Справа № 804/13687/13-а
Суддя: Загородній А.Ф.
Дата ухвалення: 2015-11-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 листопада 2015 року м. Київ К/800/26613/15

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:

головуючого судді - Загороднього А.Ф.,

суддів: Заїки М.М., Пасічник С.С.,

та секретаря - Коби Т.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Юніс»

на постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 05 лютого 2014 року

та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 21 травня 2015 року

у справі № 804/13687/13-а

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Юніс»

до Нікопольської об'єднаної Державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Дніпропетровській області

про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, -

встановив:

ТОВ «Юніс» звернулося до суду з адміністративним позовом до Нікопольської ОДПІ ГУ ДФС у Дніпропетровській області, в якому просило визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення від 05 червня 2013 року № , № та від 09 вересня 2013 року № .

Постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 05 лютого 2014 року, залишеною без змін ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 21 травня 2015 року, в задоволенні позовних вимог відмовлено повністю.

ТОВ «Юніс» не погоджуючись з рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій, подало касаційну скаргу в якій посилаючись на допущені судами порушення норм матеріального та процесуального права, просить скасувати зазначені судові рішення та прийняти нове, яким позовні вимоги задовольнити повністю.

Перевіривши доводи касаційної скарги, рішення судів першої та апеляційної інстанцій щодо застосування судами норм матеріального і процесуального права, колегія суддів вважає, що касаційна скарга задоволенню не підлягає, з наступних підстав.

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що на підставі акта від 08 квітня 2013 року № 1137/221/24429966, Нікопольською ОДПІ ГУ ДФС у Дніпропетровській області прийнято податкові повідомлення-рішення від 05 червня 2013 року:

- № , яким збільшено суму грошового зобов'язання з податку на прибуток: за основним платежем в сумі 1 023 416 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) в сумі 225 304 грн.;

- № , яким збільшено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість: за основним платежем в сумі 755 043 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) в сумі 188 760,75 грн.

Після оскарження позивачем вказаних податкових повідомлень-рішень, скасовано податкове повідомлення-рішення від 05 червня 2013 року № та прийнято нове від 09 вересня 2013 року № , яким збільшено суму грошового зобов`язання з податку на прибуток приватних підприємств за основним платежем в розмірі 877 780 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) в розмірі 188 895 грн.

Згідно з положеннями підпунктів 139.1.1 та 139.1.9 пункту 139 статті 139 Податкового кодексу України, не включаються до складу витрат, витрати, не пов'язані з провадженням господарської діяльності та не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

Статтею 198 Податкового кодексу України передбачено, що право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з: а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг; б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв'язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності) тощо.

Відповідно до пункту 198.6 статті 198 Податкового кодексу України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними або оформлені з порушенням вимог чи не підтверджені митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу).

З наведених законодавчих положень випливає, що умовою виникнення у платника права на включення до податкового кредиту сум податку на додану вартість, сплачених в ціні товару (послуги) та зменшення суми оподаткованого доходу на суму понесених витрат є реальне здійснення операцій з придбання товарів (робіт, послуг), а також оформлення зазначених операцій необхідними документами первинного обліку, що містять достовірні відомості про обсяг та зміст господарської операції.

Судова практика вирішення податкових спорів виходить з презумпції добросовісності платника, тобто з презумпції економічної виправданості дій платника, що мають своїм наслідком отримання податкової вигоди, та достовірність відомостей у бухгалтерській та податковій звітності платника.

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що з метою підтвердження реальності здійснення господарських операцій позивачем були надані копії: договору купівлі-продажу від 04 листопада 2009 року № 04/11, укладеного між ТОВ «Юніс» та ПП «Вікторіал»; договору про надання послуг від 10 серпня 2005 року № 10-08/05, укладеного між ТОВ «Юніс» та ДП «НИТИ»; договорів купівлі-продажу від 01 вересня 2010 року, 01 грудня 2010 року, укладених між ТОВ «Юніс» та ТОВ «Пірена»; договору купівлі-продажу від 01 липня 2010 року, укладеного між ТОВ «Юніс» та ТОВ «Енерго Інвест Холдинг»; податкових накладних, актів виконаних робіт, видаткових накладних, рахунку-фактури.

Разом з тим, судами попередніх інстанцій було досліджено, що акти виконаних робіт містять посилання на договори від 29 березня 2010 року №1, від 24 травня 2005 року №23, які не були надані позивачем ні до перевірки ні до суду. Акти виконаних робіт лише містять посилання на «передел» та зазначення виду трубної продукції, проте, яким чином здійснювалась переробка трубної продукції та її транспортування, не вказано; відсутні печатки та підписи виконавця робіт ДП «Дніпропетровський завод прецизійних труб».

Також, судами встановлено, що частина податкових накладних, виписаних ДП «Дніпропетровський завод прецизійних труб» в період з 21 січня 2009 року по 23 червня 2010 року не стосується спірного періоду. Не зазначено прізвище та посаду особи, якою підписано податкові накладні, в частині податкових накладних від 14 жовтня 2010 року, 15 жовтня 2010 року, 19 жовтня 2012 року, 25 жовтня 2010 року, 29 листопада 2010 року підпис особи, яка склала податкову накладну не скріплений печаткою ТОВ «Пірена».

У залучених рахунку-фактурі від 02 серпня 2010 року та видатковій накладній від 02 серпня 2010 року відсутні ПІБ, посада особи, що відповідала за здійснення господарської операції від ТОВ «Енерго Інвест Холдинг», а також підпис, ПІБ, посада особи, яка прийняла товар та печатка ТОВ «Юніс».

На підтвердження реальності факту транспортування товару ТОВ «Юніс» позивачем надано лише копії договорів оренди автотранспортних засобів від 04 січня 2010 року та 04 січня 2011 року, укладених між позивачем та ТОВ «Капитолій», тоді як, доказів фактичного перевезення труб, позивачем надано не було.

Крім того, відсутні докази фактичного транспортування трубної продукції від ПП «Вікторіал», ДП «Дніпропетровський завод прецизійних труб», ТОВ «Енерго Інвест Холдинг», ТОВ «Пірена», ТОВ «Факторинг-Іст» позивачу та доказів фактичного зберігання позивачем отриманої продукції.

З огляду на викладене, судами попередніх інстанцій встановлено, що результати, відображені у податковому обліку ТОВ «Юніс» по взаємовідносинам з ПП «Вікторіал», ДП «Дніпропетровський завод прецизійних труб», ТОВ «Енерго Інвест Холдинг», ТОВ «Пірена», ТОВ «Факторинг-Іст» фактично не настали внаслідок відсутності відповідних дій учасників, з урахуванням реального часу здійснення операцій, місцезнаходження майна, наявністю трудових ресурсів, виробничо-складських приміщень та іншого майна, які економічно необхідні для здійснення господарської діяльності.

Враховуючи викладене, суди першої та апеляційної інстанцій дійшли висновку про недоведеність з боку позивача реального характеру здійснених ним господарських операцій з ПП «Вікторіал», ДП «Дніпропетровський завод прецизійних труб», ТОВ «Енерго Інвест Холдинг», ТОВ «Пірена», ТОВ «Факторинг-Іст», а також використання придбаних послуг в межах господарської діяльності або їх придбання з такою метою.

Отже, окрім формальних вимог щодо наявності у платника належним чином оформлених податкових накладних, визначальною умовою реалізації права платника на податковий кредит (який в подальшому бере участь в розрахунку суми бюджетного відшкодування), є реальність її здійснення в рамках провадження господарської діяльності платника.

В свою чергу, реальність господарської операції визначається фактом руху активів та зміною стану зобов'язань суб'єкта господарювання, а не повноваженнями осіб із складання первинних документів, що засвідчують здійснення господарської операції.

Водночас, у разі встановлення відсутності факту господарської операції навіть формально належні документи не можуть слугувати підставою для формування податкового кредиту, сум бюджетного відшкодування або витрат для цілей податку на прибуток.

Суди першої та апеляційної інстанцій, оцінивши вказані обставини у сукупності та дослідивши наявні у справі документи, подані платником на підтвердження понесених витрат по взаємовідносинах з контрагентами, дійшли обґрунтованого висновку про те, що первинні документи не підтверджують реальність господарських операцій, оскільки за вказаних обставин самі по собі податкові накладні та договори не є достатнім свідченням дійсного вчинення господарських операцій, і відповідно, оспорювані податкові повідомлення - рішення від 05 червня 2013 року № та від 09 вересня 2013 року № , є правомірними.

Отже, доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судами норм матеріального чи процесуального права, що призвело або могло б призвести до невірного вирішення спору, а тому оскаржувані судові рішення є законними та обґрунтованими, і підстави для їх скасування відсутні.

Керуючись статтями 220, 222, 223, 224, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, -

ухвалив:

Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Юніс» залишити без задоволення.

Постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 05 лютого 2014 року та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 21 травня 2015 року - без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий А.Ф. Загородній

Судді М.М. Заїка

С.С. Пасічник