Справа № 2а/0570/11627/2012
Суддя: Донець О.Є.
Дата ухвалення: 2015-11-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"24" листопада 2015 р. м. Київ К/800/60499/13

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі:

головуючого Донця О.Є.,

суддів: Логвиненка А.О.,

Мороза В.Ф.,

розглянувши у порядку письмового провадження касаційну скаргу Державної фінансової інспекції в Донецькій області на постанову Донецького окружного адміністративного суду від 19.03.2013 року та ухвалу Донецького апеляційного адміністративного суду від 11.11.2013 року у справі за позовом Приазовської виправної колонії управління Державної пенітенціарної служби України в Донецькій області № 107 до Державної фінансової інспекції в Донецькій області про часткове скасування вимоги від 17.08.2012 року № 26-01-34/4371,

в с т а н о в и л а:

У вересні 2012 року Приазовська виправна колонія управління Державної пенітенціарної служби України в Донецькій області № 107 звернулася до Донецького окружного адміністративного суду з позовом до Державної фінансової інспекції в Донецькій області про часткове скасування вимоги від 17.08.2012 року № 26-01-34/4371, у якому просила:

- скасувати вимогу відповідача від 17.08.2012 року № 26-01-34/4371 в частині вимог про відшкодування необґрунтовано списаних продуктів харчування шляхом утримання із заробітної плати робітників або внесенням коштів до каси установи. В іншому випадку стягнути з осіб, винних у проведенні зайвих витрат, шкоду у порядку та розмірі, встановленому статтями 130-136 Кодексу законів про працю України (підпункт 3.1 пункту З вимоги). Зокрема, 8,95 тис. грн. понаднормове списання картоплі і 1,84 тис. грн. списання м'яса без відповідних документів;

- скасувати вимогу відповідача в частині вимог про відшкодування зайво перерахованих коштів до державних цільових фондів по незаконно виплаченій заробітній платі шляхом здійснення коригування сум внесків, перерахованих до державних соціальних фондів 21,47 тис. грн. (підпункт 3.1 пункту З вимоги);

- скасувати вимогу відповідача від 17.08.2012 року № 26-01-34/4371 в частині вимог про відображення дебіторської заборгованості за Підприємством ПВК № 107 щодо якої здійснено безпідставні витрати, проведення претензійно-позовної роботи з Підприємством ПВК № 107 щодо повного відшкодування коштів (підпункт 3.1 пункту 3 вимоги). Зокрема, 13,39 тис. грн. сплати комунальних послуг за використання приміщень адмінбудівлі.

Постановою Донецького окружного адміністративного суду від 19.03.2013 року позовні вимоги Приазовської виправної колонії управління Державної пенітенціарної служби України в Донецькій області № 107 було задоволено частково.

Скасовано підпункт «а» підпункту 3.1 пункту 3 вимоги Маріупольської об'єднаної державної фінансової інспекції від 17.08.2012 року № 26-01-34/4371 в частині:

- 10,96 тис. грн. проведення завищених витрат на оплату праці внаслідок необґрунтованого нарахування та виплати надбавок за вислугу років вільнонайманим працівникам установи в порушення статті 13 Закону України «Про оплату праці» та недотримання вимог пункту 3 постанови Кабінету Міністрів України «Про оплату праці працівників на основі Єдиної тарифної сітки розрядів і коефіцієнтів з оплати праці працівників установ, закладів та організацій окремих галузей бюджетної сфери, пункту 3 наказу від 11.11.2005 року № 184;

- 0,92 тис. грн. внаслідок необґрунтованого нарахування та виплати надбавок за вислугу років вільнонайманим працівникам, зайво нарахованих та виплачених лікарняних.

Скасовано підпункт «в» підпункту 3.1 пункту 3 вимоги Маріупольської об'єднаної державної фінансової інспекції від 17.08.2012 року № 26-01-34/4371 в частині:

- 3979,74 грн. сплата внесків до державних цільових фондів по незаконно сплачених сумах по оплаті праці щодо проведення завищених витрат на оплату праці внаслідок необґрунтованого нарахування та виплати надбавок за вислугу років вільнонайманим працівникам установи.

Скасовано підпункт «г» підпункту 3.1 пункту 3 вимоги Маріупольської об'єднаної державної фінансової інспекції від 17.08.2012 року № 26-01-34/4371 в частині:

- 13,39 тис. грн. покриття за рахунок коштів державного бюджету витрат сторонніх юридичних осіб.

