Справа № 826/16482/13-а
Суддя: Лосєв А.М.
Дата ухвалення: 2015-12-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 грудня 2015 року м. Київ К/800/15421/14

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:

Лосєва А.М.,

Бившевої Л.І.,

Шипуліної Т.М.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні

касаційну скаргуДержавної податкової інспекції у Солом'янському районі Головного управління Міндоходів у місті Києві
на постановуКиївського апеляційного адміністративного суду від 25 лютого 2014 року
у справі826/16482/13-а
за позовомДержавного підприємства «Держекоінвест»
доДержавної податкової інспекції у Солом'янському районі Головного управління Міндоходів у місті Києві
провизнання протиправним та скасування податкового повідомлення - рішення,

В С Т А Н О В И В:

Державне підприємство «Держекоінвест» (далі по тексту - позивач, ДП «Держекоінвест») звернулось до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Державної податкової інспекції у Солом'янському районі Головного управління Міндоходів у місті Києві (далі по тексту - відповідач, ДПІ у Солом'янському районі ГУ Міндоходів у м. Києві), в якому просило визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення - рішення від 20 червня 2013 року №.

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 31 жовтня 2013 року в задоволенні позову відмовлено.

За результатами перегляду зазначеного судового рішення Київським апеляційним адміністративним судом 25 лютого 2014 року винесено постанову, якою постанову Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 31 жовтня 2013 року скасовано, а позов задоволено.

Посилаючись на невідповідність висновків суду апеляційної інстанції положенням чинного законодавства, відповідач звернувся до Вищого адміністративного суду України з касаційною скаргою, в якій просить скасувати постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 25 лютого 2014 року та залишити в силі постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 31 жовтня 2013 року.

Позивач в письмових запереченнях на касаційну скаргу просив у її задоволенні відмовити.

Як встановлено судами першої та апеляційної інстанцій, в період з 29 травня 2013 року по 04 червня 2013 року Державною податковою інспекцією у Солом'янському районі м. Києва ДПС проведено документальну позапланову виїзну перевірку правомірності нарахування ДП «Держекоінвест» () залишку від'ємного значення, який після бюджетного відшкодування включається до складу податкового кредиту наступного звітного періоду за березень 2013 року.

За результатами перевірки 10 червня 2013 року складено акт №35/15.3-32/36939719 (далі по тексту - акт перевірки).

В ході перевірки податковим органом встановлено порушення пункту 198.6 статті 198 пунктів 200.1 - 200.3 статті 200 Податкового кодексу України, в результаті чого платником податків завищено залишок від'ємного значення, який включається до складу податкового кредиту наступного податкового періоду у сумі 2665394 грн.

У зв'язку з виявленням зазначених порушень 20 червня 2013 року відповідачем винесено податкове повідомлення - рішення №, яким зменшено розмір від'ємного значення суми податку на додану вартість у розмірі 2665394 грн.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції дійшов висновку, що оскаржуване податкове повідомлення - рішення ґрунтується на нормах чинного законодавства, а тому є правомірним.

Постановляючи рішення про задоволення позову, суд апеляційної інстанції зазначив про порушення відповідачем порядку проведення позапланової виїзної перевірки, що вплинуло на результати та висновки акту перевірки про порушення податкового законодавства позивачем. Відтак, судом зроблено висновок про прийняття відповідачем оспорюваного податкового повідомлення - рішення без належного проведення перевірки, тобто не на підставі та не у спосіб, що передбачені законами України.

Переглянувши рішення суду апеляційної інстанції у межах касаційної скарги, перевіривши правильність застосування судами норм матеріального і процесуального права, Вищий адміністративний суд України дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення касаційної скарги, з огляду на наступне.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідач є органом державної влади і, відповідно, його діяльність має підпорядковуватись вимогам наведеної норми Конституції України та аналогічним вимогам Податкового кодексу України. Право податкового органу на проведення перевірки підлягає законодавчим обмеженням та реалізується з дотриманням порядку, встановленого законом.

