Справа № 431/61/15-а
Суддя: Черпіцька Л.Т.
Дата ухвалення: 2015-11-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 листопада 2015 року м. Київ К/800/21290/15

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі:

Суддів:Черпіцької Л.Т.
Розваляєвої Т.С.
Донця О.Є.

провівши попередній розгляд адміністративної справи за касаційною скаргою ОСОБА_4 на постанову Донецького апеляційного адміністративного суду від 15.04.2015р. у справі № 431/61/15-а за позовом ОСОБА_4 до Реєстраційної служби Новопсковського районого управління юстиції Головного Управління юстиції, Новопсковського районного бюро технічної інвентаризації про визнання протиправним та скасування рішення, зобов'язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИЛА:

Позивач звернувся з позовом, в якому, з урахуванням уточнення просив:

- визнати протиправним та скасувати рішення Реєстраційної служби Новопсковського РУЮ від 13.10.2014 року № 16415386 про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень;

- зобов'язати Реєстраційну службу зареєструвати за ним житловий будинок АДРЕСА_1;

- зобов'язати Новопсковське РБТІ поновити: технічний паспорт на житловий будинок індивідуального житлового фонду за адресою: АДРЕСА_1 - власник будинку ОСОБА_4; нотаріально посвідчений договір про надання у безстрокове користування земельної ділянки для будівництва житлового будинку на праві приватної власності від 22.11.1990 р. ОСОБА_5; генеральний план садиби по АДРЕСА_1 та запис від 22.12.1995 р. в Будинковій книзі для прописки громадян, проживаючих в АДРЕСА_1.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на протиправність рішення реєстраційної служби про відмову йому у державній реєстрації, оскільки відомості про те, що житловий будинок АДРЕСА_1 належить йому містилися у Інвентаризаційній справі №295 Новопсковського РБТІ. Крім того, судове рішення, яким право власності на вказаний житловий будинок було визнано за ОСОБА_6 було скасовано за нововиявленими обставинами.

Постановою Старобільського районного суду Луганської області від 25 лютого 2015 року позов задоволено. Визнано протиправним та скасовано рішення Реєстраційної служби Новопсковського районного управління юстиції Головного Управління юстиції від 13.10.2014 року № 16415386 про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень. Зобов'язано Реєстраційну службу Новопсковського районного управління юстиції Головного Управління юстиції зареєструвати за ОСОБА_4 право власності на житловий будинок АДРЕСА_1. Зобов'язано Новопсковське районне бюро технічної інвентаризації поновити: технічний паспорт на житловий будинок індивідуального житлового фонду за адресою: АДРЕСА_1 - власник будинку ОСОБА_4; нотаріально посвідчений договір про надання у безстрокове користування земельної ділянки для будівництва житлового будинку на праві приватної власності від 22.11.1990 р. ОСОБА_5; генеральний план садиби по АДРЕСА_1 та запис від 22.12.1995 р. в Будинковій книзі для прописки громадян, проживаючих в АДРЕСА_1

Постановою Донецького апеляційного адміністративного суду від 15.04.2015р. постанову Старобільського районного суду Луганської області від 25 лютого 2015 року скасовано. Прийнято нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовлено.

На постанову Донецького апеляційного адміністративного суду від 15.04.2015р. надійшла касаційна скарга ОСОБА_4, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального та процесуального права, ставиться питання про її скасування.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи касаційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що на підставі рішення № 137 Білолуцької селищної ради житловий будинок АДРЕСА_1 введений в експлуатацію 09.09.2003 року та зареєстрований за ОСОБА_7 згідно ухвали Новопсковського районного суду Луганської області від 31.07.2003 року.

10 жовтня 2014 року ОСОБА_8 в інтересах ОСОБА_4 звернулася до відповідача 1 із заявою (реєстраційний номер 8480140) про державну реєстрацію права власності на будинок АДРЕСА_1.

Рішенням Державного реєстратора прав на нерухоме майно від 13.10.2014 року № 16415386 ОСОБА_4, з посиланням на Закон України «Про державну реєстрацію речових прав та їх обтяжень» та Порядок державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.10.2013 року №868 відмовлено у державній реєстрації права власності на житловий будинок АДРЕСА_1 з огляду те, що заявлене право вже зареєстроване за іншою особою, та крім того, як відповідач-1 зазначив у своєму запереченні та у доводах апеляційної скарги, позивачем для державної реєстрації були надані лише копії необхідних документів.

Розглядаючи справу та задовольняючи позов суд першої інстанції виходив з того, що для здійснення державної реєстрації представником ОСОБА_9 було надано нотаріально посвідчений Договір про надання у безстрокове користування земельної ділянки для будівництва житлового будинку на праві приватної власності від 22.11.1990 року за яким останній був забудовником і йому в безстрокове користування для будівництва житлового будинку надано земельну ділянку площею 700 кв.м. та технічний паспорт виданий 26.10.1992 року. Суд першої інстанції вважав за достатнім та належними документами для здійснення та проведення відповідачем-1 державної реєстрації прав на заявлене нерухоме майно.

Натомість скасовуючи рішення суду першої інстанції та відмовляючи в задоволенні позовних вимог суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що у державного реєстратора були підстави для відмови в проведенні державної реєстрації права власності на житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 на ОСОБА_4 згідно ст. 24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». А саме подані документи не відповідають вимогам законодавства, та даний будинок не можна реєструвати в порядку як новостворений, оскільки в Реєстрі прав власності наявний запис про право власності зареєстроване за іншою особою.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду апеляційної інстанції, враховуючи наступне.

Основними законодавчими актами, що визначають правові, економічні, організаційні засади проведення державної реєстрації речових та інших прав, які підлягають реєстрації, та їх обтяжень і спрямований на забезпечення визнання та захисту державою цих прав, створення умов для функціонування ринку нерухомого майна, є Закон України «Про державну реєстрацію речових прав та їх обтяжень» №1952-ІУ від 01.07.2004 року (далі - Закон) та Порядок державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.10.2013 року №868 (далі -Порядок), який прийнятий на виконання та з урахуванням Закону.

Відповідно до статі 16 Закону (в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин), заява про державну реєстрацію прав та їх обтяжень подається до органу державної реєстрації прав у паперовій або електронній формі у випадках, передбачених цим Законом. Разом із заявою про державну реєстрацію прав та їх обтяжень у паперовій формі подаються оригінали документів, необхідних для державної реєстрації прав та їх обтяжень, їх копії, засвідчені в установленому порядку. При отриманні заяви та документів, необхідних для державної реєстрації прав та їх обтяжень, проводиться реєстрація заяви у базі даних про реєстрацію заяв та запитів із зазначенням дати і часу реєстрації.

Як було встановлено в судовому засіданні заява позивача про державну реєстрацію прав зареєстрована у базі за №8480140. Крім того, судом апеляційної інстанції було витребувано у реєстраційної служби копію поданої позивачем заяви та доданих документів, з яких суд апеляційної інстанції дійшов вірного висновку, що позивачем до реєстраційної служби було подано копії документів, що не відповідає положенням ст. 16 Закону.

Відповідно до частини 3 статті 17 Закону №1952 документи, що встановлюють виникнення, перехід, припинення прав на нерухоме майно та їх обтяжень подаються для державної реєстрації прав, повинні відповідати вимогам, встановленим цим Законом та іншими нормативно-правовими актами. Тобто, при подачі заяви про реєстрацію, подаються також відповідні належної форми правовстановлюючи документи, що посвідчують те чи інше право, в даному випадку існувала необхідність подачі документів, що посвідчували право власності на об'єкт нерухомості.

Пунктом 15 Порядку встановлено, що під час розгляду заяви і документів, що додаються до неї, державний реєстратор встановлює відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно, їх обтяженнями

Державна реєстрація речових прав на нерухоме майно визначена пунктами 35-62 Порядку №868.

Перелік підстав для державної реєстрації прав визначено в статті 19 Закону №1952. Так, державна реєстрація прав проводиться на підставі: 1) договорів, укладених у порядку, встановленому законом; 2) свідоцтв про право власності на нерухоме майно, виданих відповідно до вимог цього Закону; 3) свідоцтв про право власності, виданих органами приватизації наймачам житлових приміщень у державному та комунальному житловому фонді; 4) державних актів на право власності або постійного користування на земельну ділянку у випадках, встановлених законом; 5) рішень судів, що набрали законної сили; 6) інших документів, що підтверджують виникнення, перехід, припинення прав на нерухоме майно, поданих органу державної реєстрації прав разом із заявою.

Для здійснення державної реєстрації прав власності, з подальшою видачею відповідного свідоцтва про право власності, на об'єкти (індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, прибудови до них), що розташовані на територіях сільських рад та які закінчені будівництвом до 5 серпня 1992 року, проведення технічної інвентаризації не потребується. Документом, що замінює технічний паспорт у разі його відсутності, є виписка з погосподарської книги, яка надається виконавчим органом сільської ради (у разі, якщо такий орган не створений, - сільським головою) або відповідною архівною установою. Для здійснення державної реєстрації прав власності на зазначені об'єкти нерухомості документами, що посвідчують речові права на земельні ділянки під такими об'єктами, можуть також вважатися рішення відповідної сільської ради про передачу (надання) земельної ділянки в користування або власність.

Державна реєстрація прав власності, з подальшою видачею відповідного свідоцтва про право власності, на об'єкти (індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, прибудови до них), що розташовані на територіях сільських рад та які закінчені будівництвом до 5 серпня 1992 року, щодо яких раніше не здійснювалася державна реєстрація прав власності, для осіб, за якими закріплені особові рахунки в погосподарських книгах відповідних сільських рад, здійснюється на підставі поданої заяви та виписки із зазначених книг, наданої виконавчим органом сільської ради (у разі, якщо такий орган не створений, - сільським головою) або відповідною архівною установою, а також інших документів, визначених у Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень.

Між тим, як вірно зазначив суд апеляційної інстанції спірне домоволодіння, що заявлене до реєстрації прав знаходиться не на території сільської ради, однак належних доказів закінчення будівництвом житлового будинку до 05 серпня 1992 року не надано.

Перелік документів, що підтверджують виникнення, перехід та припинення речових прав на нерухоме майно передбачений п.37 Порядку. Також зазначеним порядком визначений перелік документів необхідний для проведення державної реєстрації права власності з видачею свідоцтва на новозбудований об'єкт нерухомого майна.

Під час проведення державної реєстрації прав у Державному реєстрі прав державний реєстратор використовує дані Реєстру прав власності на нерухоме майно, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна. Державного реєстру іпотек та Державного реєстру обтяжень рухомою майна для цілей справляння державного мита та/або перенесення відомостей із зазначених реєстрів до Державного реєстру прав.

Державний реєстратор у разі відсутності відомостей у Державному реєстрі прав та Реєстрі прав власності на нерухоме майно використовує реєстраційні дані, які містяться на паперовому носії інформації (реєстрові книги та реєстраційні справи, ведення яких здійснювали підприємства бюро технічної інвентаризації), - у разі їх наявності в органі державної реєстрації прав.

Державний реєстратор встановлює наявність (відсутність) записів про: державну реєстрацію права власності або іншого речового права на нерухоме майно у Реєстрі прав власності на нерухоме майно - під час проведення вперше державної реєстрації права власності на нерухоме майно у Державному реєстрі прав.

Як вірно встановлено судом апеляційної інстанції, позивачем для державної реєстрації були надані лише копії документів. У процесі реєстрації відповідачем 1 здійсненні пошуки: а) Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, б) Реєстру прав власності на нерухоме майно, в) Державного реєстру іпотек, г) Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна. Так в Реєстрі прав власності на нерухоме майно по адресі нерухомого майна знайдені відомості, що будинок за вищевказаною адресою зареєстрований на праві приватної власності (реєстраційний номер майна-2578862) за ОСОБА_10 згідно договору купівлі-продажу ВМС№992710 від 29.04.2009 приватного нотаріуса Новопсковського районного нотаріального округу (Копія інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна №27905947 від 10.10.2014 року в матеріалах справи).

Підстави для відмови в державній реєстрації перелічені в статті 24 Закону № 1952-IV, а саме якщо: 1) заявлене право, обтяження не підлягає державній реєстрації відповідно до цього Закону; 2) об'єкт нерухомого майна розміщений на території іншого органу державної реєстрації прав; 3) із заявою про державну реєстрацію прав та їх обтяжень звернулася неналежна особа; 4) подані документи не відповідають вимогам, встановленим цим Законом, або не дають змоги встановити відповідність заявлених прав документам, що їх посвідчують; 5) заяву про державну реєстрацію прав, пов'язаних з відчуженням нерухомого майна, подано після державної реєстрації обтяжень, встановлених щодо цього майна, крім випадків, встановлених частиною дев'ятою статті 15 цього Закону: 5-1) заяву про державну реєстрацію обтяжень речових прав на нерухоме майно щодо попереднього правонабувача подано після державної реєстрації права власності на таке майно за новим правонабувачем; 5-2) заяву про державну реєстрацію речових прав, похідних від права власності, подано за відсутності державної реєстрації права власності, крім випадків, установлених частиною дев'ятою статті 15 цього Закону; 5-3) під час подання заяви про державну реєстрацію права власності на підприємство як єдиний майновий комплекс, житловий будинок, будівлю, споруду (їх окремі частини), що виникло на підставі документа, за яким правонабувач набуває також право власності на земельну ділянку, не подано заяву;про державну реєстрацію права власності на земельну ділянку; 5-4) після завершення п'ятиденного строку з дня отримання заявником письмового повідомлення про зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав не усунено обставин, що були підставою для прийняття такого рішення; 5-5) заяву про державну реєстрацію прав та їх обтяжень під час вчинення нотаріальної дії з нерухомим майном, об'єктом незавершеного будівництва подано не до нотаріуса, який вчинив таку дію; 5-6) заяву про державну реєстрацію прав та їх обтяжень в електронній формі подано особою, яка не є державним кадастровим реєстратором або державним виконавцем; 6) заявником подано ті самі документи, на підставі яких заявлене право та обтяження такого права вже зареєстровано у Державному реєстрі прав. Відмова в державній реєстрації прав та їх обтяжень з підстав, не передбачених цим Законом, заборонена (ч. 4 ст. 24 Закону).

При чому відповідно до п. 28 Порядку державний реєстратор приймає рішення про відмову в державній реєстрації прав виключно за наявності підстав для відмови в державній реєстрації прав, що визначені Законом України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень".

Таким чином в державного реєстратора були підстави для відмови в проведенні державної реєстрації права власності на житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 на ОСОБА_4 згідно ст. 24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». А саме подані документи не відповідають вимогам законодавства, та даний будинок не можна реєструвати в порядку як новостворений, оскільки в Реєстрі прав власності наявний запис про право власності зареєстроване за іншою особою.

Колегія суддів зазначає, що жодних порушень з огляду на положення Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою КМ України від 17.10.2014 року №868, вимог ст.41 Конституції України та Європейської Конвенції з прав людини відповідачами допущено не було.

В даному випадку захисту права власності підлягає порушення такого права, а як вбачається з наявних матеріалів та копій документів поданих відповідачу 1 для проведення державної реєстрації, такого права власності належними документами, у розумінні та визначенні положеннями Закону України «Про державну реєстрацію речових прав та їх обтяжень», та які надавали б можливість здійснити відповідну реєстрацію не представлено та надано не було. Ні технічний паспорт на житловий будинок, який за своєю суттю, є технічним документом, який утримує в собі графічну фіксацію певного об'єкта нерухомого майна, ні Рішення Белолуцького виконкому від 22.11.1990 року, від 22.11.1990 р. №98 про відвід земельної ділянки під будівництво житлового будинку, ні Договір про надання у безстрокове користування земельною ділянкою від 22.11.1990 р. не є правовстановлюючими документами, що посвідчують право власності позивача.

Крім того, приймаючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції прийшов до переконання, що відповідачем-1 при прийнятті ним оскаржуваного Рішення від 13.10.2014 року не були враховані судові рішення, а саме: 1) ухвала Новопсковського райсуду Луганської області від 07.09.2006 року, якою скасовано ухвалу Новопсковського районного суду Луганської області від 31.07.2003 року за ново виявленими обставинами; 2) Постанова Донецького апеляційного адміністративного суду від 26.11.2007 року, за яким Рішення виконкому Білолуцької селищної ради Новопсковського району №137 від 09.09.2003 року «Про введення в експлуатацію індивідуального житлового будинку по АДРЕСА_1 скасовано; 3) Ухвала Новопсковського райсуду від 12.05.2009 року, якою накладена заборона Новопсковському РБТІ реєструвати перехід права власності; 4) Постанова Новопсковського райсуду від 17.07.2009 року, якою дії реєстратора Новопсковського РБТІ здійснені щодо прийняття рішення про держреєстрацію спірного домоволодіння визнанні протиправними.

Проте, такі посилання суду першої інстанції є безпідставним, оскільки таких судових рішень до держреєстратора не спрямовувалось та не надавалось, а тому у нього не було можливості здійснити належну оцінку відносин, зазначене також не давало змоги відповідачу встановити наявність заявлених прав документам, що їх посвідчують.

Крім того, колегія суддів зазначає, що зазначені судові рішення не є тими судовими рішеннями, за яким визнано право власності за ОСОБА_4.

Також колегія суддів вважає вірним висновок суду апеляційної інстанції щодо порушення судом першої інстанції правила предметної підсудності визначеною статтею 18 КАС України.

За таких обставин судова колегія дійшла висновку, що судом апеляційної інстанції повно і правильно встановлені фактичні обставини справи, характер правовідносин сторін і вірно застосовано до них норми матеріального права.

Згідно із ст. 220 КАС України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі і не може досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні, та вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Керуючись статтями 220, 220-1, 223, 224, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів Вищого адміністративного суду України

УХВАЛИЛА:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити, а постанову Донецького апеляційного адміністративного суду від 15.04.2015р. залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення копії особам, які беруть участь у справі та може бути переглянута в порядку ст.ст. 235-2391 Кодексу адміністративного судочинства України.

Судді: