Справа № 817/989/13-а
Суддя: Кравчук Т.О.
Дата ухвалення: 2015-12-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 817/989/13-а

02 грудня 2015 року м. Рівне

Рівненський окружний адміністративний суд у складі судді Кравчук Т.О. за участю секретаря судового засідання Мідліка А.В.

за участю:

представника позивача не зявився,

представника відповідача ОСОБА_1 районної державної адміністрації не зявився,

представника відповідача відділу освіти ОСОБА_1 районної державної адміністрації Рівненської області не зявився,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_2 - не зявився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом

ОСОБА_3
до ОСОБА_1 районної державної адміністрації, відділу освіти ОСОБА_1 районної державної адміністрації Рівненської області третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_2
про визнання протиправним та скасування розпорядження, визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу і відшкодування моральної шкоди, зобовязання вчинити певні дії , -

ВСТАНОВИВ :

До Рівненського окружного адміністративного суду звернулася ОСОБА_3 з адміністративним позовом (з урахуванням заяви про зміну предмету позову після повернення справи на новий розгляд з ВАСУ) до ОСОБА_1 районної державної адміністрації, відділу освіти ОСОБА_1 районної державної адміністрації Рівненської області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_2 про:

- визнання протиправним і скасування розпорядження голови ОСОБА_1 районної державної адміністрації від 18 лютого 2013 р. № 27-к «Про звільнення ОСОБА_3М.»;

- визнання протиправним і скасування наказу начальника Управління освіти, молоді та спорту ОСОБА_1 районної державної адміністрації Рівненської області «Про перевід ОСОБА_2В.» від 04.02.2013 року №17;

- зобовязання Зарічненьску району державну адміністрацію нарахувати та виплатити ОСОБА_4, середній заробіток за час вимушеного прогулу із 19 лютого по 16 вересня 2015 2015 року;

- поновлення ОСОБА_3, на посаді начальника Відділу і ОСОБА_1 районної державної адміністрації Рівненської області;

- у випадку неможливості поновлення ОСОБА_3 у Відділі освіти ОСОБА_1 районної дере адміністрації Рівненської області на день прийняття судом постанови, поновити ОСОБА_3 в іншому структурному підрозділі ОСОБА_1 районної державної адміністрації, а саме на посаді завідувача Сектору у справах молоді та спорту ОСОБА_1 районної державної адміністрації Рівненської області;

- стягнення із ОСОБА_1 районної державної адміністрації на користь ОСОБА_3, 20 000 (двадцять тисяч) грн. 00 коп. заподіяної моральної шкоди.

- зобов'язання ОСОБА_1 районну державну адміністрацію нарахувати та виплатити ОСОБА_3, доплату за виконання обов'язків тимчасово відсутнього працівника начальника відділу з питань фізичної культури та спорту ОСОБА_1 районної державної адміністрації за період із 01 червня 2011 року по 06 липня 2011 року;

- стягнення з ОСОБА_1 районної державної адміністрації та відділу освіти ОСОБА_1 районної державної адміністрації Рівненської області понесені судові витрати у вигляді витрат на оплату судового збору в сумі 647,73 грн. (294,41 грн. сплачені за подання адміністративного позову, 147,22 грн. сплачені за подання апеляційної скарги, та 206,10 за подання касаційної скарги на судові рішення та покладення на відповідачів інші судові витрати, які будуть понесені під час судового розгляду адміністративної справи.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що під час реорганізації Управління освіти, молоді та спорту ОСОБА_1 районної державної адміністрації Рівненської області її було протиправно звільнено з посади начальника відділу у справах сімї та молоді ОСОБА_1 районної державної адміністрації Рівненської області та протиправно непереведено на рівнозначну посаду в іншому структурному підрозділі. Позивач вказала, що згода на її переведення в інший структурний підрозділ була подана нею до відповідачів у вигляді письмової заяви, але невраховуючі ці обставини відбулось її звільнення. При цьому зауважила, що фактичного скорочення штату або чисельності працівників Управління освіти, молоді та спорту ОСОБА_1 районної державної адміністрації Рівненської області не відбулось під час реорганізації, а тому звільнення з посиланням на пункт 5 статті 35 КЗпП України (підстава для припинення трудового договору - переведення працівника, за його згодою, на інше підприємство, в установу, організацію або перехід на виборну посаду) є незаконним оскільки фактичного переведення не відбулось.

Крім того позивач покликалась на протиправність відповідачів щодо не запропонування їй всіх наявних вакансій в новоствореному структурному підрозділі, а саме іншої начальницької посади, яка по функціональним обовязкам співпадає з обовязками посади з якої звільнено ОСОБА_3 та яка відповідає її кваліфікації та досвіду роботи. Відтак, на думку позивача є незаконним переведення ОСОБА_2 (третьої особи) на вакантну посаду, яка цілком правомірна могла бути зайнята нею, а тому просить скасувати Наказ про переведення ОСОБА_2

Представник відповідача - ОСОБА_1 районна державна адміністрація проти позову забезпечувала, вказавши, що під час реорганізації Управління освіти, молоді та спорту ОСОБА_1 районної державної адміністрації ОСОБА_3 була запропонована тільки одна посада головного спеціаліста Управління освіти, молоді та спорту ОСОБА_1 районної державної адміністрації Рівненської області. На вказану посаду позивач погодилась, про що подала відповідну заяву. Однак, в подальшому ОСОБА_3 подала відповідачу заяву про погодження її на переведення на дві посади: головного спеціаліста Управління освіти, молоді та спорту ОСОБА_1 районної державної адміністрації Рівненської області та начальника відділу виховання, молоді та спорту Управління освіти, молоді та спорту ОСОБА_1 районної державної адміністрації. Але, як вказав відповідач начальницька посада була запропонована тільки одному кандидату - третій особі ОСОБА_2, а тому переведення позивачки можливо було тільки на посаду головного спеціаліста. Оскільки позивач не зявлялась для оформлення працевлаштування її в новому структурному підрозділі на запропонованій посаді, її було правомірно звільнено та проведені всі відповідні розрахунки. Просив відмовити у задоволенні позову в повному обсязі.

Представник відповідача - відділ освіти ОСОБА_1 районної державної адміністрації Рівненської області заперечував проти позову з підстав викладених представником ОСОБА_1 районної державної адміністрації. Просив в задоволенні позову відмовити.

Третя особа , яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_2 в судове засідання не зявився, будь яких клопотань чи заяв суду не надіслав.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши представлені документи та інші зібрані по справі матеріали, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню частково з таких підстав.

З 05.05.2009 року по 18.02.2013 року ОСОБА_3 працювала на посаді начальника відділу у справах сімї та молоді ОСОБА_1 районної державної адміністрації Рівненської області.

В лютому 2012 року відповідно до пункту 5 статті 36 Кодексу законів про працю України розпорядженням голови ОСОБА_1 районної державної адміністрації від 18.02.2013 року №27-к ОСОБА_3 звільнено з посади начальника відділу у справах сімї та молоді ОСОБА_1 районної державної адміністрації Рівненської області 18.02.2013 року у звязку з переведенням до управління освіти, молоді та спорту ОСОБА_1 районної державної адміністрації Рівненської області.

В той же час Управління освіти, молоді та спорту ОСОБА_1 районної державної адміністрації виносить наказ від 04.02.2013 року №17 про переведення ОСОБА_2 з посади головного спеціаліста відділу освіти ОСОБА_1 райдержадміністрації на посаду начальника відділу виховання, молоді та спорту управління освіти, молоді та спорту ОСОБА_1 районної державної адміністрації Рівненської області з 04.02.2013 року, як такого, що успішно пройшов стажування із збереженням 14 рангу державного службовця 7 категорії посади.

Не погоджуючись з прийнятим розпорядженням про звільнення та призначення на керівну посаду замість ОСОБА_3 ОСОБА_2 позивач звернулась до суду.

Як встановлено судом, в листопаді 2012 року було прийнято Розпорядження голови ОСОБА_1 районної державної адміністрації Про впорядкування структури районної державної адміністрації адміністрації від 23.11.2012 р. № 142-к (далі- Розпорядження 142-к). Так, пунктом шостим цього розпорядження постановлено реорганізувати відділ освіти ОСОБА_1 районної державної адміністрації шляхом перетворення в Управління освіти, молоді та спорту ОСОБА_1 районної державної адміністрації; відділ у справах сімї та молоді ОСОБА_1 районної державної адміністрації Рівненської області - шляхом приєднання до управління освіти, молоді та спорту ОСОБА_1 районної державної адміністрації; відділ з питань фізичної культури і спорту ОСОБА_1 районної державної адміністрації - шляхом приєднання до управління освіти, молоді та спорту, що підтверджується пунктом 6 цього розпорядження.

Відповідно до пункту 4 додатку 1 до Розпорядження 142-к Управління освіти, молоді та спорту входить до переліку структурних підрозділів районної державної адміністрації.

Крім того, до Розпорядження 142-к затверджено граничну чисельність працівників апарату та структурних підрозділів районної державної адміністрації. Так, для Управління освіти, молоді та спорту встановлено 7 одиниць працівників.

Разом з цим, головою ОСОБА_1 районної державної адміністрації погоджено пропозиції щодо працевлаштування на інші посади працівників структурних підрозділів райдержадміністрації, які у зв'язку зі змінами істотних умов праці попереджені про наступне вивільнення.

Згідно вказаним пропозиціям, начальнику відділу у справах сімї та молоді райдержадміністрації ОСОБА_3 запропоновано посаду головного спеціаліста управління освіти, молоді та спорту райдержадміністрації. Як засвідчено особистим підписом ОСОБА_5 21.01.2013 року та не заперечувалось представником позивача під час судового розгляду справи, позивач погодилась на запропоновану посаду.

Пізніше, 01.02.2013 року ОСОБА_3 надіслала до Голови ОСОБА_1 районної державної адміністрації заяву (вх. від 05.02.2013 року №191-01/20), в якій вона з висловленою згодою на переведення її на посаду головного спеціаліста управління освіти, молоді та спорту одночасно повідомила про свою згоду на переведення її на посаду начальника відділу виховання, молоді та спорту ОСОБА_1 районної державної адміністрації.

Тобто, в заяві від 01.02.2013 року ОСОБА_3 повідомила про одночасну згоду на її переведення на дві посади: посаду головного спеціаліста управління освіти, молоді та спорту та посаду начальника відділу виховання, молоді та спорту ОСОБА_1 районної державної адміністрації.

При цьому, судом встановлено, що посада начальника відділу виховання, молоді та спорту Управління освіти, молоді та спорту ОСОБА_1 районної державної адміністрації Рівненської області ОСОБА_3 не пропонувалась. Але, представник позивача вказав про те, що оскільки посада на якій позивач перебувала була керівною вона мала повне право бути переведеною саме на керівну, а не нижчу посаду. А тому, враховуючи, що після реорганізації керівні посади мали місце в новоствореній організації, ОСОБА_3 вирішила звернутися з проханням на переведення її саме на посаду начальника відділу виховання, молоді та спорту Управління освіти, молоді та спорту ОСОБА_1 районної державної адміністрації Рівненської області.

12.02.2013 року ОСОБА_3 надіслала до Управління освіти, молоді та спорту другу заяву з проханням прийняття її на роботу за переведенням із ОСОБА_1 районної державної адміністрації на посаду начальника відділу виховання, молоді та спорту Управління освіти, молоді та спорту ОСОБА_1 районної державної адміністрації Рівненської області. Тобто, у вказаній заяві позивачка просила прийняти її на посаду начальника відділу і нічого не вказувала про посаду головного спеціаліста.

На відповідь заяви позивача від 12.02.2013 року, листом від 19.02.2013 року №273 Управління освіти, молоді та спорту ОСОБА_1 районної державної адміністрації повідомило ОСОБА_3, що посада начальника відділу виховання, молоді та спорту Управління освіти, молоді та спорту ОСОБА_1 районної державної адміністрації на теперішній час не є вакантною. Водночас, позивачці було запропоновано посаду головного спеціаліста відділу виховання, молоді та спорту Управління освіти, молоді та спорту ОСОБА_1 районної державної адміністрації.

Між тим, в проміжок часу між першою заявою позивача від 01.02.2013 року про погодження на дві посади та другою заявою від 12.02.2013 року з проханням прийняти її на роботу за переведенням на посаду начальника відділу ОСОБА_1 районна державна адміністрація та Управління освіти, молоді та спорту ОСОБА_1 районної державної адміністрації вживали відповідні заходи щодо звільнення, переведення та працевлаштування працівників, що перебували з ними у трудових відносинах до реорганізації структурного підрозділу.

Такі самі заходи вживались і відносно позивачки.

Відтак, листом від 06.02.2013 року №01/20-399 ОСОБА_1 районна державна адміністрація надіслала до Рівненської обласної державної адміністрації копію заяви ОСОБА_3 від 01.02.2013 року.

Листом від 13.02.2013 року №1169/0/01-43/13 Рівненська обласна Державна адміністрація повідомила ОСОБА_1 районну державну адміністрацію про погодження звільнення ОСОБА_3 з посади начальника відділу у справах сімї та молоді ОСОБА_1 райдержадміністрації в порядку переведення на роботу у управління освіти, молоді та спорту райдержадміністрації (отриманий ОСОБА_1 районною державною адміністрацією 15.02.2013 року вх.№249-01/20).

Листом від 14.02.2013 року №251 Управління освіти, молоді та спорту ОСОБА_1 районної державної адміністрації звернулося до Голови ОСОБА_1 районної державної адміністрації з проханням звільнити в порядку переведення начальника відділу у справах сім'ї та молоді ОСОБА_1 районної державної адміністрації Рівненської області ОСОБА_3 з вирішенням питання про її працевлаштування в управлінні освіти, молоді та спорту ОСОБА_1 районної державної адміністрації.

