Справа № 810/601/15
Суддя: Розваляєва Т.С.
Дата ухвалення: 2015-11-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 листопада 2015 року м. Київ К/800/38026/15

Вищий адміністративний суд України у складі:

головуючого суддіРозваляєвої Т. С. (суддя-доповідач),
суддівМаслія В. І.,
Черпіцької Л. Т.,
секретаря судового засідання Кальненко О. І.,

за участю: представника позивача - Бочарової Ю. М.,

представника відповідача - Вітра В. М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Державної фінансової інспекції у Київській області на постанову Київського окружного адміністративного суду від 16 квітня 2015 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 03 серпня 2015 року у справі за позовом Державної фінансової інспекції у Київській області до Комунального підприємства Білоцерківської міської ради "Білоцерківтепломережа" про стягнення незаконно отриманої субвенції,

встановив:

Державна фінансова інспекція у Київській області звернулась до Комунального підприємства Білоцерківської міської ради "Білоцерківтепломережа" з позовом про стягнення незаконно отриманої субвенції.

Постановою Київського окружного адміністративного суду від 16 квітня 2015 року, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 03 серпня 2015 року, в позов відмовлено.

Не погоджуючись з рішеннями судів, позивач звернувся з касаційною скаргою, в якій просив їх скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

В запереченнях відповідач просив залишити скаргу без задоволення.

Заслухавши доповідача, пояснення представників сторін, перевіривши доводи касаційної скарги в межах ст. 220 КАС України, матеріали справи, колегія суддів вважає, що скарга не підлягає задоволенню.

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що посадовими особами позивача проведено планову ревізію фінансово-господарської діяльності Комунального підприємства Білоцерківської міської ради «Білоцерківтепломережа» за період з 01 червня 2012 по 31 липня 2014 року.

За наслідками ревізії складено акт від 30 вересня 2014 року № 11-31/123.

Актом ревізії встановлено, що відповідачем в розрахунок фактичної собівартості теплової енергії за 2012 рік до статті «Газ» (для населення) протиправно включено витрати на газ по ціні, яка перевищує граничний рівень ціни на природний газ для суб'єктів господарювання, які виробляють теплову енергію, що використовується для виробництва та надання населенню послуг з опалення та гарячого водопостачання, що призвело до завищення собівартості теплової енергії для населення в розрахунку фактичної собівартості теплової енергії по КП БМР «Білоцерківтепломережа» за 2012 рік на суму 10 249 605 грн. 00 коп.

З метою усунення виявлених ревізією порушень та попередження їх виникнення в подальшому позивачем направлено до відповідача вимогу про усунення виявлених ревізією порушень законодавства від 05 листопада 2014 року №11-16/2155, якою у пункті 6 зобов'язано відповідача забезпечити відшкодування зайво отриманої підприємством субвенції з державного бюджету на погашення заборгованості з різниці в тарифах на теплову енергію за 2012 рік в сумі 684 702 грн 00 коп. та провести коригування заборгованості з різниці в тарифах на суму її завищення в розрахунках на отримання субвенції з державного бюджету на покриття різниці в тарифах за 2012 рік на 9 675 392 грн 00 коп., за 2013 рік - 11 565 грн 00 коп., за І півріччя 2014 року - 7 299 грн. 00 коп.

Листом від 27 листопада 2014 року № 11-16/2247 позивачем уточнено вимогу. У зв'язку із цим, враховуючи факти отримання відповідачем субвенції за 2012 рік, позивач вимагав відшкодувати зайво отриману підприємством субвенцію з державного бюджету на погашення заборгованості з різниці в тарифах на теплову енергію за 2012 рік в сумі 10 249 605 грн. 00 коп.

Згідно повідомлень відповідача від 05 листопада 2014 року № 1748/1, від 12 грудня 2014 року № 2061 та від 21 січня 2015 року останнім частково забезпечено відшкодування порушень, проте, станом на 29 січня 2015 року не відшкодовано порушення, усунення яких вимагається пунктом 6 вимоги від 05 листопада 2014 року № 11-16/2155 (уточненої 27 листопада 2014 року №11-16/2247), а саме: не відшкодовано до Державного бюджету України кошти безпідставно отриманої субвенції на погашення заборгованості з різниці в тарифах на теплову енергію за 2012 рік у сумі 10 249 605 грн.

З метою стягнення з відповідача до Державного бюджету України вказаної суми субвенції позивач звернувся до суду з даним позовом.

Відмовляючи в позові, суд першої інстанції, з яким погодився суд апеляційної інстанції, виходив з того, що доводи позивача є необґрунтованими.

Колегія суддів касаційної інстанції не заперечує правильності резолютивних частин рішень судів щодо відсутності підстав для задоволення позову, але не погоджується з їх мотивуванням з огляду на таке.

Відповідно до ч. 1 і ч. 2 ст. 2 Закону України «Про державну контрольно-ревізійну службу» (в редакції на час ухвалення судового рішення) головним завданням державної контрольно-ревізійної служби є здійснення державного фінансового контролю за використанням і збереженням державних фінансових ресурсів, необоротних та інших активів, правильністю визначення потреби в бюджетних коштах та взяття зобов'язань, ефективним використанням коштів і майна, станом і достовірністю бухгалтерського обліку і фінансової звітності в міністерствах та інших органах виконавчої влади, в державних фондах, у бюджетних установах і у суб'єктів господарювання державного сектору економіки, а також на підприємствах і в організаціях, які отримують (отримували в періоді, який перевіряється) кошти з бюджетів усіх рівнів та державних фондів або використовують (використовували у періоді, який перевіряється) державне чи комунальне майно (далі - підконтрольні установи), виконанням місцевих бюджетів, розроблення пропозицій щодо усунення виявлених недоліків і порушень та запобігання їм у подальшому.

Державний фінансовий контроль реалізується державною контрольно-ревізійною службою через проведення державного фінансового аудита, перевірки державних закупівель та інспектування.

Відповідно до ст. 2 Закону України Закону України «Про державну контрольно-ревізійну службу в Україні» порядок проведення державною контрольно-ревізійною службою державного фінансового аудиту та інспектування встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Для підтвердження виявлених в ході операційного аудиту фактів порушення законодавства та належного їх документування контролюючий орган забезпечує проведення ревізії відповідно до Порядку проведення інспектування Державною фінансовою інспекцією, її територіальними органами, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20 квітня 2006 року № 550.

Пунктом 35 вказаного Порядку визначено, що виявлені допущені об'єктом контролю порушення законодавства, контроль за дотриманням якого віднесено до компетенції служби, фіксуються в констатуючій частині акта ревізії з обов'язковим посиланням на норми законів чи інших нормативно-правових актів, які порушено, та зазначенням винних у їх допущенні осіб.

Відповідно до п. 46 Порядку якщо вжитими в період ревізії заходами не забезпечено повне усунення виявлених порушень, органом служби у строк не пізніше ніж 10 робочих днів після реєстрації акта ревізії, а у разі надходження заперечень (зауважень) до нього - не пізніше ніж 3 робочих дні після надіслання висновків на такі заперечення (зауваження) надсилається об'єкту контролю письмова вимога щодо усунення виявлених ревізією порушень законодавства із зазначенням строку зворотного інформування.

Про результати ревізії, якою виявлено порушення законів та інших нормативно-правових актів, у визначені в пункті 46 цього Порядку строки інформуються органи управління об'єкта контролю та за необхідності відповідні органи державної влади та органи місцевого самоврядування. Про розгляд результатів ревізії та вжиті у зв'язку з цим заходи органи управління об'єкта контролю та органи виконавчої влади не пізніше ніж у місячний строк інформують відповідний контролюючий орган (п. 47 Порядку).

За приписами п.п. 49 і 50 Порядку у разі коли діями чи бездіяльністю працівників об'єкта контролю державі або підконтрольній установі заподіяна матеріальна шкода, контролюючий орган ставить вимоги перед керівником об'єкта контролю та органом його управління щодо пред'явлення цивільних позовів до винних осіб.

За результатами проведеної ревізії у межах наданих прав контролюючі органи вживають заходів для забезпечення:

притягнення до адміністративної, дисциплінарної та матеріальної відповідальності винних у допущенні порушень працівників об'єктів контролю;

порушення перед відповідними державними органами питання про визнання недійсними договорів, укладених із порушенням законодавства;

звернення до суду в інтересах держави щодо усунення виявлених ревізією порушень законодавства з питань збереження і використання активів, а також стягнення у дохід держави коштів, одержаних за незаконними договорами, без встановлених законом підстав або з порушенням вимог законодавства;

застосування заходів впливу за порушення бюджетного законодавства.

Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи згідно із ст. 19 Конституції України зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Із змісту вказаних положень законодавства вбачається, що позивач здійснює фінансовий контроль за використанням і збереженням державних фінансових ресурсів, необоротних та інших активів, правильністю визначення потреби в бюджетних коштах та взяття зобов'язань, ефективним використанням коштів і майна, станом і достовірністю бухгалтерського обліку і фінансової звітності. Відповідний контроль здійснюється шляхом проведення ревізії. У випадку встановлення порушень законодавства, позивач має право пред'являти письмову вимогу про усунення виявленого ревізією порушення чинного законодавства.

Відшкодування збитків, завданих державі, тобто фактично захист права держави, порушеного діями об'єкта контролю, може відбуватись лише в порядку позовного провадження, під час якого суд перевіряє і оцінює всі обставини, необхідні для встановлення наявності підстав для стягнення збитків.

При цьому, однією із підстав для стягнення у дохід держави коштів, одержаних за договорами, є докази, якими підтверджуються незаконність таких договорів відповідно до п. 50 Порядку.

Згідно із ч. 1 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Між тим, як встановлено судами першої та апеляційної інстанцій, укладаючи договори про передачу природного газу, сторони керувались принципом свободи договору відповідно до ст. 3 ЦК України, протилежного, - доказів незаконності договорів - позивачем не надано.

За таких обставин, колегія суддів касаційної інстанції погоджується з висновкам судів про відсутність підстав для стягнення з відповідача заявлених коштів.

Помилкове застосування судами норм права не призвело до прийняття неправильного по суті рішення, а тому суд касаційної інстанції погоджується з висновками судів за наявності інших підстав для відмови в позові.

Керуючись статтями 220, 221, 223, 224, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ухвалив:

Касаційну скаргу Державної фінансової інспекції у Київській області залишити без задоволення, а постанову Київського окружного адміністративного суду від 16 квітня 2015 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 03 серпня 2015 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути переглянута Верховним Судом України з підстав, у строк та у порядку, визначеними статтями 237, 238, 239-1 КАС України.

Судді: