Справа № 810/3431/13-а
Суддя: Епель О.В.
Дата ухвалення: 2015-12-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 810/3431/13-а Головуючий у 1-й інстанції: Харченко С.В.
Суддя-доповідач: Епель О.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 грудня 2015 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді: Епель О.В.,

суддів: Карпушової О.В., Кобаля М.І.,

за участю секретаря Нагорної Н.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві апеляційну скаргу Білоцерківської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області на постанову Київського окружного адміністративного суду від 24 квітня 2015 року у справі за адміністративним позовом приватного підприємства «Еркер» до Білоцерківської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Київській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

ВСТАНОВИВ:

Приватне підприємство «Еркер» ( далі - позивач ) звернулось до суду з адміністративним позовом до Білоцерківської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Київській області (далі - відповідач) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 21.02.2013 р. № /339 і № /340.

Постановою Київського окружного адміністративного суду від 04 вересня 2013 року, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 03 квітня 2014 року, адміністративний позов було задоволено.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 24 лютого 2015 року зазначені судові рішення були скасовані, а справа направлена на новий розгляд до суду першої інстанції.

За результатами нового розгляду цієї справи постановою Київського окружного адміністративного суду від 24 квітня 2015 року адміністративний позов було задоволено.

Не погоджуючись з таким судовим рішенням відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати зазначену постанову суду та ухвалити нову про відмову в задоволенні позову в повному обсязі, так як, на думку апелянта, оскаржуване рішення суду прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, юридичної оцінки обставин справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а постанова суду - скасуванню, з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, приватне підприємство «Еркер» ( далі - ПП «Еркер» ) є юридичною особою, яка перебуває на податковому обліку Білоцерківської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області ( далі - Білоцерківської ОДПІ ГУ ДФС у Київській області ) як платник податку на додану вартість ( далі - ПДВ ).

Відповідачем проведено документальну позапланову виїзну перевірку ПП «Еркер» з питань дотримання вимог податкового законодавства по взаємовідносинах з ТОВ «КФ «Сапфір» за період з 01.10.2009 р. по 31.12.2009р., за результатами якої складно акт від 11.01.2013 р. № 10/22-3/24881850/2.

Згідно з висновками вказаного акту перевірки, позивачем порушено вимоги податкового законодавства, а саме пп. 5.3.9 п. 5.3 ст. 5 і п. 10.1 ст. 10 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» та пп. 7.4.5 п. 7.4 ст. 7 і п. 10.1 ст. 10 Закону України «Про податок на додану вартість», що призвело до завищення розміру валових витрат на 2401063,00 грн. та податкового кредиту на 480213,00 грн.

На підставі таких висновків акту перевірки відповідачем прийняті податкові повідомлення-рішення від 21.02.2013 р. №/339, яким позивачу донараховано грошове зобов'язання з податку на прибуток приватних підприємств на загальну суму 750333,00 грн., з яких 600266,00 грн. - за основним платежем і 150067,00 грн. - за штрафними (фінансовими) санкціями, та № /340, яким позивачу донараховано грошове зобов'язання з податку на додану вартість на загальну суму 329406,00 грн., з яких 263525,00 грн. - за основним платежем і 65881,00 грн. - за штрафними (фінансовими) санкціями.

ПП «Еркер», вважаючи такі рішення відповідача протиправними, звернулось до суду з даним адміністративним позовом.

Судова колегія встановила, що задовольняючи адміністративний позов суд першої інстанції виходив з того, що факт постачання ТОВ «КФ «Сапфір» на користь позивача товарів, виконання робіт і надання послуг підтверджується документально, господарські операції належним чином відображені у бухгалтерському та податковому обліку позивача і його податковій звітності, первинні документи містять всю необхідну інформацію та відповідають вимогам чинного законодавства.

