Справа № 825/2195/15-а
Суддя: Житняк Л.О.
Дата ухвалення: 2015-11-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 листопада 2015 року м.Чернігів Справа № 825/2195/15-а

Чернігівський окружний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Житняк Л.О.,

за участі секретаря Стасюк Т.В.,

позивача ОСОБА_1,

представника відповідача ОСОБА_2,

представника третьої особи ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Відділу Держгеокадастру у Козелецькому районі Чернігівської області, третьої особи - Головного управління Держгеокадастру в Чернігівській області про визнання дій неправомірними та стягнення допомоги та індексації, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1, позивач) звернувся до суду з адміністративним позовом до Відділу Держгеокадастру у Козелецькому районі Чернігівської області (далі - Відділ), третьої особи - Головного управління Держгеокадастру в Чернігівській області (далі ОСОБА_4 управління) про: визнання дій відповідача щодо невиплати допомоги на оздоровлення за період з 13.11.2007 по 16.07.2014 у розмірі 21 941,28 грн, допомоги на вирішення соціально-побутових питань за період з 13.11.2007 по 16.07.2014 у розмірі 21 941,28 грн, індексації допомоги на оздоровлення за період з 13.11.2007 по 16.07.2014 на суму 11 449,28 грн., індексації допомоги на вирішення соціально побутових питань за період з 13.11.2007 по 16.07.2014 на суму 11 449,28 грн., індексації грошової компенсації за невикористану основу та додаткові відпустки за період з 13.11.2007 по 16.07.2014 на суму 11 449,28 грн - неправомірними, та стягнення допомоги на оздоровлення за період з 13.11.2007 по 16.07.2014 у розмірі 21 941,28 грн., допомоги на вирішення соціально-побутових питань за період з 13.11.2007 по 16.07.2014 у розмірі 21 941,28 грн., індексації допомоги на оздоровлення за період з 13.11.2007 по 16.07.2014 на суму 11 449,28 грн., індексації допомоги на вирішення соціально побутових питань за період з 13.11.2007 по 16.07.2014 на суму 11 449,28 грн., індексації грошової компенсації за невикористану основу та додаткові відпустки за період з 13.11.2007 по 16.07.2014 на суму 11 449,28 грн. на загальну суму 78 230,40 грн.

Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що постановою Вищого адміністративного суду України було визнано протиправним та скасовано наказ голови Державного агентства земельних ресурсів України про звільнення позивача, та поновлено на посаді начальника управління земельних ресурсів у Козелецькому районі Чернігівської області. Проте, тільки у лютому 2014 року на виконання вищезазначеної постанови суду наказом голови Державного агентства земельних ресурсів України було скасовано наказ про його звільнення та фактично поновлено на посаді начальника управління земельних ресурсів у Козелецькому районі. Однак, його не було допущено до роботи у зв'язку з відсутністю на той час посади, а тому судове рішення про поновлення його на роботі продовжувалось залишатися не виконаним.

Позивач наголошує на тому, що починаючи з 13.11.2007 він є поновленим у всіх трудових правах, а також правах та обов'язках, в тому числі і як державний службовець, та посилаючись на ст.2 Закону України «Про оплату праці», пп.3 п.2 постанови Кабінету Міністрів України від 09.03.2006 №268, ст.33 Закону України «Про державну службу в Україні» вважає, що внаслідок неправомірного звільнення з роботи ним було недоотримано допомоги на оздоровлення та допомоги на вирішення соціально-побутових питань за вісім років роботи, починаючи з 2007 року та по 2014 рік, які підлягають стягненню з відповідача.

Оскільки вказані допомоги йому не були виплачені, та вони є складовими заробітної плати, яка у встановленому порядком, зокрема ст.33 Закону України «Про оплату праці» повинна індексуватися, а право на звернення до суду про стягненням сум індексації заробітної плати та компенсації втрати частини заробітної плати у звязку з порушенням строків її виплати як складових належної працівнику заробітної плати, закріплено рішенням Конституційного суду України від 15.10.2013 №9-рп/2013, вважає, що несплачені йому щорічна грошова допомога на оздоровлення та на вирішення соціально побутових питань у встановленому порядку підлягають індексації та стягненню.

Окрім цього, позивач зазначив, що постановою Чернігівського окружного адміністративного суду від 28.08.2014 на користь позивача було стягнуто грошову компенсацію за невикористану основну та додаткові відпустки за період з 13.11.2007 по 16.07.2014 без урахування індексації за вказаний період. Посилаючись норми Закону України від 03.07.1991 №1282-ХІІ «Про індексацію грошових доходів населення» вважає, що з відповідача на його користь повинна бути стягнута індексація за несвоєчасно виплачену йому грошову компенсацію за невикористану основну та додаткові відпустки за період з 13.11.2007 по 16.07.2014.

Таким чином, у зв'язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати та не отримання допомог, позивач вважає, що з Відділу Держгеокадастру у Козелецькому районі Чернігівської області на його користь підлягає стягненню сума у розмірі 78 230,40 грн, яка складається з допомоги на оздоровлення, допомоги на вирішення соціально-побутових питань, індексації допомоги на оздоровлення, індексації на вирішення соціально-побутових питань та індексації за отриману грошову компенсацію за невикористану основну та додаткову відпустку.

Позивач в судовому засіданні підтримав позовні вимоги, посилаючись на обставини, зазначені у позові з наданням додаткових пояснень.

Протокольною ухвалою суд відмовив в задоволенні клопотання про виклик свідка, оскільки обставини, з приводу яких позивач хотів отримати пояснення, викладені в довідках від 09.11.2015 (а.с. 181-185).

Також протокольною ухвалою суд частково задовольнив клопотання про надання відповіді на поставлені питання (а.с. 197-200), на які представниками відповідача та третьої особи висловлені офіційні позиції з посиланням на наявні в матеріалах справи докази, які вже містять витребувану інформацію та визнані судом як належні. В частині клопотання про витребування доказів суд відмовив у звязку з тим, що наявні в матеріалах справи докази вже містять витребувану інформацію та визнані судом як належні, інша частина вимог не стосується розгляду справи по суті та встановлює зобовязання на майбутнє.

Представник відповідача проти позову заперечив та просив у його задоволенні відмовити, мотивуючи це тим, що преміювання керівників органів виконавчої влади, їх заступників, встановлення надбавок, передбачених постановою Кабінету Міністрів України від 09.03.2006 №268, надання матеріальної допомоги здійснюється у межах затверджених видатків на оплату праці, а рішення про зазначені виплати приймається органом вищого рівня, тобто ОСОБА_4 управлінням Держгеокадастру у Чернігівській області. Окрім цього зазначив, що такі виплати як грошова компенсація за невикористану відпустку, матеріальна допомога на оздоровлення та матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань мають разовий характер та не підлягають компенсації.

Представник третьої особи в судовому засіданні надав письмові пояснення та заперечення, в яких звертає увагу зокрема на ту обставину, що виплата матеріальної допомоги не є обов'язковою, оскільки рішення про виплату такої допомоги приймається органом вищого рівня, тобто ОСОБА_4 управлінням Держгеокадастру в Чернігівській області та здійснюється у межах затверджених видатків на оплату праці, крім того наголосивши, що така виплата не має обов'язкового характеру. Також представник третьої особи зазначив, що допомога на оздоровлення може бути надана лише при наданні щорічної відпустки, яка в свою чергу надається відповідно до відпрацьованого часу за заявою працівника та згідно графіку щорічних відпусток та при погодженні органу вищого рівня.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, заслухавши пояснення представників сторін, зясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

Постановою Вищого адміністративного суду України від 26.02.2013 К-51548/09 було визнано протиправним та скасовано наказ голови Державного агентства земельних ресурсів України від 13.11.2007 №1096-к "Про звільнення ОСОБА_1С." та поновлено на посаді начальника управління земельних ресурсів у Козелецькому районі Чернігівської області з 13.11.2007 (а.с.13-14). На підставі вказаного судового рішення ОСОБА_1 поновлено на посаді начальника управління земельних ресурсів у Козелецькому районі Чернігівської області з 13.11.2007 за наказом Державного агентства земельних ресурсів України від 21.02.2014 №60-кт/а (а.с.15). Відповідно наказом від 01.07.2014 №6-к, на підставі наказу Державного агентства земельних ресурсів України від 26.06.2014 №270-кт/а "Про внесення змін до наказу від 21.02.2014 №60-кт/а" позивач приступив до виконання обов'язків на посаді начальника відділу Держземагентсва у Козелецькому районі Чернігівської області з 01.07.2014 з встановленням посадового окладу у розмірі 1 383,00 грн (а.с.16).

При цьому 16.07.2014 наказом №321-кт/а Державного агентства земельних ресурсів України позивача було звільнено з займаної посади на підстави його заяви та листа Головного управління Держземагентства у Чернігівській області від 15.07.2014 №21-25-0.7-4646/2-14 (а.с.17).

Одночасно при звільненні, компенсація за невикористану відпустку за час вимушеного прогулу за період з 13.11.2007 по 16.07.2014, позивачу виплачена не була, у звязку з чим останній звернувся до суду, де постановою Чернігівського окружного адміністративного суду від 28.08.2014 у справі №825/2569/14 (залишеного без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 14.10.2014) позов було задоволено частково та стягнуто з Відділу Держземагентства у Козелецькому районі Чернігівської області на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористану основну та додаткову відпустки, за період з 13.11.2007 по 16.07.2014 у розмірі 40 819,20 грн (а.с.19-22).

Відповідно у звязку з порушенням строку виплати зазначеної вище суми, в грудні 2014 року позивач звернувся до відповідача з заявою про сплату на його користь індексації грошової компенсації за невикористану основу та додаткові відпустки за період з 13.11.2007 по 16.07.2014 та заявою про сплату на його користь суми коштів, що складається з допомоги на оздоровлення та допомоги на вирішення соціально-побутових питань, а також індексацій вказаних допомог за період з 13.11.2007 по 16.07.2014. В своїх заявах, в разі відмови у задоволенні даних, законних на думку позивача, вимог, просив надати йому у встановлені строки письмову відповідь про результати розгляду вказаних заяв та надіслати на адресу його проживання (а.с.23-24, 27-28).

У звязку з цим, 19.12.2014 відповідачем на адресу виконуючого обов'язки начальника Головного управління Держземагентства у Чернігівській області було направлено лист за №01-16/3025, де вказано, що заява відповідно до ст.7 Закону України «Про звернення громадян» надсилається для її вирішення за належністю, а також направлено копію листа позивачу (а.с.58).

При цьому під час судового засідання було встановлено, що вказаний лист та заяву позивача ОСОБА_4 управління не отримувало, проте в контексті вирішення питання стосовно можливості погодження виплати матеріальної допомоги на оздоровлення та матеріальної допомоги на вирішення соціально-побутових питань, представником третьої особи була висловлена офіційна позиція, згідно якої у Головного управління відсутні будь які підстави для такого погодження з мотивів викладених у письмових поясненнях та запереченні на позов.

Також, одночасно, 19.12.2014 на адресу Міністерства соціальної політики України було направлено запит про надання письмового розяснення з питань нарахування та виплати матеріальної допомоги на оздоровлення та матеріальної допомоги на вирішення соціально-побутових питань та індексації на компенсацію невикористаної відпустки, матеріальної допомоги на оздоровлення та матеріальної допомоги на вирішення соціально-побутових питань (а.с.114) та повідомлено ОСОБА_1 про направлення вказаного запиту до Міністерства соціальної політики України (а.с.115).

При цьому, 21.01.2015 позивач звернувся до відповідача із заявою в якій просив невідкладно надати йому письмову відповідь про результати розгляду та вирішення його заяви від 17.12.2014, а також повідомити його про причини, унаслідок яких його заяву не було вчасно розглянуто та притягнути винну посадову особу до дисциплінарної відповідальності, а матеріали щодо винної особи, передати до органів прокуратури для вирішення питання про притягнення її до адміністративної відповідальності (а.с.32).

Отримавши заяву позивача, 22.01.2015 за №5-2511-0.4-249/2-15 в звязку з не отриманням відповіді на лист від 19.12.2014 вих.№01-16/3026, відповідач повторно звернувся до Міністерства соціальної політики України з проханням розяснення спірних питань з приводу нарахування та виплати матеріальної допомоги на оздоровлення та допомоги на вирішення соціально-побутових питань (а.с.55), та повідомив листом від 22.01.2015 за №31-2511-0.4-255/2-15 позивача про розгляд його листа про відсутність відповіді на заяву від 17.12.2014 з питань виплати коштів на оздоровлення та вирішення соціально-побутових питань за період з 13.11.2007 по 16.07.2014, де зазначив, зокрема, про направлення листа до Міністерства соціальної політики України, одночасно пояснивши, що у разі надходження відповіді-роз'яснення, позивачу буде надано остаточну відповідь (а.с.56).

28.01.2015 відповідачем було отримано лист Міністерства соціальної політики України від 19.01.2015 за №39/13/84-15 щодо надання матеріальних допомог (а.с.59-60) та надано відповідь на заяву позивача, текст якої викладено в листі від 31.01.2015 №31-2511-0.4-541/2-15 (а.с.57), фактично повідомивши про підстави неможливості здійснення виплат заявлених позивачем у виді матеріальної допомоги на оздоровлення та матеріальної допомоги на вирішення соціально-побутових питань та індексації таких допомог, що і стало причиною звернення до суду за стягненням відповідних коштів.

Надаючи правову оцінку обставинам справи, суд зазначає наступне.

Як було встановлено вище, 26.02.2013 Вищим адміністративним судом України поновлено позивача на посаді начальника Управління земельних ресурсів у Козелецькому районі Чернігівської області з 13.11.2007. Фактичне поновлення відбулося 21.02.2014 (наказ № 60КТ/а). 16.07.2014 наказом № 321-кт/а позивача звільнено з посади за власним бажанням у звязку із виходом на пенсію. При цьому постановою Чернігівського окружного адміністративного суду від 28.08.2014 у справі №825/2569/14 (залишеного без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 14.10.2014) стягнуто з Відділу Держземагентства у Козелецькому районі Чернігівської області на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористану основну та додаткову відпустки, за період з 13.11.2007 по 16.07.2014 у розмірі 40 819,20 грн.

В межах справи, що розглядається, позивач звернувся до суду з позовом про визнання протиправними дій відповідача щодо невиплати та зобовязати виплатити допомоги на оздоровлення, допомоги на вирішення соціально-побутових питань, індексації допомоги на оздоровлення, індексації допомоги на вирішення соціально побутових питань, індексації грошової компенсації за невикористану основу та додаткові відпустки за період з 13.11.2007 по 16.07.2014.

Так, ст. 1 Закону України «Про оплату праці» визначено, що заробітна плата це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Як встановлено ст.2 Закону, структура заробітної плати складається з основної заробітної плати, додаткової заробітної плати, а також заохочувальних та компенсаційних виплат. До останніх належать виплати у формі винагород за підсумками роботи за рік, премій за спеціальними системами і положеннями, компенсаційні та інші грошові й матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства або які провадяться понад встановлені зазначеними актами норми. Тобто, матеріальна допомога на оздоровлення та матеріальна допомога на вирішення соціально-побутових питань також є складовою заробітної плати, в тому числі державного службовця.

Зазначене знаходить своє відображення в ст.33, ч.1 ст.35 Закону України «Про державну службу» (чинний на день виникнення спірних правовідносин), якими передбачено надання державним службовцям щорічної основної відпустки з виплатою допомоги на оздоровлення у розмірі посадового окладу, а також можливість надання матеріальної допомоги для вирішення соціально побутових питань.

Джерелом формування фонду оплати праці державних службовців є Державний бюджет України та інші джерела, визначені для цієї мети положеннями про органи державної виконавчої влади, затвердженими указами Президента України та постановами Кабінету Міністрів України.

Ст.5 Закону України «Про оплату праці» встановлено, що організація оплати праці здійснюється на підставі законодавчих та інших нормативних актів, генеральної угоди на національному рівні, галузевих (міжгалузевих), територіальних угод, колективних договорів, трудових договорів. Суб'єктами організації оплати праці є: органи державної влади та місцевого самоврядування; роботодавці, організації роботодавців, обєднання організацій роботодавців або їх представницькі органи; професійні спілки, об'єднання професійних спілок або їх представницькі органи; працівники.

Оплата праці працівників установ і організацій, що фінансуються з бюджету, здійснюється на підставі актів Кабінету Міністрів України в межах бюджетних асигнувань. Обсяги витрат на оплату праці працівників установ і організацій, що фінансуються з бюджету, затверджуються одночасно з бюджетом.

Таким чином умови оплати праці та надання допомоги державним службовцям регулюється нормами Закону України «Про державну службу» та постановою Кабінету Міністрів України від 09.03.2006 №268 «Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників апарату органів виконавчої влади, органів прокуратури, судів та інших органів».

Отже, оплата праці працівників органів виконавчої влади, зокрема працівників Відділу Держгеокадастру у Козелецькому районі Чернігівської області здійснюється лише за рахунок бюджетних коштів та в межах визначених Бюджетним кодексом України і Законом України «Про державний бюджет України» на відповідний рік.

Згідно пп.3 п.2 постанови Кабінету Міністрів України від 09.03.2006 №268 керівникам органів виконавчої влади надано право у межах установленого фонду оплати праці надавати працівникам допомогу для вирішення соціально-побутових питань та допомогу на оздоровлення при наданні щорічної відпустки, що не перевищує середньомісячної заробітної плати працівника. При цьому, згідно п.6 цієї постанови, преміювання керівників органів виконавчої влади, їх заступників, встановлення надбавок, передбачених постановою, надання матеріальної допомоги здійснюється у межах затверджених видатків на оплату праці. Рішення про зазначені виплати приймається органом вищого рівня, тобто в даних правовідносинах, ОСОБА_4 управлінням.

Крім цього враховано, що у разі порушення роботодавцем законодавства про оплату праці не обмежується будь-яким строком звернення працівника до суду з позовом про стягнення заробітної плати, яка йому належить, тобто усіх виплат, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством, зокрема й за час простою, який мав місце не з вини працівника, незалежно від того, чи було здійснене роботодавцем нарахування таких виплат. (Рішення Конституційного Суду України від 15.10.2013 №8-рп/2013 та Ухвала Вищого адміністративного суду від 07.04.2015 у справі №К/9991/17835/12).

Як вбачається з наданої довідки, підписаною В.о. начальника відділу ОСОБА_5 та ОСОБА_4 спеціалістом-бухгалтером ОСОБА_6 та скріпленою гербовою печаткою, матеріальні допомоги виплачувались згідно затверджених кошторисів на 2007-2014 роки, а керівництву відділу, надавались згідно поданих ними заяв і клопотань до Головного управління Держземагентства у Чернігівській області.

Довідка від 09.11.2015 №9-28-99,6-1213/15-15 (а.с.184) містить посилання на те, що в розрахунках кошторисів передбачені були виплати матеріальних допомог на оздоровлення в розмірі посадового окладу на працівників, які числились по штатному розпису на той час. Матеріальна допомога для вирішення соціально побутових-питань в кошторисах не передбачалась, а якщо і виплачувалась, то виплачувалась за рахунок економії фонду заробітної плати.

З огляду на досліджені докази, суд встановив, що позивачу було відомо про порядок здійснення виплат матеріальної допомоги на оздоровлення та матеріальної допомоги на вирішення соціально-побутових питань, що також підтверджується наданими представником третьої особи копіями заяв та відповідних наказів Відділу та погодження Головного управління, зокрема щодо позивача за 2005-2006 роки.

Враховуючи наведене, суд прийшов до висновку, що виплата допомоги на оздоровлення була можлива лише за таких умов:

- фактичне виконання позивачем посадових обовязків керівника Відділу Держгеокадастру у Козелецькому районі Чернігівської області;

- надання фактично працюючим працівником (в нашому випадку - керівником) заяви про надання відпустки із виплатою допомоги на оздоровлення за погодженням органу вищого рівня;

- наявність коштів за рахунок економії фонду заробітної плати для виплати матеріальних допомог на оздоровлення в розмірі посадового окладу;

- виплата допомоги на оздоровлення проводиться тільки в межах бюджетного року.

Крім того суд зазначає, що виплата допомоги для вирішення соціально-побутових питань не мала обовязкового характеру, оскільки її виплата ставилась в залежність від наявності коштів передбачених на її виплату.

Суд також звертає увагу, що позивача було фактично поновлено на посаді 21.02.2014, що унеможливлювало виплату допомог, оскільки фактично у відпустці за вказаний період позивач не перебував (позивачем отримано грошову компенсацію за невикористану основну та додаткову відпустки за період з 13.11.2007 по день фактичного звільнення на підставі судового рішення), а також ту обставину, що з моменту фактичного поновлення позивача на посаді та до моменту звільнення, ним не вчинялися жодні дії спрямовані на отримання матеріальної допомоги на оздоровлення або матеріальної допомоги на вирішення соціально побутових питань, у вигляді звернення із відповідною заявою до органу вищого рівня, до компетенції якого належить вирішення питання таких виплат. Тобто, і підстав нараховувати та виплачувати матеріальну допомогу на оздоровлення та допомогу на вирішення соціально-побутових питань у відповідача не було.

Отже, за врахування вищезазначеного, суд прийшов до висновку, що в силу прямої дії норми ст.1 Закону України «Про оплату праці» - визначення терміну «заробітна плата» повязане із виплатою коштів працівникові саме за виконану ним роботу, тому застосування позивачем висновку Конституційного суду України про складові частини заробітної плати, в даному випадку, є помилковим.

Поряд із цим, суд зазначає, що Законом України «Про індексацію грошових доходів населення» визначено правові, економічні та організаційні основи підтримання купівельної спроможності населення України в умовах зростання цін з метою дотримання встановлених Конституцією України гарантій щодо забезпечення достатнього рівня населення України. Згідно ч.2 ст.6 Закону порядок проведення індексацій грошових доходів населення визначається Кабінетом Міністрів України.

Так, постановою Кабінету Міністрів України від 17.03.2003 №1078 затверджений порядок проведення індексації грошових доходів населення, де п.3 передбачено, що індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані в гривнях на території України, які не мають разового характеру і включає оплату праці за виконану роботу. Згідно згаданого Порядку, не підлягають індексації виплати, що мають разовий характер (матеріальна допомога, грошова допомога при виході на пенсію, винагорода за підсумками роботи за рік, разові премії, тощо). При цьому до розрахунку середньої зарплати сума індексації включається як складова Фонду оплати праці. Також до обєктів індексації не відносяться, зокрема, виплати, які обчислюються із середньої заробітної плати та цільова разова матеріальна допомога.

Враховуючи зазначене, суд звертає увагу, що такі виплати як грошова компенсація за невикористану відпустку, матеріальна допомога на оздоровлення та матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань мають разовий характер, та згідно із зазначеним вище Порядком індексації не підлягають.

Враховуючи, що допомога на оздоровлення може бути надана лише при наданні щорічної відпустки, яка в свою чергу надається відповідно до відпрацьованого часу за заявою працівника згідно графіку щорічних відпусток, а допомога на вирішення соціально побутових питань не є обов'язковою виплатою, та беручи до уваги відсутність будь-яких встановлених чинним законодавством компенсацій за не отриману допомогу на оздоровлення та допомогу на вирішення соціально побутових-питань, а також одноразовий характер вказаних виплат, - суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог про визнання дій Відділу Держгеокадастру у Козелецькому районі Чернігівської області щодо невиплати допомоги на оздоровлення за період з 13.11.2007 по 16.07.2014 у розмірі 21 941,28 грн, допомоги на вирішення соціально-побутових питань за період з 13.11.2007 по 16.07.2014 у розмірі 21 941,28 грн, індексації допомоги на оздоровлення за період з 13.11.2007 по 16.07.2014 на суму 11 449,28 грн., індексації допомоги на вирішення соціально побутових питань за період з 13.11.2007 по 16.07.2014 на суму 11 449,28 грн., індексації грошової компенсації за невикористану основу та додаткові відпустки за період з 13.11.2007 по 16.07.2014 на суму 11 449,28 грн неправомірними.

Щодо позовних вимог про стягнення допомоги на оздоровлення за період з 13.11.2007 по 16.07.2014 у розмірі 21 941,28 грн та допомоги на вирішення соціально-побутових питань за період з 13.11.2007 по 16.07.2014 у розмірі 21 941,28 грн, суд також приходить до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог, оскільки допомога на оздоровлення може бути надана лише при наданні щорічної відпустки, яка в свою чергу надається відповідно до відпрацьованого часу за заявою працівника згідно графіку щорічних відпусток, а допомога на вирішення соціально побутових питань не є обов'язковою виплатою, яка б мала бути гарантована державою при стягненні усіх виплат, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору, встановлених законодавством за час простою.

Також суд зазначає про помилковість міркувань позивача щодо права на отримання заявлених допомог, оскільки рішенням Конституційного суду України від 15.10.2013 №9-рп/2013 закріплено поняття тільки компенсації втрати частини заробітної плати у звязку з порушенням строків її виплати як складових належної працівнику заробітної плати.

Позовні вимоги про стягнення індексації допомоги на оздоровлення за період з 13.11.2007 по 16.07.2014 на суму 11 449,28 грн., індексації допомоги на вирішення соціально побутових питань за період з 13.11.2007 по 16.07.2014 на суму 11 449,28 грн., індексації грошової компенсації за невикористану основу та додаткові відпустки за період з 13.11.2007 по 16.07.2014 на суму 11 449,28 грн. на загальну суму 78 230,40 грн є похідними від вимог про стягнення допомоги, та не відносяться до обєктів індексації, в тому числі оскільки обчислюються із середньої заробітної плати, відповідно задоволенню також не підлягають.

Сукупний аналіз вищезазначених норм Кодексу законів про працю України, Закону України «Про відпустки» та Закону України «Про державну службу» свідчить про безпідставність вимог позивача, відповідно враховуючи ст. 19 Конституції України, ст.ст. 71, 72 Кодексу адміністративного судочинства України, суд прийшов до висновку, що в задоволенні позову необхідно відмовити повністю.

Керуючись ст.ст. 158-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

У задоволенні позову відмовити повністю.

Постанова суду набирає законної сили в порядку статей 167, 186 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена до Київського апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня отримання її копії. Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення.

Суддя Л.О. Житняк