Тобто, ОСОБА_1 районна державна адміністрація враховуючи погоджувальний підпис ОСОБА_3 у пропозиціях на посаду головного спеціаліста управління освіти молоді та спорту та заяву від 01.02.2013 року (в якій ОСОБА_3 висловила погодження на дві посади: головного спеціаліста та начальника відділу) вважала достатніми підставами для переведення позивачки до управління освіти, молоді та спорту ОСОБА_1 районної державної адміністрації.

Відтак, відповідно до пункту 5 статті 36 Кодексу законів про працю України, керуючись статтею 6, частиною 2 статті 11, пунктом 3 частини 1 статті 39 Закону України «Про місцеві державні адміністрації» Розпорядженням голови ОСОБА_1 районної державної адміністрації від 18.02.2013 року за №27-к «Про звільнення ОСОБА_3М вирішено звільнити ОСОБА_3 з посади начальника відділу у справах сімї та молоді ОСОБА_1 районної державної адміністрації Рівненської області 18.02.2013 року у зв'язку з переведенням до управління освіти, молоді та спорті ОСОБА_1 районної державної адміністрації Рівненської області із виплатою грошової компенсації за 39 календарних днів невикористаної щорічної відпустки.

Як підставу прийняття про звільнення позивачки у розпорядженні вказано: заява ОСОБА_3, лист Рівненської обласної адміністрації від 13.02.2013 року вих-1169/0/01-43/13, лист управління освіти, молоді та спорту ОСОБА_1 районної державної адміністрації Рівненської області від 14.02.2013 року №251.

Як вказали представники відповідачів, при вирішення питання працевлаштування позивачки вони рахували можливість призначення ОСОБА_3 виключно на посаду головного спеціаліста, оскільки ані посада начальника відділу, ані будь яка інша посада крім головного спеціаліста ОСОБА_3 в процесі реорганізації не пропонувалась, а тому на їх думку підстав для її працевлаштування її на будь яку іншу посаду не вбачалось.

Але, як встановлено судом, після прийняття рішення про звільнення ОСОБА_3 у зв'язку з переведенням до управління освіти, молоді та спорті ОСОБА_1 районної державної адміністрації Рівненської області фактичного переведення ОСОБА_3 на посаду головного спеціаліста чи на будь яку іншу посаду до Управління освіти, молоді та спорті ОСОБА_1 районної державної адміністрації Рівненської області не відбулось.

Як стверджував представник відповідача, фактичного призначення позивачки до Управління освіти, молоді та спорту ОСОБА_1 районної державної адміністрації Рівненської області не відбулось із-за ігнорування ОСОБА_3 зявитися до Управління освіти, молоді та спорті ОСОБА_1 районної державної адміністрації Рівненської області для написання відповідної заяви про прийняття її на роботу та небажанням позивачки бути призначеною саме на посаду головного спеціаліста.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд зазначає наступне.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом, у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Зі змісту зазначеної норми вбачається, що вона передбачає декілька самостійних підстав для розірвання з ініціативи власника трудового договору з працівником, як-то: ліквідацію; реорганізацію; банкрутство; перепрофілювання підприємства, установи, організації; скорочення чисельності працівників; скорочення штату працівників.

Однією із форм припинення юридичної особи є передача всього свого майна, прав та обов'язків іншим юридичним особам-правонаступникам у результаті злиття, приєднання, поділу чи перетворення.

У розумінні зазначених норм закону приєднання - це така форма реорганізації, при якій одна юридична особа включається до складу іншої юридичної особи, що продовжує існувати й далі, але в більшому масштабі. Приєднувана ж організація припиняє свою діяльність як самостійна юридична особа. У разі приєднання на підставі передавального (а не ліквідаційного) акта орган, який здійснює державну реєстрацію юридичної особи, виключає юридичну особу, яка припинила діяльність, з державного реєстру.

Юридична особаправонаступник, до якої внаслідок приєднання перейшли майно, права та обов'язки припиненої юридичної, несе відповідальність за її зобов'язаннями в повному обсязі.

Зазначений висновок узгоджується із нормою частини 3 статті 36 КЗпП України, відповідно до якої в разі реорганізації підприємства, установи, організації (злиття, приєднання, поділ чи перетворення) дія трудового договору працівника продовжується. Припинення трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу можливе лише у разі скорочення чисельності або штату працівників (пункт 1 частини 1 статті 40 КЗпП України). Звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу в такому випадку можливе лише у разі скорочення чисельності або штату працівників (пункт 1 частини 1 статті 40 КЗпП України).

Але, як піідтверджено листом заступника голови райдержадміністрації від 11.03.2013 року за №01/25-630, відповідно до якого ОСОБА_1 районна державна адміністрація повідомила, що: у період із 23.11.2012 року по 28.02.2013 року скорочення чисельності штату працівників із числа державних службовців у відділі освіти ОСОБА_1 районної державної адміністрації, у відділі з питань фізичної культури і спорту ОСОБА_1 райдержадміністрації та у відділі сім'ї та молоді ОСОБА_1 райдержадміністрації не було; станом на 01.02.2013 року чисельність працюючих державних службовців у відділі освіти ОСОБА_1 райдержадміністрації становила 5 штатних одиниць, у відділі з питань фізичної культури і спорту ОСОБА_1 райдержадміністрації 1 штатна одиниця, у відділі сім'ї та молоді ОСОБА_1 райдержадміністрації 2 штатні одиниці; була одна посада начальника відділу освіти ОСОБА_1 райдержадміністрації, була одна посада начальника відділу з питань фізичної культури і спорту ОСОБА_1 райдержадміністрації, була одна посада начальника відділу сім'ї та молоді ОСОБА_1 райдержадміністрації; в управлінні освіти, молоді та спорту ОСОБА_1 районної державної адміністрації є одна посада начальника зазначеного управління; начальника відділу освіти ОСОБА_1 районної державної адміністрації Рівненської області було призначено на посаду начальника управління освіти, молоді та спорту ОСОБА_1 районної державної адміністрації Рівненської області.

Вказаний факт не заперечувався і під час розгляду справи представниками відповідачів.

Крім того, при дослідженні та порівняні судом штатних розписів, що були затверджені до реорганізації ОСОБА_1 районної державної адміністрації та після процесу реорганізації, судом встановлено, що скорочення штату працівників після реорганізації не відбулось.

Відповідно до частини 2 статті 49-2 КЗпП України одночасно з попередженням про звільнення у звязку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації.

При цьому суд зазначає, що роботодавець є таким, що належно виконав вимоги щодо працевлаштування при реорганізації установи, якщо запропонував працівнику наяву в установі роботу, тобто вакантну посаду за відповідною професією чи спеціальністю або іншу роботу (в тому числі нижче оплачувану роботу чи нижчу посаду), яку працівник може виконувати з урахуванням його стану здоровя, освіти, кваліфікації, досвіду тощо. При цьому роботодавець зобовязаний запропонувати працівникові всі вакансії, які відповідають зазначеним вимогам, які є в установі в цілому, незалежно від того, в якому структурному підрозділі працівник працював.

Відповідачі стверджували, що ОСОБА_3 погодилась на переведення на посаду головного спеціаліста Управління освіти, молоді та спорту ОСОБА_1 РДА.

Але, разом з тим, із штатного розпису новоствореного Управління видно, що його очолює начальник і до його складу входять відділи: дошкільної та загальної середньої освіти, виховання молоді та спорту на чолі із начальниками, загальна кількість працюючих - 7 штатних одиниць (замість 5 у ліквідованих відділах). Посада головного спеціаліста передбачена лише у структурі вказаних відділів.

Проте, ОСОБА_3 не пропонувалась посада начальника відділу, яка фактично збереглась.

Крім того, як вже було вказано судом, 01.02.2013 року позивач звернулася з заявою до голови ОСОБА_1 районної державної адміністрації, в якій крім погодження на посаду головного спеціаліста повідомила про те, що дає згоду на переведення і просить призначити на посаду начальника відділу виховання, молоді та спорту Управління освіти, молоді та спорту ОСОБА_1 РДА.

Відповідач відмовив у задоволенні цієї заяви із посиланням на те, що на момент надходження такої заяви (зареєстровано 05.02.2013 року) посада начальника відділу виховання, молоді та спорту управління освіти, молоді та спорту ОСОБА_1 районної державної адміністрації вакантною не була, оскільки на цю посаду 04.02.2013 року призначено ОСОБА_2

Судом встановлено, що саме ОСОБА_2 було запропоновано посаду начальника відділу освіти ОСОБА_1 районної державної адміністрації (заява від 29.12.2012 року). ОСОБА_2 проходив стажування та в лютому 2013 року ОСОБА_2 подав заяву від 04.02.2013 року про переведення його із займаної посади на посаду начальника відділу виховання, молоді та спорту управління освіти, молоді та спорту ОСОБА_1 районної державної адміністрації Рівненської області з 04.02.2013 року, як такого, що успішно пройшов стажування.

Наказом Управління освіти, молоді та спорту ОСОБА_1 районної державної адміністрації від 04.02.2013 року №17 «Про перевід ОСОБА_2В.» в звязку з успішним проходженням стажування наказано перевести ОСОБА_2 з посади головного спеціаліста відділу освіти ОСОБА_1 районної державної адміністрації на посаду начальника відділу виховання, молоді та спорту управління освіти, молоді та спорту ОСОБА_1 районної державної адміністрації Рівненської області з 04.02.2013 року, як такого, що успішно пройшов стажування із збереженням 14 рангу державного службовця 7 категорії посади.

Аналізуючи досліджені обставини справи, які відбувались під час звільнення позивача суд дійшов до висновку, що спір в даній справі виник в звязку з неотриманням позивачем бажаної посади в новоствореній установі та небажанням відповідачів щодо призначення позивачки саме на начальницьку посаду в новоствореному управлінні.

Але, суд зауважує, що незважаючи на субєктивне ставлення, бажання або небажання роботодавця до призначення особи на будь яку посаду він повинен розуміти, що питання щодо можливості працевлаштування працівника, що підлягає звільненню у звязку з реорганізацією перевіряється щонайменше тричі: в день попередження про наступне звільнення; на засіданні профспілкового комітету під час розгляду подання роботодавця щодо звільнення працівника; судом під час вирішення питання про поновлення на роботі.

Таким чином, обовязок з працевлаштування працівника покладається на відповідача з моменту попередження про вивільнення й до моменту розірвання трудового договору за умови скорочення штату або чисельності працівників. За відсутності фактичного скорочення, правові підстави для звільнення працівника відсутні.

Однак при цьому, суд вважає що добір працівників - це право власника і одного небажання працівника зайняти запропоноване йому робоче місце (посаду) для подання до власника вимоги про надання іншої роботи недостатньо.

Крім того, суд вважає призначення ОСОБА_2 не впливає на правомірність або неправомірність звільнення ОСОБА_3, а тому підстав для визнання протиправним і скасування наказу начальника Управління освіти, молоді та спорту ОСОБА_1 районної державної адміністрації Рівненської області «Про перевід ОСОБА_2В.» від 04.02.2013 року №17 відсутні.

Що ж стосується правомірності звільнення за пунктом 5 статті 36 КЗпП України, то суд зазначає наступне.

Суд вважає, що для припинення трудового договору в порядку переведення та захисту прав працівника власник або уповноважений ним орган підприємства, куди переводиться працівник, повинен подати відповідний лист-запит власнику або уповноваженому ним органу підприємства, на якому працює працівник, з проханням звільнити його з роботи на підставі переведення згідно з п. 5 ст. 36 КЗпП.

У листі-запиті доцільно зазначити строк, в який просять звільнити працівника. Це підтверджуватиме зобов'язання про прийняття на роботу в порядку переведення у вказаний в документі термін. Відсутність у листі-запиті строку звільнення може призвести до виникнення трудових спорів. Лист-запит, як правило, видається працівникові або надсилається на інше підприємство поштою.

У разі згоди власника або уповноваженого ним органу підприємства, на якому працює працівник, на припинення з останнім трудового договору за п. 5 ст. 36 КЗпП на підставі переведення працівнику необхідно подати відповідну заяву з проханням звільнити його з роботи. Прийняття на іншу роботу здійснюється теж на підставі відповідної заяви працівника з проханням прийняти на роботу в порядку переведення. Припинення трудового договору і прийняття на роботу мають бути оформлені наказами чи розпорядженнями відповідних власників підприємств або уповноважених ними органів про звільнення працівника з попереднього місця роботи та про прийняття його на нове місце роботи в порядку переведення з посиланням на п. 5 ст. 36 КЗпП у погоджений сторонами строк.

При цьому на думку суду між звільненням і прийняттям на роботу зазвичай перерви бути не повинно. Відповідно до п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.92 р. N 9 "Про практику розгляду судами трудових спорів" у разі обґрунтованості позову суд своїм рішенням зобов'язує власника або уповноважений ним орган укласти трудовий договір з особою, запрошеною на роботу в порядку переведення, з першого робочого дня (наступного після дня звільнення з попереднього місця роботи), якщо не було обумовлено іншої дати. З іншими особами договір про прийняття на роботу укладається з дня їх звернення до власника або уповноваженого ним органу.

Крім того, частиною п'ятою ст. 24 КЗпП передбачено, що особі, запрошеній на роботу в порядку переведення з іншого підприємства, установи, організації за погодженням між керівниками підприємств, установ, організацій, не може бути відмовлено в укладенні трудового договору.

Відтак, суд вважає, що припинення трудового договору в порядку переведення можливо лише з одночасним прийняттям на посаду, на якій працівник погодився працювати. Такий обовязок повинна виконати юридична особа-правонаступник, до якої внаслідок приєднання перейшли майно, права та обов'язки припиненої юридичної особи, в даному випадку відділу у справах сім'ї та молоді ОСОБА_1 районної державної адміністрації .

Судом було встановлено та не заперечувалось відповідачами під час розгляду, що ОСОБА_3 погодилась на переведення, подала відповідну заяву, така заява рахувалась відповідачами, як підстава для переведення позивача, але подальшого фактичного працевлаштування ОСОБА_3 не відбулось, що протирічить звільненню у звязку з переведенням.

Щодо тверджень відповідачів на особисте небажання працевлаштуватися ОСОБА_3 та ігнорування позивачки на всі пропозиції суд зазначає наступне.

Оскілки, заява ОСОБА_3 від 01.02.2013 року рахувалась відповідачами, як погодження з запропонованою посадою на головного спеціаліста та погодження на переведення, в звязку з чим і було прийняте оскаржуване розпорядження, суд критично оцінює покликання відповідачів на обовязковість додаткової заяви позивачки про погодження прийняття її на роботу. А тому, твердження відповідачів, що здійснити працевлаштування ОСОБА_3 в новостворене управління було неможливим є необґрунтованим.

При цьому, оцінюючи надані пояснення та досліджені докази суд допускає маніпулювання позивачем обставинами, які склалися з її переведенням, про що свідчить заява, в якій ОСОБА_3 вказує на погодження з не запропонованою їй начальницькою посадою. Але, обрання кращих або вигідніших умов праці ніж ті, які запропоновані особі є правом та мають місце бути для кожної людини яка до цього прагне. А тому, при звільненні працівника роботодавці повинні діяти в межах та у спосіб передбачений виключно законом.

Але, факту призначення ОСОБА_3 до управління освіти, молоді та спорту ОСОБА_1 районної державної адміністрації Рівненської області судом не встановлено.

Тому звільнення ОСОБА_3 в звязку з переведенням до управління освіти, молоді та спорту ОСОБА_1 районної державної адміністрації Рівненської області та не працевлаштуванням в новоутвореній установі є протиправним.

Щодо вимоги позивача поновити її на посаді начальника Відділу і ОСОБА_1 районної державної адміністрації Рівненської області або на посаді завідувача Сектору у справах молоді та спорту ОСОБА_1 районної державної адміністрації Рівненської області суд зазначає наступне.

Вимога про поновлення позивача на посаді начальника начальника Відділу і ОСОБА_1 районної державної адміністрації Рівненської області або на посаді завідувача Сектору у справах молоді та спорту ОСОБА_1 районної державної адміністрації Рівненської області є такою, що не може бути задоволена судом, оскільки позивачку звільняли з посади начальника відділу у справах сімї та молоді ОСОБА_1 районної державної адміністрації Рівненської області про що свідчить оспорюване розпорядження та запис в трудовій книжці позивача. Статтею 235 КЗпП України передбачено, зокрема, що у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. Поняття поновлювати означає повертати втрачений стан, продовжувати перерваний процес, стосунки і т. ін. Отже, поновлення на роботі це надання працівнику обумовленої трудовим договором роботи, саме з тієї, з якої він був звільнений. Аналогічний правовий висновок викладений в постанові Верховного суду України від 11.07.2012 №6-65цс12.

Тобто, у випадку незаконного звільнення працівника з роботи, його порушене право повинно бути відновлене шляхом поновлення його на посаді, з якої його було незаконно звільнено.

А тому суд вважає, що позивач підлягає до поновлення на посаді з якої її було звільнено, а саме на посаді начальника відділу у справах сімї та молоді ОСОБА_1 районної державної адміністрації Рівненської області.

Згідно з частиною 2 статті 235 КЗпП України при прийнятті рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу, але не більше ніж за один рік.

Якщо заява про повнодення на роботі розглядається більше одного року не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеногопргулу.

Таким чином, задоволенню також підлягає позовна вимога про стягнення з ОСОБА_1 районної державної адміністрації на користь позивача заробітної плати за час вимушеного прогулу з 19.02.2013 року по 02.12.2015 року в розмірі середньомісячного заробітку відповідно до Порядку розрахунку середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №100 від 08.02.1995 року. Представника відповідача було зобовязано надати довідку про середньомісячну та середньоденну заробітну плату позивачки, але відповідачем було проігноровано вимогу щодо надання довідки про середньоденну заробітну плату. Представник позивача з даними у такій довідці не заперечував, а тому з розрахунку у відповідності до вимог Порядку розрахунку середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №100 від 08.02.1995 року суд встановив, що на користь позивача підлягає сума заробітної плати за час вимушеного прогулу з 19.02.2013 по 02.12.2015 у розмірі 145307,54 грн.

Щодо заявленої позивачем вимоги про стягнення моральної шкоди в сумі 20000,00 грн, суд то суд вважає за доцільне задовольнити її частково з огляду на таке.

Відповідно до вимог ст.2371 КЗпП України, відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством.

Пунктами 3, 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.95 р. N 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" (з урахуванням змін та доповнень), під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Відповідно до розяснень, що містяться в п.9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.95 р. N 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" (з урахуванням змін та доповнень), Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Оцінивши в сукупності встановлені судом достовірні докази, суд прийшов до висновку, що всупереч вимог КЗпП України відповідач порушив право ОСОБА_3 в частині винесення спірного розпорядження та звільнення її з посади, чим заподіяв їй моральну шкоду, яка виразилась в моральних стражданнях, приниженні його гідності та ділової репутації, переживанням за можливу втрату довіри зі сторони колег, знайомих та суспільства, змушення весь час спростовувати необґрунтовані звинувачення щодо позивача та його сімї, між діями відповідача та її наслідками є прямий зв'язок.

На основі повно і всебічно зясованих обставини, на які посилались сторони, як на підставу своїх вимог та заперечень, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, суд дійшов до висновку про необхідність задоволення позовної вимоги про стягнення моральної шкоди частково, стягнувши з відповідача ОСОБА_1 районної державної адміністрації моральну шкоду в розмірі 1000 грн.

Щодо вимоги про стягнення з ОСОБА_1 районної державної адміністрації та відділу освіти ОСОБА_1 районної державної адміністрації Рівненської області понесені судові витрати у вигляді витрат на оплату судового збору в сумі 647,73 грн. (294,41 грн. сплачені за подання адміністративного позову, 147,22 грн. сплачені за подання апеляційної скарги, та 206,10 за подання касаційної скарги на судові рішення та покладення на відповідачів інші судові витрати, які будуть понесені під час судового розгляду адміністративної справи суд зазначає, що оцінивши надані до матеріалів справи докази до задоволення підлягає вимога в частині стягнення витрат в сумі 647,73 грн. Щодо документального підтвердження понесення позивачкою інших витрат представником позивача суду не надано.

Щодо зобов'язання ОСОБА_1 районну державну адміністрацію нарахувати та виплатити ОСОБА_3, доплату за виконання обов'язків тимчасово відсутнього працівника начальника відділу з питань фізичної культури та спорту ОСОБА_1 районної державної адміністрації за період із 01 червня 2011 року по 06 липня 2011 року, суд зазначає що ухвалою Рівненського окружного адміністративного суду від 03.04.2013 року вимогу про зобовязання нарахувати та виплатити доплату за виконання обов'язків тимчасово відсутнього працівника залишено без розгляду. Зазначене судове рішення не оскаржувалось.

Відповідно до ст.55 Конституції України кожному гарантується право на звернення до суду на оскарження в суді рішень, дій та бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Конституцією України (ч.2 ст.19) закріплено принцип, згідно якого органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства.

За наведених обставин позов підлягає задоволенню частково.

Керуючись статтями 11, 14, 70, 71, 72, 86, 94, 159 - 163, 167, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати розпорядження голови ОСОБА_1 районної державної адміністрації від 18 лютого 2013 р. № 27-к «Про звільнення ОСОБА_3М.».

Поновити ОСОБА_6 на посаді начальника відділу у справах сімї та молоді ОСОБА_1 районної державної адміністрації Рівненської області з 19 лютого 2013 року.

Стягнути з ОСОБА_1 районної державної адміністрації на користь ОСОБА_3 заробітну плату за час вимушеного прогулу за період з 19.02.2013 року по 02.12.2015 року в розмірі 145307 (сто сорок пять тисяч триста сім) гривень 54 коп.

Стягнути з ОСОБА_1 районної державної адміністрації на користь ОСОБА_3 моральну шкоду в розмірі 1000 (одна тисяча) 00 грн.

Стягнути на користь ОСОБА_3 судові витрати в розмірі 647,73 (шістсот сорок сім) гривень 73 коп.

У решті позовних вимог відмовити.

Рішення в частині поновлення ОСОБА_3 на посаді начальника відділу у справах сімї та молоді ОСОБА_1 районної державної адміністрації Рівненської області та стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу за один місяць в розмірі 4363 (чотири тисячі триста шістдесят три) гривні 54 коп. допустити до негайного виконання.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано в установлені строки. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга на постанову суду подається до Житомирського апеляційного адміністративного суду через Рівненський окружний адміністративний суд протягом десяти днів з дня її проголошення, а в разі проголошення лише вступної та резолютивної частини постанови або прийняття постанови у письмовому провадженні, - протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя Кравчук Т.О.

Дата виготовлення і підписання повного тексту постанови - 03 грудня 2014 року.