Справа № 813/3916/15
Суддя: Ніколін Володимир Володимирович
Дата ухвалення: 2015-12-01 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 грудня 2015 р. Справа № 876/9440/15

Колегія суддів Львівського апеляційного адміністративного суду в складі:

головуючого судді Ніколіна В.В.,

суддів Гінди О.М., Качмара В.Я.,

участю секретаря Волошин М.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області на постанову Львівського окружного адміністративного суду від 20.08.2015 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області про визнання протиправними і скасування наказів, поновлення на посаді,

ВСТАНОВИЛА :

ОСОБА_1 24.07.2015року звернувся із позовом в суд до Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області про визнання протиправними і скасування наказу №820 від 19.03.2015 року в частині накладення дисциплінарного стягнення - звільнення з органів внутрішніх справ начальника відділення державної автомобільної інспекції з обслуговування м. Стрий, Стрийського району та м. Моршин ГУ МВС України у Львівській області майора міліції ОСОБА_1 і наказу №491 о/с від 10.07.2015 року по особовому складу в частині звільнення з органів внутрішніх справ начальника відділення державної автомобільної інспекції з обслуговування м. Стрий, Стрийського району та м. Моршин ГУ МВС України у Львівській області майора міліції ОСОБА_1 та поновлення на посаді начальника відділення державної автомобільної інспекції з обслуговування м. Стрий, Стрийського району та м. Моршин ГУ МВС України у Львівській області.

Позовні вимоги мотивовані тим, що під час проведення службового розслідування 19.03.2015 року не можливо встановити причетність чи не причетність позивача до кримінального правопорушення. Також позивач вважає, що його було звільнено з порушенням вимог ч.1 ст.62 Конституції України, ч.6 ст.21 Закону України Про міліцію , наказ про притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності є протиправним, оскільки не ґрунтується на вимогах чинного законодавства, підстави звільнення позивача з посади, зазначені в наказі є загальними та неконкретними. Позивач вказує на те, що однією з підстав для притягнення його до дисциплінарної відповідальності у вигляді звільнення з органів внутрішніх справ, слугували матеріали службового розслідування, згідно з якими позивачем вчинено дисциплінарний проступок, який полягав у самоусунення від здійснення контролю за службовою діяльністю підлеглого працівника, що призвело до вимагання та отримання ним неправомірної вигоди за не притягнення особи до адміністративної відповідальності. Вважає, що під час службового розслідування проведена необєктивна перевірка виконання ним вимог наказів та вимог керівництва щодо організації роботи зі зміцнення дисципліни та законності серед працівників відділення державної автомобільної інспекції з обслуговування м. Стрий, Стрийського району та м. Моршин ГУ МВС України у Львівській області.

Оскаржуваною постановою Львівського окружного адміністративного суду від 20.08.2015 року позовну заяву - задоволено.

У поданій апеляційній скарзі відповідач просить зазначену постанову скасувати та прийняти нову, якою в задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі, покликаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права. Вимоги за апеляційною скаргою обґрунтовує тим, що останній діяв у повній відповідності до норм чинного законодавства. Зокрема, звертає увагу, що за грубі порушення службової дисципліни, положень Закону України Про міліцію, Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України, дискредитацію звання працівника органу внутрішніх справ, самоусунення від здійснення контролю за службовою діяльністю підлеглого працівника, що призвело до вимагання та отримання ним неправомірної вигоди, позивача правомірно притягнуто до дисциплінарної відповідальності. Також, відповідач вважає, що позивачем порушено послідовність дій при оскарженні дисциплінарного стягнення.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги у їх сукупності, колегія суддів приходить до переконання, що подана скарга не підлягає задоволенню з наступних мотивів.

Задовольняючи позов суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем при притягненні до дисциплінарної відповідальності позивача за відсутності беззаперечних доказів його причетності до вимагання та отримання неправомірної вигоди та відсутності в діях позивача складу дисциплінарного проступку та причинного зв'язку між ним і дією порушника дисципліни, порушено необхідний баланс між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямовані застосовані заходи дисциплінарного впливу. Безпідставним є посилання відповідача на те, що позивачем не дотримано досудового порядку оскарження дисциплінарного стягнення, оскільки ст. 20 Дисциплінарного статуту передбачено право особи рядового або начальницького складу усно чи письмово послідовно звернутися зі скаргою щодо накладення на неї дисциплінарного стягнення до старшого прямого начальника - аж до Міністра внутрішніх справ України або до суду.

За таких обставин суд вважає, що позовні вимоги в частині визнання протиправним та скасування спірних наказів в частині, які стосуються позивача є обґрунтованими, а тому підлягають до задоволення.

Такі висновки суду першої інстанції, на думку колегії суддів, відповідають нормам матеріального права.

Пунктом 2 наказу головного Управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області від 19.03.2015 року за № 820 за грубі порушення положень Закону України Про міліцію , ст.7 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України, наказу МВС України № 81 від 16.03.2007 року, дискредитацію звання працівника органів внутрішніх справ, що проявилося у неналежному виконанні службових обов`язків, укритті від обліку матеріалів ДТП, самоусунення від здійснення контролю за службовою діяльністю підлеглого працівника, що призвело до вимагання та отримання ним неправомірної вигоди на начальника відділення державної автомобільної інспекції з обслуговування м. Стрий, Стрийського району та м. Моршин ГУ МВС України у Львівській області лейтенанта міліції ОСОБА_1 накладено дисциплінарне стягнення - звільнення з органів внутрішніх справ.

На підставі вищевказаного наказу наказом головного Управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області № 491 о/с від 10.07.2015 року по особовому складу начальника відділення державної автомобільної інспекції з обслуговування м. Стрий, Стрийського району та м. Моршин ГУ МВС України у Львівській області ОСОБА_1 звільнено з органів внутрішніх справ у запас Збройних сил України.

Звільненню передувало службове розслідування, результати якого знайшли своє відображення у Висновку службового розслідування від 19.03.2015 року за фактом затримання працівників ВДАІ з обслуговування м. Стрий, Стрийського району та м. Моршин ГУ МВС за вимагання та отримання неправомірної вигоди та відкриття з даного приводу кримінального провадження прокуратурою Львівської області.

Згідно Висновку службового розслідування 18.03.2015 року в приміщенні відділення державної автомобільної інспекції з обслуговування м. Стрий, Стрийського району та м. Моршин ГУ МВС України у Львівській області працівниками Служби безпеки України та прокуратури Львівської області під час отримання неправомірної вигоди від громадянина за не притягнення до адміністративної відповідальності затримані інспектор відділення ОСОБА_2 та начальник відділення ОСОБА_1

В процесі службового розслідування установлено, що позивач своїми діями, що проявилися у неналежному виконанні службових обов`язків, укритті від обліку матеріалів дорожньо-транспортної пригоди, вимаганні та отриманні неправомірної вигоди, не складання відносно ОСОБА_3 протоколу про вчинення адміністративного правопорушення і уникнення адміністративної відповідальності за порушення правил дорожнього руху, повернення вилученого посвідчення водія та автомобіля, самоусунення від здійснення контролю за службовою діяльністю підлеглого працівника, що призвело до вимагання та отримання неправомірної вигоди, скомпрометував авторитет міліції, як правоохоронного органу перед громадянами, чим грубо порушив обов`язки рядового та начальницького складу органів внутрішніх справ щодо дотримання дисципліни, неухильне виконання яких передбачено ст.7 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України, положеннями Закону України Про міліцію, наказу МВС України від 16.03.2007 року № 81, та скоїв вчинок, який дискредитує звання працівника органів внутрішніх справ.

Як вбачається зі змісту згаданого висновку службового розслідування в ході його проведення було опитано інспекторів відділення державної автомобільної інспекції з обслуговування м. Стрий, Стрийського району та м. Моршин ГУ МВС України у Львівській області ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, які не вказали на причетність позивача до вимагання та отримання неправомірної вигоди.

Крім того, при проведенні службового розслідування в його основу покладено факт затримання позивача працівниками СБУ та внесення прокуратурою Львівської області до Єдиного реєстру досудових розслідувань кримінального провадження за № 0000050 від 17.03.2015 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.14, ч.3 ст.368 КК України.

Наведені обставини вказують на те, що під час проведення службового розслідування 19.03.2015 року не можливо встановити винність позивача у вимаганні та отриманні неправомірної вигоди за не притягнення громадянина до адміністративної відповідальності, а такі обставини можливо встановити лише слідчим шляхом. При цьому, судом враховано те, що єдиною обставиною, яка вказує на причетність позивача до вимагання та отримання неправомірної вигоди від громадянина за не притягнення останнього до адміністративної відповідальності, як вбачається з висновку службового розслідування від 19.03.2015 року, є факт внесення прокуратурою Львівської області до Єдиного реєстру досудових розслідувань кримінального провадження за № 0000050 від 17.03.2015 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.14, ч.3 ст.368 КК України.

У відповідності до вимог ч.1 ст.62 Конституції України, особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду.

Частиною 2 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Україною 17.07.1997 року та яка у відповідності до ч.1 ст.5 КАС України підлягає застосуванню у спірних правовідносинах, передбачено, що кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.

Наведені норми кореспондуються з ч.6 ст.21 Закону України Про міліцію від 20 грудня 1990 року №565-XII, з наступними змінами та доповненнями, звільнення працівника міліції зі служби у зв'язку з обвинуваченням у вчиненні злочину допускається тільки після набуття звинувачувальним вироком законної сили.

При цьому, суд звертає увагу на те, що в матеріалах справи наявний обвинувальний акт у кримінальному провадженні за підозрою ОСОБА_2 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.368 КК України, внесеному в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 00000050 від 17.03.2015 року, який затверджений 31.03.2015 року.

Крім того, в матеріалах справи наявний лист старшого слідчого відділу прокуратури Львівської області від 23.03.2015 року № 17-301вих 15, згідно якого позивач 18.03.2015 року працівниками Служби безпеки України та прокуратури Львівської області не затримувався, заходи забезпечення відносно останнього не вживалися, підозра не оголошувалася, останній допитувався в межах кримінального провадження № 00000050 від 17.03.2015 року в якості свідка.

Крім того, суд, вирішуючи справу по суті, виходить з наступного.

Сутність службової дисципліни, обов'язки осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ України щодо її дотримання, види заохочень та дисциплінарних стягнень, порядок і права начальників щодо їх застосування, а також порядок оскарження дисциплінарних стягнень визначаються Законом України від 22.02.2006р. № 3460-ІV Про Дисциплінарний статут органів внутрішніх справ України.

Згідно з визначенням, яке міститься в статті 1 Дисциплінарного статуту службова дисципліна - дотримання особами рядового і начальницького складу Конституції і законів України, актів Президента України і КМ України, наказів та інших нормативно-правових актів Міністерства внутрішніх справ України, підпорядкованих йому органів і підрозділів та Присяги працівника органів внутрішніх справ України.

Відповідно до статті 2 Дисциплінарного статуту дисциплінарний проступок - невиконання чи неналежне виконання особою рядового або начальницького складу службової дисципліни.

Статтею 7 Дисциплінарного статуту передбачено, що службова дисципліна базується на високій свідомості та зобов'язує кожну особу рядового і начальницького складу: дотримуватися законодавства, неухильно виконувати вимоги Присяги працівника органів внутрішніх справ України, статутів і наказів начальників.

Відповідно до статті 5 Дисциплінарного статуту за вчинення дисциплінарних проступків особи рядового і начальницького складу несуть дисциплінарну відповідальність згідно з цим Статутом.

Статтею 12 Дисциплінарного статуту передбачено, що на осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ за порушення службової дисципліни можуть накладатися такі види дисциплінарних стягнень: 1) усне зауваження; 2) зауваження; 3) догана; 4) сувора догана; 5) попередження про неповну посадову відповідність; 6) звільнення з посади; 7) пониження в спеціальному званні на один ступінь; 8) звільнення з органів внутрішніх справ.

Статтею 14 Дисциплінарного статуту передбачено, що при визначенні виду дисциплінарного стягнення мають враховуватися тяжкість проступку, обставини, за яких його скоєно, заподіяна шкода, попередня поведінка особи та визнання нею своєї вини, її ставлення до виконання службових обов'язків, рівень кваліфікації тощо.

Отже, підставою дисциплінарної відповідальності є дисциплінарний проступок, сутність якого полягає у невиконанні чи неналежному виконанні особою рядового або начальницького складу службової дисципліни, визначення якої наведене у статті 1 Дисциплінарного статуту.

Такими підставами є виключно фактичні дані, що свідчать про реальну наявність у діях особи рядового або начальницького складу органів внутрішніх справ ознак дисциплінарного проступку, зокрема протиправної поведінки, шкідливих наслідків та причинного зв'язку між ним і дією (бездіяльністю) порушника дисципліни.

Дисциплінарна відповідальність не настає у разі відсутності події чи складу дисциплінарного проступку, в тому числі вини особи рядового та начальницького складу органів податкової міліції, шкідливих наслідків та причинного зв'язку між ним і дією (бездіяльністю) порушника дисципліни.

Відповідно до ст.14 Дисциплінарного статуту з метою з'ясування всіх обставин дисциплінарного проступку, учиненого особою рядового або начальницького складу, начальник призначає службове розслідування.

Інструкцією про порядок проведення службових розслідувань в органах внутрішніх справ України, затвердженої наказом МВС України від 12.03.2013 року № 230 (надалі - Інструкція №230), визначено порядок проведення службового розслідування стосовно особи (осіб) рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ у разі надходження до органів та підрозділів внутрішніх справ України, навчальних закладів та науково-дослідних установ системи Міністерства внутрішніх справ України відомостей про вчинення нею (ними) дій, які порушують права і свободи громадян, службову дисципліну, оформлення результатів службового розслідування та прийняття за ними рішення, а також компетенцію структурних підрозділів та посадових осіб органів внутрішніх справ України (далі - ОВС) при його проведенні.

Пунктом 2.1. Інструкції №230 визначено, що підставами для проведення службового розслідування є порушення особами РНС службової дисципліни, у тому числі скоєння кримінальних або адміністративних правопорушень, знищення або втрата службових документів, доручених або охоронюваних матеріальних цінностей, вчинення особами РНС діянь, які порушують права і свободи громадян, службову дисципліну, інші події, пов'язані із загибеллю (смертю) осіб РНС чи їх травмуванням (пораненням), а також події, які сталися за участю осіб РНС і можуть викликати суспільний резонанс.

Згідно з п.п. 8.1., 8.2., 8.3. та 8.4. Інструкції №230 підсумковим документом службового розслідування є висновок службового розслідування, який складається зі вступної, описової та резолютивної частин.

У вступній частині висновку службового розслідування викладаються: посада, звання, прізвище, ініціали службової особи (осіб), яка (і) проводила (и) службове розслідування; підстави для проведення службового розслідування.

В описовій частині висновку службового розслідування викладаються встановлені при проведенні службового розслідування відомості про: обставини, за яких особа (особи) РНС скоїла (и) дисциплінарний проступок або які стали підставою для призначення службового розслідування, а також те, чи мали вони місце взагалі; час, місце, спосіб, мотив та мету вчинення дисциплінарного проступку, його наслідки (їх тяжкість), що настали у зв'язку з цим; посаду, звання, прізвище, ім'я та по батькові, персональні дані (дата та місце народження, освіта, період служби в органах внутрішніх справ і на займаній посаді - з дотриманням вимог Закону України Про захист персональних даних), характеристику особи (зокрема, про наявність або відсутність у неї діючих дисциплінарних стягнень), винної у вчиненні дисциплінарного проступку, та осіб, дії чи бездіяльність яких сприяли вказаним обставинам; наявність причинного зв'язку між неправомірними діяннями особи РНС та їх наслідками; умови, що передували скоєнню дисциплінарного проступку або спонукали до цього; вимоги законодавства або посадові обов'язки, які було порушено; наявність вини особи (осіб) РНС, обставини, що пом'якшують чи обтяжують ступінь відповідальності, а також ставлення до скоєного.

У резолютивній частині висновку службового розслідування виконавцем (комісією) зазначаються: підтвердилися чи спростувалися відомості, які стали підставою для його призначення; пропозиції щодо закінчення службового розслідування, застосування до осіб РНС конкретних заохочень або дисциплінарних стягнень, кваліфікації отриманих тілесних ушкоджень, обставин загибелі (смерті) осіб РНС, списання чи відновлення використаних, пошкоджених або втрачених матеріальних цінностей, зброї, боєприпасів, службових документів, а також про направлення матеріалів службового розслідування до відповідних органів для прийняття рішення згідно із законодавством; запропоновані заходи, спрямовані на усунення виявлених під час службового розслідування недоліків, причин та умов виникнення обставин, які стали підставою для призначення службового розслідування.

Суд критично оцінює вказаний висновок службового розслідування, оскільки відповідачем, в порушення вимог Інструкції №230, не встановлено наявність причинно-наслідкового зв'язку між самоусуненням позивача від здійснення контролю за службовою діяльністю підлеглого працівника, що призвело до вимагання та отримання неправомірної вигоди; не зазначено відомостей про вимоги законодавства або посадових обов'язків, які було порушено позивачем, а також про наявність вини позивача у відповідних діях, обставини, що пом'якшують чи обтяжують ступінь відповідальності, а також ставлення до скоєного.

У відповідності до вимог пунктів 8 та 10 ч.3 ст.2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія), та своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Враховуючи викладені обставини, суд вважає, що відповідачем при притягненні до дисциплінарної відповідальності позивача за відсутності беззаперечних доказів його причетності до вимагання та отримання неправомірної вигоди та відсутності в діях позивача складу дисциплінарного проступку та причинного зв'язку між ним і дією порушника дисципліни, порушено необхідний баланс між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямовані застосовані заходи дисциплінарного впливу.

Безпідставним є посилання відповідача на те, що позивачем не дотримано досудового порядку оскарження дисциплінарного стягнення, оскільки ст. 20 Дисциплінарного статуту передбачено право особи рядового або начальницького складу усно чи письмово послідовно звернутися зі скаргою щодо накладення на неї дисциплінарного стягнення до старшого прямого начальника - аж до Міністра внутрішніх справ України або до суду.

За таких обставин суд вважає, що позовні вимоги в частині визнання протиправним та скасування спірних наказів в частині які стосуються позивача є обґрунтованими, а тому підлягають до задоволення.

Враховуючи наведене, суд прийшов до висновку про обґрунтованість позовних вимог щодо визнання протиправним та скасування наказів № 820 від 19.03.2015 року в частині накладення на позивача дисциплінарного стягнення звільнення з органів внутрішніх справ, № 491 о/с від 10.07.2015 року по особовому складу в частині звільнення позивача з органів внутрішніх справ та про поновлення на займаній посаді.

А тому висновки суду першої інстанції відповідають нормам матеріального та процесуального права.

На підставі наведеного колегія судів прийшла до висновку, що судом першої інстанції, при винесені оскаржуваної постанови вірно дано правову оцінку обставинам справі та ухвалено судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, що згідно ст. 200 КАС України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а постанови суду першої інстанції без змін.

Керуючись ч. 3 ст. 160, ст.ст. 195, 196, 198, 200, 205, 206, 254 КАС України суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області залишити без задоволення.

Постанову Львівського окружного адміністративного суду від 20.08.2015 року у справі № 813/3916/15 залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду у порядку адміністративного судочинства протягом двадцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий В.В. Ніколін

Судді О.М. Гінда

ОСОБА_8