Справа № 2а-4650/10/1370
Суддя: Большакова Олена Олегівна
Дата ухвалення: 2015-11-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 листопада 2015 року Справа № 876/4126/15

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі :

головуючого судді Большакової О.О.,

суддів Гудима Л.Я., Макарика В.Я,

з участю секретаря судового засідання Гнідець Р.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Львівського окружного адміністративного суду від 31 жовтня 2013 року в адміністративній справі за позовом Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у Львівській області до ОСОБА_1, треті особи: Личаківська районна адміністрація Львівської міської ради, ОСОБА_2 про зобов'язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

Інспекція державного архітектурно-будівельного контролю у Львівської області звернулася до Львівського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до ОСОБА_1 про зобовязання виконати вимоги припису № 1/380-с від 16.11.2009 року, а саме: демонтувати прибудову та надбудову до квартири АДРЕСА_1.

Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 31 жовтня 2013 року адміністративний позов задоволено. Зобов'язано ОСОБА_1 виконати вимоги припису інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у Львівській області від 16.11.2009 року № 1/380-с, а саме: демонтувати прибудову та надбудову до АДРЕСА_2.

Із таким судовим рішенням не погодилася ОСОБА_1 та подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, просить скасувати оскаржувану постанову та прийняти нову про відмову у задоволенні позову. Апелянт зазначив, зокрема, що суд першої інстанції розглянув справу без її участі та належного повідомлення про час та місце судового слухання. Тим самим суд обмежив право позивача подати додаткові докази. Також апелянт вказав, що підставою для демонтажу згідно чинного на момент виникнення спірних правовідносин Закону України «Про планування і забудову територій» є істотне відхилення від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, істотне порушення будівельних норм і правил. Апелянт вважає, що проведена нею реконструкція квартири спрямована на поліпшення житлових умов, перебуває на стадії узаконення, в межах її проведення була розроблена проектна документація, на підставі якої розпорядженням Личаківської районної адміністрації № 538 від 5 гудня 2012 року погоджена самовільно здійснена реконструкція. Ця обставина безумовно підтверджує, що перебудова не суперечить суспільним інтересам та не порушує прав інших осіб, відсутнє порушення будівельних норм та правил при її здійсненні. Згідно довідки управління Держкомзему в місті Львові від 28 жовтня 2011 року земля, на якій розташований багатоквартирний будинок № 35 по вул. Миргородській в м. Львові за цільовим призначенням є землею житлової і громадської забудови. Тому реконструкція проведена відповідачем не порушує цільового призначення земельної ділянки. Також суд першої інстанції не взяв до уваги рішення Львівської міської ради № 835 від 9 вересня 2011 року, яким затверджено Положення про порядок врегулювання питань самочинного будівництва у м. Львові, а також норми чинного на час вирішення справи в суді Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності».

У судове засідання сторони не зявилися, хоча були належним чином повідомлені про час та місце слухання справи. Тому не здійснювалася фіксація процесу технічними засобами.

Заперечень на апеляційну скаргу до суду не надійшло.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для задоволення апеляційної скарги з таких мотивів.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи, що 16.11.2009 року Інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю у Львівській області, на підставі заяви гр. ОСОБА_2 № 7/13-19-1066 від 05.10.2009 року проведено перевірку з приводу самочинного будівництва за адресою: м. Львів, вул. Миргороська, 35/3, за наслідками якої складено акт № 49-с.

Згідно цього акту зафіксовано факт здійснення ОСОБА_1 реконструкції квартири № 3 з розширенням житлової площі за рахунок добудови над квартирами 1 та 2 та надбудови. На час проведення перевірки залито залізо-бетонне перекриття, кладка з піно блоків, покриття - металочерепиця. На час проведення перевірки будівельні роботи не проводилися. ОСОБА_1 не надано свідоцтво про право власності на квартиру, витяг про реєстрацію права власності на нерухоме майно, технічний паспорт, ескізний проект на реконструкцію квартири, викопіювання з плану. Державний акт на право власності на земельну ділянку відсутній.

За наслідками перевірки складено протокол № 29-с від 16.11.2009 року про вчинення адміністративного правопорушення.

Приписом № 1/380-с від 16 листопада 2009 року ОСОБА_1 запропоновано у тридцяти денний термін демонтувати прибудову та надбудову до кв. № 3 за адресою: м. Львів, вул. Миргородська, 35.

17 листопада 2009 року позивачем винесено постанову № 1/369-с про накладення на ОСОБА_1 штрафу за адміністративне правопорушення в розмірі 204 грн.

18 травня 2010 року ІДАБК у Львівській області складено акт № 148-л проведення перевірки виконання вимог припису № 1/380с від 16.11.2009.2010 року, яким встановлено невиконання відповідачем таких вимог.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що припис про демонтаж прибудови та надбудови відповідачем не виконано, незважаючи на те, що він є обов'язковим для виконання.

Колегія суддів апеляційного суду не погоджується з висновком суду першої інстанції про підставність позовних вимог про зобовязання відповідача виконати вимоги припису, виходячи з такого.

Спірні правовідносини регулюються Конституцією України, Законом України «Про архітектурну діяльність» від 20.05.1999 р. № 687-XIV та Законом України «Про планування і забудову територій» від 20.04.2000 р. № 1699-ІІІ, який був діючий до 12.03.2011 р.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 31 Закону України «Про планування і забудову територій» (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) державний контроль за плануванням, забудовою та іншим використанням територій здійснюється спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади з питань містобудування та архітектури, відповідними спеціально уповноваженими органами з питань містобудування та архітектури, Державною архітектурно-будівельною інспекцією України та її територіальними органами, а також іншими спеціально уповноваженими органами виконавчої влади. Порядок здійснення державного контролю за плануванням, забудовою та іншим використанням територій визначається законодавством.

Відповідно до ст. 10 Закону України «Про архітектурну діяльність» (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) для забезпечення під час забудови територій, розміщення і будівництва об'єктів архітектури додержання суб'єктами архітектурної діяльності затвердженої містобудівної та іншої проектної документації, місцевих правил забудови населених пунктів, вимог вихідних даних, а також з метою захисту державою прав споживачів будівельної продукції здійснюється в установленому законодавством порядку державний архітектурно-будівельний контроль та нагляд. Державний архітектурно-будівельний контроль та нагляд здійснює центральний орган виконавчої влади з питань будівництва, містобудування та архітектури. Державний контроль та нагляд у системі центрального органу виконавчої влади з питань будівництва, містобудування та архітектури здійснює Державна архітектурно-будівельна інспекція України та її територіальні органи (далі - інспекції державного архітектурно-будівельного контролю).

Відповідно до ст. 29 Закону України «Про планування і забудову територій» (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) здійснення будівельних робіт на об'єктах містобудування без дозволу на виконання будівельних робіт або його перереєстрації, а також здійснення не зазначених у дозволі будівельних робіт вважається самовільним будівництвом і тягне за собою відповідальність згідно із законом.

Згідно з ст. 9 Закону України «Про архітектурну діяльність» (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), будівництво (нове будівництво, реконструкція, реставрація, капітальний ремонт) об'єкта архітектури здійснюється відповідно до затвердженої проектної документації, державних стандартів, норм і правил, місцевих правил забудови населених пунктів у порядку визначеному ст. 24 Закону України «Про планування і забудову територій».

Згідно з приписами частини 1 та 7 статті 376 Цивільного кодексу України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без належного дозволу чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил.

У разі істотного відхилення від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, істотного порушення будівельних норм і правил суд за позовом відповідного органу державної влади або органу місцевого самоврядування може постановити рішення, яким зобов'язати особу, яка здійснила (здійснює) будівництво, провести відповідну перебудову. Якщо проведення такої перебудови є неможливим або особа, яка здійснила (здійснює) будівництво, відмовляється від її проведення, таке нерухоме майно за рішенням суду підлягає знесенню за рахунок особи, яка здійснила (здійснює) будівництво. Особа, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, зобов'язана відшкодувати витрати, пов'язані з приведенням земельної ділянки до попереднього стану.

Таким чином, у разі істотного відхилення від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, істотного порушення будівельних норм і правил знесенню самочинного будівництва передує прийняття судом рішення про зобов'язання особи, яка здійснила (здійснює) будівництво, провести відповідну перебудову житлового будинку.

Знесення самочинного будівництва є крайньою мірою і можливе лише тоді, коли використано усі передбачені законодавством України заходи реагування та вичерпані можливості усунення допущених порушень.

Також згідно статті 38 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» (яка набула чинності на момент вирішення справи в суді першої інстанції), для задоволення вимоги про знесення самочинно збудованого об'єкта необхідна наявність певних умов, а саме: істотність вчиненого порушення (відхилення від проекту або порушення будівельних норм і правил), суперечність суспільним інтересам або порушення права інших осіб, неможливість усунення таких порушень, неможливість проведення відповідної перебудови або відмова особи від такої перебудови.

Водночас, Інспекцією не надано доказів того, що будівельні роботи, виконані позивачем, суперечать суспільним інтересам або порушують права інших осіб, істотно порушують будівельні норми, а також доказів неможливості перебудови такого об'єкту з метою усунення порушень законних прав та інтересів інших осіб чи істотного порушення будівельних норм. При цьому, можливість знесення самочинного будівництва закон пов'язує саме з цими обставинами, а не з невиконанням припису.

Натомість згідно розпорядження Личаківської районної адміністрації міста Львова № 538 від 05 грудня 2012 року, погоджено самовільно здійснену реконструкцію, здійснену ОСОБА_1 за адресою: Львів, вул. Миргородська, 35/3 з прибудовою та надбудовою згідно з поданою проектною документацією (а.с. 102). Доказів скасування цього розпорядження суду не надано.

Угодою № 5 від 21.11.2012 року, укладеною між Львівською міською радою в особі голови Личаківської районної адміністрації м. Львова та ОСОБА_1, погоджено самочинне будівництво з реконтрукії квартири АДРЕСА_3 з прибудовою і надбудовою (а.с. 103).

Отже, Львівська міська рада як власник земельної ділянки, не запречує щодо узаконення самовільного будівництва.

Враховуючи викладене, відсутні підстави для задоволення позову про виконання припису про демонтаж.

Відповідно до ст. 159 КАС України обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин у адміністративній справі, підтверджених такими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно п. 3 ч. 1 ст. 198, п. 1 та 4 ч. 1 ст. 202 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на постанову суду першої інстанції суд апеляційної інстанції скасовує її та приймає нову, якщо визнає, що судом першої інстанції порушено норми матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

На підставі викладеного та приймаючи до уваги те, що судом першої інстанції ухвалено судове рішення з порушенням норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, висновки суду першої інстанції не відповідають фактичним обставинам справи, апеляційну скаргу слід задовольнити та скасувати постанову Львівського окружного адміністративного суду, прийнявши нову про відмову в задоволенні позову .

Керуючись ч. 3 ст. 160, ст.ст. 167, 195, 196, 198, 202, 205, 207, 254 КАС України, суд,

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити, постанову Львівського окружного адміністративного суду від 31 жовтня 2013 року у справі № 2а-4650/10/1370, скасувати.

Прийняти нову постанову, якою відмовити Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у Львівській області в задоволенні позовних вимог.

Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня складання у повному обсязі шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя О.О. Большакова

Судді Л.Я. Гудим

ОСОБА_3

Повиний текст виготовлено 24 листопада 2015 року.