Справа № 826/7154/15
Суддя: Саприкіна І.В.
Дата ухвалення: 2015-12-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 826/7154/15 Головуючий у 1-й інстанції: Погрібніченко І.М.
Суддя-доповідач: Саприкіна І.В.
ПОСТАНОВА

Іменем України

02 грудня 2015 року м. Київ

Колегія суддів Київського апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді: Саприкіної І.В.,

суддів: Карпушової О.В., Кобаля М.І.,

при секретарі: Алексеєвої В.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу Київської міської ради на постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 20.10.2015 року по справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз Україна» до Київської міської ради про визнання протиправним та скасування пункту рішення, -

В С Т А Н О В И Л А:

ПАТ «НАК «Нафтогаз Україна» звернулися до Окружного адміністративного суду м. Києва з адміністративним позовом до Київської міської ради про визнання незаконним та нечинним з моменту прийняття п. 1 рішення від 19.03.2015 року № 264/1129 «Про забезпечення безперебійного централізованого постачання гарячої води, холодної води, газу та електричної енергії дошкільним та навчальним закладам, закладам охорони здоров'я, соціально - медичним установам, установам соціального захисту комунальної форми власності та мешканцям житлових будинків (споживачам) міста Києва».

Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 20.10.2015 року позов задоволено.

Не погоджуючись з таким судовим рішенням, Київська міська рада подали апеляційну скаргу про скасування незаконної, на їх думку, постанови суду першої інстанції та просять постановити нову про відмову в задоволенні позову. В своїй апеляційній скарзі посилаються на незаконність, необґрунтованість та необ'єктивність рішення суду, неповне з'ясування всіх обставин, що мають значення для вирішення справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права, що є підставою для скасування постанови суду першої інстанції.

Заслухавши пояснення сторін, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, 19 березня 2015 року Київською міською радою прийнято рішення № 264/1129 «Про забезпечення безперебійного централізованого постачання гарячої води, холодної води, газу та електричної енергії дошкільним та навчальним закладам, закладам охорони здоров'я, соціально - медичним установам, установам соціального захисту комунальної форми власності та мешканцям житлових будинків (споживачам) міста Києва», яким:

відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 4 Закону України «Про столицю України - місто-герой Київ», пунктів 5, 6 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», Постанови Верховної Ради України від 13 липня 2000 року № 1878-III «Про заборону відключення енерговодогазопостачання боржникам - бюджетним закладам освіти та медицини», протоколу засідання постійної комісії з питань техногенно-екологічної безпеки та надзвичайних ситуацій виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 01 листопада 2012 року № 71, з метою недопущення припинення надання у міжопалювальний період послуг з централізованого постачання гарячої води, холодної води, газу та електричної енергії дошкільним та навчальним закладам, закладам охорони здоров'я, соціально-медичним установам, установам соціального захисту та мешканцям житлових будинків (споживачам) міста Києва у разі виникнення заборгованості за спожиті комунальні послуги та енергоносії, Київська міська рада вирішила:

теплопостачальним, енергопостачальним, газопостачальним, водопостачальним організаціям забезпечити безперебійне постачання послуг з централізованого постачання гарячої води, холодної води, газу та електричної енергії дошкільним та навчальним закладам, закладам охорони здоров'я, соціально-медичним установам, установам соціального захисту, підпорядкованим Департаменту соціальної політики виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), та мешканцям житлових будинків (споживачам) міста Києва у разі виникнення заборгованості за спожиті комунальні послуги та енергоносії, за винятком періоду (не більше ніж 3 тижня) для проведення щорічних випробувань теплових мереж на щільність та міцність під час виконання заходів з підготовки міського господарства до осінньо-зимового періоду 2015/2016 років, затверджених в установленому порядку.

Спірне рішення опубліковано у газеті «Хрещатик» (2015, 04, № 55).

Вирішуючи питання щодо правомірності прийняття спірного рішення, судова колегія виходить з наступного.

Суд першої інстанції, вирішуючи спір, прийшов до висновку про протиправність та необґрунтованість спірного рішення з огляду на те, що оскаржуваний акт є регуляторним, а тому його прийняттю повинна була передувати спеціально встановлена процедура.

Колегія суддів не може пристати на таку правову позицію та на її спростування зазначає слідуюче.

За ст. 1 Закону України «Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності» (далі - Закон):

державна регуляторна політика у сфері господарської діяльності (далі - державна регуляторна політика) - це напрям державної політики, спрямований на вдосконалення правового регулювання господарських відносин, а також адміністративних відносин між регуляторними органами або іншими органами державної влади та суб'єктами господарювання, недопущення прийняття економічно недоцільних та неефективних регуляторних актів, зменшення втручання держави у діяльність суб'єктів господарювання та усунення перешкод для розвитку господарської діяльності, що здійснюється в межах, у порядку та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України.

регуляторна діяльність - це діяльність, спрямована на підготовку, прийняття, відстеження результативності та перегляд регуляторних актів, яка здійснюється регуляторними органами, фізичними та юридичними особами, їх об'єднаннями, територіальними громадами в межах, у порядку та у спосіб, що встановлені Конституцією України, цим Законом та іншими нормативно-правовими актами;

регуляторний акт - це:

- прийнятий уповноваженим регуляторним органом нормативно-правовий акт, який або окремі положення якого спрямовані на правове регулювання господарських відносин, а також адміністративних відносин між регуляторними органами або іншими органами державної влади та суб'єктами господарювання;

- прийнятий уповноваженим регуляторним органом інший офіційний письмовий документ, який встановлює, змінює чи скасовує норми права, застосовується неодноразово та щодо невизначеного кола осіб і який або окремі положення якого спрямовані на правове регулювання господарських відносин, а також адміністративних відносин між регуляторними органами або іншими органами державної влади та суб'єктами господарювання, незалежно від того, чи вважається цей документ відповідно до закону, що регулює відносини у певній сфері, нормативно-правовим актом;

регуляторний орган - …, місцевий орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, … .

Аналіз змісту вказаних приписів свідчить про те, що для визнання нормативно-правового акта регуляторним необхідно, щоб такий акт або окремі його положення були спрямовані на правове регулювання господарських відносин або адміністративних відносин між регуляторними органами або іншими органами державної влади та суб'єктами господарювання.

Для визначення іншого офіційного письмового документа регуляторним актом, документ повинен: встановлювати, змінювати чи скасовувати норми права; застосовуватися неодноразово; стосуватися невизначеного кола осіб.

Таким чином, Київська міська рада може бути регуляторним органом, проте прийняте нею рішення від 19.03.2015р. №264/1129 - не є регуляторним актом, на яке поширюються всі положення Закону.

Відповідно до ст. 3 Закону його дія не поширюється на здійснення регуляторної діяльності, пов'язаної з прийняттям актів, що містять індивідуально-конкретні приписи.

Згідно з пунктом 1.4 розділу 1 Порядку подання нормативно-правових актів на державну реєстрацію до Міністерства юстиції України та проведення їх державної реєстрації, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 12 квітня 2005 року №34/5, (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 12 квітня 2005 року за № 381/10661) нормативно-правовий акт офіційний письмовий документ, прийнятий уповноваженим на це суб'єктом нормотворення у визначеній законодавством формі та за встановленою законодавством процедурою, спрямований на регулювання суспільних відносин, що містить норми права, має неперсоніфікований характер і розрахований на неодноразове застосування.

Так, відповідно до п.16 ст. 22 Закону України «Про столицю України - місто-герой Київ» у зв'язку зі здійсненням містом Києвом функцій столиці України Київська міська рада та Київська міська державна адміністрація, кожна в межах своєї компетенції, встановленої законами України, мають право координувати діяльність підприємств всіх форм власності щодо енергопостачання споживачів з метою забезпечення надійного функціонування систем життєзабезпечення міста.

Згідно ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» до повноважень органів місцевого самоврядування у сфері житлово-комунальних послуг належить, зокрема, управління об'єктами у сфері житлово-комунальних послуг, що перебувають у комунальній власності відповідних територіальних громад, забезпечення їх належного утримання та ефективної експлуатації; забезпечення населення житлово-комунальними послугами необхідних рівня та якості; встановлення зручного для населення режиму роботи виробників та виконавців.

За таких обставин, спірне рішення не створює перешкод для розвитку господарської діяльності, що здійснюється в межах, у порядку та у спосіб, які встановленні Основним Законом та законами України, не спрямоване на правове регулювання господарських відносин, не встановлює, не змінює та не скасовує норми права, не застосовується неодноразово та щодо невизначеного кола осіб, а також окремі пункти цього рішення не спрямовані на правове регулювання господарських відносин.

Також, зазначене рішення не регулює суспільні відносини, що містять норми права, має персоніфікований характер, не є нормативно-правовим актом, а тому на нього не поширюються вимоги статті 12 Закону.

Враховуючи те, що конкретних фактів порушень, допущених відповідачем під час прийняття спірного рішення встановлено не було, процедура його прийняття повністю дотримана Київрадою, колегія суддів приходить до висновку, що воно прийняте обґрунтовано (з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); , а також неупереджено, розсудливо та, як наслідок, не підлягає скасуванню.

За ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

У відповідності до зазначених вимог апелянт, як суб'єкт владних повноважень, надав суду апеляційної інстанції достатньо доказів в підтвердження своїх доводів, при прийнятті спірного рішення діяв відповідно до вимог чинного законодавства та в межах наданих йому повноважень.

Таким чином, судом першої інстанції при ухваленні оскаржуваної постанови було неповно з`ясовано обставини справи та порушено норми матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

За таких підстав апеляційна скарга підлягає задоволенню, а постанова суду першої інстанції - скасуванню з постановленням нової про задоволення позову.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 196, 198, 202, 205 та 207 КАС України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Київської міської ради - задовольнити.

Постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 20.10.2015 року - скасувати та постановити нову, якою в задоволенні позову відмовити.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів шляхом подачі касаційної скарги до Вищого адміністративного суду України.

Повний текст постанови виготовлено 02.12.2015 року.

Головуючий: суддя:

Судді:

Головуючий суддя Саприкіна І.В.

Судді: Кобаль М.І.

Карпушова О.В.