Справа № 815/4275/15
Суддя: Яковлєв О.В.
Дата ухвалення: 2015-11-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 листопада 2015 р.м.ОдесаСправа № 815/4275/15

Категорія: 12.2 Головуючий в 1 інстанції: Марин П. П.

Судова колегія Одеського апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого: - ОСОБА_1,

суддів: - ОСОБА_2, ОСОБА_3,

при секретарі: - ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_5 на постанову Одеського окружного адміністративного суду від 18 вересня 2015 року, у справі за позовом ОСОБА_5 до Військового прокурора Південного регіону України, Військової прокуратури Південного регіону України про визнання протиправними дій та зобовязання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И Л А:

Позивач звернувся до суду з позовом у якому заявлено вимоги Військовому прокурору Південного регіону України та Військовій прокуратурі Південного регіону України, а саме: визнання протиправною відмови щодо надання відпустки для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку; зобовязання надати відпустку для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку з 13 липня 2015 року.

Постановою Одеського окружного адміністративного суду від 18 вересня 2015 року, відмовлено у задоволенні позову.

Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням позивачем подано апеляційну скаргу з якої вбачається про порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а тому просить скасувати оскаржувану постанову та прийняти нову, якою позов задовольнити.

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовано тим, що висновок суду першої інстанції не відповідає встановленим обставинам справи, так як військовий прокурор зобовязаний розглянути заяву про надання відпустки позивачу та прийняти відповідне рішення, проте всупереч норм чинного законодавства, останнім не надано відповіді по суті заяви, а лише запропоновано прибути до прокуратури для вирішення викладених у заяві питань, чим порушено права позивача та його дитини.

Крім того, будь-яких зауважень щодо неповноти приєднаних до заяви документів у відповіді прокурора не зазначено. В свою чергу, постановою КМУ № 208 від 25 червня 2014 року, припинено виплати допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, а тому надання позивачем довідки про припинення виплати такої допомоги є неможливим, так як йому не призначалася відповідна допомога.

Перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду, а також правильність застосування судом норм матеріального і процесуального права та правової оцінки обставин у справі, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволенню, а судове рішення без змін, з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що згідно наказу № 31к від 01 вересня 2014 року, радника юстиції ОСОБА_5 призначено старшим прокурором відділу статистики, ведення Єдиного реєстру досудових розслідувань військової прокуратури Південного регіону України на умовах строкового трудового договору, до призначення на цю посаду військовослужбовця. (а.с.16).

Позивачем 07 липня 2015 року направлено засобами поштового звязку на адресу Військового прокурора Південного регіону України заяву про надання частини відпустки по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку з 09 липня 2015 року по 29 грудня 2017 року. (а.с.9).

Листом № 11/19-4334 вих.15 від 16 липня 2015 року, позивача повідомлено про скорочення займаної останнім посади старшого прокурора відділу статистики, ведення Єдиного реєстру досудових розслідувань військової прокуратури Південного регіону України та запропоновано після одужання прибути до військової прокуратури для вирішення викладених у зверненні питань та подальшого працевлаштування (а.с.14).

За наслідком встановлених обставин судом першої інстанції, з яким погоджується судова колегія, зроблено висновок щодо відмови у задоволенні позовних вимог, з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 11 ЗУ «Про державну службу», державні службовці мають право користуватися правами і свободами, які гарантуються громадянам України, Конституцією і законами України.

Державні гарантії та відносини, пов'язані з відпусткою, регулюються Конституцією України, цим Законом, Кодексом законів про працю України, іншими законами та нормативно-правовими актами України.

Відповідно до ч. 7 ст. 179 КЗпП України, встановлено право використання відпустки для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку повністю або частинами, зокрема, батьком дитини.

Також, згідно ЗУ «Про відпустки», встановлено державні гарантії права на відпустки, визначено умови, тривалість і порядок надання їх працівникам для відновлення працездатності, зміцнення здоров'я, а також для виховання дітей, задоволення власних життєво важливих потреб та інтересів, всебічного розвитку особи.

В силу ст. 2 ЗУ «Про відпустки», право на відпустки мають громадяни України, які перебувають у трудових відносинах з підприємствами, установами, організаціями незалежно від форм власності, виду діяльності та галузевої належності, а також працюють за трудовим договором у фізичної особи (далі - підприємство). Право на відпустки забезпечується: гарантованим наданням відпустки визначеної тривалості із збереженням на її період місця роботи (посади), заробітної плати (допомоги) у випадках, передбачених цим Законом.

Порядок та підстави надання соціальної відпустки для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку визначені статтею 18 Закону України «Про відпустки», відповідно до якої після закінчення відпустки у зв'язку з вагітністю та пологами за бажанням жінки їй надається відпустка для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку.

Судовою колегією встановлено, що предметом спору у даній справі є визнання протиправними дій Військового прокурора Південного регіону України щодо відмови у наданні позивачу відпустки для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку та зобовязання надання такої відпустки.

З матеріалів справи вбачається, що станом на момент подачі заяви про надання відпустки для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку позивач перебував на лікарняному.

В судовому засіданні позивачем зазначено, що Військовий прокурор Південного регіону України відмовив у наданні відпустки для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку листом № 11/19-4334 вих.15 від 16 липня 2015 року.

Так, з вищезазначеного листа вбачається, що позивача повідомлено про скорочення займаної посади та запропоновано після одужання прибути до військової прокуратури для вирішення викладених у зверненні питань та подальшого працевлаштування.

Колегія суддів вважає, що за одночасної наявності умов по скороченню займаної позивачем посади та наявності заяви останнього про надання відпустки для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, працедавець позбавлений можливості приймати будь-які рішення щодо вирішення зазначених питань, поки особа знаходиться у тимчасово непрацездатному стані.

В даному випадку, відповідачем не надано відмови у задоволенні заяви про надання відпустки для догляду за дитиною, а лише запропоновано після одужання прибути до військової прокуратури для вирішення зазначених питань.

В свою чергу, не чекаючи закінчення лікарняного позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом для оскарження дій прокурора.

З огляду на викладене, колегія вважає, що зазначений лист не є дією субєкта владних повноважень, що порушує право позивача на отримання відпустки для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку.

Крім того, станом на момент судового розгляду справи, військовим прокурором не приймалося рішення щодо задоволення або відмови у задоволенні відповідної заяви, при цьому, позивачем не оскаржено бездіяльності останнього.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для визнання протиправними дій відповідачів, а як наслідок зобовязання вчиняти певні дії.

Враховуючи вищевикладене судова колегія вважає, що суд першої інстанції порушень матеріального і процесуального права при вирішенні справи не допустив, а наведені в скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують.

Керуючись ст.ст. 185, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, судова колегія,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 залишити без задоволення, а постанову Одеського окружного адміністративного суду від 18 вересня 2015 року без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів після складання ухвали у повному обсязі, згідно ст. 160 КАС України.

Повний тест судового рішення виготовлено 27 листопада 2015 року.

Головуючий: О.В. Яковлєв

Судді: А.В. Бойко

ОСОБА_3