Справа № 826/15289/15
Суддя: Іщук І.О.
Дата ухвалення: 2015-12-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

03 грудня 2015 року № 826/15289/15

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Іщука І.О., розглянув у порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовомТовариства з обмеженою відповідальністю «Центрбуд»
до Державної податкової інспекції у Дарницькому районі ГУ ДФС у м. Києві
про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 11.02.2015 р. № ,

В С Т А Н О В И В:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Центрбуд» звернулось до Окружного адміністративного суду м. Києва з позовом до Державної податкової інспекції у Дарницькому районі ГУ ДФС у м. Києві про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 11.02.2015 р. № .

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що ДПІ у Дарницькому районі ГУ ДФС у м. Києві на підставі необґрунтованих висновків акту перевірки від 14.01.2015 р. № 65/26-51-22-01/31092950 щодо порушення позивачем приписів податкового законодавства прийнято податкове повідомлення-рішення від 11.02.2015 р. № , яким позивачу визначено грошове зобов'язання з податку на додану вартість на загальну суму 486 750,00 грн.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив суд задовольнити їх в повному обсязі з підстав, викладених в позовній заяві.

Представник відповідача в судове засідання не з'явився, про час, дату та місце судового розгляду справи був повідомлений належним чином, докази чого містяться в матеріалах справи. Про причини неявки в судове засідання не повідомив. Згідно наданих письмових заперечень проти позову заперечує та просить суд відмовити в їх задоволенні, оскільки господарські операції позивача з його контрагентом не спрямовані на реальне настання наслідків, обумовлених укладеними договорами.

Враховуючи неявку в судове засідання представника відповідача, а також те, що судом встановлено відсутність необхідності виклику свідка або експерту у справі, відповідно до ч. 6 ст. 128 КАС України, суд вважає за можливе подальший розгляд справи здійснювати в порядку письмового провадження.

Розглянувши подані сторонами документи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

Державною податковою інспекцією у Дарницькому районі ГУ ДФС у м. Києві проведено документальну виїзну позапланову перевірку Товариства з обмеженою відповідальністю «Центрбуд» з питань фінансово-господарських відносин з ТОВ «ДП Центр Буд-Інвест» за період з 01.08.2014 р. по 31.08.2014 р.

Перевіркою встановлено порушення ТОВ «Центрбуд»:

- п. 185.1 ст. 185, п. 198.1, п. 198.3, п. 198.6 ст. 198 Податкового кодексу України, в результаті чого підприємством занижено суму податку на додану вартість, що підлягає сплаті до бюджету у розмірі 324 500,00 грн., а саме по періодах: серпень 2014 - 324 500,00 грн.

За результатами перевірки складено акт від 14.01.2015 р. № 65/26-51-22-01/31092950 та винесено податкове повідомлення-рішення від 11.02.2015 р. № , яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість на загальну суму 486 750,00 грн., в тому числі за основним платежем в розмірі 324 500,00 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями - 162 250,00 грн.

За результатами адміністративного оскарження, Державною фіскальною службою України прийнято рішення від 08.07.2015 р. № 14213/6/99-99-10-01-04-25, яким податкове повідомлення-рішення від 11.02.2015 р. № та рішення, прийняте за результатами розгляду первинної скарги, залишено без змін, а скаргу - без задоволення.

Досліджуючи надані сторонами докази, аналізуючи наведені міркування та заперечення, оцінюючи їх в сукупності, суд бере до уваги наступне.

Відповідно до підпункту 14.1.181 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України податковий кредит - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов'язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

Відповідно до пункту 198.1 статті 198 Податкового кодексу України визначено, що право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з:

а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг;

б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв'язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності);

в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України;

г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.

Згідно з пунктом 198.2 статті 198 Податкового кодексу України датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Відповідно до пункту 198.3 статті 198 Податкового кодексу України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду, зокрема, у зв'язку з придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Згідно з пунктом 198.6 статті 198 Податкового кодексу України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Згідно з абзацом 11 статті 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Відповідно до частини першої статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення.

Відповідно до абзацу другого пункту 2.1 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 №88 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 05.06.1995 за номером 168/704, господарські операції - це факти підприємницької та іншої діяльності, що впливають на стан майна, капіталу, зобов'язань і фінансових результатів.

Аналіз вказаних норм свідчить про те, що будь-які документи (у тому числі договори, накладні, рахунки тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції. Якщо ж фактичне здійснення господарської операції відсутнє, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені законодавством.

Визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

З урахуванням викладеного, для підтвердження даних податкового обліку можуть братися до уваги лише ті первинні документи, які складені в разі фактичного здійснення господарської операції. Зазначена позиція суду узгоджується із позицією Вищого адміністративного суду України, викладеної у листі останнього від 02.06.2011 №742/11/13-11.

Судом встановлено, що ТОВ «Центрбуд» зареєстровано Відділом державної реєстрації юридичних та фізичних осіб-підприємців Дарницького району реєстраційної служби ГУ юстиції у м. Києві. Взято на податковий облік в ДПІ у Дарницькому районі ГУ Міндоходів у м. Києві від 28.11.2000 р. за № 2186 та зареєстровано платником ПДВ. Основним видом діяльності товариства є будівництво житлових та нежитлових будівель.

Як вбачається з акту перевірки, предметом перевірки податкового органу стали фінансово-господарські взаємовідносини позивача з ТОВ «ДП Центр Буд-Інвест» за період з 01.08.2014 р. по 31.08.2014 р.

Так, протягом серпня 2014 року ТОВ «ДП Центр Буд-Інвест» поставило ТОВ «Центрбуд» будівельні матеріали на загальну суму 1 947 000,00 з ПДВ.

Поставка будівельних матеріалів здійснювалася на підставі наступних видаткових накладних: № ДП-0000308 від 01.08.2014 р., № ДП-0000309 від 02.08.2014 р., № ДП-0000310 від 03.08.2014 р., № ДП-0000311 від 04.08.2014 р., № ДП-0000312 від 05.08.2014 р., № ДП-0000313 від 06.08.2014 р., № ДП-0000314 від 07.08.2014 р., № ДП-0000315 від 08.08.2014 р., № ДП-0000316 від 09.08.2014 р., № ДП-0000317 від 10.08.2014 р., № ДП-0000318 від 11.08.2014 р., №ДП-0000319 від 12.08.2014 р., № ДП- 0000320 від 13.08.2014 р., № ДП-0000312 від 14.08.2014 р., № ДП-0000322 від 15.08.2014 р., № ДП-0000323 від 16.08.2014 р., № ДП-0000324 від 17.08.2014 р., №ДП-0000325 від 18.08.2014 р., № ДП-0000326 від 19.08.2014 р., № ДП-0000327 від 20.08.2014 р., № ДП-0000328 від 21.08.2014 р., № ДП-0000329 від 22.08.2014 р., № ДП-0000330 від 23.08.2014 р., № ДП-0000331 від 24.08.2014 р., № ДП-0000332 від 25.08.2014 р., №ДП-0000333 від 26.08.2014 р., № ДП-0000334 від 27.08.2014 р., №ДП-0000335 від 28.08.2014 р., №ДП-0000336 від 29.08.2014 р., № ДП-0000337 від 30.08.2014 р., № ДП-0000338 від 31.08.2014 р., № ДП-0000339 від 31.08.2014 р., № ДП-0000340 від 31.08.2014 р.

Згідно вищенаведених видаткових накладних ТОВ «Центрбуд» одержало від ТОВ «ДП Центр Буд-Інвест»: вироби будівельні керамічні «Кератерм12» (в кількості 23400 шт.), «Арматура 12» (в кількості 25 т), «Газоблок Аєрок 200-300-600» (в кількості 1830,077 куб.м.) на загальну суму 1 947 000,00 грн.

Поставки вказаних будівельних матеріалів здійснювалася ТОВ «ДП Центр Буд-Інвест» на підставі товарно-транспортних накладних: № 000000308 від 01.08.2014 р., №000000309 від 02.08.2014 р., № 000000310 від 03.08.2014 р., № 000000311 від 04.08.2014 р., № 000000312 від 05.08.2014 р., № 000000313 від 06.08.2014 р., № 000000314 від 07.08.2014 р., № 000000315 від 08.08.2014 р., № 000000316 від 09.08.2014 р., № 000000317 від 10.08.2014 р., № 000000318 від 11.08.2014 р., № 000000319 від 12.08.2014 р., № 000000320 від 13.08.2014 р., № 000000321 від 14.08.2014 р., № 000000322 від 15.08.2014 р., № 000000323 від 16.08.2014 р., № 000000324 від 17.08.2014 р., № 000000325 від 18.08.2014 р., № 000000326 від 19.08.2014 р., № 000000327 від 20.08.2014 р., № 000000328 від 21.08.2014 р., № 000000329 від 22.08.2014 р., № 000000330 від 23.08.2014 р., № 000000331 від 24.08.2014 р., № 000000 від 25.08.2014 р., № 000000333 від 26.08.2014 р., № 000000334 від 27.08.2014 р., № 000000335 від 28.08.2014 р., № 000000336 від 29.08.2014 р., № 000000337 від 30.08.2014 р., № 000000338 від 31.08.2014 р., № 000000339 від 31.08.2014 р., № 000000340 від 31.08.2014 р.

На підтвердження оплати позивачем надано суду рахунок-фактуру № ДП-180 від 01.08.2014 р. на суму 1 947 000,00 грн., картки-рахунку, банківську виписку.

Податкові зобов'язання відображено позивачем у податкових накладних, виписаних ТОВ «ДП Центр Буд-Інвест» від 01.08.2014 р. № 553, від 02.08.2014 р. № 554, від 03.08.2014 р. № 555, від 04.08.2014 р. № 556, від 05.08.2014 р. № 557, від 06.08.2014 р. № 558, від 07.08.2014 р. № 559, від 08.08.2014 р. № 560, від 09.08.2014 р. № 561, від 10.08.2014 р. № 562, від 11.08.2014 р. № 563, від 12.08.2014 р. № 564, від 13.08.2014 р. № 565, від 14.08.2014 р. № 566, від 15.08.2014 р. № 567, від 16.08.2014 р. № 568, від 17.08.2014 р. № 569, від 18.08.2014 р. № 570, від 19.08.2014 р. № 571, від 20.08.2014 р. № 572, від 21.08.2014 р. № 573, від 22.08.2014 р. № 574, від 23.08.2014 р. № 575, від 24.08.2014 р. № 576, від 25.08.2014 р. № 577, від 26.08.2014 р. № 578, від 27.08.2014 р. № 579, від 28.08.2014 р. № 580, від 29.08.2014 р. № 581, від 30.08.2014 р. № 582, від 31.08.2014 р. № 583, від 31.08.2014 р. № 584, від 31.08.2014 р. № 585. Зазначені податкові накладні зареєстровано у Реєстрі виданих та отриманих податкових накладних.

Вищенаведені господарські взаємовідносини було задекларовано позивачем, що підтверджується наявною в матеріалах справи податковою декларацією з податку на додану вартість за серпень 2014 року.

Представник позивача в судовому засіданні зазначив, що господарські операції безпосередньо пов'язані із основною господарською діяльністю ТОВ «Центрбуд», оскільки поставлені будівельні матеріали були використані ним безпосередньо у будівництві 24 поверхового багатоквартирного житлового будинку за адресою: м. Київ, вул. Миколи Ушакова, 1 (будівельний номер 1). Даний житловий будинок є частиною житлового комплексу «Адмірал» у Святошинському районі м. Києва.

Будівельні матеріали використані і списані позивачем, що підтверджується звітами матеріально відповідальної особи, наявними в матеріалах справи, та актами списання підприємства за фактом використання будівельних матеріалів на будівництві, а саме: № СпТ-000179 від 31.08.2014 р., № СпТ-000198 від 30.11.2014 р., № СпТ-000199 від 31.12.2014 р., № СпТ-000142 від 31.03.2015 р.

Як вбачається з матеріалів справи, висновки відповідача щодо порушення позивачем приписів податкового законодавства зроблені з огляду на те, що позивачем не надано до перевірки договорів, укладених з ТОВ «ДП Центр Буд-Інвест» за перевіряємий період, а також з огляду на неможливість визначення автомобіля, яким здійснювалося перевезення та маршруту перевезення від постачальника до пункту призначення, оскільки відсутні подорожні листи та акти надання послуг по транспортуванню, що унеможливлює підтвердження фактичного переміщення товарно-матеріальних цінностей від ТОВ «ДП Центр Буд-Інвест» до ТОВ «Центрбуд».

Однак, проаналізувавши первинну документацію позивача, суд приходить до висновку про необґрунтованість висновків відповідача, оскільки не вбачає правопорушень в її складанні та видачі.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» від 16.07.1999 № 996-XIV підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати обов'язкові реквізити, перелік яких визначено у цій нормі.

Таким чином, у податковому обліку господарські операції мають бути підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку, а податковий кредит за такими операціями - податковою накладною.

Відповідно до п. 2.7 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 № 88 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 05.06.1995 за № 168/704, первинні документи складаються на бланках типових і спеціалізованих форм, затверджених відповідним органом державної влади. Документування господарських операцій може здійснюватись із використанням виготовлених самостійно бланків, які повинні містити обов'язкові реквізити чи реквізити типових або спеціалізованих форм.

Таким чином, всі документи в їх сукупності, як ті, що складені на бланках типових і спеціалізованих форм, так і ті, що складені на самостійно виготовлених бланках під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення, належать до первинних документів бухгалтерського обліку, головне, щоб за змістом та формою документи відповідали наведеним вище вимогам закону та відображали реальні господарські операції.

Господарські операції - це факти підприємницької та іншої діяльності, що впливають на стан майна, капіталу, зобов'язань і фінансових результатів.

Первинні документи повинні бути складені у момент проведення кожної господарської операції або, якщо це неможливо, безпосередньо після її завершення. При реалізації товарів за готівку допускається складання первинного документа не рідше одного разу на день на підставі даних касових апаратів, чеків тощо (пункт 2.2 Положення № 88).

В силу пункту 2.4 Положення № 88 первинні документи (на паперових і машинозчитуваних носіях інформації) для надання їм юридичної сили і доказовості повинні мати такі обов'язкові реквізити: назва підприємства, установи, від імені яких складений документ, назва документа (форми), код форми, дата і місце складання, зміст господарської операції та її вимірники (у натуральному і вартісному виразі), посади, прізвища і підписи осіб, відповідальних за дозвіл та здійснення господарської операції і складання первинного документа.

Залежно від характеру операції та технології обробки даних до первинних документів можуть бути включені додаткові реквізити: ідентифікаційний код підприємства, установи з Державного реєстру, номер документа, підстава для здійснення операцій, дані про документ, що засвідчує особу-одержувача тощо.

Аналіз викладених норм свідчить про те, що податковий кредит для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на додану вартість має бути підтверджений належним чином складеними первинними документами, що відображають реальність господарської операції, яка є підставою для формування податкового обліку платника податків.

Разом з тим, обов'язковою умовою підтвердження реальності здійснення господарських операцій є фактична наявність у платника податків первинних документів, фізичних, технічних та технологічних можливостей для здійснення відповідних операцій та зв'язку між фактом придбання товару (послуги) і подальшою господарською діяльністю.

Такий висновок відповідає позиції Верховного Суду України, викладеній у постанові від 21 січня 2011 року у справі № 21-37а10. Зокрема, Судовою палатою в адміністративних справах Верховного Суду України було зазначено, що податкова накладна, яка видається платником податку, що поставляє послуги, на вимогу їх отримувача, є підставою для нарахування податкового кредиту останнього лише за умови здійснення самої господарської операції.

Окрім того, надання податковому органу належним чином всіх оформлених документів, передбачених законодавством про податки та збори, з метою одержання податкової вигоди є підставою для її одержання, якщо податковим органом не встановлено та не доведено, що відомості, які містяться в цих документах, неповні, недостовірні та (або) суперечливі, є наслідком укладення нікчемних правочинів або коли відомості ґрунтуються на інших документах, недійсність даних в яких установлена судом (Постанова Верховного Суду України від 8 вересня 2009 року, додаток до інформаційного листа Вищого адміністративного суду України від 22.04.2010 N 568/11/13-10).

Слід зазначити, що податкова накладна є водночас звітним податковим і розрахунковим документом, який, при умові його належного оформлення, є підставою для включення до податкового кредиту сум податку на додану вартість, сплачених у ціні товару.

Так, проаналізувавши первинну документацію позивача, суд дійшов висновку, що вона складена у відповідності до вимог Податкового кодексу України, Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» та інших нормативно-правових актів.

Відповідно до положень Цивільного кодексу України, форма договору є способом фіксації результатів узгодження волевиявлення сторін у процесі укладення договору. Форми правочину встановлені у ст. 205 Цивільного кодексу України: правочин може вчинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Усно можуть вчинятися правочини, які повністю виконуються сторонами у момент їх вчинення, за винятком правочинів, які підлягають нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, а також правочинів, для яких недодержання письмової форми має наслідком їх недійсність.

Юридичній особі, що сплатила за товари та послуги на підставі усного правочину з другою стороною, видається документ, що підтверджує підставу сплати та суму одержаних грошових коштів.

Правочини на виконання договору, укладеного в письмовій формі, можуть за домовленістю сторін вчинятися усно, якщо це не суперечить договору або закону.

Таким чином, відсутність договорів укладених у письмовій формі, за наявності документів, що підтверджують сплату та виконання робіт (надання послуг) не може свідчити про нереальність вчинення господарських операцій.

Щодо посилання відповідача на відсутність актів виконаних робіт щодо надання послуг по транспортуванню, подорожних листів, слід зазначити наступне.

Відповідно до положень Закону України «Про автомобільний транспорт» від 5 квітня 2001 року N 2344-III та Правил перевезення вантажів автомобільним транспортом в Україні, затвердженого Наказом Міністерства транспорту України від 14 жовтня 1997 року N 363 (надалі - Правила № 363), товарно-транспортні накладні (далі - ТНН) обов'язковим документом, що повинен оформлюватися при перевезенні вантажів автомобільним транспортом.

Товарно-транспортна накладна - єдиний для всіх учасників транспортного процесу юридичний документ, що призначений для списання товарно-матеріальних цінностей, обліку на шляху їх переміщення, оприбуткування, складського, оперативного та бухгалтерського обліку, а також для розрахунків за перевезення вантажу та обліку виконаної роботи.

Відповідно до п. 11.1 Правил N 363 основним документом на перевезення вантажів є товарно-транспортна накладна, форму якої наведено в додатку 7 до цих Правил.

Відповідно до п. 14.4 Правил N 363 рахунок за виконані перевезення виписується на підставі належним чином оформлених товарно-транспортних накладних.

Отже, обов'язковим документом, що повинен оформлюватися при перевезенні вантажів автомобільним транспортом є товарно-транспортна накладна. Інші товарно-транспортні документи можуть складатися на розсуд сторін, оскільки їх обов'язковість чинним законодавством не передбачена.

Судом встановлено, що надані позивачем товарно-транспортні накладні містять всі необхідні реквізити, зокрема, найменування перевізника, марку автомобіля, яким здійснювалося перевезення, а також маршрут перевезення, що спростовує висновки відповідача.

Суд також враховує постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 25.03.2015 р. по справі № 826/1867/15, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 29.04.2015 р., за позовом ТОВ «ДП Центр Буд-Інвест» до Державної податкової інспекції у Святошинському районі Головного управління ДФС у м. Києві про визнання протиправними дії відповідача, що виразилися у внесенні відповідної недостовірної інформації до АІС "Податковий блок", не прийнятті податкового повідомлення - рішення за результатами перевірки та розповсюдження відносно підприємства недостовірної інформації, що дискредитує перед контрагентами; зобов'язання відповідача вилучити інформацію про результати проведення позапланової документальної перевірки підприємства за наслідками якої складено Акт перевірки від 22.01.2015р. №20/26-57-22-04/37310774 з інформаційних баз, перелік яких визначений центральним органом державної податкової служби в Україні, якою позов задоволено повністю. Визнано протиправними дії ДПІ у Святошинському районі Головного управління ДФС у м. Києві, які полягають у внесенні до АІС "Податковий блок" показників податкових зобов'язань та податкового кредиту з ПДВ, які задекларовані Товариством з обмеженою відповідальністю "ДП Центр Буд-Інвест" в серпні 2014 року, на підставі акту від 22.01.2015р. №20/26-57-22-04/37310774. Зобов'язано ДПІ у Святошинському районі Головного управління ДФС у м. Києві вилучити інформацію про результати проведення позапланової документальної перевірки Товариства з обмеженою відповідальністю "ДП Центр Буд-Інвест" за наслідками якої складено Акт перевірки від 22.01.2015р. №20/26-57-22-04/37310774 з інформаційних баз, перелік яких визначений центральним органом ДПС України. Рішення набрало законної сили.

Відповідно до визначення частини першої статті 3 Господарського кодексу України під господарською діяльністю у цьому Кодексі розуміється діяльність суб'єктів господарювання у сфері суспільного виробництва, спрямована на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність.

Підпункт 14.1.36 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України визначає господарську діяльність як - діяльність особи, що пов'язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

З урахуванням наведеного суд приходить до висновку, що операції позивача з ТОВ «ДП Центр Буд-Інвест» за період з 01.08.2014 р. по 31.08.2014 р. здійснені в межах господарської діяльності, є реальними, відповідають дійсному економічному змісту та підтверджуються необхідними документами, що є свідченням добросовісності позивача при здійсненні вказаних операцій.

Суд також враховує вимоги статті 18 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців», яка встановлює: якщо відомості, які підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, були внесені до нього, то такі відомості вважаються достовірними і можуть бути використані в спорі з третьою особою, доки до них не внесено відповідних змін; якщо відомості, які підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, є недостовірними і були внесені до нього, то третя особа може посилатися на них у спорі як на достовірні. Третя особа не може посилатися на них у спорі у разі, якщо вона знала або могла знати про те, що такі відомості є недостовірними; якщо відомості, які підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, не були до нього внесені, вони не можуть бути використані в спорі з третьою особою, крім випадків, коли третя особа знала або могла знати ці відомості.

Відповідачем не спростовано того факту, що на момент здійснення спірних господарських операцій ТОВ «ДП Центр Буд-Інвест» не було зареєстровано як юридичну особу в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців та не було зареєстровано як платника податку на додану вартість.

Викладене свідчить, що позивач придбані у ТОВ «ДП Центр Буд-Інвест» послуги та товари, використав у подальших оподатковуваних операціях в межах своєї основної господарської діяльності.

Судом встановлено, що податковий кредит був сформований позивачем на підставі належним чином оформлених податкових накладних, отриманих від ТОВ «ДП Центр Буд-Інвест», що не заперечується податковим органом, сторони під час підписання податкових накладних мали статус платників податку на додану вартість.

Отже, враховуючи вищенаведене та перевіривши всі фактичні обставини справи, суд не знаходить порушень чинного законодавства щодо оформлення первинних документів у фінансово - господарських взаємовідносинах між позивачем та ТОВ «ДП Центр Буд-Інвест», а тому вважає, що формування ТОВ «Центрбуд» податкового кредиту з податку на додану вартість є правомірним.

Частиною третьою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до п. 123.1 ст. 123 Податкового кодексу України визначено, у разі, якщо контролюючий орган самостійно визначає суму податкового зобов'язання, зменшення суми бюджетного відшкодування та/або від'ємного значення суми податку на додану вартість платника податків на підставах, визначених підпунктами 54.3.1, 54.3.2, 54.3.4, 54.3.5, 54.3.6 пункту 54.3 статті 54 цього Кодексу сплачує штрафні санкції.

Оскільки, суд визнав неправомірним нарахування позивачу сум з податку на додану вартість, то нарахування штрафних санкцій є також неправомірним.

Згідно з частиною першою статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

У даній адміністративній справі ДПІ у Дарницькому районі ГУ ДФС м. Києва, як суб'єктом владних повноважень, не було виконано покладеного на нього законом обов'язку щодо доведення правомірності оскаржуваного податкового повідомлення-рішення та не надано належних доказів, які б підтверджували викладені в акті перевірки висновки.

За таких обставин, відповідачем не надано суду належних та допустимих доказів, що оскаржуване податкове повідомлення-рішення від 11.02.2015 р. № прийнято обґрунтовано, тобто з урахуванням всіх обставин справи, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, а тому позовні вимоги ТОВ «Центрбуд» підлягають задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 94 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Керуючись ст.ст. 69-71, 94, 160-163, 167, 254 КАС України, Окружний адміністративний суд м. Києва, -

П О С Т А Н О В И В:

1. Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Центрбуд» задовольнити повністю.

2. Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення ДПІ у Дарницькому районі ГУ ДФС у м. Києві від 11.02.2015 р. № .

3. Судові витрати в сумі 487,20 грн. присудити на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Центрбуд» за рахунок асигнувань ДПІ у Дарницькому районі ГУ ДФС у м. Києві.

Постанова відповідно до ч. 1 ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом.

Постанова може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції протягом десяти днів з дня її отримання особою, яка оскаржує постанову, за правилами, встановленими ст. ст. 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя І.О. Іщук