Справа № 461/5840/15,2а/461/312/15
Суддя: Довгополов Олександр Михайлович
Дата ухвалення: 2015-11-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 листопада 2015 року Справа № 876/9061/15

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Довгополова О.М.,

суддів Гудима Л.Я., Святецького В.В.,

з участю секретаря судового засідання Кудєрової О.В.,

позивача ОСОБА_1,

представника позивача ОСОБА_2,

представника відповідача ОСОБА_3,

представника третьої особи ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові апеляційні скарги Львівської міської ради та Товариства з обмеженою відповідальністю «Квіти Львова Плюс» на постанову Галицького районного суду міста Львова від 14 серпня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Львівської міської ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Товариство з обмеженою відповідальністю «Квіти Львова Плюс», про скасування ухвали, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Львівської міської ради, яким просила визнати протиправною та скасувати ухвалу Львівської міської ради від 20 листопада 2014 року № 4068 «Про затвердження ТзОВ «Квіти Львова Плюс» проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання земельної ділянки на вул. Стрийській, 195».

Постановою Галицького районного суду м. Львова від 14 серпня 2015 року позов задоволено.

Постанова мотивована тим, що оскаржувана ухвала Львівської міської ради безпосередньо порушує інтереси ОСОБА_1, як мешканки прилеглого житлового масиву, оскільки за наслідками прийняття такої ухвали погіршуються екологічні умови проживання позивача. При цьому суд першої інстанції прийшов до висновку про те, що приймаючи оскаржувану ухвалу, відповідачем без належного громадського обговорення та екологічного дослідження протиправно виділено під багатоповерхове житлове будівництво земельну ділянку.

Постанову в апеляційному порядку оскаржили відповідач і третя особа.

Відповідач вважає її незаконною і необґрунтованою, оскільки висновки суду не відповідають обставинам справи, суд неповно з'ясував обставини, що мають значення для справи та порушив норми матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи. Просить постанову скасувати та прийняти нову, якою у задоволенні позову відмовити.

На обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що суд дійшов помилкового висновку про те, що оскаржувана ухвала Львівської міської ради порушує права позивача на безпечні умови проживання та довкілля, що гарантовані Конституцією України та законодавством України. При цьому зазначає, що як власник земельної ділянки Львівська міська рада може передавати земельні ділянки із земель комунальної власності у користування юридичних осіб із покладанням обов'язків використовувати земельну ділянку за цільовим призначенням. Також зазначає, що Державною екологічною інспекцією у Львівській області була проведена у період 05-19 травня 2015 року позапланова перевірка щодо дотримання ТзОВ «Квіти Львова Плюс» вимог природоохоронного законодавства по вул. Стрийська, 195. За результатами проведеної перевірки було складено Акт №112/04/246 перевірки дотримання вимог природоохоронного законодавства щодо охорони, утримання зелених насаджень у населених пунктах України, згідно якого не виявлено жодних порушень дотримання вимог природоохоронного законодавства ТзОВ «Квіти Львова Плюс». А тому вважає, що у позивача взагалі не було жодних законних підстав посилатися на порушення оскаржуваною ухвалою його прав на безпечне для життя і здоров'я довкілля, обумовлених ст. 50 Конституції України та ст. 293 Цивільного кодексу України. Крім того, оскаржувана ухвала прийнята Львівською міською радою в межах повноважень та у спосіб, що передбачений чинним законодавством України.

Третя особа вважає постанову незаконною і необґрунтованою, оскільки висновки суду не відповідають обставинам справи, суд неповно з'ясував обставини, що мають значення для справи та порушив норми матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи. Просить постанову скасувати та прийняти нову, якою у задоволенні позову відмовити.

На обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що у встановленому порядку ТзОВ «Квіти Львова Плюс» отримало дозвіл на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки як вільної (незайнятої), на підставі якого у подальшому Львівською міською радою прийнято рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та передачу її у довготермінову оренду. Згідно ст.12 Земельного кодексу України, до повноважень міських рад у галузі земельних відносин на території міст належить розпорядження землями територіальної громади, передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб відповідно до цього Кодексу, організація землеустрою та інші.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення позивача, представника позивача, представника відповідача і представника третьої особи, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги слід задовольнити з наступних підстав.

Як встановив суд, ухвалою № 3794 від 31.07.2014 року Львівською міською радою було погоджено ТзОВ «Квіти Львова Плюс» місце розташування земельної ділянки та надано дозвіл на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 3.0907 га на вул. Стрийській, 195 в оренду терміном на 10 років для будівництва та обслуговування багатоповерхової житлової забудови за рахунок земель сільськогосподарського призначення.

А ухвалою Львівської міської ради від 20.11.2014 року № 4068 «Про затвердження ТзОВ «Квіти Львова Плюс» проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання земельної ділянки на вул. Стрийській, 195» затверджено ТзОВ «Квіти Львова Плюс» проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надано земельну ділянку площею 3,0777 га на вул. Стрийській, 195 в м. Львові в оренду терміном на 10 років для будівництва та обслуговування багатоповерхової житлової забудови. При цьому Львівською міською радою змінено цільове призначення спірної земельної ділянки, а саме із земель сільськогосподарського призначення переведено до земель житлової та громадської забудови.

Приймаючи оскаржувану постанову, суд першої інстанції дійшов висновку щодо неправомірності ухвали львівської міської ради від 20.11.2014 року «Про затвердження ТзОВ «Квіти Львова Плюс» проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання земельної ділянки на вул. Стрийській, 195».

Однак колегія суддів не погоджується з такими висновками суду першої інстанції з таких підстав.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. ст. 142-145 Конституції України до матеріальної основи органів місцевого самоврядування, крім інших обєктів, належить земля, управління якою здійснюють територіальні громади через органи місцевого самоврядування в межах наданих їм повноважень шляхом прийняття рішень.

Відповідно до ст. 7 Закону України «Про розмежування земель державної та комунальної власності» до земель комунальної власності територіальних громад сіл, селищ, міст належать усі землі в межах населених пунктів, крім земель приватної власності та земель, віднесених до державної власності.

Згідно з п. 34 ч. 1 ст. 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» виключно на пленарних засіданнях міської ради вирішуються відповідно до закону питання регулювання земельних відносин.

Стаття 12 Земельного кодексу України визначає, що до повноважень місцевих рад відноситься розпорядження землями територіальних громад, передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб відповідно до цього кодексу.

Відповідно до ст. 83 Земельного кодексу України землі, які належать на праві власності територіальним громадам сіл, селищ, міст, є комунальною власністю. У комунальній власності перебувають усі землі в межах населених пунктів, крім земель приватної та державної власності, а також земельні ділянки за їх межами, на яких розташовані обєкти комунальної власності.

У відповідності до ч. 2 ст. 123 Земельного кодексу України особа, зацікавлена в одержанні у користування земельної ділянки із земель державної або комунальної власності за проектом землеустрою щодо її відведення, звертається з клопотанням про надання дозволу на його розробку до відповідної сільської, селищної, міської, районної, обласної ради, Кабінету Міністрів України, ОСОБА_4 міністрів Автономної Республіки Крим, місцевої державної адміністрації. У клопотанні зазначаються орієнтовний розмір земельної ділянки та її цільове призначення. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування та розмір земельної ділянки, письмова згода землекористувача, засвідчена нотаріально (у разі вилучення земельної ділянки).

На виконання вищезазначених норм ТзОВ «Квіти Львова Плюс» було подано належний пакет документів.

20.11.2014 року Львівська міська рада прийняла ухвалу «Про затвердження ТзОВ «Квіти Львова Плюс» проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання земельної ділянки на вул. Стрийській, 195».

Разом з тим, зі змісту позовної заяви слідує, що позивач ОСОБА_1, будучи мешканкою прилеглого житлового масиву, вважає, що прийняття такої ухвали Львівською міською радою безпосередньо порушує її інтереси.

Стосовно таких доводів позивача колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

За змістом ст. 6 Кодексу адміністративного судочинства України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю субєкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси. Водночас колегія суддів зазначає, що субєктивна оцінка порушення права не є абсолютною.

В деяких випадках сам законодавець визначає коло осіб, права яких можуть бути порушені внаслідок бездіяльності, вчинення субєктом владних повноважень певних дій чи прийняття актів, правомірно обмежуючи право інших осіб на звернення до суду за захистом порушених прав, свобод або інтересів.

