Справа № 2а-9911/12/2670
Суддя: Ліпський Д.В.
Дата ухвалення: 2015-11-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"19" листопада 2015 р. м. Київ К/800/13154/13

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України в складі:

головуючого - судді Ліпського Д.В.,

суддів: Головчук С.В.,

Черпака Ю.К.

секретар Музичка Н.В.,

за участю позивачки та представника відповідача - Жукової О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу ОСОБА_3 на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 15 листопада 2012 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 14 лютого 2013 року у справі за позовом ОСОБА_3 до Міністерства надзвичайних ситуацій України про скасування наказу, поновлення на посаді та стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу,-

В С Т А Н О В И Л А :

У липні 2012 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом у якому просила скасувати наказ Міністерства України з питань надзвичайних ситуацій та у справах захисту населення від наслідків Чорнобильської катастрофи №18 від 10 травня 2011 року про звільнення її з посади заступника начальника управління міжнародного співробітництва - начальника відділу двостороннього та багатостороннього співробітництва та поновити її на займану посаду і стягнути заборгованість по заробітній платі за час вимушеного прогулу.

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 15 листопада 2012 року у задоволенні позову відмовлено.

Ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 14 лютого 2013 року апеляційну скаргу позивачки залишено без задоволення, а постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 15 листопада 2012 року - без змін.

Не погоджуючись із судовими рішеннями першої та апеляційної інстанцій позивачка звернулася з касаційною скаргою, в яких посилаючись на допущені судами норми матеріального та процесуального права, просить їх скасувати та справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Перевіривши доводи касаційної скарги, правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі, у межах, визначених ст. 220 КАС України, колегія суддів вважає, що касаційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судами встановлено, що позивачка займала посаду заступника начальника управління міжнародного співробітництва - начальника відділу двостороннього та багатостороннього співробітництва та наказом голови комісії з проведення реорганізації Міністерства України з питань надзвичайних ситуацій та у справах захисту населення від наслідків Чорнобильської катастрофи №18 від 10 травня 2011 року її звільнено із займаної посади відповідно до пункту 1 статті 40 КЗпП України, у зв'язку із реорганізацією Міністерства.

Так, Указом Президента України «Про оптимізацію системи центральних органів виконавчої влади» №1085/2010 від 09 грудня 2010 року утворено Міністерство надзвичайних ситуацій України шляхом реорганізації Міністерства України з питань надзвичайних ситуацій та у справах захисту населення від наслідків Чорнобильської катастрофи.

На виконання вимог Указів Президента України від 9 грудня 2010 р. № 1085 «Про оптимізацію системи центральних органів виконавчої влади» від 24 грудня 2010 року № 1199 «Деякі питання організації роботи міністерств, інших центральних органів виконавчої влади», постанов Кабінету Міністрів України від 10 грудня 2010 року № 1128 «Деякі заходи щодо забезпечення виконання Указу Президента України від 9 грудня 2010 року № 1085», від 12 березня 2005 року № 179 «Про упорядкування структури апарату центральних органів виконавчої влади, їх територіальних підрозділів та місцевих державних адміністрацій» від 17 січня 2011 року № 20 «Деякі питання упорядкування структури апарату центральних органів виконавчої влади» до затвердження Положення про Міністерство надзвичайних ситуацій України і визначення граничної чисельності апарату Міністерства відповідачем 01 березня 2011 року видано наказ №212, яким затверджено тимчасову структуру апарату Міністерства надзвичайних ситуацій України на 2011 рік.

Відповідно до зазначеного наказу та згідно зі статтею 49-2 КЗпП України позивачку попереджено про можливе наступне вивільнення із займаної посади через 2 місяці.

Вказані обставини стали підставою видачі відповідачем оскаржуваного наказу та звільнення позивачки із займаної посади.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог суд першої інстанції, з рішенням якого погодився суд апеляційної інстанції, зробив висновок про законність оскаржуваного наказу, так як видано його з дотриманням порядку встановленого КЗпП України. Зокрема, при вирішенні питання про переважне право на залишені на роботі, залишено працівників з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці, а у зв'язку з відсутністю вакантних посад відповідачем інша робота ОСОБА_3 не пропонувалася.

Однак, даний висновок судами зроблено передчасно.

Так, відповідно до пункту 1 частини 1 статті 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Статтею 42 КЗпП України передбачено, що при скороченні чисельності чи штату працівників у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці. При рівних умовах продуктивності праці і кваліфікації перевага в залишенні на роботі надається:1) сімейним - при наявності двох і більше утриманців; 2) особам, в сім'ї яких немає інших працівників з самостійним заробітком; 3) працівникам з тривалим безперервним стажем роботи на даному підприємстві, в установі, організації; 4) працівникам, які навчаються у вищих і середніх спеціальних учбових закладах без відриву від виробництва; 5) учасникам бойових дій, інвалідам війни та особам, на яких поширюється чинність Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»; 6) авторам винаходів, корисних моделей, промислових зразків і раціоналізаторських пропозицій; 7) працівникам, які дістали на цьому підприємстві, в установі, організації трудове каліцтво або професійне захворювання; 8) особам з числа депортованих з України, протягом п'яти років, з часу повернення на постійне місце проживання до України; 9) працівникам з числа колишніх військовослужбовців строкової служби та осіб, які проходили альтернативну (невійськову) службу, - протягом двох років з дня звільнення їх зі служби. Перевага в залишенні на роботі може надаватися й іншим категоріям працівників, якщо це передбачено законодавством України.

Отже, у першу чергу перевага на залишення на роботі надається особам, які мають більш високу кваліфікацію і продуктивність праці. Тому при вирішенні питання про звільнення працівника роботодавець зобов'язаний перевірити наявність у працівників, посади яких скорочуються, більш високої чи більш низької кваліфікації і продуктивності праці.

Для такої перевірки повинні досліджуватись документи та інші відомості про освіту і присвоєння кваліфікаційних розрядів (класів, категорій, рангів), про підвищення кваліфікації, про навчання без відриву від виробництва, про винаходи і раціоналізаторські пропозиції, авторами яких є відповідні працівники, про тимчасове виконання обов'язків більш кваліфікованих працівників, про досвід трудової діяльності, про виконання норм виробітку (продуктивність праці), про розширення зони обслуговування, про збільшення обсягу виконуваної роботи, про суміщення професій тощо. Однією з істотних ознак більш високої продуктивності праці є дисциплінованість працівника. Тому при застосуванні положень статті 42 КЗпП України щодо переважного права на залишення на роботі слід враховувати в тому числі і наявність дисциплінарного стягнення.

Продуктивність праці і кваліфікація працівника повинні оцінюватися окремо, але в кінцевому підсумку роботодавець повинен визначити працівників, які мають більш високу кваліфікацію і продуктивність праці за сукупністю цих двох показників. При відсутності різниці у кваліфікації і продуктивності праці перевагу на залишення на роботі мають працівники, перелічені в частині другій статті 42 КЗпП України.

Для виявлення працівників, які мають це право, роботодавець повинен зробити порівняльний аналіз продуктивності праці і кваліфікації тих працівників, які залишилися на роботі, і тих, які підлягають звільненню. Такий аналіз може бути проведений шляхом виготовлення довідки у довільній формі про результати порівняльного аналізу з наведенням даних, які свідчать про переважне право одного перед іншим на залишення на роботі. Тобто, ці обставини повинен був з'ясовувати сам суб'єкт владних повноважень, приймаючи відповідне рішення.

Суди перевіряючи дотримання відповідачем зазначеної норми при вирішенні питання про переважне право на залишенні позивачки на займаній посаді досліджували особові справи начальника відділу ОСОБА_4 і головних спеціалістів ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9 та зробили висновок про те, що зазначені особи, на відміну від позивачки, мають вищу освіту за освітньо-професійною програмою підготовки, яка передбачена посадовими інструкціями, а саме є спеціалістами з міжнародного співробітництва та політології.

Однак, судами залишено поза увагою те, що з урахуванням наявності у позивачки вищої освіти за спеціальністю «філолог, викладач німецької мови та літератури», відповідачем не давалася оцінка продуктивності праці, досвіду трудової діяльності, обсягу виконуваної роботи позивачки у порівнянні з іншими особами. Крім того, відповідачем здійснювалося порівняння кваліфікації позивачки, яка займала посаду заступника начальника - начальника відділу з особами які займали посади головних спеціалістів.

Згідно з частинами 1 та 3 статті 49-2 КЗпП про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. Одночасно з попередженням про звільнення у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації.

У пункті 19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» містяться роз'яснення, згідно з якими при розгляді спорів про звільнення за пунктом 1 статті 40 КЗпП суди зобов'язані з'ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації.

Власник вважається таким, що належно виконав вимоги частини другої статті 40, частини 3 статті 49-2 КЗпП України щодо працевлаштування працівника, якщо запропонував йому наявну на підприємстві роботу, тобто вакантну посаду чи роботу за відповідною професією чи спеціальністю, чи іншу вакантну роботу, яку працівник може виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду тощо.

Судами встановлено, що 11 березня 2011 року позивачка попереджена про наступне вивільнення з посади начальника управління міжнародного співробітництва - начальника відділу двостороннього та багатостороннього співробітництва через 2 місяці. В той же час їй не було запропоновано вакантну посаду.

Даючи оцінку рішенню відповідача про звільнення позивачки з посади судами встановлено відсутність вільних вакансій після скорочення штату, що підтверджено повідомленням з Шевченківського районного центру зайнятості про те, що у період з 11 березня 2011 року по 12 травня 2011 року звіти за формою 3 - ПН «Про наявність вакансій» не подавалися.

Однак, судами не надано оцінки структурі та кількісному складу штатних розписів апарату відповідача до змін в структурі штату апарату та після таких змін. Залишено поза увагою судів також відсутність в штатному розписі затвердженому 12 липня 2010 року посади заступника начальника управління міжнародного співробітництва - начальника відділу двостороннього та багатостороннього співробітництва, з якої її було звільнено.

Допущені судами першої та апеляційної інстанцій порушення норм матеріального та процесуального права, які унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, відповідно до частини 2 статті 227 Кодексу адміністративного судочинства України є підставою для скасування судових рішень і направлення справи на новий судовий розгляд.

Керуючись ст.ст. 160, 220, 221, 223, 227, 230, 231 КАС України, колегія суддів -

УХВАЛИЛА :

Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 15 листопада 2012 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 14 лютого 2013 року скасувати.

Справу за позовом ОСОБА_3 до Міністерства надзвичайних ситуацій України про скасування наказу, поновлення на посаді та стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий: Д.В. Ліпський

Судді: С.В. Головчук

Ю.К. Черпак