З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку про наявність підстав для перевірки правомірності дій відповідача - суб'єкта владних повноважень щодо здійснення перевірки позивача в розрізі дотримання порядку, визначеного приписами Податкового кодексу України у редакції, яка була чинна на момент виникнення спірних правовідносин (далі по тексту - ПК України).

У пункті 61.1 статті 61 ПК України визначено, що податковий контроль - система заходів, що вживаються контролюючими органами з метою контролю правильності нарахування, повноти і своєчасності сплати податків і зборів, а також дотримання законодавства з питань регулювання обігу готівки, проведення розрахункових та касових операцій, патентування, ліцензування та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи.

Способом здійснення такого контролю є, зокрема, перевірки та звірки відповідно до вимог цього Кодексу, а також перевірки щодо законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, у порядку, встановленому законами України, що регулюють відповідну сферу правовідносин. (підпункт 62.1.3 пункту 62.2 статті 62 ПК України).

Відповідно до пункту 75.1 статті 75 ПК України органи державної податкової служби мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.

Камеральні та документальні перевірки проводяться органами державної податкової служби в межах їх повноважень виключно у випадках та у порядку, встановлених цим Кодексом, а фактичні перевірки - цим Кодексом та іншими законами України, контроль за дотриманням яких покладено на органи державної податкової служби.

Підпунктом 75.1.2 пункту 75.1 статті 75 ПК України закріплено, що документальною перевіркою вважається перевірка, предметом якої є своєчасність, достовірність, повнота нарахування та сплати усіх передбачених цим Кодексом податків та зборів, а також дотримання валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами) та яка проводиться на підставі податкових декларацій (розрахунків), фінансової, статистичної та іншої звітності, регістрів податкового та бухгалтерського обліку, ведення яких передбачено законом, первинних документів, які використовуються в бухгалтерському та податковому обліку і пов'язані з нарахуванням і сплатою податків та зборів, виконанням вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на органи державної податкової служби, а також отриманих в установленому законодавством порядку органом державної податкової служби документів та податкової інформації, у тому числі за результатами перевірок інших платників податків.

Документальна планова перевірка проводиться відповідно до плану-графіка перевірок.

Документальна позапланова перевірка не передбачається у плані роботи органу державної податкової служби і проводиться за наявності хоча б однієї з обставин, визначених цим Кодексом.

Документальною виїзною перевіркою вважається перевірка, яка проводиться за місцезнаходженням платника податків чи місцем розташування об'єкта права власності, стосовно якого проводиться така перевірка.

Документальною невиїзною перевіркою вважається перевірка, яка проводиться в приміщенні органу державної податкової служби.

Порядок проведення документальних позапланових перевірок визначений положеннями статті 78 ПК України, а особливості проведення документальної невиїзної перевірки врегульовані положеннями статті 79 ПК України.

Так, у пункту 78.4 статті 78 ПК України закріплено, що про проведення документальної позапланової перевірки керівник органу державної податкової служби приймає рішення, яке оформлюється наказом.

Право на проведення документальної позапланової перевірки платника податків надається лише у випадку, коли йому до початку проведення зазначеної перевірки вручено під розписку копію наказу про проведення документальної позапланової перевірки.

Як вірно зазначено судом апеляційної інстанції наведеної норми податкового законодавства відповідачем дотримано не було.

На обґрунтування правомірності проведення виїзної позапланової перевірки позивача за місцезнаходженням податкового органу, останній посилався на відсутність платника податків за його місцезнаходженням.

Однак, наведені посилання колегія суддів до уваги не приймає.

Відповідно до Порядку оформлення результатів документальних перевірок з питань дотримання податкового, валютного та іншого законодавства, затвердженого наказом Державної податкової адміністрації України від 22 грудня 2010 року №984, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 12 січня 2011 року за №34/18772, який діяв на час виникнення спірних правовідносин (далі по тексту - Порядок №984), який розроблено відповідно до вимог Податкового кодексу України та Закону України «Про державну податкову службу в Україні» для застосування посадовими (службовими) особами органів державної податкової служби при оформленні матеріалів документальних перевірок з питань дотримання податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на органи державної податкової служби, платниками податків - юридичними особами (резидентами і нерезидентами) та їх відокремленими підрозділами (далі - платники податків), у разі відмови посадових осіб платника податків або його законних представників у допуску посадових (службових) осіб органу державної податкової служби до проведення перевірки або неможливості проведення перевірки складається відповідний акт, який засвідчує такий факт.

Підпунктом 1.4.5 пункту 1.4 розділу І Методичних рекомендації щодо порядку взаємодії між підрозділами органів державної податкової служби при організації, проведенні та реалізації матеріалів перевірок платників податків, затверджених наказом Державної податкової служби України від 31 жовтня 2012 року №948 у разі коли при організації документальної планової та позапланової або фактичної перевірки встановлено відсутність платника податків (посадових осіб платника податків або його законних (уповноважених) представників) за місцезнаходженням (місцем проживання), у той же день складається акт перевірки місцезнаходження платника податків (посадових осіб платника податків або його законних (уповноважених) представників).

Акт реєструється у Спеціальному журналі реєстрації актів, який ведеться структурним підрозділом, до функцій якого віднесено реєстрацію вхідної та вихідної кореспонденції органу ДПС, за формою згідно з додатком 6 до Методичних рекомендацій.

В акті на першому аркуші у верхньому лівому куті зазначаються дата реєстрації та номер акта, який складається із порядкового номера Спеціального журналу реєстрації актів, коду структурного підрозділу, що його склав, та коду за ЄДРПОУ платника податків (реєстраційного номера облікової картки платника податків - фізичної особи або номера та серії паспорта (для фізичних осіб, які через релігійні переконання відмовились від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний орган ДПС і мають відмітку у паспорті)).

При цьому підрозділ органу ДПС, який встановив відсутність платника податків (посадових осіб платника податків або його законних (уповноважених) представників) за місцезнаходженням (місцем проживання), не пізніше наступного робочого дня після складання цього акта доповідною запискою повідомляє керівника (заступника керівника) органу державної податкової служби та у випадках, передбачених пп. 350.1.3 п. 350.1 статті 350 Кодексу, передає підрозділу податкової міліції органу ДПС, на обліку в якому перебуває платник податків, запит на розшук відповідних осіб.

До запиту надається інформація про результати проведених заходів структурним підрозділом ДПС шляхом спілкування (телефон, пошта, факс, виїзд за місцезнаходженням тощо) із платником податків щодо з'ясування його фактичного місцезнаходження (місця проживання).

Крім того, відповідними структурними підрозділами вживаються інші заходи, передбачені Порядком обліку платників податків і зборів, затвердженим нормативно-правовим актом центрального органу виконавчої влади, що формує державну фінансову політику, та/або відповідного розпорядчого документа ДПС України.

З аналізу наведених правових норм слідує, що у податкового органу відсутні повноваження на проведення виїзної позапланової перевірки за місцезнаходженням податкового органу та складення за її результатами акта.

За таких обстави, з огляду на встановлення судом апеляційної інстанції вчинення податковим органом протиправних дій щодо проведення перевірки, суд дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для визнання протиправним та скасування податкового повідомлення - рішення, винесеного на підставі акта перевірки, дії щодо складання якого вчиненні не на підставі, в межах повноважень та у спосіб, визначені нормативно-правовими актами. Доводи касаційної скарги не дають підстав вважати, що при прийнятті оскаржуваного рішення судом апеляційної інстанції було порушено норми матеріального та процесуального права.

Вищезазначене також узгоджується з позицією Верховного Суду України, викладеною, зокрема, у постанові від 09 грудня 2014 року у справі №21-511а14.

Відповідно до частини 3 статті 2201 Кодексу адміністративного судочинства України, суд касаційної відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись статтями 210, 214, 215, 220, 2201, 223, 224, 230, 231 частиною 5 статті 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

У Х В А Л И В:

1. Касаційну скаргу Державної податкової інспекції у Солом'янському районі Головного управління Міндоходів у місті Києві залишити без задоволення.

2. Постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 25 лютого 2014 року у справі №826/16482/13-а залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі, та може бути переглянута Верховним Судом України з підстав, у порядку та в строки, встановлені статями 236 - 238, 2391 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя: А.М. Лосєв

Судді: Л.І. Бившева

Т.М. Шипуліна