Справа № 815/4273/15
Суддя: Бойко О.Я.
Дата ухвалення: 2015-12-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 815/4273/15
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 грудня 2015 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд в складі:

головуючого судді - Бойко О.Я.;

розглянувши в порядку письмового провадження справу за адміністративним позовом ТОВ «Кей Колект» до Другого Малиновського ВДВС Одеського МУЮ, треті особи ОСОБА_1, ОСОБА_2 про скасування постанов АА 162175 від 30.04.2010 року та ВП № 28819426 від 07.10.2011 року в частині накладення арешту на нерухоме майно та зобовязання вчинити певні дії, -

СУТЬ СПОРУ:

Позивач звернувся з адміністративним позовом до Другого Малиновського ВДВС Одеського МУЮ, треті особи ОСОБА_1, ОСОБА_2, в якому просив суд:

- скасувати постанови АА 162175 від 30.04.2010 року та ВП № 28819426 від 07.10.2011 року видані Другим Малиновським ВДВС Одеського МУЮ в частині накладення арешту на нерухоме майно: квартира загальною площею 57,1 кв.м. за адресою АДРЕСА_1.

- зобовязати Другий Малиновський ВДВС Одеського МУЮ, винести постанову про зняту арешту з нерухомого майна предмета іпотеки, що перебуває в іпотеці ТОВ «Кей Колект» на підставі Іпотечного договору від 10.04.2007 б/н.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначив наступне.

10.04.2007 року ОСОБА_1 (позичальник) уклала з АКІБ «УкрСиббанк» (кредитор) кредитний договір № 0.

Згідно з умовами договору кредитор надає позичальнику у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання грошові кошти, а позичальник зобовязується в порядку та на умовах визначених кредитним договором повертати кредит, виплачувати проценти за користування кредитом, сплачувати комісію та інші передбачені платежі в сумі, строки та на умовах, що передбачені кредитним договором.

В забезпечення належного виконання зобовязання за кредитним договором укладено іпотечний договір від 10.04.2007 року та договір поруки № 107420 від 10.04.2007 року.

За умовами договору іпотекодавець передає в іпотеку іпотекодержателю у якості забезпечення виконання іпотекодавцем зобовязань за кредитним договором від 10.04.2007 року наступне нерухоме майно: квартира загальною площею 57,1 кв.м. за адресою АДРЕСА_1.

Обтяження згідно вищевказаного іпотечного договору кредитор відступив ТОВ «Кей-Колект» 12.12.2011 року, на підставі договору факторингу № 1. Водночас, дане обтяження зареєстроване у Державному реєстрі іпотек.

При зверненні до нотаріуса 08.07.2015 року позивач при зверненні до нотаріуса дізнався, що на предмет іпотеки за договором від 10.04.2007 року накладено арешт на підстави Постанови Другого Малиновського ВДВС Одеського МУЮ, АА 162175, від 30.04.2010 року та П № 28819426 від 07.10.2011 року.

Позивач не погоджується із зазначеними рішення відповідача, вважає їх протиправними та такими, що порушують його права, оскільки він має переважне право на задоволення своїх вимог за рахунок заставленого майна та за таких підстав належать до скасування.

Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив їх задовольнити посилаючись на обґрунтування викладені в позовній заяві (а.с.3-9).

Відповідач проти задоволення адміністративного позову заперечував, письмових заперечень до суду не надав.

Відповідно до ч.6 ст.128 КАС України та і урахуванням думки сторін, суд прийняв рішення розглядати дану справу в порядку письмового провадження.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши надані письмові докази, перевіривши матеріали справи, а також проаналізувавши законодавство, яке регулює спірні правовідносини, суд дійшов висновку, що позовні вимоги належать до задоволення частково. Свій висновок суд вмотивовує наступним чином. Так, суд, -

ВСТАНОВИВ:

10.04.2007 року ОСОБА_1 (позичальник) та Акціонерний комерційний інноваційний банк «УкрСиббанк» уклали договір про надання споживчого кредиту № 0 (а.с.11-21).

Зі змісту пп.1.2.2 договору вбачається, що позичальник зобовязаний повернути кредит не пізніше 10 квітня 2014 року.

Відповідно до п.2.1 даного договору у забезпечення виконання зобовязань позичальника за даним договором банком приймається застава нерухомості, а саме 2-х кімнатна квартира за адресою: АДРЕСА_2 та порука фізичної особи ОСОБА_2

Також з метою забезпечення виконання кредитного договору 10.04.2007 року між зазначеними сторонами укладені договір іпотеки (а.с.22-25) та договір поруки (а.с.26-27).

В подальшому 12.12.2011 року ПАТ «УкрСиббанк» та ТОВ «Кей-Колект» уклали договір факторингу №1 (а.с.28-30) З аналізу даного договору вбачається, що право вимоги за кредитним договором від 10.04.2015 року до № 0 перейшло до ТОВ «Кей-Колект».Цей факт підтверджується також наявною в матеріалах справи випискою з додатку до договору факторингу № 1 від 12.12.2011 року (а.с.31). На підтверження виконання умов цього договору складено акт приймання-передачі прав вимоги (а.с.34).

Крім того, 22.12.2011 року ПАТ «УкрСиббанк» та ТОВ «Кей-Колект» уклали також договір проро відступлення прав вимоги за договорами іпотеки, згідно з яким право вимоги,в тому числі за договором іпотеки 10.04.2011 року до кредитного договору № 0 (а.с.32-33).

Однак, після настання терміну повернення кредиту, при зверненні до нотаріуса позивач дізнався, що 08.07.2015 року позивач при зверненні до нотаріуса дізнався, що на предмет іпотеки за договором від 10.04.2007 року накладено арешт на підстави Постанови Другого Малиновського ВДВС Одеського МУЮ, АА 162175, від 30.04.2010 року та П № 28819426 від 07.10.2011 року (а.с.35-37).

До вказаних правовідносин суд застосовує такі правові норми.

Згідно з ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч.1 ст.6 ЗУ «Про виконавче провадження», державний виконавець зобовязаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб.

Тобто, законодавство покладає на державного виконавця обовязок вживати передбачених спеціальним законом заходів примусового виконання рішень, неупередженого, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Як передбачено ч.8 ст.54 Закону України «Про виконавче провадження» примусове стягнення на предмет іпотеки здійснюється державним виконавцем з урахуванням положень Закону України "Про іпотеку».

Так, згідно з ст.1 Закону України «Про іпотеку», іпотека це вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржникомзабезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку передбаченому ч.1 ст.33 цього ж закону. А саме, у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобовязання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобовязанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

Відповідно до ч.6 ст.3 Закону України «Про іпотеку» у разі порушення боржником основного зобов'язання відповідно до іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити забезпечені нею вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими особами, права чи вимоги яких на передане в іпотеку нерухоме майно зареєстровані після державної реєстрації іпотеки. Якщо пріоритет окремого права чи вимоги на передане в іпотеку нерухоме майно виникає відповідно до закону, таке право чи вимога має пріоритет над вимогою іпотекодержателя лише у разі його/її виникнення та реєстрації до моменту державної реєстрації іпотеки.

Також згідно ч.7 ст.3 Закону України «Про іпотеку» Пріоритет права іпотекодержателя на задоволення забезпечених іпотекою вимог за рахунок предмета іпотеки відносно зареєстрованих у встановленому законом порядку прав чи вимог інших осіб на передане в іпотеку нерухоме майно виникає з моменту державної реєстрації іпотеки. Зареєстровані права та вимоги на нерухоме майно підлягають задоволенню згідно з їх пріоритетом - у черговості їх державної реєстрації.

Відповідно до ч.3 ст.33 Закону України «Про іпотеку» звернення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Крім того, відповідно до ч.3 ст.12 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» на підставі реєстрації встановлюється пріоритет обтяження, якщо іінші підстави для виникнення пріоритету не визначені цим законом. Задоволенняправ чи вимог декількох обтяжувачів, на користь яких встановлено обтяження одного й того ж рухомого майна, здійснюється згідно пріоритетом, який визначається в порядку, встановленому цим законом.

Згідно з ст.14 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» встановлено, що якщо інше не встановлено цим законом, зареєстроване обтяження має вищий пріоритет над незареєстрованими обтяженнями. Пріоритет зареєстрованих обтяжень визначається у черговості їх реєстрації, за винятками встановленими цим законом. Обтяжувач з вищим пріоритетом має переважне право на звернення стягнення на предмет обтяження.

Таким чином, з огляду на черговість реєстрації обтяжень позивач як обяжувач з вищим пріоритетом, встановленим Законом України «Про іпотеку» володіє переважним та першочерговим правом на отримання задоволення своїх вимог щодо одного й того ж нерухомого майна. Оскільки право застави (іпотеки) у позивача, яке правонаступника ПАТ «УкрСиббанк» виникло з 10.04.2007 року, тобто з моменту укладення нотаріально посвідченого договору іпотеки.

Суд звертає увагу,що відповідно до ч.4 ст.54 Закону України «Про виконавче провадження» про звернення стягнення на заставлене майно для задоволення вимог стягувачів, які не є заставодержателями, державний виконавець повідомляє заставодержателю не пізніше наступного дня після накладення арешту на майно або якщо йому стало відомо, що арештоване майно боржника перебуває в заставі, та роз'яснює заставодержателю право на звернення до суду з позовом про зняття арешту із заставленого майна.

Також, згідно із ст.11 Закону України «Про виконавче провадження», державний виконавець має право одесржувати безоплатно від органів, установ, та організацій, посадових осіб, сторін та учасників виконавчого провадження необхідні для проведення виконавчих дій пояснення, довідки та іншу інформацію, у тому числі конфіденційну.

Відповідно до п.5.3.9 Інструкції про проведення виконавчих дій, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 15 грудня 1999 року за № 865/4158 інформацію щодо заборони відчуження нерухомого майна державний виконавець може отримати в Єдиному реєстрі заборони відчуження обєктів нерухомого майна, держателем якого є Міністерство юстиції України, а державне підприємствр «Інформаційний центр» Міністерства юстиції його адміністратоором згідно з наказом Міністерства юстиції України від 09.06.1999 року № 31/5 «Про внесення змін і доповнень до нормативно-правових актів Міністерства та про затвердження Положення про Єдиний реєстр заборон відчуження обєктів нерухомого майна».

Однак, відповідач не виконав свого обовязку щодо повідомлення позивача про накладення арешту на майно боржника, яке перебуває у заставі (іпотеці). Таким чином, суд вважає, що відповідач діяв всупереч норм законодавства при прийнятті спірних постанов, а тому вони належать до скасування.

Що ж стосується вимоги про зобовязання відповідача винести постанову про зняту арешту з нерухомого майна предмета іпотеки, що перебуває в іпотеці ТОВ «Кей Колект» на підставі Іпотечного договору від 10.04.2007 б/н. то суд вважає, що вона не належить до задоволення.

Так, відповідно до ст.60 Закону України «Про виконавче провадження» крім іншого зазначено, що у разі прийняття судом рішення про зняття арешту з майна арешт з майна знімається за постановою державного виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. Копія постанови про зняття арешту з майна надсилається боржнику та органу (установі), якому була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно боржника.

Оскільки, на момент звернення позивача до державного реєстратора у нього не було рішення суду про скасування оскаржуваних постанов про накладення арешшту на нерузоме майно, суд вважає зазначену вимогу передчасною.

Згідно з ч.1 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Відповідно до ч.3 ст.94 КАС України якщо адміністративний позов задоволено частково, судові витрати, здійснені позивачем, присуджуються йому відповідно до задоволених вимог, а відповідачу - відповідно до тієї частини вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

У процесі розгляду справи не встановлено інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, і доказів на підтвердження цих обставин.

На підставі викладеного, керуючись Конституцією України, Законами України «Про виконавче провадження», «Про іпотеку», Цивільним Уодексом Україзист.ст. 2, 7, 8, 9, 11, 27, 69-71, 86, 94, 128, 159-163 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Адміністративний позов задовольнити частково.

2. Скасувати постанови АА 162175 від 30.04.2010 року та ВП № 28819426 від 07.10.2011 року видані Другим Малиновським ВДВС Одеського МУЮ в частині накладення арешту на нерухоме майно: квартира загальною площею 57,1 кв.м. за адресою АДРЕСА_1.

3. У задоволенні інших позовних вимог відмовити.

4. Стягнути з Державного бюджету України на користь ТОВ «Кей-Колект»() суму сплаченого судового збору пропорційно до частини задоволених позовних вимог у розмірі 73 (сімдесят три),08 грн.

Порядок і строки оскарження постанови визначаються ст.ст. 185, 186 Кодексу адміністративного судочинства України.

Постанова суду першої інстанції, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Відповідно до частини першої статті 185, частини першої-другої, четвертої статті 186 Кодексу адміністративного судочинства України, сторони які беруть участь у справі, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси чи обов'язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку дану постанову повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Одеського апеляційного адміністративного суду через Одеський окружний адміністративний суд.

Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 цього Кодексу, було повідомлено про можливість отримання копії постанови безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Апеляційна скарга на постанову суду подається до Одеського апеляційного адміністративного суду через адміністративний суд першої інстанції, який ухвалив судове рішення.

Суддя О.Я. Бойко