Дослідивши матеріали справи у їх сукупності колегія суддів не може погодитися з такими висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Спірні правовідносини регулюються Конституцією України, Законами України «Про оподаткування прибутку підприємств» ( далі - Закон № 334/94-ВР ) та «Про податок на додану вартість» ( далі - Закон №168/97-ВР ), які були чинними на момент виникнення спірних правовідносин, а також Законом України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» ( далі - Закон № 996-XIV ), Положенням про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, яке затверджено Наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 р. № 88 (далі - Положення № 88 ).

Так, відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

У пп. 5.2.1 п. 5.2 ст. 5 Закону № 334/94-ВР закріплено, що до складу валових витрат включаються суми будь-яких витрат, сплачених (нарахованих) протягом звітного періоду у зв'язку з підготовкою, організацією, веденням виробництва, продажем продукції (робіт, послуг) і охороною праці, у тому числі витрати з придбання електричної енергії (включаючи реактивну), з урахуванням обмежень, установлених пунктами 5.3-5.7 цієї статті.

Згідно з пп. 5.3.9 п. 5.3 ст. 5 № 334/94-ВР, не належать до складу валових витрат будь-які витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення податкового обліку.

Відповідно до пп. 7.4.1, пп. 7.4.5 п. 7.4 ст. 7 Закону №168/97-ВР, податковий кредит звітного періоду визначається виходячи із договірної (контрактної) вартості товарів (послуг), але не вище рівня звичайних цін, у разі якщо договірна ціна на такі товари (послуги) відрізняється більше ніж на 20 відсотків від звичайної ціни на такі товари (послуги), та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 6.1 статті 6 та статтею 8-1 цього Закону, протягом такого звітного періоду у зв'язку з придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій в необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання у виробництві та/або поставці товарів (послуг) для оподатковуваних операцій у межах господарської діяльності платника податку.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари (послуги) та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Якщо у подальшому такі товари (послуги) починають використовуватися в операціях, які не є об'єктом оподаткування згідно зі статтею 3 цього Закону або звільняються від оподаткування згідно зі статтею 5 цього Закону, чи основні фонди переводяться до складу невиробничих фондів, то з метою оподаткування такі товари (послуги), основні фонди вважаються проданими за їх звичайною ціною у податковому періоді, на який припадає початок такого використання або переведення, але не нижче ціни їх придбання (виготовлення, будівництва, спорудження).

Не підлягають включенню до складу податкового кредиту суми сплаченого (нарахованого) податку у зв'язку з придбанням товарів (послуг), не підтверджені податковими накладними чи митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з підпунктом 7.2.6 цього пункту).

У разі коли на момент перевірки платника податку органом державної податкової служби суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними цим підпунктом документами, платник податку несе відповідальність у вигляді фінансових санкцій, установлених законодавством, нарахованих на суму податкового кредиту, не підтверджену зазначеними цим підпунктом документами.

Згідно до ч. 1 ст. 9 Закону № 996-XIV, підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення.

Відповідно до п. 2.4 Положення № 88, первинні документи повинні мати такі обов'язкові реквізити: найменування підприємства, установи, від імені яких складений документ, назва документа ( форми ), дата і місце складання, зміст та обсяг господарської операції, одиниця виміру господарської операції ( у натуральному та/або вартісному виразі ), посади і прізвища осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення, особистий чи електронний підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Отже, з викладених правових норм вбачається, що правові наслідки у вигляді виникнення у суб'єкта господарювання права на формування податкових вигод виникають за наявності сукупності обставин та підстав, з якими наведені вище норми податкового законодавства пов'язують можливість формування податкового кредиту та визначення розміру валових витрат.

Зокрема, такі правові наслідки наступають у разі: 1) фактичного (реального) здійснення господарських операцій, які є об'єктом оподаткування; 2) документального підтвердження реального здійснення господарських операцій сукупністю юридично значимих (дійсних) первинних та інших документів, які зазвичай супроводжують операції певного виду (в залежності від характеру певних операцій) та які містять інформацію про зміст та обсяг операції, підписані уповноваженими особами; 3) придбання товарів/робіт/послуг з метою їх використання у власній господарській діяльності; 4) наявності ділової мети, розумних економічних причин (причина, яка може бути наявна лише за умови, що платник податків має намір одержати економічний ефект у результаті господарської діяльності.

Таким чином, лише наявність сукупності передбачених законодавством обставин є єдиною та достатньою правовою підставою для надання первинному документу юридичної значимості для цілей відображення спірних операцій у бухгалтерському та податковому обліку.

Водночас, недоведеність реальності здійснення юридичною особою господарських операцій свідчить про формальність первинної документації, складеної на їх підставі, що у свою чергу, позбавляє платника податків права на формування податкового кредиту та отримання інших податкових вигод.

Виходячи з цього, колегія суддів встановила, що у матеріалах справи перебувають копії первинних документів, а саме податкових та видаткових накладних, актів приймання виконаних підрядних робіт, довідок про вартість та банківських виписок, в який містяться відомості про здійснення між позивачем і ТОВ «КФ «Сапфір» у період з 01.01.2009 р. по 31.12.2009 р. операцій з поставки товару (цегли, щебеню тощо), виконання підрядних робіт і надання послуг.

Разом з тим, у вказаних видаткових накладних / Т. 2 а.с. 26, 39 / не зазначено імен, прізвищ та по батькові (далі - ПІБ) осіб, які її підписали, їх посад, місця складання цих документів та дат і номерів довіреностей, на підставі яких ТМЦ, зазначені у цих накладних (щебень, блоки ж/б, копич красний тощо), мали бути отримані відповідною уповноваженою особою ПП «Еркер» як замовника; у довідках про вартість виконаних робіт / Т. 2 а.с. 28, 41 / також не вказано ПІБ осіб, які її підписали, їх посад, місця і дати складання цих документів; в актах приймання виконаних підрядних робіт /Т. 2 а.с. 30-38, 43-61 / також не зазначено ПІБ осіб, які її підписали, їх посад, місця і дати складання цих документів, а в одному з них взагалі відсутній підпис підрядника / Т.2 а.с. 34 /.

Отже, зазначені вище документи не відповідають вимогам Закону № 996-XIV та п.2.4 Положення № 88, тоді як певні обставини справи повинні підтверджуватися певними належними і допустимим доказами, як того вимагає ст. 70 КАС України, тому не приймаються судовою колегією до уваги.

При цьому, слід відзначити, що відсутність вказаних реквізитів у первинній документації фактично унеможливлює здійснення ідентифікації осіб, що її підписали та встановити інші обставини, що мають значення у справі, а представник позивача Косяк О.В., безпосередньо в судовому засіданні взагалі не зміг пояснити суду ким були підписані вказані документи, посаду таких осіб та дату підписання, висловивши припущення, що ймовірно це підписи директорів контрагентів. Водночас, рішення суду, у відповідності до ст. 159 КАС України, повинно бути законним та обґрунтованим і в жодному разі не може ґрунтуватись на припущеннях.

При цьому, у ході судового розгляду справи в суді апеляційної інстанції представнику позивача Косяку О.В. надавалась можливість реалізувати право на подання додаткових доказів, зокрема надати первинні документи, що підтверджують реальність спірних господарських операцій між ПП «Еркер» і ТОВ «ФК «Сапфір», однак, від надання таких документів він категорично відмовився, наполягаючи, що в матеріалах справи вже містяться необхідні та достатні докази щодо спірних правовідносин, а інших документів в підприємства немає, крім його статуту.

Разом з тим, колегія суддів звертає увагу на те, що у матеріалах справи наявна копія Статуту ПП «Еркер» / Т. 1 а.с. 24-27 /, проте ним жодним чином не підтверджуються та не спростовуються обставини щодо реальності спірних господарських операцій позивача з ТОВ «КФ «Сапфір», а лише містяться основні відомості щодо організації діяльності підприємства.

Окрім вищевикладеного, перевіряючи доводи апелянта, колегія суддів звертає увагу на те, що видаткова накладна № Сп-2748 датована 31.12.2009 р. (поставка щебеню, блоків, ПК), однак, у відповідності до акту від 18.12.2009 р. № 1009-е та свідоцтва № 10000977 від 22.12.2009 р., які надані позивачем суду на підтвердження використання в його господарській діяльності товарів, отриманих від контрагента ТОВ «ФК «Сапфір», станом на цю дату, тобто на 31.12.2009 р., будівництво 9-ти квартир будинку (43-квартириний житловий будинок по пров. Лютневому, 3 в смт Володарка) було вже завершено (дата завершення будівництва - 18.12.2009 р.), тобто згідно з відомостями у цих документах будівельні матеріали у межах спірних господарських операцій ПП «Еркер» і ТОВ «КФ «Сапфір» були придбані позивачем пізніше, ніж завершені самі будівельні роботи, що вказує на відсутність ділової мети таких операцій та доказів, щодо використання їх господарській діяльності позивача.

Крім того, апеляційний суд відзначає й те, що директор ТОВ «КФ «Сапфір» ОСОБА_3 у ході досудового слідства надав пояснення про те, що він зареєстрував ТОВ «КФ «Сапфір» на прохання третіх осіб, без мети здійснення підприємницької та фінансово-господарської діяльності, а під час апеляційного провадження представником позивача Косяком О.В. було зазначено, що первинні документи по спірних операціях ПП «Еркер» з ТОВ «КФ «Сапфір» підписані директорами цих контрагентів, що у сукупності із зазначеними вище обставинами у цій справі також виключає достатні та необхідні правові підстави вважати вищевказані первинні документи належними доказами у розумінні ст. 70 КАС України.

Аналогічна правовий підхід викладено в постанові Верховного Суду України від 05 березня 2012 року у справі № 21-421а11, яке відповідно до ч. 1 ст. 244-2 КАС України, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначені норми права.

Таким чином, оцінивши всі наявні у справі докази в їх сукупності, у відповідності з вимогами ст. 86 КАС України, колегія суддів вважає, що в даному випадку відсутні достатні та необхідні правові підстави вважати спірні господарські операції між позивачем і ТОВ «КФ «Сапфір» такими, що реально відбулись.

З огляду на це, апеляційний суд вважає, що відповідач, виносячи оскаржувані податкові повідомлення-рішення від 21.02.2013 р. №/339 і № /340, діяв на підставі, у спосіб та в межах повноважень, передбачених Конституцією України та законодавством, чинним на момент виникнення спірних правовідносин, зокрема ст. 5 Закону № 334/94-ВР, ст. 7 Закону № 168/97-ВР, ст. 9 Закону № 996-XIV та п.2.4 Положення № 88.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що в даному випадку відсутні жодні правові підстави для задоволення даного адміністративного позову, а судом першої інстанції було неповно з'ясовано обставини справи та порушено норми матеріального і процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Відповідно до ст. 202 КАС України, підставами для скасування постанови або ухвали суду першої інстанції та ухвалення нового рішення, зокрема, є неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи та порушення норм матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи або питання.

Таким чином, судова колегія вважає за необхідне апеляційну скаргу Білоцерківської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області задовольнити, а постанову Київського окружного адміністративного суду від 24 квітня 2015 року скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні адміністративного позову.

Керуючись ст.ст. 159, 160, 195, 196, 198, 202, 205, 207, 212, 254 КАС України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Білоцерківської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області - задовольнити.

Постанову Київського окружного адміністративного суду від 24 квітня 2015 року - скасувати.

У задоволенні адміністративного позову приватного підприємства «Еркер» до Білоцерківської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Київській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень - відмовити.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня її складання в повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Повний текст рішення, відповідно до ч. 3 ст. 160 КАС України, виготовлено 03.12.2015 р.

Головуючий суддя:

Судді:

Головуючий суддя Епель О.В.

Судді: Карпушова О.В.

Кобаль М.І.