Справа № 826/5296/14
Суддя: Калашнікова О.В.
Дата ухвалення: 2015-11-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 листопада 2015 року м. Київ К/800/42323/14

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України в складі:

Калашнікової О.В.,

Васильченко Н.В.,

Гончар Л.Я.

провівши попередній розгляд справи за касаційною скаргою Київської міжрегіональної митниці Міндоходів на постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 17 липня 2014 року у справі № 826/5296/14 за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Світ Інструменту Україна" до Київської міжрегіональної митниці Міндоходів про визнання протиправним та скасування рішення про коригування митної вартості, -

в с т а н о в и л а :

У квітні 2014 року товариства з обмеженою відповідальністю "Світ Інструменту Україна" звернулося в суд з позовом до Київської міжрегіональної митниці Міндоходів, в якому просило визнати протиправним та скасувати рішення відповідача про коригування митної вартості №100270004/2013/310307/2 від 25.12.2013.

Позовні вимоги мотивовані тим, що визначення відповідачем митної вартості товарів за резервним (шостим) методом є безпідставним, оскільки митному органу позивачем були надані відповідні документи, які підтверджували заявлену позивачем митну вартість товару за ціною угоди.

Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 23 травня 2014 року відмовлено в задоволенні позовних вимог.

Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 17 липня 2014 року скасоване рішення суду першої інстанції, позовні вимоги задоволені. Визнане протиправним та скасоване рішення про коригування митної вартості товарів № 100270004/2013/310307/2 від 25.12.2013 року.

Не погоджуючись з ухваленим по справі рішенням Київська міжрегіональна митниця Міндоходів звернулася до Вищого адміністративного суду України з касаційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду апеляційної інстанції та залишити в силі рішення суду першої інстанції, посилаючись на порушення апеляційним судом норм матеріального та процесуального права.

Перевіривши правову оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши матеріали касаційної скарги, проаналізувавши правильність застосування судом норм матеріального та процесуального права колегія суддів Вищого адміністративного суду України вважає, що відсутні підстави для скасування судового рішення, а касаційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що між ТОВ "Світ інструменту Україна" (Покупець) та MATRIZE Handels-GmbH (Китай) (Продавець) укладений контракт від 28.04.2011 року №CH-MIU/28/0411 про постачання товарів, найменування, кількість та ціни яких визначаються у специфікаціях, які є невід'ємними частинами даного Контракту.

На виконання Контракту № CH-MIU/28/0411 компанія MATRIZE Handels-GmbH (Китай) поставила на адресу позивача партію товару (інструменти ручні в асортименті).

Позивачем подана до митного органу митна декларація №100270004/2013/266107. Митна вартість ввезених товарів (98 позицій) була визначена позивачем за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, загальна сума склала 71632,40 дол. США.

За наслідком розгляду наданих декларантом до митного оформлення документів, відповідачем виявлено, що вони містять розбіжності, а також не містять всіх відомостей відповідно до обраного декларантом методу визначення митної вартості. У зв'язку із зазначеним, декларанта було повідомлено про необхідність надання додаткових документів, які надані не були.

За результатами розгляду поданих до митного оформлення документів, відповідач прийняв рішення про коригування митної вартості №100270004/2013/310307/2 від 25.12.2013 року, заявленої у митній декларації №100270004/2013/266100 та скоригував митну вартість 13-ти видів товарів у бік її збільшення із застосуванням резервного методу з урахуванням раніше визнаних (визначених) митними органами митних вартостях МД №100270000/2013/264754.

За результатами розгляду скарги позивача на зазначене рішення про коригування митної вартості Міністерство доходів і зборів України листом від 20.02.2014 року № 2322/1/26-70-63-04 повідомило про неможливість надати відповідь по суті у зв'язку з ненаданням документів у повному обсязі.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог суд першої інстанції виходив з того, що позивачем станом на момент прийняття оскаржуваного рішення у встановленому порядку не підтверджена заявлена ним митна вартість товару, а саме ним не надані додаткові документи (платіжні документи), які б підтвердили заявлену митну вартість товару. Застосування відповідачем резервного методу визначення митної вартості товарів в спірному рішенні обґрунтовано неможливістю застосування попередніх методів визначення митної вартості товарів.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та задовольняючи позовні вимоги суд апеляційної інстанцій виходив з того, що кожний наступний метод застосовується митним органом лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Митного кодексу України.

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України погоджується з висновком суду апеляційної інстанції виходячи з наступного.

Спірні правовідносини регулюються Митним кодексом України від 13.03.2012 р. № 4495-VI (далі - МК України).

Згідно ст.49 МК України митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Відповідно ст.51 МК України митна вартість товарів, що ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, визначається відповідно до гл. 9 цього Кодексу.

Згідно ст.52 МК України декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов'язані: 1) заявляти митну вартість, визначену ними самостійно, у тому числі за результатами консультацій з митним органом; 2) подавати митному органу достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об'єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню; 3) нести всі додаткові витрати, пов'язані з коригуванням митної вартості або наданням митному органу додаткової інформації.

У ст.53 МК України передбачено, що одночасно з митною декларацією декларант подає митному органу документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення. Документами, які підтверджують митну вартість товарів, є: 1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п'ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; 2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; 3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об'єктом купівлі-продажу); 4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; 7) копія імпортної ліцензії, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; 8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

Разом з тим, у ч.3 ст.53 Кодексу передбачений перелік документів, які митний орган може вимагати у декларанта у разі, якщо документи, зазначені у ч.2 ст.53 МК України містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари. Це, зокрема, транспортні (перевізні) документи, виписки з бухгалтерської документації, каталоги, специфікації, прейскуранти виробника товару.

Судами було встановлено, що на вимогу митного органу відповідно ч.3 ст. 53 МК України, станом на момент прийняття оскаржуваного рішення позивачем не були надані додаткові документи. Надання додаткових документів відбулось в порядку адміністративного оскарження.

Так, відповідно до вимог ст. 55 Митного кодексу України позивач, листом від 12.02.2014 року № 28 до Київської міжрегіональної митниці та скаргою від 17.12.2013 року № 310209 до Міністерства доходів та зборів України направив у встановлені терміни додаткові документи, які підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення, а саме: копію бухгалтерської документації (свіфт), що підтверджує сплату за поставлений товар у відповідності до умов контракту; копію прайс-листа Постачальника; копія Рішення про визначення митної вартості №100270004/2013/310307/2 від 25.12.2013 року; копії експортних декларацій країни відправлення товару.

Відповідно до ст.57 МК України визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами:1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний.

Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції). Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.

З оскаржуваного рішення, зокрема зі змісту графи 33 вбачається, що коригування митної вартості товару здійснено відповідно до положень статті 55 Митного кодексу України у зв'язку з тим, що надані документи містять неповні відомості (у наданих документах містяться розбіжності). Під час консультації декларанта, відповідно до вимог частини 3 статті 53 Митного кодексу України, зобов'язано протягом 10 календарних днів надати (за наявності) додаткові документи, а саме: платіжні та бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та мають реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару, інші документи для підтвердження митної вартості товару (за бажанням декларанта). Однак, декларантом не подано додаткових документів відповідно до частини 3 статті 53 Митного кодексу України.

Перевіряючи правомірність застосування методів визначення митної вартості, слід виходити із ст.58 Митного кодексу України, за якою перший метод визначення митної вартості може бути використаний лише за умови, якщо дані, заявлені декларантом, підтверджені документально та є достовірними, підтверджені документально або визначені кількісно і достовірні та/або наявна хоча б одна із складових митної вартості, яка є обов'язковою при її обчисленні.

Таким чином, митним органом обґрунтована неможливість застосування першого методу визначення митної вартості (за ціною договору).

Разом із тим, судом апеляційної інстанції вірно зазначено, що Київською міжрегіональною митницею Міндоходів безпідставно застосований резервний метод визначення митної вартості з огляду на наступне.

Відповідно до ч.6 ст.54 МК України митний орган може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі: 1) невірно проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунку митної вартості; 2) неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари; 3) невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 цього Кодексу; 4) надходження до митного органу документально підтвердженої офіційної інформації митних органів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості.

У разі неможливості визначення митної вартості товарів згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу за основу для її визначення може братися або ціна, за якою ідентичні або подібні (аналогічні) товари були продані в Україні не пов'язаному із продавцем покупцю відповідно до статті 62 цього Кодексу, або вартість товарів, обчислена відповідно до статті 63 цього Кодексу. При цьому кожний наступний метод застосовується, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу. Методи на основі віднімання та додавання вартості (обчислена вартість) можуть застосовуватися у будь-якій послідовності на прохання декларанта або уповноваженої ним особи. У разі якщо неможливо застосувати жоден із зазначених методів, митна вартість визначається за резервним методом відповідно до вимог, встановлених статтею 64 цього Кодексу. Приймаючи самостійне рішення про визначення митної вартості імпортованого товару за резервним методом, відповідач покликається на неможливість застосування попередніх методів.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що з наявних в адміністративній справі матеріалів вбачається, що вони містять, зокрема, опис партії товару, а також інформацію про кількість партії товару, виробника товару, дату здійснення митного оформлення товару, номерів МД, за якими здійснювалось митне оформлення кожної партії товару, що дає змогу індивідуалізувати партію товару та встановити їх ідентичність чи подібність.

Вказане свідчить про наявність у митного органу інформації про ідентичні товари та можливість визначення ціни товару за методом, передбаченим пунктом а частини 2 статті 57 Митного кодексу України.

Враховуючи вищевикладене, суди апеляційної інстанції дійшов вірного висновку, що дії митного органу по застосуванню шостого (резервного) методу визначення митної вартості товару без послідовного застосування попередніх п'яти, як це передбачено п. 6 ст. 57 Митного кодексу України, і без обгрунтування неможливості їх застосування є неправомірними.

Згідно ч.3 ст.220-1 КАС України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Відповідно до ст. 224 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Колегія суддів вважає, що доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального чи процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

З урахуванням викладеного, судом апеляційної інстанції винесене законне і обґрунтоване рішення, постановлене з дотриманням норм матеріального та процесуального права і підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись ст.ст. 220, 220-1, 223, 224, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів Вищого адміністративного суду України, -

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу Київської міжрегіональної митниці Міндоходів відхилити.

Постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 17 липня 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через 5 днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі і оскарженню не підлягає, але може бути переглянута Верховним судом України з підстав, в порядку та у строки, визначені ст.ст. 236 - 239-1 КАС України.

Судді: