Справа № 335/10907/15-а
Суддя: Гашук К. В.
Дата ухвалення: 2015-11-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 листопада 2015 року м. Запоріжжя

Суддя Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя Гашук К.В., розглянувши у скороченому провадженні справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 Пенсійного фонду України в Орджонікідзевському районі м. Запоріжжя про визнання дій протиправними та зобовязання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

23 жовтня 2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до ОСОБА_2 Пенсійного фонду України в Орджонікідзевському районі м. Запоріжжя про визнання дій протиправними та зобовязання вчинити певні дії.

В обґрунтування адміністративного позову зазначив, що перебуває на обліку в ОСОБА_2 Пенсійного фонду України в Орджонікідзевському районі м. Запоріжжя, та йому призначено пенсію за віком зі зниженням пенсійного віку у відповідності до Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» з урахуванням вимог Закону України «Про пенсійне забезпечення».

З 21 лютого 2009 року він набув право на пенсію за віком на загальних підставах у відповідності до Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» і 10 вересня 2015 року звернувся до ОСОБА_2 пенсійного фонду України в Орджонікідзевському районі в м. Запоріжжя з заявою про призначення йому пенсії за віком на загальних підставах у відповідності до Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування».

ОСОБА_2 пенсійного фонду України в Орджонікідзевським районі м. Запоріжжя листом йому було відмовлено у призначенні пенсії за віком на загальних підставах відповідності до Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», оскільки, як вважає ОСОБА_2 Пенсійного фонду України Орджонікідзевському районі м. Запоріжжя, він вже отримує пенсію за віком.

З даними діями позивач не згоден, вважає їх такими, що порушують його гарантоване Конституцією та Законами України право з наступних підстав.

ОСОБА_2 Пенсійного фонду України в Орджонікідзевському районі м. Запоріжжя з 20 лютого 1999 року йому призначено пенсію у відповідності ст. 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення» зі зниження пенсійного віку, на той час, коли він виходив на пенсію, у нього не було можливості обирати за яким законом виходити на пенсію, оскільки інших варіантів призначення пенсії у нього не було.

Оскільки 20 лютого 2009 року йому виповнилося 60 років, 21 лютого 2009 року він отримав право на призначення йому пенсії за віком на загальних підставах. Умовою для призначення даного виду пенсії як раз досягнення 60-річного віку. Таким чином, йому має бути призначено пенсію за віком на загальних підставах відповідно до ч. 2 ст. 40 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування».

При цьому йому було призначено пенсію відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення», який передбачає інші підстави та порядок призначення пенсії, а за призначенням пенсії за Законом «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» він звернувся вперше.

Посилаючись на зазначене, ОСОБА_1 просить суд визнати протиправними дії ОСОБА_2 Пенсійного Фонду України в Орджонікідзевському районі м. Запоріжжя щодо відмови в призначенні йому пенсії за віком на загальних підставах відповідно до ч. 2 ст. 40 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» з 10 вересня 2015 року. Зобовязати ОСОБА_2 пенсійного Фонду України в Орджонікідзевському районі м. Запоріжжя призначити йому пенсію за віком на загальних підставах з 10 вересня 2015 року (моменту звернення за пенсією) відповідно до ч. 2 ст. 40 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» із застосуванням показника середньої зарплати працівників, зайнятих галузях економіки України за 3 останні роки, що передують року звернення з заявою про призначення пенсії за віком на загальних підставах, провести перерахунок та виплатити різницю між фактично отриманою та призначеною пенсією.

Розгляд справи проведено у порядку скороченого провадження у відповідності із ст. 183-2 КАС України без проведення судового засідання та виклику осіб, які беруть участь у справі.

11.11.2015 року ОСОБА_2 Пенсійного фонду України в Орджонікідзевському районі м. Запоріжжя подало заперечення на адміністративний позов, в яких просило відмовити у задоволенні адміністративного позову.

Зясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд приходить до наступних висновків.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 6 КАС України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю субєкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси. У випадках, установлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб.

Згідно ст. 11 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ч. 1 ст. 69 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставах яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Частинами 1, 2 ст. 71 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 перебуває на обліку в ОСОБА_2 Пенсійного фонду України в Орджонікідзевському районі м. Запоріжжя, з 20 лютого 1999 року йому призначено пенсію за віком у відповідності до ст. 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення» зі зниженням пенсійного віку на 10 років, як ліквідатору наслідків аварії на Чорнобильській АЕС другої категорії відповідно ст. 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 28 лютого 1991 року. Після призначення пенсії він продовжував працювати.

Позивач звернувся до відповідача з заявою від 10 вересня 2015 року про призначення пенсії за віком на загальних підставах.

ОСОБА_2 пенсійного фонду України в Орджонікідзевським районі м. Запоріжжя листом від 24 вересня 2015 року № 192/Н-9 ОСОБА_1 було відмовлено у призначенні пенсії за віком на загальних підставах у відповідності до Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», оскільки, як вважає ОСОБА_2 Пенсійного фонду України Орджонікідзевському районі м. Запоріжжя, він вже отримує пенсію за віком, призначену відповідно до ст. 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення» зі зниженням пенсійного віку відповідно ст. 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 28 лютого 1991 року і станом на 01.09.2015 року розмір пенсії розраховано відповідно до ст. 25, 27, 40 Закону- 1058.

Згідно зі ст. 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» у редакції, чинній на 1999 рік, призначення та виплата пенсії провадиться відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення».

За приписами ч. 1 ст. 9 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» відповідно до цього Закону за рахунок коштів Пенсійного фонду в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності внаслідок загального захворювання (у тому числі каліцтва, не повязаного з роботою, інвалідності з дитинства); 3) пенсія у звязку з втратою годувальника.

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про пенсійне забезпечення», за цим Законом призначаються: а) трудові пенсії: за віком; по інвалідності; в разі втрати годувальника; за вислугу років.

У ч. 3 ст. 45 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» визначено, що переведення з одного виду пенсії на інший здійснюється з дня подання заяви на підставі документів про страховий стаж, заробітну плату (дохід) та інших документів, що знаходяться на час переведення з одного виду пенсії на інший в пенсійній справі, а також додаткових документів, одержаних органами Пенсійного фонду.

При переведенні з одного виду пенсії на інший за бажанням особи може враховуватися заробітна плата (дохід) за періоди страхового стажу, зазначені в частині першій статті 40 цього Закону, із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу), який враховувався під час призначення (попереднього перерахунку) попереднього виду пенсії.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач отримує пенсію за віком, призначену відповідно до ст. 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення» та звернувся до відповідача з заявою про призначення йому того самого виду пенсії: пенсії за віком на умовах і в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 45 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», яка не передбачає інші підстави та порядок призначення пенсії.

Відповідно до ст. 10 Закону № 1058-IV, особі, яка має одночасно право на різні види пенсії (за віком, по інвалідності, у звязку з втратою годувальника), призначається один із цих видів пенсії за її вибором.

Тобто, законодавець надав вичерпний перелік видів пенсій, які можуть бути призначені особі відповідно до Закону № 1058.

Відповідно до ст. 26 Закону № 1058-IV, особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років та наявності страхового стажу не менше 15 років.

Позивач стверджує, що має право на призначення пенсії за віком відповідно до цієї статті, проте 20 лютого 1999 року йому вже була призначена пенсія за віком, але на пільгових умовах із зниженням пенсійного віку відповідно до ст. 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». Відповідно до норм діючого законодавства він не має права на ще одне призначення пенсії за віком, а із заявою про перерахунок пенсії, яка вже призначена за віком, відповідно до Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», позивач не звертався.

Пенсія за віком на загальних підставах та пенсія за віком на пільгових умовах зі зниженням пенсійного віку розраховується відповідно до Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», а Закон України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» визначає лише право особи на пільгову пенсію.

Таким чином, з огляду на обставини справи суд вважає що відповідач діяв в межах своїх повноважень, у відповідності до діючого законодавства, а за таких підстав позовні вимоги є необґрунтованими та такими, що задоволенню не підлягають.

За таких обставин, у задоволенні позовних вимог про зобовязання відповідача призначити позивачу пенсію за віком, на умовах і в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 45 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу) у середньому на одну застраховану особу в цілому в Україні, з якої сплачено страхові внески, за три календарні роки, що передують року звернення за призначенням пенсії, оскільки йому пенсія за віком вже призначена на пільгових умовах відповідно до ст. 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення», слід відмовити.

Посилання у позові на Постанову Верховного Суду України від 31 березня 2015 року у справі № 21-612а14, як на правову позицію є безпідставним оскільки Верховний Суд розглянув справу за зовсім іншими правовідносинами, зокрема у справі, яка була предметом перегляду Верховним Судом України предметом є переведення з одного виду пенсії за Законом України від 09 квітня 1992 року № 2262-ХІІ «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» на інший, зокрема, позивач до звернення з заявою про переведення на пенсію за віком отримував пенсію у звязку з втратою годувальника, призначену відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», а не призначення одного й того самого виду пенсії.

При зверненні до суду з адміністративним позовом даної категорії позивач був звільнений від сплати судового збору, тому на підставі ст. 94 КАС України оплату судового збору слід віднести на рахунок держави.

Керуючись ст. ст. 10, 11, 86, 159-163, 183-2 КАС України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 Пенсійного фонду України в Орджонікідзевському районі м. Запоріжжя про визнання дій протиправними та зобовязання вчинити певні дії - відмовити.

Відповідно до ч. 8 ст. 183-2 КАС України, постанова за результатами скороченого провадження може бути оскаржена сторонами в апеляційному порядку. Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку також іншими особами у звязку з тим, що суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси чи обовязки. Строк для подання апеляційної скарги стороною або іншою особою, яка брала участь у справі, обчислюється з моменту отримання копії постанови.

Постанова може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції протягом десяти днів з дня її проголошення за правилами, встановленими ст.ст. 185-187 КАС України, шляхом подання через суд першої інстанції апеляційної скарги. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Апеляційна скарга подається до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Орджонікідзевський районний суд м.Запоріжжя.

Суддя: К.В.Гашук