Справа № 822/4869/13-а
Суддя: Гончар Л.Я.
Дата ухвалення: 2015-11-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"26" листопада 2015 р. м. Київ К/800/23090/14

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України в складі:

Головуючої: Гончар Л.Я.,

Суддів: Єрьоміна А.В.,

Конюшка К.В.,

розглянувши у порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами адміністративну справу за касаційною скаргою Державної реєстраційної служби України на постанову Вінницького апеляційного адміністративного суду від 02 квітня 2014 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Реєстраційної служби Хмельницького міськрайонного управління юстиції у Хмельницькій області, державного реєстратора прав на нерухоме майно Березуцького Євгена Юрійовича, Державної реєстраційної служби України про визнання протиправними дій, скасування рішення та зобов'язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И Л А:

ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до Реєстраційної служби Хмельницького міськрайонного управління юстиції у Хмельницькій області, державного реєстратора прав на нерухоме майно Березуцького Євгена Юрійовича, Державної реєстраційної служби України про визнання незаконними дій державного реєстратора прав на нерухоме майно Березуцького Євгена Юрійовича щодо відмови у проведенні державної реєстрації права власності на квартиру, визнання протиправним та скасування рішення Державної реєстраційної служби України про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень від 23.10.2013 №7095385 та зобов'язання Реєстраційної служби Хмельницького міськрайонного управління юстиції у Хмельницькій області провести державну реєстрацію права власності на квартиру.

Позовні вимоги мотивовано протиправністю відмови у проведенні державної реєстрації права власності на квартиру як такої, що прийнято на підставі хибного висновку щодо невідповідності поданих документів вимогам закону.

Постановою Хмельницького окружного адміністративного суду від 06 лютого 2014 року у задоволенні позову відмовлено.

Постановою Вінницького апеляційного адміністративного суду від 02 квітня 2014 року постанову Хмельницького окружного адміністративного суду від 06 лютого 2014 року скасовано; прийнято нову, якою позов задоволено частково: визнано протиправними дії державного реєстратора прав на нерухоме майно Державної реєстраційної служби України Березуцького Євгена Юрійовича щодо відмови у проведенні державної реєстрації права власності на квартиру АДРЕСА_1 за ОСОБА_2;

визнано протиправним та скасовано рішення про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень від 23.10.2013 №7095385 державного реєстратора прав на нерухоме майно Державної реєстраційної служби України Березуцького Євгена Юрійовича;

зобов'язано Державну реєстраційну службу України провести державну реєстрацію права власності на квартиру, що розташована: АДРЕСА_1 за ОСОБА_2.

У поданій касаційній скарзі Державна реєстраційна служба України із посиланням на порушення судом апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права, просила скасувати рішення суду апеляційної інстанції та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Заслухавши доповідь судді Вищого адміністративного суду України стосовно обставин, необхідних для прийняття рішення судом касаційної інстанції, перевіривши і обговоривши доводи касаційної скарги, правильність правової оцінки обставин справи та застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального і процесуального права, колегія суддів вважає, що скарга підлягає задоволенню, з огляду на наступне.

Судами попередніх інстанцій під час судового розгляду справи встановлено, що рішенням Хмельницького міськрайонного суду від 12 вересня 2013 року, яке набрало законної сили, за позивачем - ОСОБА_2, визнано право власності на прибудову до квартири АДРЕСА_1. Площа прибудови складає 87,5 кв. м.

З метою оформлення права власності на об'єкт нерухомості (квартиру) позивач звернулась до Реєстраційної служби Хмельницького міськрайонного управління юстиції у Хмельницькій області, яке, у свою чергу, скеровувало вказане клопотання до Державної реєстраційної служби України.

Рішенням державного реєстратора прав на нерухоме майно Державної реєстраційної служби України Березуцького Євгена Юрійовича від 23.10.2013 №7095385 у проведенні реєстрації права власності на квартиру відмовлено.

Вказуючи на протиправність рішення державного реєстратора прав на нерухоме майно Державної реєстраційної служби України від 23.10.2013 №7095385, ОСОБА_2 звернулась до суду із даним позовом.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з правомірності оскаржуваного рішення як такого, що прийнято за відсутності факту прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об'єкта, щодо якого позивачем подано заяву про державну реєстрацію права власності.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та задовольняючи позов, суд апеляційної інстанції виходив з того, що рішення суду, що набрало законної сили, щодо права власності та інших речових прав на майно є самостійною підставою для здійснення державної реєстрації права власності.

Колегія суддів, виходячи з меж касаційного перегляду, встановлених статтею 220 Кодексу адміністративного судочинства України, не погоджується із позицією суду апеляційної інстанції щодо наявності підстав для задоволення позову та вказує на помилкове скасування законного та обґрунтованого рішення суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що рішенням Хмельницького міськрайонного суду від 12 вересня 2013 року, яке набрало законної сили, за позивачем - ОСОБА_2, визнано право власності на прибудову до квартири АДРЕСА_1. Площа прибудови складає 87,5 кв. м.

Колегія суддів, виходячи з положень частини першої статті 5 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", за змістом яких у державному реєстрі прав реєструються речові права та їх обтяження на земельні ділянки, а також на об'єкти нерухомого майна, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких неможливе без їх знецінення та зміни призначення, а саме: підприємства як єдині майнові комплекси, житлові будинки, будівлі, споруди (їх окремі частини), квартири, житлові та нежитлові приміщення, погоджується із позицією суду апеляційної інстанції в частині того, що право власності окремо на прибудову до квартири не підлягає державній реєстрації.

Так, як вірно зазначено судом першої інстанції, внаслідок здійсненої позивачем переробки квартири, була створена нова річ - квартира, що складається з однієї кімнати житловою площею 180,2 кв.м., що також відповідає даним технічного паспорту, наявного у матеріалах справи.

Пункт 1 частини другої статті 9 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" передбачає, що державний реєстратор встановлює відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями.

Як визначено частиною другою статті 5 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", якщо законодавством передбачено прийняття в експлуатацію об'єкта нерухомого майна, державна реєстрація прав на такий об'єкт проводиться після прийняття його в експлуатацію в установленому законодавством порядку.

Так, згідно з пунктом 10 Порядку прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 13.04.2011 №461, у разі коли на самочинно збудоване нерухоме майно визнане право власності за рішенням суду, воно приймається в експлуатацію згідно з цим Порядком.

Виходячи з аналізу наведених норм, колегія суддів вказує на обґрунтованість висновків суду першої інстанції в частині того, що право власності на квартиру з прибудовою, яка вважається новоствореною шляхом проведення самочинного будівництва річчю, може бути зареєстроване лише після прийняття її ( усієї квартири в цілому) в експлуатацію згідно з вказаним Порядком.

Пункт 46 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень і Порядку надання інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 22.06.2011 №703 передбачає, що для проведення державної реєстрації прав з видачею свідоцтва про право власності на нерухоме майно у зв'язку з набуттям права власності на новозбудовані чи реконструйовані об'єкти нерухомого майна заявник, крім документів, що зазначені у пунктах 28, 29 і 31 цього Порядку, подає органові державної реєстрації прав, зокрема, документ, що відповідно до вимог законодавства засвідчує прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об'єкта.

Як встановлено державним реєстратором під час розгляду заяви позивача, документ, що відповідно до вимог законодавства засвідчує прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об'єкта ( квартири з прибудовою в цілому), поданий не був.

Судом першої інстанції в обґрунтування судового рішення зазначено, що вказана обставина представником позивача в судовому засіданні не заперечувалась.

Судом апеляційної інстанції при скасуванні рішення суду першої інстанції позиції суду щодо необхідності надання державному реєстратору документа, що відповідно до вимог законодавства засвідчує прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об'єкта, не спростовано.

Відповідно до пункту 4 статті 24 цього Закону у державній реєстрації прав та їх обтяжень може бути відмовлено у разі, якщо подані документи не відповідають вимогам, встановленим цим Законом, або не дають змоги встановити відповідність заявлених прав документам, що їх посвідчують.

Враховуючи викладене, зважаючи на обставини, встановлені судами попередніх інстанцій на підставі доказів, досліджених під час судового розгляду справи, колегія суддів погоджується із позицією суду першої інстанції щодо правомірності рішення державного реєстратора прав на нерухоме майно Державної реєстраційної служби України від 23.10.2013 №7095385 та, відповідно, відсутності підстав для задоволення позову, у зв'язку з чим вказує на помилкове скасування судом апеляційної інстанції законного та обґрунтованого рішення суду першої інстанції.

Відповідно до статті 226 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції скасовує судове рішення суду апеляційної інстанції та залишає в силі рішення суду першої інстанції, яке ухвалено відповідно до закону і скасоване або змінене помилково.

Керуючись статтями 160, 167, 220, 222, 226, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Касаційну скаргу Державної реєстраційної служби України задовольнити.

Постанову Вінницького апеляційного адміністративного суду від 02 квітня 2014 року скасувати, а постанову Хмельницького окружного адміністративного суду від 06 лютого 2014 року залишити в силі.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення копій особам, які беруть участь у справі, та може бути переглянута в порядку статей 235-238 Кодексу адміністративного судочинства України.

Судді: