Справа № 826/16148/14
Суддя: Заяць В.С.
Дата ухвалення: 2015-11-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"25" листопада 2015 р. м. Київ К/800/7882/15

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:

головуючого суддів при секретарі судового засідання за участю представника відповідачаЗайця В.С. (суддя-доповідач), Голяшкіна О.В., Стрелець Т.Г., Корінець Ю.О., Козака А.Л..
розглянувши у відкритому судовому засіданні провадження касаційну скаргу ОСОБА_6 на постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 17 листопада 2014 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 05 лютого 2015 року у справі за позовом ОСОБА_6 до Київської міської ради про визнання бездіяльності протиправною та зобов'язання вчинити дії, -

ВСТАНОВИВ:

20 жовтня 2014 ОСОБА_6 пред'явив позов до Київської міської ради про визнати бездіяльність відповідача щодо порушення процедури розгляду клопотання про надання безоплатно у власність земельної ділянки для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки) - не більше 0,10 га в адміністративних межах міста Києва протиправною; зобов'язання відповідача винести на засідання найближчої сесії Київської міської ради та розглянути його клопотання про надання безоплатно у власність земельної ділянки орієнтованою площею 0,1 га для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки) в адміністративних межах міста Києва у порядку та строки, передбачені статтею 118 Земельного кодексу України, та надати мотивоване рішення за результатами розгляду вказаного клопотання.

Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 17 листопада 2014 року, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 05 лютого 2015 року, в задоволенні позовних вимог було відмовлено.

Не погоджуючись із прийнятими рішеннями судів, скаржник оскаржив їх.

У касаційній скарзі ОСОБА_6, посилаючись на порушення судами норм матеріального права, просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити повністю.

Перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи колегія суддів Вищого адміністративного суду України вважає, що касаційна скарга підлягає задоволенню.

Судами встановлено, що в червні 2014 року ОСОБА_6 звернувся до Київської міської ради із заявою, в якій просив надати у власність земельну ділянку площею 0,10 га на території Київської міської ради із цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд.

До вказаної заяви позивач додав копії паспорта та ідентифікаційного коду; графічних матеріалів, а саме зображення карти м. Києва та витяг з публічної кадастрової карти України; копія 8 Договору доручення № 02/06/14- зд від 02 червня 2014 року.

21 липня 2014 року Департамент земельних ресурсів Київської міської державної адміністрації повідомив ОСОБА_6, що його клопотання Київською міською радою не розглянуто, оскільки воно не відповідає вимогам статті 118 Земельного кодексу України, а саме відсутні графічні матеріали із зазначеною конкретною земельною ділянкою.

Суд першої інстанції, розглянувши справу по суті, прийшов до висновку про безпідставність позовних вимог, з тих підстав, що графічні матеріали, які додані до клопотання, не містять бажаного місця розташування та розміру земельної ділянки, лише відображено частково карту міста Києва та Київської області, а чинним законодавством не передбачено обов'язку органу місцевого самоврядування самостійно здійснювати пошук земельної ділянки в межах міста Києва за відсутності погодження заявника.

Суд апеляційної інстанції із висновками суду першої інстанції погодився та залишив рішення суду першої інстанції без змін.

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України із правовою позицією судів першої та апеляційної інстанції не погоджується з огляду на наступне.

Відповідно до частини першої статті 116 Земельного кодексу України (далі - ЗК України) громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.

Згідно частини 6 статті 118 ЗК України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідної районної, Київської чи Севастопольської міської державної адміністрації або сільської, селищної, міської ради за місцезнаходженням земельної ділянки. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри.

До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства).

Частиною 7 вказаної статті ЗК України передбачено, що Рада міністрів Автономної Республіки Крим, районна, Київська чи Севастопольська міська державна адміністрація або сільська, селищна, міська рада розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об'єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних утворень, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Відповідно до частин 9, 10 статті 118 ЗК України відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу у двотижневий строк з дня отримання погодженого проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (а в разі необхідності здійснення обов'язкової державної експертизи землевпорядної документації згідно із законом - після отримання позитивного висновку такої експертизи) приймає рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність.

Відмова органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування у передачі земельної ділянки у власність або залишення клопотання без розгляду можуть бути оскаржені до суду.

Пунктом «а» частини 1 статті 12 ЗК України визначено, що до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належить розпорядження землями територіальних громад.

Згідно статті 26 Закону України від 21 травня 1997 року № 280/97 ВР «Про місцеве самоврядування в Україні» (далі - Закон № 280/97-ВР) виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються, зокрема, питання регулювання земельних відносин.

Як вбачається із матеріалів справи позивач звернувся 02 червня 2014 року до Київської міської ради із заявою, в якій просив надати у власність земельну ділянку площею 0,10 га на території Київської міської ради із цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд.

Київська міська рада в порядку, визначеному ЗК України та Закону № 280/97-ВР, дану заяву позивача не розглянула, а тому колегія суддів Вищого адміністративного суду України приходить до висновку, що Київська міська рада діяла не на підставі, поза межами повноважень та у спосіб, що суперечить Конституції та законам України.

Зазначена правова позиція висловлена Верховним Судом України у постановах від 10 грудня 2013 року у справі № 21-358а13, від 31 березня 2015 року у справі № 21-89а15.

Згідно статті 229 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції має право скасувати судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій та ухвалити нове рішення, якщо обставини справи встановлені повно і правильно, але суди першої та апеляційної інстанцій порушили норми матеріального чи процесуального права, що призвело до ухвалення незаконного судового рішення.

Судами були повно і правильно встановлені обставини справи, однак при ухваленні рішень судами першої та апеляційної інстанцій було допущено порушення норм матеріального права при відмові в задоволенні позовних вимог, а тому ухвалені рішення підлягають скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення позовних вимог.

Керуючись статтями 220, 221, 229, 230, 232 КАС України, -

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_6 задовольнити.

Постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 17 листопада 2014 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 05 лютого 2015 року скасувати.

Ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_6 до Київської міської ради про визнання бездіяльності протиправною, зобов'язання вчинити дії задовольнити.

Визнати бездіяльність Київської міської ради щодо порушення процедури розгляду клопотання ОСОБА_6 про надання безоплатно у власність земельної ділянки для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки) - не більше 0,10 га в адміністративних межах міста Києва, протиправною.

Зобов'язати Київську міську раду розглянути клопотання ОСОБА_6 про надання безоплатно у власність земельної ділянки, орієнтованою площею 0,1 га для будівництва обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки) в адміністративних межах міста Києва у порядку та строки, передбачені статтею 118 Земельного кодексу України.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення і може бути переглянута Верховним Судом України з підстав, у строки та в порядку, передбачених статтями 237 - 239-1 Кодексу адміністративного судочинства України.

Судді: