос трейд» не знаходиться за місцезнаходженням, на підприємстві недостатньо складських, виробничих приміщень, наявності транспортних засобів, фактичних трудових ресурсів.

На підставі викладеного в акті перевірки № 5588/22-1/34252469 від 20.09.2012 року зазначено про неможливість визнання витрат на придбання від постачальника ТОВ «ТД «Геліос трейд» витратами для провадження господарської діяльності платника податку ТОВ «Автомагістраль-Південь», що враховуються при обчисленні обєкта оподаткування та складаються із витрат операційної діяльності.

У зв'язку із цим перевіряючі дійшли висновку про порушення вимог п.5.1, пп.4.2.1 п.5.2 ст.5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств», пп.14.1.27 п.14.1 ст.14, пп.138.1.1 п.138.1 ст.138 ПК України, та зменшили у податковому обліку витрати на суму 191676164.

Як було встановлено під час проведення перевірки, станом на 31.03.2013 року в податковій декларації з податку на прибуток підприємства за І квартал 2012 року ТОВ «Автомагістраль-Південь» задекларовано від'ємне значення об'єкту оподаткування податком на прибуток в сумі «-» 13169045 грн. За результатами перевірки повноти визначення податку на прибуток за період з 01.01.2011 року по 31.03.2012 року встановлено завищення від'ємного значення об'єкту оподаткування податку на прибуток на 13169045 грн. і заниження податку на прибуток на загальну суму 41053747 грн.

Крім того, перевіряючі дійшли висновку про завищення залишку від'ємного значення, який після бюджетного відшкодування включається до складу податкового кредиту наступного податкового періоді по ряд.24 Декларації в розмірі 3218530 грн. та заниження податку на додану вартість на суму 27683249 грн.

Так, в результаті опрацювання акту від 15.08.2012 року № 1360/22--5 та беручи до уваги той факт, що у виписаних ТОВ «ТД «Геліос трейд» податкових накладних зазначена адреса постачальника, яка не відповідає дійсності, оскільки підприємство за цією адресою не знаходиться, перевіряючі дійшли висновку про порушення позивачем п.201.1, п.201.10 ст.201 ПК України, оскільки ТОВ «Автомагістраль-Південь» включило (віднесло) суми податку на додану вартість з вартості товарів (робіт, послуг) згідно податкових накладних, які складені з порушенням порядку їх заповнення, в результаті чого перевіряючими зменшено податковий кредит на 28963553 грн.

Як вбачається з акту перевірки, на формування податкового обліку позивача мали вплив витрати, що формують собівартість придбаних (виготовлених) та реалізованих товарів (робіт, послуг), а саме: операції з придбання підрядних послуг (прийняття і оплата послуг (робіт) субпідрядників (підрядників), які своїми силами і засобами, або за рахунок матеріалів підрядника (генпідрядника) ТОВ «Автомагістраль-Південь» виконують на свій ризик роботи: поточний ремонт, капітальний ремонт (реконструкція) автомобільних доріг балансоутримувачем яких є Замовник: Служба автомобільних доріг за рахунок коштів державного бюджету, відповідно до затвердженої проектно-кошторисної документації виступаючи як підрядник (генпідрядник); роботи з експлуатаційного утримання автомобільних доріг; будівельно-монтажні роботи (роботи по перевлаштуванню та захисту кабелю зв'язку, влаштування металевих огорож; нанесення горизонтальної дорожньої розмітки та ін.); перевезення вантажів (ТМЦ); операції з придбання матеріалів, ТМЦ (асфальтобетон, бето, бітумна емульсія, відсів гранти ний, щебінь в асортименті, мінеральний порошок, адгезиона добавка; кратон; паливно-мастильні матеріали (дизельне пальне); деревяні бруски з хвойних порід; бордюри; воду тощо); придбання послуг з виконання робіт дорожньої техніки (послуги тракторів, вантажних авто, катку, екскаватору, пароутворювачу, автобусу); забезпечення персоналом та послуги з проживання робітників; відшкодування адміністративних витрат; загальновиробничі витрати послуги приготування асфальтобетонної суміші.

Вищезазначені господарські операції здійснені на виконання укладених між ТОВ «Автомагістраль-Південь» та ТОВ «ТД «Геліос трейд» договорів № 13 від 05.05.2010 року та додаткової угоди № 1 (Том 2 а.с. 1-4), № 13/1 від 17.05.2010 року та додаткової угоди № 1 (Том 8 а.с. 108-111), № 13/2 від 05.05.2010 року та додатковими угодами №№ 1, 2, 3 (Том 8 а.с. 150-154), № 13/3 від 17.05.2012 року (Том 9 а.с. 116-152), договір поставки ГСМ № 305 від 06.05.2010 року (Том 10 а.с. 1-4), копії яких залучені до матеріалів справи.

Поставки товарів (послуг) оформлювались актами здачі-прийняття робіт (наданих послуг) (Том 8 а.с. 112-133, Том 10 а.с. 116-118, 123, 131-151 за договором № 13/1 від 17.05.2010 року та додаткової угоди № 1), (Том 8 а.с. 155-256, Том 9 а.с. 1-7, Том 10 а.с. 118, 123, 136, 138-140, 144-146 за договором № 13/2 від 05.05.2010 року та додатковими угодами №№ 1, 2, 3), (Том 9 а.с. 111-152 за договором № 13/3 від 17.05.2012 року), видатковими накладними (Том 2 а.с. 5-250, Том 3 а.с. 1-250, Том 4 а.с. 1-250, Том 5 а.с. 1-81 за договором № 13 від 05.05.2010 року та додаткової угоди № 1), (Том 10 а.с. 5-25 за договором поставки ГСМ № 305 від 06.05.2010 року), копії яких залучені до матеріалів справи; на підставі виписаних контрагентом податкових накладних, позивачем сформований податковий кредит з ПДВ.

Суд зазначає, що позивачем не було надано актів здачі-прийняття робіт (наданих послуг) за договором № 13 від 05.05.2010 року та додаткової угоди № 1, за договором поставки ГСМ № 305 від 06.05.2010 року а також видаткових накладних виписаних контрагентом на виконання умов договору № 13/1 від 17.05.2010 року та додаткової угоди № 1, договору № 13/2 від 05.05.2010 року та додатковими угодами №№ 1, 2, 3, а також договору № 13/3 від 17.05.2012 року.

Згідно з пунктом 44.1 статті 44 ПК України для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Водночас статтею 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» визначено, що первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Отже, будь-які документи (у тому числі договори, накладні, рахунки тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції.

Якщо ж фактичного здійснення господарської операції не було, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені чинним законодавством.

З урахуванням викладеного для підтвердження даних податкового обліку можуть братися до уваги лише ті первинні документи, які складені в разі фактичного здійснення господарської операції.

Згідно зі статтею 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» господарською операцією є дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов'язань, власному капіталі підприємства.

Таким чином, визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

Вимога щодо реальних змін майнового стану платника податків як обов'язкова ознака господарської операції кореспондує з нормами Податкового кодексу України.

Так, згідно з пунктом 138.2 статті 138 ПК України витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

При цьому відповідно до підпункту 139.1.9 пункту 139.1 статті 139 ПК України не включаються до складу витрат витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

Водночас відповідно до пункту 198.3 статті 198 Податкового кодексу України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Тобто необхідною умовою для віднесення сплачених у ціні товарів (послуг) сум податку на додану вартість є факт придбання товарів та послуг із метою їх використання в господарській діяльності.

Таким чином, витрати для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на прибуток, а також податковий кредит для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на додану вартість мають бути фактично здійснені і підтверджені належним чином складеними первинними документами, що відображають реальність господарської операції, яка є підставою для формування податкового обліку платника податків.

Водночас за відсутності факту придбання товарів чи послуг або в разі якщо придбані товари чи послуги не призначені для використання у господарській діяльності платника податку відповідні суми не можуть включатися до складу витрат для цілей оподаткування податком на прибуток або податкового кредиту з податку на додану вартість навіть за наявності формально складених, але недостовірних документів або сплати грошових коштів.

При вирішенні даного спору, враховуючи доводи представників сторін, суд вважає за необхідне окремо звернути увагу на факти реального здійснення господарських операцій, які можуть бути підтверджені, крім обовязкових документів, ще й іншою документацією.

Вирішуючи спір, суд враховує, що з урахуванням доводів відповідача, позивач мав довести реальність здійсненних правочинів шляхом надання, серед іншого, доказів фізичних, технічних та технологічних можливостей до вчинення дій, що становлять зміст господарських операцій (наявність кваліфікованого персоналу, основних фондів, у тому числі транспортних засобів для перевезення або виробництва, приміщень для зберігання товарів тощо, якщо такі умови необхідні для здійснення певної операції; можливість здійснення операцій з відповідною кількістю певного товару у відповідні строки з урахуванням терміну його придатності, доступності на ринку тощо; наявність відповідних ліцензій та інших дозвільних документів, що необхідні для ведення певного виду господарської діяльності).

Як встановлено судом та вбачається з наявного у матеріалах справи акта ДПІ у Приморському районі м. Одеси № 5588/22-1/34252469 від 20.09.2012 року, надані позивачем ТОВ «Автомагістраль-Південь», та наявні у матеріалах справи первинні документи на підтвердження виконання господарських операцій з ТОВ «ТД «Геліос Трейд», зокрема, акти здачі-приймання робіт (надання послуг), не відповідають вимогам ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» і Положенню про документальне забезпечення записів в бухгалтерському обліку, затвердженого Наказом Міністерства фінансів України від 24 травня 1995 року № 88, оскільки не містять інформації щодо місця складання, змісту господарських операцій та їх вимірники.

Також, суд зазначає, що надана позивачем первинна документація на підтвердження виконання господарських операцій з ТОВ «ТД «Геліос Трейд», а саме акти здачі-приймання робіт (надання послуг) (Том 10 а.с. 116-118, 123, 131-151 за договором № 13/1 від 17.05.2010 року та додаткової угоди № 1), (Том 8 а.с. 166-256, Том 9 а.с. 1-7, Том 10 а.с. 118, 123, 136, 138-140, 144-146 за договором № 13/2 від 05.05.2010 року та додатковими угодами №№ 1, 2, 3), (Том 9 а.с. 116, 117, 131, 132-135, 137, 141, 142, 147-151 за договором № 13/3 від 17.05.2012 року) не містять фамілії, імя, по батькові відповідального за здійснення господарської операції і правильного її оформлення, відтак вказана дефектна первинна документація надана як суду так і перевіряючим не могла та не може бути належним доказом виконання господарських операцій з ТОВ «ТД «Геліос Трейд».

Так, статтею 2 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні»зазначено, що сфера дії Закону поширюється на всіх юридичних осіб створених відповідно до законодавства України, незалежно від їх організаційно-правових форм і форм власності, які зобов'язані вести бухгалтерський облік та подавати фінансову звітність згідно з законодавством.

Виходячи з вимог п.2 ст.3 означеного Закону України бухгалтерський облік є обов'язковим видом обліку, який ведеться підприємством. Фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку. Необхідність підтвердження господарських операцій первинними документами визначена п.1.2 ст.1, п.2.1 ст.2 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995р. №88, та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 05.06.1995р. за №168/704, первинні документи це письмові свідоцтва, що фіксують та підтверджують господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації на їх проведення.

Статтею 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» визначено, що первинним документом є документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення. Тобто, законодавчо визначено, що первинним документом, який засвідчує факт здійснення господарської операції є, серед іншого, акт здачі-приймання робіт (надання послуг), який відповідно повинен містити усі необхідні реквізити, передбачені ч.2 ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», а також інші документи, які свідчать про здійснення господарської операції.

Зокрема, статтею 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» встановлено вимоги до первинних документів, які є підставою для бухгалтерського та податкового обліку. Згідно з даною нормою, підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо безпосередньо після її закінчення. Дія контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Такі первинні документи повинні мати обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Згідно ст.1 Закону України «Про метрологію та метрологічну діяльність» одиниця виміру - це фізична величина певного розміру, прийнята для кількісного відображення однорідних з нею величин. Окремі послуги мають лише грошову форму вимірювання.

Приписами ст.4 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» встановлено, що у бухгалтерському обліку та фінансовій звітності застосовується єдиний грошовий вимірник.

Відповідно до п.2.4 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24 травня 1995 року № 88, первинні документи (на паперових і машинозчитуваних носіях інформації) для надання їм юридичної сили і доказовості повинні мати такі обов'язкові реквізити: назва підприємства, установи, від імені яких складений документ, назва документа (форми), код форми, дата і місце складання, зміст господарської операції та її вимірники (у натуральному і вартісному виразі), посади, прізвища і підписи осіб, відповідальних за дозвіл та здійснення господарської операції і складання первинного документа.

Згідно з п.п. 2.15, 2.16 вищевказаного Положення забороняється приймати до виконання первинні документи на операції, що суперечать законодавчим та нормативним актам, а відтак, для надання юридичної сили і доказовості, первинні документи повинні бути складені відповідно до вимог чинного законодавства та не порушувати публічний порядок, встановлений Законом України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», Положенню про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку.

Таким чином, із системного аналізу наведених приписів чинного законодавства вбачається, що будь-які документи (у тому числі договори, накладні, рахунки, акти приймання-передачі товарів (робіт, послуг) тощо) мають силу первинних документів лише у разі фактичного здійснення господарської операції. Якщо ж фактичного здійснення господарської операції не було, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності усіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені чинним законодавством.

Отже витрати для цілей визначення обєкта оподаткування податком на прибуток, а також податковий кредит для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на додану вартість мають бути фактично здійснені і підтверджені належним чином складеними первинними документами, що відображають реальність господарської операції, яка є підставою для формування податкового обліку платника податків. При цьому, за відсутності факту придбання товарів чи послуг або в разі, якщо придбані товари чи послуги не призначені для використання у господарській діяльності платника податку відповідні суми не можуть включатися до складу витрат для цілей оподаткування податком на прибуток або податкового кредиту з податку на додану вартість навіть за наявності формально складених, але недостовірних документів або сплати грошових коштів.

Поряд із тим, з наявних в матеріалах справи актів здачі-приймання товарів (робіт, послуг) не можливо встановити, які саме роботи були виконані, в якому обсязі, та яким чином визначалися вартісні показники. При цьому посилання в актах здачі-прийняття робіт (надання послуг) на номер договору, також не розкриває змісту виконаних робіт, оскільки в договорі вони визначені аналогічним чином. Крім того, до матеріалів справи не надано доказів фактичного здійснення ремонтних робіт на об'єктах позивача ТОВ «Автомагістраль-Південь», як то докази транспортування осіб безпосередньо на обєкти ТОВ «Автомагістраль-Південь», ввезення необхідних засобів та матеріалів тощо, доказів відображення в бухгалтерському обліку вартості проведених ремонтних робіт, використання вказаних об'єктів з урахуванням здійснених робіт в господарській діяльності позивача.

Таким чином, з наданих позивачем на підтвердження своєї позиції первинних документів (акти здачі-прийняття робіт (наданих послуг) (Том 8 а.с. 112-133, Том 10 а.с. 116-118, 123, 131-151 за договором № 13/1 від 17.05.2010 року та додаткової угоди № 1), (Том 8 а.с. 155-256, Том 9 а.с. 1-7, Том 10 а.с. 118, 123, 136, 138-140, 144-146 за договором № 13/2 від 05.05.2010 року та додатковими угодами №№ 1, 2, 3), (Том 9 а.с. 111-152 за договором № 13/3 від 17.05.2012 року), неможливо дійти висновку, які роботи були фактично виконані підприємством ТОВ «ТД «Геліос Трейд» і в якому обсязі, що виключає можливість встановити їх зв'язок з господарською діяльністю позивача.

Крім того, позивачем не надано відповідного документального підтвердження переміщення будівельних матеріалів до об'єктів будівництва. Так, з наданих позивачем документів неможливо встановити, яким чином будівельні матеріали переміщувались до субєктів будівництва, отримання, транспортування, навантаження, розвантаження матеріалів від ТОВ «ТД «Геліос Трейд».

Суд не може вважати належним та допустимим доказом переміщення будівельних матеріалів до субєктів будівництва їх отримання, транспортування, навантаження, розвантаження від ТОВ «ТД «Геліос Трейд» надані представником позивача товарно-транспортні накладні (Том 13 а.с. 1-231, Том 14 а.с. 1-250, Том 15 а.с. 1-250, Том 16 а.с. 1-250, Том 17 а.с. 1-250, Том 18 а.с 1-199, Том 19 а.с. 1-250, Том 23 а.с.134-274, Том 25 а.с. 1-187) та подорожні листи (Том 18 а.с. 200-250, Том 20 а.с. 1-224, Том 21 а.с. 1-250, Том 22 а.с. 1-250, Том 23 а.с. 1-206, Том 24 а.с. 1-244), оскільки товарно-транспортні накладні не містять інформації про вантаж щодо ціни, суми, виду пакування, способу визначення маси, коду та класу вантажу і маси брутто, а також номеру та дати доручення й фамілії, імя, по батькові, особи, яка отримала вантаж. В свою чергу, подорожні листи також не містять відомостей щодо часу прибуття та вибуття і кількості годин перебування автотранспорту в розпорядженні позивача.

Окрім того, як було встановлено під час розгляду адміністративної справи та перевіряючи ми під час проведення перевірки, ТОВ «ТД «Геліос Трейд», серед іншого, здійснювало постачання ТОВ «Автомагістраль-Південь» паливно-мастильних матеріалів (дизельного пального).

Єдиний порядок організації та виконання робіт, пов'язаних з прийманням, транспортуванням, зберіганням, відпуском та обліком товарної нафти і нафтопродуктів. Інструкція поширюється на всі класи, типи, групи і види нафти та типи, марки і види (залежно від масової частки сірки) нафтопродуктів встановлює Інструкція про порядок приймання, транспортування, зберігання, відпуску та обліку нафти і нафтопродуктів на підприємствах і організаціях України, затвердженої Наказом Міністерства палива та енергетики України, Міністерства економіки України, Міністерства транспорту та зв'язку України, Державного комітету України з питань технічного регулювання та споживчої політики від 20 травня 2008року №281/171/578/155.

Вимоги цієї Інструкції є обов'язковими для всіх суб'єктів господарювання (підприємств, установ, організацій та фізичних осіб - підприємців), що займаються хоча б одним з таких видів економічної діяльності, як закупівля, транспортування, зберігання і реалізація нафти і нафтопродуктів на території України

Згідно з п.7.5.6 цієї Інструкції відпуск нафти і нафтопродуктів до мір повної місткості та нафтопродуктів, розфасованих до тари, оформлюється ТТН у чотирьох примірниках, з яких: перший - залишається у товарного оператора вантажовідправника і є первинним документом складського обліку з подальшим здаванням до бухгалтерської служби підприємства; другий - використовується водієм як перепустка під час виїзду з підприємства, а після виїзду - залишається в охорони підприємства з подальшим здаванням до бухгалтерської служби підприємства; третій та четвертий - засвідчені підписом представника вантажоодержувача та відміткою про час виїзду з підприємства - передаються перевізнику. При цьому третій примірник є супровідним документом вантажу і після його здавання передається вантажоодержувачу. Четвертий примірник передається експедитору (водію) і є підставою для обліку транспортної роботи. Бланки ТТН на підприємстві є документами суворої звітності.

Пунктом 7.5.7 вказаної Інструкції передбачено, що ТТН на вивезення нафти або нафтопродуктів автотранспортом вантажоодержувача оформлюється на підставі довіреності вантажоодержувача, а під час постачання вантажовідправником - на підставі подорожнього листа автотранспортного підприємства

Відповідно до п.7.5.8 цієї ж Інструкції встановлено, що відпуск нафти або нафтопродуктів здійснюється в день оформлення ТТН за наявності усіх її примірників. У ТТН оператор зазначає номер резервуара, з якого відпущено нафту або нафтопродукт, розписується в ній і здає для оформлення. У ТТН зазначаються найменування, марка та вид нафти або нафтопродукту, об'єм, маса, густина і температура, за якої визначалась густина, а також дата і час виїзду автоцистерни з підприємства.

На підтвердження реальності господарських операцій позивачем не надано перевіряючим передбачених вищенаведеними нормативними актами документів, обовязок складання яких є безумовним для субєктів господарювання при здійсненні відповідної господарської діяльності. Отже позивачем не надано первинних документів у розумінні ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» та Положення про документальне забезпечення записів в бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24 травня 1995 року № 88, на підтвердження фактичного отримання товарів та послуг від контрагента.

Окрім того, під час розгляду адміністративної справи, судом встановлено, що, між ТОВ «Автомагістраль-Південь» та ТОВ «ТД «Геліос Трейд» був укладений договір № 13/1 від 17 травня 2010 року, відповідно до якого ТОВ «ТД «Геліос Трейд» взяло на себе зобовязання по розробці для ТОВ «Автомагістраль-Південь» інструкцій з охорони праці для певних видів робіт та посад.

На підтвердження виконання умов вищезазначеного договору позивачем надано: Інструкцію з охорони праці № 14 для машиніста дорожнього катка; Інструкцію по охороні праці № 15 для машиніста екскаватору; Інструкцію по охороні праці № 2 для водія вантажного автомобіля; Інструкцію по охороні праці № 24 для дорожнього робітника; протоколи засідань комісії по перевірці знань з питань охорони праці (Том 10 а.с. 190-233).

Дослідивши докази на підтвердження реальності здійснення вищезазначеної господарської операції платника податку, суд дійшов висновку про безпідставність сформованих на її підставі даних податкового обліку, оскільки наказом Держнаглядохоронпраці від 29 січня 1998 року № 9 затверджено Положення про розробку інструкцій з охорони праці, яке встановлює вимоги до змісту, побудови і викладу інструкцій з охорони праці, визначає порядок опрацювання та введення в дію нових, перегляду та скасування чинних інструкцій. Вимоги цього Положення є обов'язковими для всіх міністерств, інших органів виконавчої влади, підприємств, установ і організацій (далі - підприємства) незалежно від форм власності та видів їх діяльності.

Згідно з п.1.5 вказаного Положення інструкції, що діють на підприємстві, належать до нормативних актів про охорону праці, чинних у межах конкретного підприємства. Такі інструкції розробляються на основі чинних державних міжгалузевих і галузевих нормативних актів про охорону праці, примірних інструкцій та технологічної документації підприємства з урахуванням конкретних умов виробництва та вимог безпеки, викладених в експлуатаційній та ремонтній документації підприємств-виготовлювачів обладнання, що використовується на даному підприємстві. Вони затверджуються роботодавцем і є обов'язковими для дотримання працівниками відповідних професій або при виконанні відповідних робіт на цьому підприємстві.

Наказом Державного комітету України з нагляду за охороною праці від 26 січня 2005 року № 15 затверджене Типове положення про порядок проведення навчання і перевірки знань з питань охорони праці, яке встановлює порядок навчання та перевірки знань з питань охорони праці посадових осіб та інших працівників у процесі трудової діяльності, а також учнів, курсантів, слухачів та студентів навчальних закладів під час трудового і професійного навчання.

Згідно з п.1.3 вказаного Типового положення його вимоги є обов'язковими для виконання усіма центральними, місцевими органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування, бюджетними установами та суб'єктами господарювання (далі - підприємства) незалежно від форми власності та видів діяльності.

Відповідно до п.1.4 вищевказаного Типового положення суб'єкт господарювання, який має намір проводити навчання з питань охорони праці працівників інших суб'єктів господарювання, професійну підготовку, перепідготовку та підвищення кваліфікації працівників, які залучаються до виконання робіт з підвищеною небезпекою, письмово повідомляє про це територіальний орган спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади з нагляду за охороною праці. До письмового повідомлення суб'єкт господарювання надає інформацію про матеріально-технічне, навчально-методичне забезпечення та викладацький склад (із зазначенням спеціальної освіти та стажу роботи за фахом) відповідно до вимог чинного законодавства.

Таким чином, для можливості виконання ТОВ «ТД «Геліос Трейд» умов договору № 13/1 від 17 травня 2010 року по розробці для ТОВ «Автомагістраль-Південь» інструкцій з охорони праці для певних видів робіт та посад, контрагент позивача зобовязаний був повідомити про це територіальний орган спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади з нагляду за охороною праці, що судом не встановлено. При цьому, на підприємстві мають бути оформлені фахівці із спеціальною освітою та стажем роботи за фахом, що з огляду на встановлену в акті перевірки відсутність ТОВ «ТД ««Геліос Трейд» фактичних трудових ресурсів, унеможливлює виконання цим контрагентом взятих на себе зобов'язань. Окрім того, з наданих позивачем документів неможливо встановити, що саме ТОВ «ТД «Геліос Трейд» здійснювало розробку вищевказаних інструкцій; неможливо встановити осіб, які розробляли ці інструкції, наявність в останніх спеціальної освіти та стажу роботи за фахом; позивачем не надано жодних документів, з яких можливо б було встановити підстави для визначення вартості подібних робіт, витраченого часу на їх розробку тощо.

Суд враховує, що наявність укладеного між учасниками господарської операції цивільно-правового договору або відсутність визнання такого договору недійсним або нікчемним сама собою не свідчить про реальність вчинення відповідної операції.

З урахуванням встановлених судом обставин, суд дійшов висновку про відсутність ділової мети у діях платника податку та господарської мети при вчиненні відповідних дій платника податку при укладенні договору № 13/1 від 17 травня 2010 року, у зв'язку із чим, суд вважає правильним висновок перевіряючи про те, що відповідна господарська операція необґрунтовано відображена у податковому обліку позивача.

Пунктом 5.1 ст.5 вказаного Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» (чинного на момент виникнення спірних правовідносин) встановлено, що валові витрати це сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних як компенсація вартості товарів (робіт, послуг), які придбаваються (виготовляються) таким платником податку для їх подальшого використання у власній господарській діяльності.

Відповідно до пп.5.2.1 п.5.2 ст.5 цього ж Закону до складу валових витрат включаються суми будь-яких витрат, сплачених (нарахованих) протягом звітного періоду у зв'язку з підготовкою, організацією, веденням виробництва, продажем продукції (робіт, послуг) і охороною праці, у тому числі витрати з придбання електричної енергії (включаючи реактивну), з урахуванням обмежень, установлених пунктами 5.3 - 5.7 цієї статті.

Згідно з пп.14.1.27 п.14.1 ст.14 ПК України витрати це сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних для провадження господарської діяльності платника податку, в результаті яких відбувається зменшення економічних вигод у вигляді вибуття активів або збільшення зобов'язань, внаслідок чого відбувається зменшення власного капіталу (крім змін капіталу за рахунок його вилучення або розподілу власником).

Відповідно до п.138.1 ст.138 ПК України витрати, що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування, складаються із: витрат операційної діяльності, які визначаються згідно з пунктами 138.4, 138.6 - 138.9, підпунктами 138.10.2 - 138.10.4 пункту 138.10, пунктом 138.11 цієї статті: інших витрат, визначених згідно з пунктом 138.5, підпунктами 138.10.5, 138.10.6 пункту 138.10, пунктами 138.11, 138.12 цієї статті, пунктом 140.1 статті 140 і статтею 141 цього Кодексу; крім витрат, визначених у пунктах 138.3 цієї статті та у статті 139 цього Кодексу.

Згідно з пп.138.1.1 п.138.1 ст.138 ПК України витрати операційної діяльності включають собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг та інші витрати беруться для визначення об'єкта оподаткування з урахуванням пунктів 138.2, 138.11 цієї статті, пунктів 140.2 - 140.5 статті 140, статей 142 і 143 та інших статей цього Кодексу, які прямо визначають особливості формування витрат платника податку.

З урахуванням встановлених судом обставин та керуючись приписами вищенаведених норм, суд погоджується із викладеним в акті перевірки № 5588/22-1/34252469 від 20.09.2012 року висновком про порушення ТОВ «Автомагістраль-Південь» п.5.1, пп.5.2.1 п.5.2 ст.5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» та пп.14.1.27 п.14.1 ст.14, пп.138.1.1 п.138.1 ст.138 ПК України, у зв'язку із чим суд дійшов висновку про обґрунтованість податкових повідомлень-рішень від 04.10.2012 року № НОМЕР_1, яким зменшено суму від'ємного значення обєкта оподаткування податку на прибуток у розмірі 13169045 грн. та № НОМЕР_4, яким збільшено суму грошового зобовязання по податку на прибуток в сумі 41053747 та застосовані штрафні (фінансові) санкції в сумі 7587 грн.

Згідно з пп.14.1.181 п.14.1 ст.14 ПК податковий кредит це сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов'язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

Пунктом 198.1. статті 198 вказаного ПК України встановлено, що право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з: а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг; б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв'язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.

Пунктом 198.2. статті 198 ПК України визначено, що датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше; дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Згідно з п.201.1 ст.201 ПК України платник податку зобов'язаний надати покупцю (отримувачу) на його вимогу підписану уповноваженою платником особою та скріплену печаткою (за наявності) податкову накладну, складену за вибором покупця (отримувача) в один з таких способів: а) у паперовому вигляді; б) в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством, електронного підпису уповноваженої платником особи та умови реєстрації податкової накладної у Єдиному реєстрі податкових накладних. У такому разі складання податкової накладної у паперовому вигляді не є обов'язковим.

У податковій накладній зазначаються в окремих рядках такі обов'язкові реквізити:а) порядковий номер податкової накладної; б) дата виписування податкової накладної; в) повна або скорочена назва, зазначена у статутних документах юридичної особи або прізвище, ім'я та по батькові фізичної особи, зареєстрованої як платник податку на додану вартість, - продавця товарів/послуг; г) податковий номер платника податку (продавця та покупця); ґ) місцезнаходження юридичної особи - продавця або податкова адреса фізичної особи - продавця, зареєстрованої як платник податку; д) повна або скорочена назва, зазначена у статутних документах юридичної особи або прізвище, ім'я та по батькові фізичної особи, зареєстрованої як платник податку на додану вартість, - покупця (отримувача) товарів/послуг; е) опис (номенклатура) товарів/послуг та їх кількість, обсяг; є) ціна постачання без урахування податку; ж) ставка податку та відповідна сума податку в цифровому значенні; з) загальна сума коштів, що підлягають сплаті з урахуванням податку; и) вид цивільно-правового договору; і) код товару згідно з УКТ ЗЕД (для підакцизних товарів та товарів, ввезених на митну територію України); ї) номер та дата митної декларації, за якою було здійснено митне оформлення товару, ввезеного на митну територію України.

Відповідно до п.201.4 ст.201 ПК України податкова накладна складається у двох примірниках у день виникнення податкових зобов'язань продавця. Один примірник видається покупцю, а другий залишається у продавця. У разі складання податкової накладної у паперовому вигляді покупцю видається оригінал, а копія залишається у продавця.

Згідно з приписами п.201.10 ст.201 Податкового кодексу України податкова накладна видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту. У разі відмови продавця товарів/послуг надати податкову накладну або в разі порушення ним порядку її заповнення та/або порядку реєстрації в Єдиному реєстрі покупець таких товарів/послуг має право додати до податкової декларації за звітний податковий період заяву із скаргою на такого постачальника, яка є підставою для включення сум податку до складу податкового кредиту. До заяви додаються копії товарних чеків або інших розрахункових документів, що засвідчують факт сплати податку у зв'язку з придбанням таких товарів/послуг або копії первинних документів, складених відповідно до Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», що підтверджують факт отримання таких товарів/послуг. Надходження такої заяви із скаргою є підставою для проведення документальної позапланової виїзної перевірки зазначеного продавця для з'ясування достовірності та повноти нарахування ним зобов'язань з податку за такою операцією.

Відповідно до п.198.6. ст.198 ПК України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу. У разі коли на момент перевірки платника податку органом державної податкової служби суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними цим пунктом документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу.

Згідно з пунктом 138.2 статті 138 ПК України витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

Отже, податковий кредит для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на додану вартість має бути підтверджений належним чином складеними первинними документами, що відображають реальність господарської операції, яка є підставою для формування податкового обліку платника податків. Також, необхідною умовою для віднесення сплачених у ціні товарів (послуг) сум податку на додану вартість до складу податкового кредиту є факт придбання товарів та послуг з метою їх використання в господарській діяльності платника податків.

Судом встановлено, що ТОВ «Автомагістраль-Південь» віднесло до складу податкового кредиту суми податку по податкових накладних, які виписані ТОВ «ТД «Геліос трейд», що також відображено і в акті перевірки № 5588/22-1/34252469 від 20.09.2012 року. Проте такі податкові накладні повинні відображати реальні господарські операції, що представником позивача у судовому засіданні не доведено.

У відповідності до положень ст.83 Податкового кодексу України для посадових осіб органів державної податкової служби під час проведення перевірок підставами для висновків є: пп.83.1.1 документи, визначені цим Кодексом; пп.83.1.2 податкова інформація; пп.83.1.3 експертні висновки; пп.83.1.4 судові рішення; пп.83.1.6 інші матеріали, отримані в порядку та у спосіб, передбачені цим Кодексом або іншими законами, контроль за дотриманням яких покладений на органи державної податкової служби.

Так, підприємством документально не доведено дотримання вимог, встановлених ч.1, ч. 2, ст. 3 Господарського кодексу України в частині реалізації господарської діяльності, ч.1 ст. 55 Господарського кодексу України, в частині участі в господарських відносинах, реалізуючи господарську компетенцію, власного майна за рахунок відсутності необхідних умов для досягнення результатів відповідної господарської, економічної діяльності.

Суд не приймає до уваги твердження позивача, що наявні у нього податкові накладні надають підприємству безумовне право на формування податкового кредиту, оскільки з наявних в матеріалах справи документів неможливо встановити, які саме роботи були виконані, в якому обсязі, та яким чином визначалися вартісні показники, яким чином позивачу був доставлений товар тощо; позивачем не доведено фактичного здійснення ремонтних робіт на обєктах; з наданих позивачем на підтвердження своєї позиції первинних документів неможливо дійти висновку, які роботи були фактично виконані підприємством ТОВ «ТД «Геліос Трейд» і в якому обсязі, що виключає можливість встановити їх зв'язок з господарською діяльністю позивача.

З урахуванням встановлених судом обставин та керуючись приписами вищенаведених норм, суд погоджується із викладеним в акті перевірки № 5588/22-1/34252469 від 20.09.2012 року висновком про порушення ТОВ «Автомагістраль-Південь» п.201.1, п.201.10 ст.201 ПК України, у зв'язку із чим суд дійшов висновку про обґрунтованість податкових повідомлень-рішень № НОМЕР_2, яким зменшено розмір від'ємного значення суми податку на додану вартість у розмірі 3218530 грн.; № НОМЕР_3, яким збільшено суму грошового зобовязання по податку на додану вартість в сумі 28114236 та застосовані штрафні (фінансові) санкції у розмірі 11517395грн.

Таким чином, позивачем сформовано податковий кредит і оприбутковано та віднесено до валових витрат отримані товари (роботи, послуги) без наявності належним чином оформлених первинних документів, що в свою чергу підтверджує правомірність дій Державної податкової інспекції у Приморському районі м. Одеси Одеської області ДПС при винесенні оскаржуваних позивачем податкових повідомлень-рішень.

Вирішуючи спір, суд зважає, що в силу вимог ч.2 ст.49 КАС України особи, які беруть участь у справі, зобов'язані добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами і неухильно виконувати процесуальні обов'язки, що з огляду на запроваджений ст.8 Конституції України принцип верховенства права та в кореспонденції з приписами ч.1 ст.71 КАС України означає абсолютний і безумовний обовязок кожної особи, яка бере участь в адміністративній справі довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Оцінка поданих особами, які беруть участь в адміністративній справі та самостійно зібраних судом в порядку ст.11 КАС України доказів в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень, здійснюється судом за правилами ч.2 ст.71 КАС України в порядку, що встановлений ст.86 цього кодексу.

Позивач не надав до суду первинні документи, що підтверджують реальність господарської діяльності, а саме не було надано жодних доказів, які б беззаперечно підтвердили факт поставки товарів між позивачем та контрагентом.

Обов'язкове встановлення факту поставки, як підстави для включення сум ПДВ, вказаних в податкових деклараціях, до податкового кредиту відповідає правовій позиції Верховного Суду України з такої категорії спорів, висловленій, зокрема в постанові від 22.10.2010 у справі за позовом Приватного підприємства «Балтімор» до ДПІ у Кіровоградській області, Головного управління Державного казначейства України у Кіровоградській області про визнання недійсним податкового повідомлення-рішення та стягнення суми бюджетного відшкодування з податку на додану вартість.

Згідно зі статтею 244-2 КАС України рішення Верховного Суду України, прийняте за результатами розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначені норми права, та для всіх судів України. Суди зобов'язані привести свою судову практику у відповідність з рішенням Верховного Суду України.

З урахуванням вищевикладеного, суд дійшов висновку про обґрунтованість викладених в акті перевірки № 5588/22-1/34252469 від 20.09.2012 року висновків щодо непідтвердження фактичного здійснення господарських операцій між ТОВ «Автомагістраль-Південь» та ТОВ «ТД «Геліос трейд». Наявні у позивача первинні документи, які не відповідають вимогам Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», у своїй сукупності не підтверджують здійснення господарських операцій між позивачем і його контрагентом, а тому формування валових витрат та податкового кредиту за рахунок актів здачі-прийняття робіт, видаткових накладних і податкових накладних, отриманих від зазначеного суб'єкту господарювання є неправомірним. Натомість в судовому засіданні представники відповідача довели суду належними та допустимими в спірних правовідносинах доказами, з посиланням на відповідні положення законодавства, необґрунтованість позовних вимог позивача.

При таких обставинах суд вважає, що позивач не довів необґрунтованості висновків акту перевірки та протиправності прийнятих на його підставі податкових повідомлень-рішень.

На підставі встановлених в судовому засіданні фактів, суд приходить до висновку про те, що при винесенні спірних податкових повідомлень-рішень відповідач діяв на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано, обґрунтовано, пропорційно, своєчасно та з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення.

Таким чином, на підставі ст.10 КАС України, згідно якої усі учасники адміністративного процесу є рівними та ст.11 КАС України, згідно якої розгляд і вирішення справ у адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними доказів, зясувавши обставини у справі; перевіривши всі доводи і заперечення сторін та надавши правову оцінку наданим доказам, суд дійшов висновку про необґрунтованість позовних вимог, у звязку із чим в задоволенні позову слід відмовити у повному обсязі.

Відтак, суд встановив, що відповідач правомірно та обґрунтовано встановив під час проведення перевірки, що у виписаних ТОВ «ТД «Геліос трейд» податкових накладних зазначена адреса постачальника, яка не відповідає дійсності, оскільки підприємство за цією адресою не знаходиться; поставки товарів (послуг) оформлювались актами здачі-прийняття робіт (наданих послуг), видатковими накладними на підтвердження здачі-прийняття товарно-матеріальних цінностей, копії яких залучені до матеріалів справи; на підставі виписаних контрагентом податкових накладних, позивачем сформований податковий кредит з ПДВ; акти здачі-приймання робіт (надання послуг) не містять інформації щодо місця складання, змісту господарських операцій та їх вимірники; відсутні докази переміщення будівельних матеріалів до об'єктів будівництва; неможливо встановити перевезення будівельних матеріалів до субєктів будівництва, отримання, транспортування, навантаження, розвантаження матеріалів від ТОВ «ТД «Геліос Трейд»; відсутні товарно-транспортні накладні на поставку дизельного пального; акти здачі-прийняття робіт не містять змісту та обсягу господарських операцій, їх вимірники, час здійснення фінансово-господарських операцій, не зазначені особи, відповідальні за здійснення господарських операцій і правильність їх оформлення; відсутні докази по розробці інструкцій з охорони праці для певних видів робіт та посад ТОВ «ТД «Геліос Трейд» та фактично на підтвердження господарських операцій позивачем були надані лише податкові накладні, відтак, відповідач обґрунтовано дійшов висновку, що позивачем було порушено: п.5.1, пп.5.2.1 п.5.2 ст.5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств», пп.14.1.27 п.14.1 ст.14, пп.138.1.1 п.138.1 ст.138 ПК України, в результаті чого завищено від'ємне значення об'єкту оподаткування податку на прибуток на суму 13169045 грн., у тому числі по податковим періодам: І квартал 2011 року на суму 11696003 грн.; ІІ квартал 2011 року на суму 15849047 грн.; ІІ-ІІІ квартали 2011 року на суму 13196863 грн.; ІІ-IV квартали 2011 року на суму 13313555 грн.; І квартал 2012 року на суму 13169045 грн.; п.5.1, пп.5.2.1 п.5.2 ст.5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств», пп.14.1.27 п.14.1 ст.14, пп.138.1.1 п.138.1 ст.138 ПК України, в результаті чого занижено податок на прибуток на загальну суму 41053747 грн., у тому числі: ІІ квартал 2011 року на суму 5658009 грн.; ІІ-ІІІ квартали 2011 року на суму 27182949 грн.; ІІ-IV квартали 2011 року на суму 41023400 грн.; І квартал 2012 року на суму 30347 грн.; п.201.1, п.201.10 ст.201 ПК України, в результаті чого за період з 01.01.2011 року по 31.03.2012 року занижено податок на додану вартість на загальну суму 28114236 грн.; п.201.1, п.201.10 ст.201 ПК України, в результаті чого за період з 01.01.2011 року по 31.03.2012 року завищено залишок від'ємного значення, який після бюджетного відшкодування включається до складу податкового кредиту наступного податкового періоду по ряд.24 Декларації з ПДВ за березень 2012 року в розмірі 3218530 грн.

Таким чином, враховуючи вищезазначене, суд дійшов висновку, що ДПІ у Приморському районі м. Одеси правомірно було встановлено порушення позивачем приписів Податкового кодексу України та винесено податкове повідомлення-рішення: від 04.10.2012 року № НОМЕР_1, яким зменшено суму від'ємного значення обєкта оподаткування податку на прибуток у розмірі 13169045 грн.; № НОМЕР_2, яким зменшено розмір від'ємного значення суми податку на додану вартість у розмірі 3218530 грн.; № НОМЕР_3, яким збільшено суму грошового зобовязання по податку на додану вартість в сумі 28114236 та застосовані штрафні (фінансові) санкції у розмірі 11517395 грн.; № НОМЕР_4, яким збільшено суму грошового зобовязання по податку на прибуток в сумі 41053747 та застосовані штрафні (фінансові) санкції в сумі 7587 грн.

Усі інші доводи представника суд вважає безпідставними та необґрунтованими. При цьому, слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі Серявін та інші проти України від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

Під час розгляду справи судом не встановлено, що відповідачем по справі було порушено приписи положень діючого законодавства, чи проявлена бездіяльність під час виконання покладених на нього обовязків. В свою чергу, позивачем не було доведено обставину дійсного (фактичного) порушення відповідачем його прав, свобод чи інтересів належними та допустимими доказами.

Відтак, на підставі вищевикладеного, суд дійшов висновку, що відповідач при прийнятті оскаржуваних рішень діяв згідно приписів чинного законодавства України та в межах своєї компетенції.

Частиною другою статті 19 Конституції України зобовязано органи державної влади та їх посадових осіб діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України та Законами України.

Згідно ч.3 ст.2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності субєктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації, пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будьякими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення.

З аналізу вказаної правової норми випливає, що рішення, дії чи бездіяльність субєкта владних повноважень повинні бути прийняті чи здійснені в межах компетенції відповідного органу та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, не порушувати інтересів держави, прав та інтересів фізичних та юридичних осіб, обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії), відповідати вимогам діючого законодавства.

Встановлення невідповідності діяльності субєкта владних повноважень хоча б одному із зазначених критеріїв для оцінювання його рішень, дій та бездіяльності може бути підставою для задоволення адміністративного позову, однак лише за умови, що встановлено порушення прав, свобод та інтересів позивача.

Згідно з ч. 1 ст. 69 та ч. 1 ст. 70 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будьякі фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування.

Відповідно до ст. 86 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та обєктивному дослідженні.

Частиною 1 ст.71 КАС України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Згідно зі ст. 159 КАС України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно зясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст.8 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визначаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Відтак, з урахуванням зазначеного, на підставі встановлених в судовому засіданні фактів та обставин, враховуючи, що докази, наведені позивачем під час розгляду адміністративної справи є недоведеними та безпідставними та не дають адміністративному суду підстав для постановлення висновків, які б спростовували правову позицію представника відповідача, суд дійшов висновку, що у задоволені позову ТОВ «Автомагістраль-Південь» необхідно відмовити повністю.

На підставі ч. 3 ст. 160 Кодексу адміністративного судочинства України у судовому засіданні 30.11.2015 року проголошено вступну та резолютивну частини постанови.

Складення постанови у повному обсязі відкладено, про що згідно вимог ч. 2 ст. 167 Кодексу адміністративного судочинства України повідомлено після проголошення вступної та резолютивної частин постанови у судовому засіданні.

Керуючись ст.ст. 2, 7, 8, 9, 11, 159 - 163, 167, 254 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволені адміністративного позову товариства з обмеженою відповідальністю Автомагістраль-Південь до Державної податкової інспекції у Приморському районі м. Одеси Одеської області Державної податкової службипро визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 04.10.2012 за № НОМЕР_1, №, №, №- відмовити повністю.

Судові витрати розподілити відповідно до статті 94 КАС України.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня проголошення постанови. Якщо рішення було прийняте у письмовому провадженні або без виклику особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії такого рішення.

Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Постанова набирає законної сили у відповідності зі статтею 254 КАС України.

Повний текст постанови підписано суддею 07.12.2015 року.

Суддя О.М. Тарасишина

У задоволені адміністративного позову товариства з обмеженою відповідальністю Автомагістраль-Південь до Державної податкової інспекції у Приморському районі м. Одеси Одеської області Державної податкової службипро визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 04.10.2012 за № НОМЕР_1, №, №, №- відмовити повністю.

07 грудня 2015 року.