Справа № 817/3475/14
Суддя: Недашківська К.М.
Дата ухвалення: 2015-11-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 листопада 2015 року 14 год. 40 хв.Справа № 817/3475/14 м. Рівне

Рівненський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Недашківської К.М., за участю: секретаря судового засідання Єрмошкіної Л.І.; представника позивача ОСОБА_1 (довіреність від 10 серпня 2015 року); представника відповідача ОСОБА_2 (довіреність від 27 січня 2015 року); розглянув у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом Державної податкової інспекції у м. Рівному Головного управління ДФС у Рівненській області до Товариства з обмеженою відповідальністю «Комфорт-Еко» про застосування арешту коштів на рахунках платника податків.

До Рівненського окружного адміністративного суду надійшов позов Державної податкової інспекції у м. Рівному Головного управління Міндоходів у Рівненській області (далі іменується позивач) до Товариства з обмеженою відповідальністю «Комфорт-Еко» (далі іменується відповідач), в якому позивач просить суд застосувати арешт коштів на рахунку платника податків.

Позивач обґрунтовує свої позовні вимоги тим, що на підставі наказу №895 від 28.10.2014 ДПІ у м. Рівному Головного управління Міндоходів у Рівненській області про проведення документальної позапланової виїзної перевірки ТОВ «Комфорт-Еко» та направлення № 625/17-16-22-01 від 28.10.2014 працівник контролюючого органу прибув за місцезнаходженням підприємства. Однак, директор підприємства не допустив до проведення документальної позапланової виїзної перевірки та відмовився від підпису у направленні на перевірку. Факт відмови посадових осіб ТОВ «Комфорт-Еко» від допуску до проведення позапланової виїзної перевірки зафіксовано актом від 03.11.2014. Податковим органом прийнято рішення від 05.11.2014 про застосування повного адміністративного арешту майна платника податків. Відтак, позивач просить суд застосувати арешт коштів на рахунках платника податків ТОВ «Комфорт-Еко».

Ухвалою судді від 07.14.2014 відкрито провадження в адміністративній справі.

Ухвалою суду від 03.04.2015 провадження у справі зупинено до набрання законної сили судовим рішенням у справі № 817/760/15 за позовом ТОВ «Комфорт-Еко» до ДПІ у м. Рівному Головного управління Міндоходів у Рівненській області про визнання протиправним та скасування наказу від 28.10.2014 №895 про проведення позапланової виїзної документальної перевірки.

Ухвалою суду від 04.11.2015 провадження у справі поновлено, оскільки відповідно до ухвали Рівненського окружного адміністративного суду від 08.06.2015, яка набрала законної сили, у справі №817/760/15, позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Комфорт-Еко» до Державної податкової інспекції у м. Рівному Головного управління Міндоходів у Рівненській області про визнання протиправним та скасування наказу від 28.10.2014 №895 про проведення позапланової виїзної документальної перевірки - залишено без розгляду.

У судове засідання, призначене на 30.11.2015, прибув представник позивача, підтримав заявлені позовні вимоги та просив суд задовольнити їх у повному обсязі.

До суду також прибув представник відповідача, заперечив проти позову та вказав, що відповідно до норм податкового законодавства накладення арешту на кошти можливе лише у разі наявності у відповідача податкового боргу та відсутності у боржника майна або коли вартість такого майна недостатня для погашення податкового боргу. Однак, як зазначає відповідач, за ним не обліковується податковий борг чи відсутність майна. Крім того, як вказує відповідач, чинне законодавства розмежовує порядок накладення адміністративного арешту на майно платників податків та порядок накладення арешту на кошти платника податків. Так, адміністративний арешт майна платника податків накладається за рішенням керівника органу державної податкової служби, обґрунтованість якого протягом 96 годин має бути перевірена судом. Натомість, арешт коштів на рахунках платника податків здійснюється виключно на підставі рішення суду шляхом звернення органу податкової служби до суду. Жодного рішення податковий орган не приймає. Рішенням керівника фіскального органу від 05.11.2014 застосовано повний адміністративний арешт до ТОВ «Комфорт-Еко», а тому податковий орган протягом 24 годин після прийняття зазначеного рішення мав звернутися до суду з метою підтвердження його обґрунтованості. Фіскальний орган звернувся до Рівненського окружного адміністративного суду з поданням про підтвердження обґрунтованості адміністративного арешту майна платника податків. Ухвалою суду від 06.11.2014 по справі №817/3474/14 у прийнятті подання ДПІ у м. Рівному до ТОВ «Комфорт-Еко» про підтвердження обґрунтованості адміністративного арешту майна платника податків відмовлено. Контролюючий орган з таким же позовом в порядку загального провадження не звертався. Оскільки, рішення суду, яким би було підтверджено обґрунтованість застосування адміністративного арешту майна ТОВ «Комфорт-Еко», відсутнє, то в силу підпункту 94.19.1 пункту 94.19 статті 94 Податкового кодексу України, адміністративний арешт майна платників податків є припиненим. Тому, відповідно до позиції відповідача, суд позбавлений можливості застосовувати арешт коштів на рахунках платника податків, оскільки такий захід є лише частиною арешту майна. А відтак, відповідач просить суд у задоволенні позову відмовити.

На підставі частини 3 статті 160 КАС України, вступна та резолютивна частини рішення проголошені у судовому засіданні 30.11.2015.

Відповідно до статті 71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Суд при вирішенні справи керується принципами верховенства права, законності, рівності усіх учасників адміністративного процесу перед законом і судом, змагальності сторін, диспозитивності та офіційного зясування всіх обставин, гласності і відкритості адміністративного процесу.

Розглянувши матеріали та зясувавши всі обставини адміністративної справи, які мають юридичне значення для розгляду та вирішення спору по суті, дослідивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Комфорт-Еко» пройшло процедуру державної реєстрації, а відтак набуло правового статусу субєкта господарювання в розумінні частини 1 статті 4 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб підприємців» від 15.05.2003 №755-IV (далі іменується Закон України №755-IV); перебуває на обліку у Державній податковій інспекції у м. Рівному Головного управління ДФС у Рівненській області (статті 63, 64 Податкового кодексу України від 02.12.2010 №2755-VI (далі іменується ПК України)); та зареєстроване за юридичною/податковою адресою: 33018, місто Рівне, вулиця Данила Галицького, будинок №16 (стаття 45 ПК України, статті 1, 17, 18 Закону України №755-IV).

Наказом керівника Державної податкової інспекції у м. Рівному Головного управління ДФС у Рівненській області від 28.10.2014 №895 (далі іменується наказ №895) (а.с. 8) постановлено провести позапланову виїзну документальну перевірку Товариства з обмеженою відповідальністю «Комфорт-Еко» з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.04.2014 по 31.05.2014 терміном на 5 робочих днів з 03.11.2014. Також, фіскальним органом оформлено направлення на перевірку від 28.10.2014 №625 (а.с. 9).

Під час виходу фахівців фіскального органу за фактичною адресою підприємства встановлено присутність директора Товариства з обмеженою відповідальністю «Комфорт-Еко» - ОСОБА_3, який відмовився від підпису у направленні на перевірку та не допустив посадових осіб контролюючого органу до перевірки.

Фіскальним органом складено Акт щодо засвідчення факту не допуску до проведення документальної виїзної позапланової перевірки ТОВ «Комфорт-Еко» (код за ) та відмови від підпису у направленнях на перевірку, від 03.11.2014 №73/17-16-22-01/31830396 (далі іменується Акт не допуску) (а.с. 7).

Керівником Державної податкової інспекції у м. Рівному Головного управління ДФС у Рівненській області винесено Рішення про застосування адміністративного арешту майна платника податків від 05.11.2014 №21433/17-16-22-01 (а.с. 3), яким застосовано повний адміністративний арешт майна платника податків ТОВ «Комфорт-Еко».

Позивач звернувся до суду з позовом про застосування арешту коштів на рахунках платника податків Товариства з обмеженою відповідальністю «Комфорт-Еко» (; 33018, місто Рівне, вулиця Данила Галицького, будинок №16), на підставі не допуску посадових осіб контролюючого органу до перевірки, в порядку статті 94 ПК України.

Вирішуючи спір по суті, суд зазначає наступне.

За приписами пункту 81.1 статті 81 ПК України, посадові особи контролюючого органу мають право приступити до проведення документальної виїзної перевірки, фактичної перевірки за наявності підстав для їх проведення, визначених цим Кодексом, та за умови пред'явлення або надіслання у випадках, визначених цим Кодексом, таких документів:

направлення на проведення такої перевірки, в якому зазначаються дата видачі, найменування контролюючого органу, реквізити наказу про проведення відповідної перевірки, найменування та реквізити суб'єкта (прізвище, ім'я, по батькові фізичної особи - платника податку, який перевіряється) або об'єкта, перевірка якого проводиться, мета, вид (документальна планова/позапланова або фактична), підстави, дата початку та тривалість перевірки, посада та прізвище посадової (службової) особи, яка проводитиме перевірку. Направлення на перевірку у такому випадку є дійсним за наявності підпису керівника контролюючого органу або його заступника, що скріплений печаткою контролюючого органу;

копії наказу про проведення перевірки.

Непред'явлення або ненадіслання у випадках, визначених цим Кодексом, платнику податків (його посадовим (службовим) особам або його уповноваженому представнику, або особам, які фактично проводять розрахункові операції) цих документів або пред'явлення зазначених документів, що оформлені з порушенням вимог, встановлених цим пунктом, є підставою для недопущення посадових (службових) осіб контролюючого органу до проведення документальної виїзної або фактичної перевірки.

Відмова платника податків та/або посадових (службових) осіб платника податків (його представників або осіб, які фактично проводять розрахункові операції) від допуску до перевірки на інших підставах, ніж визначені в абзаці п'ятому цього пункту, не дозволяється.

Судом встановлено, що посадові особи контролюючого органу мали право приступити до проведення документальної виїзної перевірки, оскільки пред'явили керівнику юридичної особи належні документи.

У примірнику наказу №895 директор Товариства з обмеженою відповідальністю «Комфорт-Еко» ОСОБА_3 здійснив напис: «Наказ вважаю незаконним, до перевірки не допускаю. Наказ буду оскаржувати у суді. 03.11.2014».

Відповідно до пункту 81.2 статті 81 ПК України, у разі відмови платника податків та/або посадових (службових) осіб платника податків (його представників або осіб, які фактично проводять розрахункові операції) у допуску посадових (службових) осіб контролюючого органу до проведення перевірки складається акт, який засвідчує факт відмови.

З матеріалів справи вбачається, що платник податків відмовився від допуску посадових осіб контролюючого органу до перевірки, про що складено Акт не допуску.

Відповідно до пункту 94.1 статті 94 ПК України, адміністративний арешт майна платника податків (далі - арешт майна) є винятковим способом забезпечення виконання платником податків його обов'язків, визначених законом.

Арешт майна може бути застосовано, якщо з'ясовується одна з таких обставин, зокрема, платник податків відмовляється від проведення документальної перевірки за наявності законних підстав для її проведення або від допуску посадових осіб контролюючого органу (пункт 94.2 статті 94 ПК України).

За правилами пункту 94.10 статті 94 ПК України, арешт на майно може бути накладено рішенням керівника контролюючого органу (його заступника), обґрунтованість якого протягом 96 годин має бути перевірена судом.

З матеріалів справи вбачається, що фіскальний орган звертався до суду з поданням про підтвердження обґрунтованості арешту майна платника податків. Ухвалою Рівненського окружного адміністративного суду від 06.11.2014 відмовлено у прийнятті подання про підтвердження обґрунтованості арешту майна платника податків.

Суд зазначає, що визначення адміністративного арешту як виняткового способу забезпечення виконання обовязків платника податків, наведене в пункті 94.1 статті 94 ПК України, за своїм змістом однаково охоплює як арешт коштів, так і арешт іншого майна.

Отже, норми статті 94 ПК України регулюють застосування будь-якого адміністративного арешту незалежно від предмета такого арешту.

Водночас чинне законодавство послідовно розмежовує порядок накладення адміністративного арешту на майно платника податків, відмінне від коштів, та арешту коштів платника податків.

Адміністративний арешт майна платника податків відповідно до пункту 94.10 статті 94 ПК України накладається за рішенням керівника органу державної податкової служби, обґрунтованість якого протягом 96 годин має бути перевірена судом.

Натомість арешт коштів на рахунку платника податків відповідно до абзацу другого підпункту 94.6.2 пункту 94.6 статті 94 здійснюється виключно на підставі рішення суду шляхом звернення фіскального органу до суду. Жодного рішення податковий орган в такому разі не приймає.

Наведені норми кореспондуються з приписом пункту 94.4 статті 94 ПК України, згідно з якою арешт може бути накладено на будь-яке майно платника податків, крім майна, на яке не може бути звернено стягнення відповідно до закону, та коштів на рахунку платника податків. Зі змісту цієї норми випливає, що компетенція щодо накладення арешту майна належить органу державної податкової служби, але така компетенція не поширюється на арешт коштів платника податку, який накладається за рішенням лише суду на підставі звернення податкового органу.

Суд звертає увагу на те, що підстави для застосування як адміністративного арешту майна, так і арешту коштів на рахунках платника податків, є універсальними та визначені пунктом 94.2 статті 94 ПК України. Обидва види арешту, за загальним правилом, застосовуються з однакових підстав, але розрізняються процедурою застосування або за рішенням керівника податкового органу (щодо майна, відмінного від коштів), або за рішенням суду (арешт коштів).

Зазначене випливає із системного тлумачення правових норм, які містяться у статті 94 ПК України. Ці норми регулюють як правовідносини, що виникають при накладенні адміністративного арешту майна, так і арешту коштів платника податків, причому зміст правового регулювання викладається в єдиному контексті.

Водночас Податковим кодексом України передбачені також інші, додаткові випадки накладення арешту на кошти платника податків, крім тих, що визначені статтею 94 цього Кодексу.

Так, відповідно до підпункту 20.1.33 пункту 20.1 статті 20 ПК України, контролюючі органи мають право звертатися до суду щодо накладення арешту на кошти та інші цінності, що знаходяться в банку, платника податків, який має податковий борг, у разі якщо у такого платника податків відсутнє майно та/або його балансова вартість менша суми податкового боргу, та/або таке майно не може бути джерелом погашення податкового боргу.

Наведена законодавча норма встановлює одночасно як право податкового органу на звернення до суду з вимогою про накладення арешту на кошти платника податків, так і підстави для реалізації цього повноваження. Такими підставами є: 1) відсутність майна, за рахунок якого може бути погашений податковий борг; 2) недостатність такого майна для погашення суми податкового боргу через те, що балансова вартість цього майна менша за відповідну суму податкового боргу; 3) майно не може бути джерелом погашення податкового боргу у відповідній сумі; 4) наявність податкового боргу.

Разом з тим, відсутність підстав для застосування арешту коштів платника податків, передбачених підпунктом 20.1.33 пункту 20.1 статті 20 ПК України, серед підстав для застосування адміністративного арешту, що входять до переліку, встановленого пунктом 94.2 статті 94 ПК України (сформульованого як вичерпний), не повинна розглядатися як перешкода для застосування арешту коштів на рахунках платника податків у відповідних випадках.

Наведене пояснюється тим, що норма підпункту 20.1.33 пункту 20.1 статті 20 ПК України є імперативною і обовязковою до виконання, зміст її є самостійним, чітким і зрозумілим. Норми підпункту 20.1.33 пункту 20.1 статті 20 та пункту 94.2 статті 94 ПК України не заперечують за змістом одна одну, оскільки регулюють різні правовідносини. Так, норми пункту 94.2 ПК України визначають загальні підстави для застосування арешту як майна, так і коштів платника податків. Натомість підпункт 20.1.33 пункту 20.1 статті 20 ПК України регулює інше коло суспільних відносин, а саме питання накладення арешту виключно на кошти платника податків та інші цінності, що знаходяться у банках, причому в специфічній ситуації за відсутності достатнього для погашення податкового боргу майна.

При цьому, арешт із підстав, передбачених підпунктом 20.1.33 пункту 20.1 статті 20 ПК України, не може застосовуватися до майна платника податків, відмінного від коштів, оскільки диспозиція розглядуваної правової норми визначає предметом для накладення арешту виключно кошти та цінності, що знаходяться в банках.

Водночас умовою застосування норми підпункту 20.1.33 пункту 20.1 статті 20 ПК України є відсутність у платника податків майна, яке може бути використане для погашення податкового боргу.

З аналізу наведених норм вбачається, що стаття 94 ПК України є універсальною з питань звернення до суду щодо накладення арешту, зокрема на кошти платника податків. У даному випадку достатньою підставою для такого звернення є, зокрема, не допуск платником податків посадових осіб контролюючого органу до перевірки.

Відповідач зазначає, що арешт коштів платника податків не може бути застосовано, оскільки чинного рішення про обґрунтованість адміністративного арешту майна підприємства на момент розгляду справи немає, а відтак суд позбавлений можливості застосувати арешт рахунків платника податків. Відповідач посилається на правові висновки, викладені в ухвалі Вищого адміністративного суду від 19.01.2015 у справі №К/800/61064/13.

З даного приводу суд зазначає, що висновки, викладені в ухвалі Вищого адміністративного суду від 19.01.2015 у справі №К/800/61064/13, стосуються саме накладення арешту на кошти платника податків з підстав не допуску посадових осіб контролюючого органу до перевірки (стаття 94 ПК України). Проте, суд касаційної інстанції констатував неможливість застосування арешту рахунків платника податків, оскільки чинного рішення про обґрунтованість адміністративного арешту майна підприємства на момент розгляду справи не було: рішенням суду першої інстанції відмовлено у задоволенні подання фіскального органу про підтвердження обґрунтованості адміністративного арешту майна платника податків.

Натомість, у даному випадку, подання контролюючого органу до Товариства з обмеженою відповідальністю «Комфорт-Еко» про обґрунтованість адміністративного арешту майна платника податків по суті не було розглянуто. Тобто, судового рішення про відмову у задоволенні подання контролюючого органу до Товариства з обмеженою відповідальністю «Комфорт-Еко» про обґрунтованість адміністративного арешту майна платника податків не існує.

Натомість, ухвалою Рівненського окружного адміністративного суду від 06.11.2014 позивачу відмовлено у прийнятті подання до Товариства з обмеженою відповідальністю «Комфорт-Еко» про обґрунтованість адміністративного арешту майна платника податків, через наявність спору про право, та констатовано паво на звернення до суду з позовом в загальному порядку.

Таким чином, посилання відповідача є безпідставними та необґрунтованими.

Окрім того, суд зазначає, що на момент розгляду справи рішення суду про визнання протиправним та скасування наказу про проведення перевірки від 28.10.2014 №895 немає.

За приписами статті 19 Конституції України від 28.06.1996 №254к/96-ВР, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Дослідивши наявні в матеріалах справи допустимі та належні докази у їх сукупності та заслухавши пояснення представників сторін, суд дійшов висновку, що заявлені позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі.

Керуючись статтями 2, 4, 7 12, 14, 86, 158 163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов задовольнити повністю.

Застосувати арешт коштів на рахунках платника податків Товариства з обмеженою відповідальністю «Комфорт-Еко» (; 33018, місто Рівне, вулиця Данила Галицького, будинок №16).

Постанова суду першої інстанції, якщо інше не встановлено Кодексом адміністративного судочинства України, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Житомирського апеляційного адміністративного суду через Рівненський окружний адміністративний суд шляхом подачі в 10-денний строк з дня отримання копії постанови, складеної у повному обсязі, апеляційної скарги з подачею її копії відповідно до кількості осіб, які беруть участь у справі.

Суддя К.М. Недашківська