Справа № 816/4448/15
Суддя: Т.С. Канигіна
Дата ухвалення: 2015-12-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 грудня 2015 року м. ПолтаваСправа № 816/4448/15

Полтавський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Канигіної Т.С.,

за участю:

секретаря судового засідання Колодяжного Д.В.,

представника позивача ОСОБА_1,

представника відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом

позивача Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "Мусіївське"
до відповідача Хорольської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Полтавській області
про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення - рішення

В С Т А Н О В И В:

23 жовтня 2015 року Сільськогосподарське товариство з обмеженою відповідальністю "Мусіївське" (надалі СТОВ "Мусіївське", позивач) звернулось до Полтавського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Хорольської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Полтавській області (надалі Хорольська ОДПІ, відповідач) про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення - рішення від 23.06.2015 № НОМЕР_1 в частині збільшення податкових зобовязань з податку на додану вартість із вироблених в Україні товарів (робіт, послуг) на загальну суму 181380,00 грн, з яких: 120920,00 грн основне зобовязання, 60460,00 грн штрафні (фінансові) санкції.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що відповідач порушив права та інтереси позивача у сфері публічно-правових відносин через безпідставне збільшення суми грошового зобовязання з податку на додану вартість із вироблених в Україні товарів (робіт, послуг). Підставою прийняття оспорюваного у справі податкового повідомлення-рішення став акт перевірки від 10.06.2015 № 385/22/03770359, складений на підставі проведеної Хорольською ОДПІ позапланової виїзної документальної перевірки СТОВ "Мусіївське" з питань дослідження ризиків неповного декларування ПДВ до сплати в бюджет, безпідставного формування податкового кредиту з ПДВ, правомірності перебування на спеціальному режимі оподаткування у сфері сільського господарства, а також дотримання інших вимог податкового, валютного та іншого законодавства, за період з 01.01.2013 по 31.12.2014. За результатами перевірки відповідачем прийнято оскаржуване податкове повідомлення-рішення.

Позивач не погоджується з висновками податкової інспекції, викладеними в акті перевірки про порушення пунктів 198.5, 198.6 статті 198, пунктів 201.1, 201.7 статті 201, пункту 11 підрозділу 2 розділу ХХ та статті 209 Податкового кодексу України, що призвело до заниження податку на додану вартість декларації спеціального режиму оподаткування, що підлягає нарахуванню та залишається у власності сільськогосподарського підприємства, за період з 01.01.2013 по 31.12.2014 року в сумі 120920,00 грн, вважає їх необґрунтованими та такими, що спростовуються доказами, доданими до матеріалів справи.

Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив суд задовольнити їх у повному обсязі.

Представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечував, просив відмовити у його задоволенні, посилаючись на те, що за результатами проведеної перевірки встановлено ряд порушень вимог податкового законодавства.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, що мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову з огляду на наступне.

З матеріалів справи вбачається, що СТОВ "Мусіївське" () у встановленому законодавством порядку зареєстроване як юридична особа, перебуває на податковому обліку в Хорольській ОДПІ та як сільськогосподарський виробник сплачує ПДВ по пільговому режиму оподаткування (а.с.230 т.1).

Згідно з довідкою з Єдиного державного реєстру підприємств та організацій України (ЄДРПОУ), виданої Головним управлінням статистики у Полтавській області № 597396, позивач здійснює наступні види діяльності за КВЕД-2010: 01.11 Вирощування зернових культур (крім рису), бобових культур і насіння олійних культур, 01.13 Вирощування овочів і баштанних культур, коренеплодів і бульбоплодів, 01.19 Вирощування інших однорічних та дворічних культур, 01.24 Вирощування зерняткових і кісточкових фруктів, 01.41 Розведення великої рогатої худоби молочних порід, 01.43 Розведення коней та інших тварин родини конячих (а.с.231 т.1).

У період з 13.05.2015 по 26.05.2015 на підставі направлень, виданих Хорольською ОДПІ № 30 від 12.05.2015, № 31 від 12.05.2015, № 36 від 12.05.2015, № 32 від 12.05.2015, № 33 від 12.05.2015 (а.с.44-48 т.3), згідно з підпунктом 20.1.4 пункту 20.1 статті 20 та пункту 75.1 статті 75 Податкового кодексу України, відповідно до наказу виконуючого обовязки начальника Хорольської ОДПІ № 217 від 27.04.2015 (а.с.43 т.3) проведено позапланову виїзну документальну перевірку СТОВ "Мусіївське", , з питань дослідження ризиків неповного декларування ПДВ до сплати в бюджет, безпідставного формування податкового кредиту з ПДВ, правомірності перебування на спеціальному режимі оподаткування у сфері сільського господарства, а також дотримання інших вимог податкового, валютного та іншого законодавства, за період з 01.01.2013 по 31.12.2014.

Підстави та порядок проведення перевірки позивачем на оспорюються.

За результатами перевірки податковим органом 10.06.2015 складено акт № 385/22/03770359 (надалі акт перевірки) (а.с.47-115 т.1), відповідно до якого зафіксовані порушення позивачем:

- пункту 187.1 статті 187 та статті 209 Податкового кодексу України, що призвело до заниження податку на додану вартість загальної (бюджетної) декларації за період з 01.01.2013 по 31.12.2014 в сумі 4581,00 грн (у цій частині позивачем не оспорюються висновки податкового органу);

- пунктів 198.5, 198.6 статті 198, пунктів 201.1, 201.7 статті 201, пункту 11 підрозділу 2 розділу ХХ та статті 209 Податкового кодексу України, що призвело до заниження податку на додану вартість декларації спеціального режиму оподаткування, що підлягає нарахуванню та залишається у власності сільськогосподарського підприємства, за період з 01.01.2013 по 31.12.2014 року в сумі 120920,00 грн, у тому числі за: січень 2013 року в сумі 1 329,00 грн; лютий 2013 року 762,00 грн; квітень 2013 року 2462,00 грн; липень 2013 року 631,00 грн; серпень 2013 року 14453,00 грн; вересень 2013 року 5137,00 грн; жовтень 2013 року 759,00 грн; листопад 2013 року 1 782,00 грн; грудень 2013 року 1 309,00 грн; січень 2014 року 1 856,00 грн; березень 2014 року 1065,00 грн; квітень 2014 року 47965,00 грн; травень 2014 року 10 895,00 грн; червень 2014 року 18942,00 грн; серпень 2014 року 2 229,00 грн; вересень 2014 року 2 035,00 грн; жовтень 2014 року 1790,00 грн; листопад 2014 року 3544,00 грн; грудень 2014 року 1975,00 грн.

На підставі акта перевірки відповідачем 23.06.2015 прийнято податкове повідомлення-рішення № НОМЕР_1, яким збільшено суму грошового зобовязання позивача за платежем "податок на додану вартість із вироблених в Україні товарів (робіт, послуг), 14010100" у загальному розмірі 188 248, 50 грн, у тому числі: 125 499,00 грн основний платіж, 62 749,50 грн штрафні (фінансові) санкції (а.с.116 т.1).

Податкове повідомлення-рішення від 23.06.2015 № НОМЕР_1 в частині збільшення податкових зобовязань на загальну суму 6871,50 грн, з яких: 4581,00 грн основний платіж, 2290,50 грн штрафні (фінансові) санкції, що повязане з встановленням порушення пункту 187.1 статті 187 та статті 209 Податкового кодексу України, що призвело до заниження податку на додану вартість загальної (бюджетної) декларації за період з 01.01.2013 по 31.12.2014, позивачем не оскаржується.

СТОВ "Мусіївське" не погоджується з податковим повідомленням-рішенням у частині збільшення податкових зобовязань з податку на додану вартість із вироблених в Україні товарів (робіт, послуг) на загальну суму 181 380,00 грн, з яких: 120 920,00 грн основне зобовязання, 60 460,00 грн штрафні (фінансові) санкції.

Оцінюючи обґрунтованість позовних вимог, суд виходить з наступного.

На сторінці 20 акта перевірки (а.с.56 зворотній бік,т.1) перевіряючими зроблено висновок про порушення СТОВ "Мусіївське" пункту 198.5 статті 198, статті 209 Податкового кодексу України, що призвело до заниження податкових зобовязань з ПДВ на загальну суму 25 248,67 грн за квітень 2014 року.

Даний висновок обґрунтовано наступним: якщо у звязку зі знищенням (загибеллю) врожаю субєктом спеціального режиму оподаткування компенсації не отримано, то такий субєкт спеціального режиму оподаткування повинен здійснити операцію зі списання товарів/послуг, що були використані для вирощування таких посівів (насаджень) та при придбанні яких було сформовано податковий кредит. При перевірці перевіряючим встановлено, що до податкового кредиту з декларації з ПДВ спеціального режиму оподаткування діяльності у сфері сільського господарства СТОВ "Мусіївське" включені суми ПДВ по придбаному насінню озимої пшениці, використаному при посіві загиблих сільськогосподарських культур (озимої пшениці), та які не взяли участі в оподаткованих операціях, що, на думку перевіряючого, призвело до порушення пункту 198.5 статті 198, пункту 189.1 статті 189 Податкового Кодексу України в частині ненарахування умовного продажу та включення до податкового зобов'язання вартості придбаних товарів, які не використовувались у господарській діяльності на загальну суму 25248,67 грн у квітні 2014 року.

У судовому засіданні представник Хорольської ОДПІ пояснив, що позивач мав скорегувати шляхом зменшення податкового кредиту з ПДВ у зв'язку із загибеллю врожаю сільськогосподарських культур, витрати на вирощування яких були включені підприємством до податкового кредиту та які в наслідок загибелі не взяли участі в оподаткованих операціях.

Суд не погоджується з даним висновком з огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, СТОВ "Мусіївське" є сільськогосподарським підприємством, яке займається, зокрема виробництвом (вирощуванням) зернових та технічних культур. При нарахуванні та сплаті ПДВ за період, який перевірявся, позивач застосував спеціальний режим оподаткування, передбачений статтею 209 Податкового кодексу України.

Як пояснив представник позивача, внаслідок несприятливих погодних умов частина посівів озимої пшениці загинула.

Відповідно до акта від 23.03.2014 комісією в складі: голови ревізійної комісії ОСОБА_3, головного агронома СТОВ "Мусіївське" ОСОБА_4, заступника директора з виробництва ОСОБА_5 проведено обстеження посівів озимої пшениці на зерно в полі № 1 Матяшівка на площі 91 га. У ході обстеження встановлено вимерзання рослин та комісією запропоновано посіви озимої пшениці на площі 91 га списати, площі пересіяти ярим ячменем (а.с.13 т.3).

Відповідно до акта від 23.03.2014, комісією в складі: голови ревізійної комісії ОСОБА_3, головного агронома СТОВ "Мусіївське" ОСОБА_4, заступника директора з виробництва ОСОБА_5 проведено обстеження посівів озимої пшениці на зерно в полі № 2к-3к с.1 площею 37 га, № 1 с1 площею 76 га. У ході обстеження встановлено вимерзання рослин та комісією запропоновано посіви озимої пшениці на площі 113 га списати, площі пересіяти ярим ячменем (а.с.14 т.3).

Списання посівів озимої пшениці підтверджується актом від 01.04.2015 (а.с.10 т.3).

У судовому засіданні представник позивача пояснив, що у бухгалтерському обліку списання зерна відображено проводками Др 947 (витрати в межах природного убутку) Кр 2311 (виробництво: озима пшениця) 22604,53 грн, Др 947 (витрати в межах природного убутку) Кр 2311 (виробництво: озима пшениця) 45510,86 грн та Др 947 (витрати в межах природного убутку) Кр 2311 (виробництво: озима пшениця) 58127,95 грн.

Також представник позивача зазначив, що компенсацій за пошкоджений (знищений) врожай (сільськогосподарську продукцію) СТОВ "Мусіївське" не отримано, підприємством понесені збитки.

Згідно з пунктом 185.1 статті 185 Податкового кодексу України (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) об'єктом оподаткування є операції платників податку з: постачання товарів, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу, у тому числі операції з передачі права власності на об'єкти застави позичальнику (кредитору), на товари, що передаються на умовах товарного кредиту, а також з передачі об'єкта фінансового лізингу в користування лізингоотримувачу/орендарю; постачання послуг, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу; ввезення товарів на митну територію України; вивезення товарів за межі митної території України; постачання послуг з міжнародних перевезень пасажирів і багажу та вантажів залізничним, автомобільним, морським і річковим та авіаційним транспортом.

Відповідно до пункту 187.1 статті 187 Податкового кодексу України датою виникнення податкових зобов'язань з постачання товарів/послуг вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше: дата зарахування коштів від покупця/замовника на банківський рахунок платника податку як оплата товарів/послуг, що підлягають постачанню, а в разі постачання товарів/послуг за готівку - дата оприбуткування коштів у касі платника податку, а в разі відсутності такої - дата інкасації готівки у банківській установі, що обслуговує платника податку; дата відвантаження товарів, а в разі експорту товарів - дата оформлення митної декларації, що засвідчує факт перетинання митного кордону України, оформлена відповідно до вимог митного законодавства, а для послуг - дата оформлення документа, що засвідчує факт постачання послуг платником податку.

Згідно з пунктом 189.1 статті 189 Податкового кодексу України у разі здійснення операцій відповідно до пункту 198.5 статті 198 цього Кодексу база оподаткування за необоротними активами визначається виходячи з балансової (залишкової) вартості, що склалася станом на початок звітного (податкового) періоду, протягом якого здійснюються такі операції (у разі відсутності обліку необоротних активів - виходячи із звичайної ціни), а за товарами/послугами - виходячи з вартості їх придбання.

Відповідно до пункту 198.5 статті 198 Податкового кодексу України платник податку зобов'язаний зарахувати податкові зобов'язання виходячи з бази оподаткування, визначеної відповідно до пункту 189.1 статті 189 цього Кодексу, за товарами/послугами, необоротними активами, під час придбання або виготовлення яких суми податку були включені до складу податкового кредиту, у разі якщо такі товари/послуги, необоротні активи починають використовуватися: в операціях, що не є об'єктом оподаткування відповідно до статті 196 цього Кодексу крім випадків проведення операцій, передбачених підпунктом 196.1.7 пункту 196.1 статті 196 цього Кодексу);

а) в операціях, звільнених від оподаткування відповідно до статті 19, підрозділу 2 розділу XX цього Кодексу, міжнародних договорів (угод) (крім випадків проведення операцій, передбачених підпунктом 197.1.28 пункту 197.1 статті 197 цього Кодексу);

в) в операціях, що здійснюються платником податку в межах балансу платника податку, у тому числі передача для невиробничого використання, переведення виробничих необоротних активів до складу невиробничих необоротних активів;

г) в операціях, що не є господарською діяльністю платника податку.

Пунктом 209.2 статті 209 Податкового кодексу України визначено, що згідно із спеціальним режимом оподаткування сума податку на додану вартість, нарахована сільськогосподарським підприємством на вартість поставлених ним сільськогосподарських товарів/послуг, не підлягає сплаті до бюджету та повністю залишається в розпорядженні такого сільськогосподарського підприємства для відшкодування суми податку, сплаченої (нарахованої) постачальнику на вартість виробничих факторів, за рахунок яких сформовано податковий кредит, а за наявності залишку такої суми податку - для інших виробничих цілей.

Відповідно до пункту 209.7 статті 209 цього Кодексу сільськогосподарськими вважаються товари, зазначені у товарних групах 1 - 24, товарних позиціях 4101, 4102, 4103, 4301 згідно з УКТ ЗЕД, та послуги, які отримані в результаті здійснення діяльності, на яку відповідно до пункту 209.17 цієї статті поширюється дія спеціального режиму оподаткування у сфері сільського та лісового господарства, а також рибальства, якщо такі товари вирощуються, відгодовуються, виловлюються або збираються (заготовляються), а послуги надаються, безпосередньо платником податку - суб'єктом спеціального режиму оподаткування (крім придбання таких товарів/послуг у інших осіб), які поставляються зазначеним платником податку - їх виробником.

До діяльності у сфері сільського господарства відповідно до підпункту 209.15.2 пункту 209.15 статті 209 Податкового кодексу України відносяться, зокрема виробництво продукції рослинництва, а саме рослинних культур, а також вирощування фруктів та овочів, квітів та декоративних рослин (у відкритих або закритих ґрунтах), грибів, насіння, прянощів, саджанців та водоростей, а також їх обробка, переробка та/або консервація.

Відповідно до пункту 6 розділу 1 Порядку заповнення і подання податкової звітності з податку на додану вартість, затвердженого наказом Міністерства доходів і зборів України 13.11.2013 № 678 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 11.12.2013 за № 2094/24626 (який діяв до 01.12.2014, надалі Порядок № 678), платники податку, які згідно зі статтею 209 розділу V Кодексу застосовують спеціальний режим оподаткування діяльності у сфері сільського та лісового господарства, а також рибальства, подають податкову декларацію з ПДВ (скорочену), що є невід'ємною частиною звітності за відповідний звітний період. До такої податкової декларації включаються лише ті операції, що стосуються спеціального режиму, установленого указаною статтею.

Господарська діяльність діяльність особи, що пов'язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами (підпункт 14.1.36 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу У країни).

Положеннями Податкового кодексу України не поставлено віднесення сум ПДВ до складу податкового кредиту в залежність від результатів господарської діяльності підприємства, отримання відповідного комерційного риску, а також від можливості реалізації виготовленої продукції.

Настання негативних наслідків у виді загибелі врожаю не може бути підставою для визнання операції з проведення посіву з метою вирощування врожаю як операції, що не є господарською.

Отже, оскільки у зв'язку зі знищенням (загибеллю) врожаю суб'єктом спеціального режиму оподаткування компенсації не отримано, то такий суб'єкт повинен здійснити операцію зі списання товарів/послуг, що були використані для вирощування таких посівів (насаджень тощо) та при придбанні яких було сформовано податковий кредит. У податковому періоді, у якому відбувається таке списання товарів/послуг, використаних для вирощування знищених посівів (насаджень), здійснюється перерахунок податкового кредиту, шляхом нарахування умовних податкових зобов'язань у податковій декларації з ПДВ (скороченій), оскільки такі товари/послуги не можуть бути використані в оподатковуваних операціях.

Відтак, господарські операції зі списання загиблих посівів (врожаю) та нарахування з них ПДВ сільськогосподарським підприємством суб'єктом спеціального режиму оподаткування не відображаються в загальній податковій декларації з ПДВ, за якою здійснюються розрахунки з бюджетом.

Дана правова позиція відповідає правовій позиції Вищого адміністративного суду України, викладеній в ухвалі від 15.06.2015 у справі № 816/6031/13-а (реєстраційний номер рішення в Єдиному державному реєстрі судових рішень 45851339).

З акта перевірки вбачається, що перевіряючими не заперечується факт придбання позивачем насіння (пшениці озимої) у ТОВ "Агрофірма "ім. Довженка" на підставі договору № 22/0311/27 від 01.02.2011 (а.с.1-3 т.3) та його використання виключно для проведення посіву з метою вирощування врожаю. Відтак, посилання відповідача в акті перевірки на те, що вказане насіння використано в операціях, які не є господарською діяльністю позивача, є необґрунтованими.

Діяльність позивача з проведення посіву була спрямована на отримання доходу, що відповідає визначенню господарської діяльності, яке наведено у підпункті 14.1.36 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України, отже, висновки відповідача щодо заниження податкових зобов'язань з податку на додану вартість внаслідок недекларування в складі податкових зобов'язань суми податку на додану вартість по загиблих посівах є безпідставними.

Право на формування податкового кредиту СТОВ "Мусіївське" підтверджено належними та допустимими доказами, зокрема видатковою накладною № 5435 від 30.09.2013, податковою накладною № 144/2 від 30.09.2013, актом витрат насіння і садильного матеріалу № 29, що долучені до матеріалів справи. (а.с.1-9 т.3).

Факт здійснення позивачем господарської діяльності у сфері рослинництва, у тому числі засівання, підтверджується Державними статистичними спостереженнями за ф. № 4-сг "Посівні площі сільськогосподарських культур під урожай". Згідно з даними ф. № 4-сг, у 2013 році позивачем було посіяно озиму пшеницю на таких площах: 1584,40га у Хорольському районі, 398,00га у Лубенському районі; у 2014 році озимою пшеницею було засіяно: 529,38га у Хорольському районі, 1302,00га у Лубенському районі (а.с.199-214 т.1).

За даними Державних статистичних спостережень за ф. № 4-сг " Посівні площі сільськогосподарських культур під урожай 2014 року", врожай озимих культур повністю загинув на таких площах: 91,00га у Лубенському районі, 113,00га у Хорольському районі.

Вказані відомості, відображені у ф. № 4-сг "Посівні площі сільськогосподарських культур під урожай", відповідають інформації, відображеній в обліку позивача, а також в актах обстеження земельних ділянок і акті списання.

Таким чином, позивач визначив податковий кредит на дату початку фактичного використання товару (обробки ґрунту, посіву озимої пшениці). Як наслідок, суми витрат на вирощування сільськогосподарських культур (які в подальшому загинули внаслідок несприятливих умов) були обґрунтовано враховані позивачем при формуванні податкового кредиту.

З огляду на зазначене позивач правомірно нарахував податкові зобовязання і відобразив їх у декларації з податку на додану вартість (скороченій) по списанню пшениці сільськогосподарської продукції власного виробництва.

Таким чином, висновки відповідача щодо заниження податкових зобовязань з ПДВ внаслідок недекларування в складі податкових зобовязань суми ПДВ вартості загиблих посівів є безпідставними.

Відповідач також заперечує проти права СТОВ "Мусіївське" на віднесення сум податку до податкового кредиту в розмірі 21981,22 грн, посилаючись на розбіжність, виявлену в базі даних "Податковий блок", та відсутність у позивача податкових накладних, на підставі яких сформовано податковий кредит (сторінка 43 акта перевірки (а.с.68.т.1).

Як вбачається зі змісту акта перевірки, позивачем надано до перевірки податкові накладні, виписані контрагентами СТОВ "Мусіївське" на загальну суму ПДВ 17221,47 грн, які долучені до матеріалів справи (а.с.58-90 т. 4).

Дослідивши надані податкові накладні, суд зазначає наступне.

Відповідно до підпункту "а" пункту 185.1 статті 185 Податкового кодексу України (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) об'єктом оподаткування є операції платників податку з постачання товарів, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу, у тому числі операції з передачі права власності на об'єкти застави позичальнику (кредитору), на товари, що передаються на умовах товарного кредиту, а також з передачі об'єкта фінансового лізингу в користування лізингоотримувачу/орендарю.

Підпунктом "а" пункту 198.1 статті 198 Податкового кодексу України визначено, що право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.

Згідно з положеннями абзацу першого пункту 198.2 статті 198 Податкового кодексу України датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Пунктом 198.3 статті 198 Податкового кодексу України встановлено, що податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку. Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

За приписами абзацу першого пункту 198.6 статті 198 Податкового кодексу України не відносяться до додаткового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Суд зазначає, що вказані податкові накладні оформлені з дотриманням вимог статті 201 Податкового кодексу України.

Враховуючи вищевстановлені обставини справи, суд дійшов висновку, що податковий кредит у розмірі 17221,47 грн підтверджений належним чином оформленими податковими накладними, наявні за пунктом 198.6 статті 198 Податкового кодексу України підстави для формування СТОВ "Мусіївське" податкового кредиту в розмірі 17221,47 грн. Отже, висновки відповідача є помилковими.

В акті перевірки зроблено висновок про порушення позивачем пункту 11 підрозділу 2 розділу ХХ Податкового кодексу України, що призвело до завищення податкового кредиту з податку на додану вартість у розмірі 22 434,68 грн (сторінка акта 44, а.с. 68 т.1).

Відповідач заперечує проти права СТОВ "Мусіївське" на віднесення сум податку до податкового кредиту, сформованого за податковими накладними (перелік яких наведено на 43-44 аркушах акта перевірки), сума ПДВ у яких не перевищує 10 000,00 грн, одержаними за господарськими операціями з придбання у резидентів України товарів, які, на думку перевіряю чого, є товарами іноземного виробництва (ПДВ у розмірі 21105,92 грн), а також підакцизних товарів (ПДВ у розмірі 1 328,76 грн).

Так, пунктом 198.6. статті 198 Податкового кодексу України встановлено, що не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Платник податку зобовязаний надати покупцю (отримувачу) на його вимогу підписану уповноваженою платником особою та скріплену печаткою податкову накладну, у якій зазначаються в окремих рядках такі обов'язкові реквізити: а) порядковий номер податкової накладної; б) дата виписування податкової накладної; в) повна або скорочена назва, зазначена у статутних документах юридичної особи або прізвище, ім'я та по батькові фізичної особи, зареєстрованої як платник податку на додану вартість, - продавця товарів/послуг; г) податковий номер платника податку (продавця та покупця); ґ) місцезнаходження юридичної особи - продавця або податкова адреса фізичної особи - продавця, зареєстрованої як платник податку; д) повна або скорочена назва, зазначена у статугних документах юридичної особи або прізвище, ім'я та по батькові фізичної особи, зареєстрованої як платник податку на додану вартість, - покупця (отримувача) товарів/послуг; е) опис (номенклатура) товарів/послуг та їх кількість, обсяг; є) ціна постачання без урахування податку; ж) ставка податку та відповідна сума податку в цифровому значенні; з) загальна сума коштів, що підлягають сплаті з урахуванням податку; и) вид цивільно-правового договору; і) код товару згідно з УКТ ЗЕД (для підакцизних товарів та товарів, ввезених на митну територію України) (пункт 201.1. статті 201 Податкового кодексу України).

Згідно з пунктом 201.4. статті 201 Податкового кодексу України податкова накладна виписується у двох примірниках у день виникнення податкових зобов'язань продавця.

Відповідно до пункту 11 підрозділу 2 Розділу XX Податкового кодексу України податкова накладна, в якій сума податку на додану вартість не перевищує 10 тисяч гривень, не підлягає включенню до Єдиного реєстру податкових накладних. Податкова накладна, виписана при здійсненні операцій з постачання підакцизних товарів та товарів, ввезених на митну територію України, з 1 січня 2012 року підлягає включенню до Єдиного реєстру податкових накладних не залежно від розміру податку на додану вартість в одній податковій накладній. До платників податку, для яких на дату виписки накладної цим підрозділом не запроваджено обов'язковість реєстрації податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних, не застосовуються норми абзаців восьмого і дев'ятого пункту 201.10 статті 201 цього Кодексу.

Ввезення товарів на митну територію України це сукупність дій, пов'язаних із переміщенням товарів через митний кордон України у будь-який спосіб у відповідному напрямку, відповідно до Митного кодексу України (підпункт 14.1.211 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України).

Податкова накладна є податковим документом і одночасно відображається у податкових зобов'язаннях і реєстрі виданих податкових накладних продавця та реєстрі отриманих податкових накладних покупця (пункт 201.6 статті 201 Податкового кодексу України).

Згідно з пунктом 201.7 статті 201 Податкового кодексу України податкова накладна виписується на кожне повне або часткове постачання товарів/послуг, а також на суму коштів, що надійшли на поточний рахунок як попередня оплата (аванс).

Відповідно до пункту 201.10 статті 201 Податкового кодексу України податкова накладна видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

У судовому засіданні представник відповідача зазначив, що підставою для висновку про завищення податкового кредиту з податку на додану вартість у розмірі 22 434,68 грн є те, що податкові накладні не були зареєстровані в Єдиному реєстрі податкових накладних.

На підтвердження права формування податкового кредиту в розмірі 1 328,76 грн за податковою накладною № 306/1 від 24.01.2013 позивачем надано до суду податкову накладну № 306/1 від 24.01.2013, яку видано у звязку з наданням Кременчуцькою філією ДП "Полтавастандартметрологія" позивачу метрологічних послуг за договором № РМ- 0031/13 від 14.01.2013 на виконання робіт (послуг); перша подія факт оплати (платіжне доручення від 24.01.2013 № НОМЕР_2 на суму 7 972,57 грн) (а.с.91-95 т.4).

Факт надання послуг за договором № РМ-0031/13 від 14.01.2013 підтверджується актом здачі-приймання робіт № 13-00184/М від 11.02.2013 (а.с.94 т.4). Згідно з актом позивачу надані послуги з повірки вагів автомобільних понад 30 т до 60 т. Крім вартості послуг до акта включені витрати з використання спецавтотранспорту: використання спецавтотранспорту ЗІЛ ВЛ-2 145-92 СН, 145-93 СН sr 34 години; вартість бензину ЗІЛ ВЛ-2 145-92 СН, 145-93 СН за 1152 км пробігу.

Пунктом 3.6 договору № РМ-0031/13 від 14.01.2013 обумовлено, що в разі виконання робіт з виїздом до замовника, вартість робіт визначається з урахуванням додаткових витрат, повязаних з транспортними витратами, послугами сторонніх організацій, витратами на відрядження (наказ Міністерства економічного розвитку і торгівлі України від 15.06.2012 за №706).

Абзацом першим пункту 2.7 Методики визначення вартості метрологічних робіт і послуг, затвердженої наказом Міністерства економічного розвитку і торгівлі України 15.06.2012 № 706, передбачено, що витрати, що не враховані у вартості розрахункової калькуляційної одиниці часу та пов'язані з виконанням конкретних метрологічних робіт і послуг (придбання специфічних матеріалів, комплектуючих виробів, послуги співвиконавців, транспортні та митні платежі тощо), зараховуються додатково вартості метрологічних робіт і послуг за погодженням із замовником.

Суд звертає увагу, що у податковій накладній (а.с.93 т.4) у графі "Номенклатура" вказано не "Бензин" як товар, що придбається, а "Вартість бензину ЗІЛ ВЛ-2 145-92 СН, 145-93СН". Крім вартості бензину, податкова накладна містить таку позицію як "Використання спецавтотранспорту ЗІЛ ВЛ-2 145-92 СН, 145-93 СН". Сукупність вказаних позицій підтверджує, що предметом договору в даному випадку було придбання позивачем послуг, а саме: додаткових послуг у вигляді використання спецавтотранспорту.

Позивачем надана податкова накладна № 80 від 16.04.2013 на суму ПДВ 1 543,28 грн, яку складено на підставі виконання умов договору купівлі-продажу товарів від 28.03.2013 № 130087, укладеного між СТОВ "Мусіївське" (покупець) та ТОВ "СЕЛМ АГРО" (продавець); перша подія факт оплати (платіжне доручення від 16.04.2013 № НОМЕР_3 на суму 9 259,67 грн) (а.с.96-100 т.4).

Згідно з пунктом 1.1 вказаного договору 28.03.2013 № 130087 продавець зобовязався передати у власність покупця сільськогосподарську техніку, запасні частини до автотракторної техніки в асортименті, кількості та за ціною, зазначених у накладних. При цьому, у договорі відсутнє посилання на те, що товар, який придбається позивачем, має імпортне походження.

На виконання умов договору ТОВ "СЕЛМ АГРО" поставило позивачу гідроциліндр "Джон Дір", що підтверджується видатковою накладною № САо-00000229 від 24.04.2013. Суд наголошує, що країна походження гідроциліндра у видатковій накладній не вказана (а.с.99 т.4).

Позивачем також надана податкова накладна № 37 від 09.08.2013 на суму ПДВ 553,03 грн, яку складено у звязку з виконанням умов договору поставки № 4 від 11.01.2013, укладеного між СТОВ "Мусіївське" та ТОВ "Агрозапчастини-Лубни" (постачальник), за фактом оплати платіжними дорученнями від 08.08.2013 (а.с.101-110 т.4).

Згідно з пунктом 1.1 зазначеного договору № 4 від 11.01.2013 постачальник зобовязується систематично доставляти і передавати у власність визначений цим договором товар, у тому числі, але не виключно: автомобільні шини, запасні частини для легкових та вантажних автомобілів, напівпричепів тощо, окремими партіями за цінами, в асортименті (за номенклатурою) та кількості, що зазначаються в накладних, які є невідємною частиною договору. При цьому, у договорі відсутнє посилання на те, що товар, який придбається позивачем, має імпортне походження.

На виконання умов договору ТОВ "Агрозапчастина-Лубни" поставило СТОВ "Мусіївське", зокрема підсилювач гальм вакуумний, що підтверджується видатковою накладною від 12.08.2013 № А (а.с.107 т.4). Відомості про імпортне походження товару у видатковій накладній відсутні.

Податкові накладні № 87 від 09.08.2013 на суму ПДВ 8589,12 грн та № 100 від 12.08.2013 на суму ПДВ 3486,34 грн складені у звязку з виконанням умов договору № 1 9/01- ЦП/2 від 03.01.2006, укладеного між СТОВ "Мусіївське" (покупець) та ТОВ "АПО "Цукровик Полтавщини" (продавець) (а.с.111-122 т.4).

Згідно з пунктом 1.1 договору №1 9/01- ЦП/2 від 03.01.2006, викладеним у новій редакції додатковою угодою № 3 від 03.06.2008, продавець зобовязався в порядку і на умовах, визначених цим договором, передати у власність позивача товарно-матеріальні цінності (зокрема, сільськогосподарську техніку, запасні частини до сільськогосподарської техніки). Найменування товару, загальна сума та ціна за одиницю, кількість, номенклатура, асортимент товару визначаються у видаткових накладних, які є невідємною частиною договору (пункт 1.2 договору) (а.с.121-122 т.4).

На виконання умов договору ТОВ "АПО "Цукровик Полтавщини" поставило позивачу товар, що підтверджується видатковою накладною № 1068 від 09.08.2013 (а.с.118 т.4), серед якого супорт 1312969С1 і шестерня 194194С1, згадані в акті перевірки в якості імпортованих товарів. За першою подією за фактом відвантаження товару продавцем виписано податкову накладну № 87 від 09.08.2013 (а.с.114-115 т.4).

12.08.2013 ТОВ "АПО "Цукровик Полтавщини" відвантажило позивачу товар загальною вартістю 20 917,99 грн, у тому числі фільтр паливний МХ340, який визнаний в акті перевірки імпортним товаром. Факт відвантаження підтверджується видатковою накладною № 1075 (а.с.119 т.4). За першою подією за фактом відвантаження товару продавцем виписано податкову накладну № 100 від 12.08.2013 (а.с.116-117 т.4). Оплату товару здійснено платіжним дорученням від 16.04.2013 № НОМЕР_4 на суму 259952,26 грн (а.с.120 т.4). При цьому у договорі, видаткових, податкових накладних не зазначено, що вищевказані товари є товарами імпортного виробництва.

Позивачем надана податкова накладна № 57 від 09.08.2013 на суму ПДВ 459,44 грн (а.с.132 т.4), яку складено у звязку з виконанням умов договору поставки № 47 від 27.02.2013, укладеного між СТОВ "Мусіївське" та ТОВ "Агромеханік" (постачальник), за умовами якого постачальник зобовязується поставити СТОВ "Мусіївське" запасні частини до сільськогосподарської техніки, витратні матеріали та аксесуари. Перша подія факт оплати товару (платіжне доручення від 08.08.2013 № 6 на суму 2756,64 грн) (а.с.128-137 т.4).

Підпунктом 2.2.2 договору № 47 від 27.02.2013 передбачено, що найменування товару, кількість товару, що повинна постачатися в конкретній партії, часткове співвідношення (асортимент, номенклатура) за сортами, марками, типами, розмірами та додаткові до комплекту вироби відображаються у видаткових накладних.

На виконання умов договору позивачу було відвантажено товар вартістю 1 531,34 грн за такими видатковими накладними: № 1559 від 16.08.2013, № 1848 від 23.09.2013, № 1876 від 27.09.2013, № 1856 від 24.09.2013 (а.с.133-136 т.4). У договорі, податковій і видатковій накладних відсутнє посилання на те, що товар, який придбається позивачем, має імпортне походження.

Також позивачем надана податкова накладна № 2146 від 22.04.2013 на суму ПДВ 4 440,00 грн (а.с.146 т.4), яку складено у звязку з виконанням умов договору № 1169 купівлі-продажу від 15.03.2013, укладеного між СТОВ "Мусіївське" (покупець) та ТОВ "Агрозахист Донбас" (продавець), за умовами якого продавець зобовязується поставити покупцю засоби захисту рослин, найменування, асортимент і кількість якого зазначаються у додатках до договору (пункт 1.1 договору) (а.с.138-142 т.4).

Додатком № 2 до договору було передбачено поставку позивачу засобу Дікопур Ф600 (виробник "Нуфарм") у кількості 750 л загальною вартістю 26 640,00 грн (а.с.143 т.4). Поставку вказаного товару оформлено видатковою накладною № 3740 від 22.04.2013 (а.с.147 т.4). За першою подією фактом поставки товару складено податкову накладну № 2146 від 22.04.2013 (а.с.146 т.4). Товар оплачено платіжним дорученням від 25.04.2013 № 0 на суму 55 483,04 грн (а.с.148 т.4).

Крім того, позивачем надана податкова накладна № 37 від 11.04.2014 на суму ПДВ 209,83 грн (а.с.155 т.4), яку складено у звязку з виконанням умов договору поставки № 3 від 06.01.2014, укладеного між СТОВ "Мусіївське" (покупець) та ТОВ "Агрозапчастина-Лубни" (постачальник) (а.с.149-154 т.4).

За умовами договору поставки № 3 від 06.01.2014 постачальник зобовязується систематично поставляти і передавати у власність визначений цим договором товар, у тому числі, але не виключно: автомобільні шини, запасні частини для легкових та вантажних автомобілів, напівпричепів тощо, окремими партіями за цінами, в асортименті (за номенклатурою) та кількості, що зазначаються в накладних, які є невідємною частиною договору.

Постачальник відвантажив відповідні запчастини вартістю 1 258,96 грн. Факт відвантаження підтверджується видатковою накладною № 529 від 11.04.2014 (а.с.156 т.4). За першою подією фактом поставки видано податкову накладну № 37 від 11.04.2014 (а.с.155 т.4). Товар оплачено платіжним дорученням від 24.04.2014 р. на суму 6 661,92 грн (а.с.157 т.4).

При цьому, у договорі відсутнє посилання на те, що товар, який придбається позивачем, має імпортне походження.

Здійснивши аналіз господарських правовідносин позивача з його контрагентами, суд дійшов висновку, що податкові накладні видані у звязку з придбанням наведених вище товарів, оформлені належним чином та вони не підлягали включенню до Єдиного реєстру податкових накладних.

Суд погоджується з доводом відповідача, що податкова накладна, виписана при здійсненні операцій з постачання підакцизних товарів та товарів, ввезених на митну територію України, з 1 січня 2012 року підлягає включенню до Єдиного реєстру податкових накладних не залежно від розміру податку на додану вартість в одній податковій накладній.

Водночас, суд розяснює, що в абзаці 7 пункту 11 підрозділу 2 Розділу XX Податкового кодексу України мова йде про не про всі імпортні товари, а тільки про товари, придбані платником податків безпосередньо у імпортерів, тобто в результаті господарської операції щодо ввезення на митну територію України вказаних товарів.

Відповідачем не надано суду та представником відповідача підтверджено у судовому засіданні, що працівниками Хорольської ОДПІ не були здійснені дії під час перевірки щодо встановлення факту переміщення товарів, придбаних позивачем, через митний кордон України.

При цьому, моментом здійснення імпорту відповідно до абзацу тридцять восьмого статті 1 Закону України "Про зовнішньоекономічну діяльність" є момент перетину товаром митного кордону України або переходу права власності на зазначений товар, що експортується чи імпортується, від продавця до покупця.

З урахуванням вищевикладеного, суд дійшов висновку про безпідставність висновку відповідача про порушення позивачем пункту 11 підрозділу 2 розділу ХХ Податкового кодексу України, що призвело до завищення податкового кредиту з податку на додану вартість у розмірі 22434,68 грн.

Помилковими є твердження відповідача, що позивач у податковий кредит спеціальної декларації з податку на додану вартість безпідставно включив суму ПДВ в розмірі 51254,00 грн від операцій з поставки товарів в асортименті, чим порушив пункт 198.6 статті 198, пункти 201.1, 201.7 статті 201 Податкового кодексу України та завищив податковий кредит з податку на додану вартість у сумі 51254,00 грн, у тому числі: за квітень 2014 року в сумі 22312,00 грн, за травень 2014 року 10000,00 грн, за червень 2014 року 18942,00 грн, з огляду на наступне.

Матеріали справи свідчать, що 03.01.2006 між СТОВ "Мусіївське" (покупець) та ТОВ "АПО "Цукровик Полтавщини" укладено договір № 19/01-ЦП/2 (а.с.158-159 т.4).

За умовами договору (пункт 1.1) продавець продає, а покупець (позивач) купує та оплачує сільськогосподарську продукцію, сільськогосподарську техніку, паливно-мастильні матеріали, запчастини до сільськогосподарської техніки та інші товарно-матеріальні цінності в асортименті, вказаному в накладних.

На виконання умов договору продавцем складні податкові накладні № 160 від 13.03.2014 на суму ПДВ 18942,10 грн, № 141 від 14.03.2014 на суму 5508,78 грн, № 185 від 18.03.2014 на суму ПДВ 11304,66 грн, № 186 від 19.03.2014 на суму ПДВ 13888,70 грн, № 192 від 21.03.2014 на суму ПДВ 5 540,86 грн, № 194 від 21.03.2014 на суму ПДВ 1341,51 грн, № 342 від 26.03.2014 на суму ПДВ 19 999,97 грн, № 138 від 01.04.2014 на суму ПДВ 10 000,00 грн (а.с.161-169 т.4).

Факт відвантаження підтверджується видатковими накладними № 306 від 14.03.2014, № 339 від 19.03.2014, № 343 від 19.03.2014, № 354 від 21.03.2014, № 356 від 21.03.2014, № 422 від 27.03.2014, № 464 від 01.04.2014, № 549 від 09.04.2014, № 555 від 10.04.2014, № 556 від 10.04.2014, № 557 від 10.04.2014, № 494 від 11.04.2014, № 586 від 11.04.2014, № 587 від 11.04.2014, № 588 від 11.04.2014, № 589 від 11.04.2014 (а.с.175-191 т.4).

Оплату товару здійснено за платіжними дорученнями від 13.03.2014 на суму 318 440,51 грн, від 18.03.2014 на суму 55 000,00 грн, від 21.03.2014 на суму 42 000,00, від 26.03.2014 на суму 248 507,00 грн, від 01.04.2014 на суму 60 000,00 грн (а.с.170-174 т.4).

У судовому засіданні представник відповідача пояснив, що зазначення у графі податкової накладної "номенклатура" словосполучення "товари в асортименті" є порушенням підпункту "е" пункту 201.1 статті 201 Податкового кодексу України, оскільки вважає, що податкові накладні № 3 від 31.03.2014, № 342 від 26.03.2014, № 138 від 01.04.2014, № 160 від 13.03.2014 не можуть бути підставою для формування позивачем податкового кредиту в розмірі 51 254,24 грн.

Представник позивача зазначив, що відображена в акті перевірки податкова накладна № 3 від 31.03.2014 на суму ПДВ 2 312,17 грн, контрагентом ТОВ " АПО "Цукровик Полтавщини" позивачу не видавалася. Отже, податковий кредит за контрагентом ТОВ "АПО "Цукровик Полтавщини" на підставі податкової накладної з такими реквізитами не формувався.

Відповідно до статті 4 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність з Україні" одним з основних принципів бухгалтерського обліку та фінансової звітності є превалювання сутності над формою - операції обліковуються відповідно до їх сутності, а не лише виходячи з юридичної форми.

З акта перевірки вбачається, що відповідачем не аналізувалася суть господарських операцій за договором № 19/01-ЦП/2 від 03.01.2006.

Відповідно до підпункту "б" пункту 185.1 статті 185 Податкового кодексу України операції з постачання послуг, місце постачання яких розташоване на митній території України, є обєктом оподаткування ПДВ.

Згідно з абзацом другим 2 пункту 201.10 статті 201 ПК України при здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податків - продавець товарів/послуг зобовязаний надати покупцю податкову накладну.

Відповідно до абзацу першого пункту 198.6 статті 198 Податкового кодексу України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Пункт 201.1 статті 201 Податкового кодексу України передбачає обовязкові реквізити податкової накладної.

Суд зазначає, що контрагентом позивача при наданні податкових накладних додержані вимоги статті 201 Податкового кодексу України, заповнені всі необхідні графи документа, у тому числі вказано, що предметом оподатковуваної ПДВ господарської операції є товари в асортименті.

Враховуючи наведені положення Податкового кодексу України, зазначення в графі 3 податкових накладних найменування товару як "товари в асортименті" не змінює сутності господарських операцій, у звязку зі здійсненням яких податкові накладні видані.

Суд наголошує, що окремий недолік податкової накладної сам по собі не може бути безумовною підставою для позбавлення податкової накладної сили звітного податкового і одночасно розрахункового документа, відтак, позбавлення покупця права на формування податкового кредиту.

Аналогічна позиція викладена в ухвалі Вищого адміністративного суду України від 16 жовтня 2014 року № К/9991/4626/12.

За таких обставин, позивач обґрунтовано, на підставі належним чином оформлених податкових накладних сформував податковий кредит у розмірі 51254,24 грн, отже, висновок відповідача про порушення СТОВ "Мусіївське" пункту 198.6 статті 198, пунктів 201.1, 201.7 статті 201 Податкового кодексу України, що призвело до завищення податкового кредиту з податку на додану вартість у сумі 51254,00 грн, у тому числі: за квітень 2014 року в сумі 22312,00 грн, за травень 2014 року 10000,00 грн, за червень 2014 року 18942,00 грн є помилковим.

На підставі викладеного, доводи відповідача, наведені у підтвердження порушення позивачем податкового законодавства, які покладені в основу акта перевірки Хорольської ОДПІ від 10.06.2015 № 385/22/03770359, не підтвердились під час судового розгляду справи, отже, податкове повідомлення-рішення від 23.06.2015 № НОМЕР_1 в частині збільшення податкових зобовязань на загальну суму 181380,00 грн, з яких: 120920,00 грн основне зобовязання, 60460,00 грн штрафні (фінансові) санкції є протиправним та підлягає скасуванню.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з частиною 1 статті 11 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

З огляду на викладене, відповідач як суб'єкт владних повноважень, на якого частиною 2 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України покладено обов'язок щодо доказування правомірності своїх дій та рішень, не довів суду правомірності свого рішення, що є підставою для задоволення адміністративного позову.

Відповідно до частини 1 статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Керуючись статтями 2, 7-11, 17, 71, 94, 158-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "Мусіївське" до Хорольської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Полтавській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Хорольської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Полтавській області від 23 червня 2015 року № НОМЕР_1 в частині збільшення податкових зобовязань з податку на додану вартість із вироблених в Україні товарів (робіт, послуг) на загальну суму 181 380,00 грн, з яких: 120 920,00 грн основне зобовязання, 60 460,00 грн штрафні (фінансові) санкції.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Хорольської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Полтавській області на користь Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "Мусіївське" () судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 2 823 (дві тисячі вісімсот двадцять три) гривні 74 копійки.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого статтею 186 КАС України, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, то вважається, що постанова суду не набрала законної сили.

Постанова може бути оскаржена до Харківського апеляційного адміністративного суду через Полтавський окружний адміністративний суд шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення постанови з одночасним поданням її копії до суду апеляційної інстанції. У разі складення постанови у повному обсязі відповідно до статті 160 Кодексу адміністративного судочинства України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Повний текст постанови складено 04 грудня 2015 року.

Суддя Т.С. Канигіна