У задоволенні решти позовних вимог - відмовлено.

Ухвалою Донецького апеляційного адміністративного суду від 11.11.2013 року апеляційну скаргу Державної фінансової інспекції в Донецькій області було залишено без задоволення, а постанову Донецького окружного адміністративного суду від 19.03.2013 року - без змін.

У касаційній скарзі Державна фінансова інспекція в Донецькій області, не погоджуючись з рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій, посилаючись на допущені судами порушення норм матеріального та процесуального права, просить скасувати постанову Донецького окружного адміністративного суду від 19.03.2013 року та ухвалу Донецького апеляційного адміністративного суду від 11.11.2013 року та ухвалити нову постанову, якою відмовити Приазовській виправній колонії управління Державної пенітенціарної служби України в Донецькій області № 107 у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Перевіривши наведені в касаційній скарзі доводи, рішення судів першої та апеляційної інстанції щодо правильності застосування судами норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що у період з 21.05.2012 року по 12.07.2012 року відповідачем проведено ревізію фінансово-господарської діяльності Приазовської виправної колонії Управління державного департаменту України з питань виконання покарань в Донецькій області № 107 за період з 01.01.2010 року по 30.04.2012 року. За результатами ревізії складено акт від 13.07.2012 року № 05-860/027, у якому зафіксовано порушення.

За результатами перевірки встановлено ряд порушень на загальну суму 1105,71 тис. грн., з яких усунуто на суму 987,82 тис. грн.

Не усунутими за наслідками ревізії залишились порушення:

- проведення завищених витрат на оплату праці внаслідок необґрунтованого нарахування на виплати надбавок за вислугу років вільнонайманим працівникам установи в порушення статті 13 Закону України «Про оплату праці», пункту 3 постанови Кабінету Міністрів України «Про оплату праці працівникам на основі Єдиної тарифної сітки розрядів і коефіцієнтів з оплати праці працівників установ, закладів та організацій окремих галузей бюджетної сфери», пункту 3 наказу від 11.11.2005 року № 184 - на суму 10,96 тис. грн.;

- необґрунтоване нарахування та виплата надбавок за вислугу років вільнонайманим працівникам, лікарняних - на суму 0,92 тис. грн.;

- необґрунтоване нарахування та виплата заробітної плати працівникам, компенсацій та відпускних - на суму 0,28 тис. грн.;

- провізор медичної частини працював 36-годинний робочий час замість 40-годинного, внаслідок чого зайво нарахована заробітна плата за фактично невідпрацьований час в порушення статті 94 Кодексу законів про працю України, статті 1 Закону України «Про оплату праці», пункту 1.3 наказу Міністерства охорони здоров'я України «Про затвердження норм робочого часу для працівників закладів та установ охорони здоров'я» - на суму 2,65 тис. грн.;

- оплата праці трьом сумісникам за фактично не відпрацьований робочий час в результаті накладки робочого за сумісництвом та основним місцем роботи, що є порушенням пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України «Про роботу за сумісництвом працівників державних підприємств, установ, організацій» - на суму 44,87 тис. грн.;

- сплата внесків до державних цільових фондів по незаконно сплачених сумах по оплаті праці, чим порушено пункту 3 постанови Кабінету Міністрів України «Про оплату праці», пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України «Про роботу за сумісництвом», статтей 13, 19 Закону України «Про оплату праці» - на суму 21,47 тис. грн.;

- покриття за рахунок коштів державного бюджету витрат сторонніх юридичних осіб (оплата за електроенергію) в порушення пункту 4 статті 16, пункту 3 статті 21, пункту 3 статті 48, пункту 2 статті 51 Бюджетного кодексу України, пункту 46, 48 «Порядку складання, розгляду, затвердження та основних вимог до виконання кошторисів бюджетних установ», затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2002 року № 228 - на суму 13,39 тис. грн.;

- завищення норм витрат продуктів на порцію (зайве списання картоплі у кількості 5375,50 кг), чим порушено пункт 2.15 «Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку», затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 року № 88, пункт 56 «Інструкції з обліку запасів бюджетних установ», додатку 1 пункту 4.1 «Положення про організацію харчування осіб, які тримаються в установах виконання покарань, слідчих ізоляторах Державної кримінально-виконавчої служби», затверджених наказом ДДУПВП № 126 від 30.06.2004 року - на суму 8,95 тис. грн.;

- виявлені випадки списання туш свиней в обліку більшому, ніж зазначено в актах забою, списання м'яса від падіння тварин без наявності відповідних актів, що є порушенням пункту 2.15 «Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку», затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 року № 88 - на суму 1,84 тис. грн.

На підставі висновків акту ревізії, у зв'язку з неусуненням порушень відповідачем позивачу направлено вимогу «Щодо усунення виявлених ревізією порушень» від 17.08.2012 року № 26-01-34/4371, якою позивача зобов'язано:

- відшкодувати зайво нараховану та виплачену заробітну плату працівникам установи шляхом утримання із заробітної плати робітників або внесенням коштів до каси установи та перерахувати в дохід державного бюджету;

- відшкодувати зайво перераховані кошти до державних цільових фондів по незаконно виплаченій заробітній платі, шляхом коригування сум внесків, перерахованих до державних соціальних фондів;

- відобразити дебіторську заборгованість за Підприємством ПВК-107 щодо якої здійснено безпідставні витрати, провести претензійно-позовну роботу з Підприємством ПВК-107 щодо повного відшкодування коштів.

Не погодившись з даними вимогами, позивач оскаржив їх до суду.

Відповідно до статті 2 Закону України «Про державну контрольно-ревізійну службу в Україні», чинного на час виникнення спірних правовідносин, головними завданнями органу державного фінансового контролю є здійснення державного контролю за витрачанням коштів і матеріальних цінностей, їх збереженням, станом і достовірністю бухгалтерського обліку і звітності в міністерствах, відомствах, державних комітетах, державних фондах, бюджетних установах, а також на підприємствах і в організаціях, які отримують кошти з бюджетів усіх рівнів та державних валютних фондів, розроблення пропозицій щодо усунення виявлених недоліків і порушень та запобігання їм у подальшому.

Державний фінансовий контроль забезпечується органом державного фінансового контролю через проведення державного фінансового аудиту, перевірки державних закупівель та інспектування.

Відповідно до пункту 7 статті 10 Закону України «Про державну контрольно-ревізійну службу в Україні», органу державного фінансового контролю надається право пред'являти керівникам та іншим особам підприємств, установ та організацій, що контролюються, обов'язкові до виконання вимоги щодо усунення виявлених порушень законодавства, вилучати в судовому порядку до бюджету виявлені ревізіями приховані і занижені валютні та інші платежі, ставити перед відповідними органами питання про припинення бюджетного фінансування і кредитування, якщо отримані підприємствами, установами та організаціями кошти і позички використовуються з порушенням чинного законодавства.

Пунктом 46 Порядку проведення інспектування Державною фінансовою

інспекцією, її територіальними органами, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20.04.2006 року № 550, визначено, що, якщо вжитими в період ревізії заходами не забезпечено повне усунення виявлених порушень, контролюючим органом у строк не пізніше ніж 10 робочих днів після реєстрації акта ревізії, а у разі надходження заперечень (зауважень) до нього - не пізніше ніж 3 робочих дні після надіслання висновків на такі заперечення (зауваження) надсилається об'єкту контролю письмова вимога щодо усунення виявлених ревізією порушень законодавства із зазначенням строку зворотного інформування.

Отже, відповідачу надано можливість здійснювати контроль за використанням коштів державного і місцевого бюджетів та у разі виявлення порушень законодавства пред'являти обов'язкові до виконання вимоги щодо усунення таких правопорушень.

При виявленні збитків, завданих державі чи об'єкту контролю, орган державного фінансового контролю має право визначати їх розмір згідно з методикою, затвердженою Кабінетом Міністрів України, та звернутися до суду в інтересах держави, якщо підконтрольною установою не забезпечено виконання вимог до усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства з питань збереження і використання активів.

Вимога органу державного фінансового контролю, спрямована на корегування роботи підконтрольної організації та приведення її у відповідність із вимогами законодавства, у цій частині є обов'язковою до виконання. Що стосується відшкодування виявлених збитків, завданих державі чи об'єкту контролю, то про їх наявність може бути зазначено у вимозі, але вони не можуть бути примусово стягнуті шляхом вимоги. Такі збитки відшкодовуються у добровільному порядку або шляхом звернення до суду з відповідним позовом.

При цьому в порядку адміністративного судочинства може бути оскаржене лише таке рішення, яке породжує безпосередньо права чи обов'язки для позивача.

Виходячи з наведеного, у органу державного фінансового контролю наявне право заявляти вимогу про усунення порушень, виявлених у ході перевірки підконтрольних установ, яка обов'язкова до виконання лише в частині усунення допущених порушень законодавства і за допомогою якої неможливо примусово стягнути виявлені в ході перевірки збитки.

Отже, такі збитки не можуть бути примусово стягнуті з підконтрольної установи шляхом вимоги, вони відшкодовуються у судовому порядку за позовом органу державного фінансового контролю і правильність їх обчислення, як і наявність підстав для відшкодування, перевіряє суд, який розглядає відповідний позов, а не позов підконтрольної установи про визнання протиправною вимоги про відшкодування збитків, яка не породжує безпосередньо права чи обов'язки для цієї установи, оскільки обов'язкова до виконання лише в частині усунення допущених порушень законодавства і за допомогою якої неможливо примусово стягнути виявлені в ході перевірки збитки.

Даний висновок викладений Верховним Судом України у постанові від 21.04.2015 року у справі № 21-69а15.

Відповідно до статті 2442 Кодексу адміністративного судочинства України, висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 237 цього Кодексу, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права.

Висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Відповідно до частини 1 статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Згідно із вищевказаними нормами права, особа має право звернутись до адміністративного суду з позовом у разі, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю відповідача (суб'єкта владних повноважень) порушено її права, свободи чи інтереси у сфері публічно-правових відносин. Обставини дійсного (фактичного) порушення відповідачем прав, свобод чи інтересів має довести належними та допустимими доказами саме позивач.

Задоволенню в адміністративному судочинстві підлягають лише ті вимоги, які відновлюють порушені права чи інтереси особи в сфері публічно-правових відносин.

В розумінні Кодексу адміністративного судочинства України, захист прав, свобод та інтересів осіб завжди є наступним, тобто передбачає наявність встановленого судом факту їх порушення.

Отже, право на судовий захист має лише та особа, яка є суб'єктом (носієм) порушених прав, свобод чи інтересів. Тож для того, щоб особі було надано судовий захист, суд встановлює, чи особа дійсно має порушене право, свободу чи інтерес, і це право, свобода чи інтерес порушені відповідачем.

Враховуючи вимоги Кодексу адміністративного судочинства України, особа повинна довести факт порушення її прав чи охоронюваних законом інтересів оскаржуваним рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень.

Із наведених положень вбачається, що суд захищає лише порушені, невизнані або оспорювані права, свободи та інтереси учасників адміністративних правовідносин.

Відповідно до статті 159 Кодексу адміністративного судочинства України, судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення судів попередніх інстанцій не відповідають названим вимогам процесуального закону, а отже підлягають скасуванню з направленням справи на новий розгляд до суду першої інстанції, оскільки, аналізуючи правове обґрунтування спірних вимог на предмет їх відповідності тим чи іншим нормативно-правовим актам, суди попередніх інстанцій не визначили, які саме з цих вимог породжують безпосередньо права чи обов'язки для позивачів. Суди не встановили, чи дійсно всіма оскаржуваними вимогами відповідача порушені певні права позивача, що потребує судового захисту та надає позивачу право на звернення із даним позовом до адміністративного суду.

Відповідно до статті 227 Кодексу адміністративного судочинства України, підставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення норм процесуального права, які унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.

Порушення судами першої та апеляційної інстанції норм процесуального права призвело до ухвалення рішення, яке не відповідає вимогам щодо законності та обґрунтованості і таке неправильне вирішення справи не може бути усунено судом касаційної інстанції, а тому рішення судів першої та апеляційної інстанції підлягають скасуванню, а справа - направленню на новий розгляд до суду першої інстанції.

Під час нового розгляду суду слід врахувати вищенаведене та прийняти обґрунтоване та законне рішення за результатами повного, всебічного та об'єктивного розгляду всіх обставин справи в їх сукупності.

Керуючись статтями 220, 222, 223, 227, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів,

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Державної фінансової інспекції в Донецькій області - задовольнити частково.

Постанову Донецького окружного адміністративного суду від 19.03.2013 року та ухвалу Донецького апеляційного адміністративного суду від 11.11.2013 року - скасувати.

Справу за позовом Приазовської виправної колонії управління Державної пенітенціарної служби України в Донецькій області № 107 до Державної фінансової інспекції в Донецькій області про часткове скасування вимоги від 17.08.2012 року № 26-01-34/4371 - направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі та може бути переглянута Верховним Судом України в порядку, передбаченому статтями 235 - 244 Кодексу адміністративного судочинства України.

Судді: О.Є. Донець

А.О. Логвиненко

В.Ф. Мороз