Так, відповідно до ч. 2 ст. 171 Кодексу адміністративного судочинства України право оскаржити нормативно-правовий акт мають особи, щодо яких його застосовано, а також особи, які є субєктом правовідносин, у яких буде застосовано цей акт. Тобто оскаржити такий акт інші особи не можуть.

Зі змісту регулювання, яке міститься у Кодексі адміністративного судочинства України, також убачається, що і право оскаржити індивідуальний акт має особа, якої він стосується.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 оскаржила ухвалу Львівської міської ради від 20.11.2014 року, яка є правовим актом індивідуальної дії, який породжує права і обовязки лише для тих субєктів чи визначеного ним певного кола осіб, яким його адресовано.

Колегія суддів зазначає, що право на захист це самостійне субєктивне право, яке зявляється у володільця регулятивного права лише в момент порушення чи оспорення останнього.

Таким чином, відсутність у будь-кого (крім власників вказаних земельних ділянок), в тому числі і позивача ОСОБА_1, прав чи обовязків у звязку із оскаржуваною ухвалою не породжує для позивача і права на захист, тобто права на звернення із цим адміністративним позовом.

Посилання позивача на порушення його прав є безпідставними, оскільки зазначена ухвала не стосується її безпосередньо.

Згідно з ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Пунктом 7 ч. 1 ст. 3 цього Кодексу визначено, що позивач це особа, на захист прав, свобод та інтересів якої подано адміністративний позов до адміністративного суду, а також суб'єкт владних повноважень, на виконання повноважень якого подана позовна заява до адміністративного суду.

Відповідно до ст. 6 Кодексу адміністративного судочинства України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси. У випадках, установлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб.

А згідно ст. 104 цього Кодексу до адміністративного суду має право звернутися з адміністративним позовом особа, яка вважає, що порушено її права, свободи чи інтереси у сфері публічно-правових відносин.

Таким чином, адміністративне судочинство спрямоване на захист саме порушених прав осіб у сфері публічно-правових відносин, тобто для задоволення позову адміністративний суд повинен встановити, що в зв'язку з прийняттям рішення суб'єктом владних повноважень порушуються права позивача.

Водночас відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту, визначеним законодавством, встановлюється при розгляді справи по суті та є підставою для прийняття судом рішення про відмову в позові.

Таким чином, на думку колегії суддів, вирішуючи публічно-правовий спір, суд повинен встановити, в чому полягає порушення прав позивача оскаржуваним актом.

Тобто обов'язковою умовою визнання акта недійсним є також порушення у зв'язку з його прийняттям прав та охоронюваних законом інтересів позивача у справі.

При цьому колегія суддів зазначає, що захист прав, свобод та інтересів слід відрізняти від їх охорони. Охорона прав та інтересів має на меті запобігти їх порушенню та здійснюється шляхом установлення відповідних норм права, правових стимулів, заборон тощо. В свою чергу, захист прав здійснюється в разі їх порушення.

З наведеного слідує, що під час розгляду кожної справи суд повинен встановити, чи наявне порушення прав позивача.

Враховуючи наведені вище обставини та положення правових норм, колегія суддів дійшла висновку про те, що оскаржувана ухвала не порушує прав і законних інтересів ОСОБА_1, в зв'язку з чим поданий нею позов є безпідставним і не підлягає задоволенню.

За наведених обставин колегія суддів дійшла висновку, що оскаржувана постанова підлягає скасуванню, оскільки вона прийнята з порушенням норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, а висновки суду не відповідають обставинам справи.

Керуючись ст. ст. 160, 195, 196, п. 3 ч. 1 ст. 198, ст. 202, ч. 2 ст. 205, ст. ст. 207, 254 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційні скарги Львівської міської ради та Товариства з обмеженою відповідальністю «Квіти Львова Плюс» задовольнити.

Постанову Галицького районного суду міста Львова від 14 серпня 2015 року у справі № 461/5840-15-а за позовом ОСОБА_1 до Львівської міської ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Товариство з обмеженою відповідальністю «Квіти Львова Плюс», про скасування ухвали скасувати і прийняти нову постанову, якою у задоволенні позову відмовити.

Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий О.М. Довгополов

Судді Л.Я. Гудим

ОСОБА_5

Постанова складена в повному обсязі 23.11.2015 року