Справа № 2а-7344/12/1370
Суддя: Гуляк Василь Васильович
Дата ухвалення: 2015-11-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 листопада 2015 року Справа № 876/1538/15

Львівський апеляційний адміністративний суд у складі колегії :

головуючого судді: Гуляка В.В.

суддів: Коваля Р.Й., Судової-Хомюк Н.М.

за участі секретаря судового засідання: Малетич М.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Львівського окружного адміністративного суду від 16 січня 2015 року в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Служби Безпеки України, начальника Головної інспекції Служби Безпеки України ОСОБА_2 про визнання протиправними дій та бездіяльності, зобовязання вчинити дії,

встановив :

У серпні 2012 рок позивач ОСОБА_1 звернувся в суд із адміністративним позовом до відповідачів СБ України, начальника Головної інспекції СБ України ОСОБА_2, в якому просив: 1) визнати протиправним дії СБУ та ОСОБА_2, пов'язані із наданням неповної і необґрунтованої інформації у листах № 3/4/П-1-з/1 від 17.02.2012 року та №3/4/П-4-з від 29.06.2012 року; 2) визнати протиправною бездіяльність відповідачів, якими проігноровано запити позивача від 16.01.2012 року та 17.06.2012 року і не надана інформація, що запитувалась позивачем; 3) зобов'язати СБУ провести перевірку фактів надання начальником Головної інспекції СБУ ОСОБА_2 неповної і необґрунтованої інформації на запити позивача від 16.01.2012 року та 17.06.2012 року та вжити заходи реагування, передбачені вимогами чинного законодавства.

Відповідач СБУ позову не визнав, у суді першої інстанції подав заперечення, вважає, що адміністративний позов задоволенню не підлягає.

Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 16.01.2015 року у задоволенні позову відмовлено повністю.

З цією постановою суду першої інстанції не погодився позивач та оскаржив її в апеляційному порядку. Вважає апелянт, що постанова суду є незаконною, необґрунтованою і немотивованою, прийнята з порушенням норм процесуального права при недотриманні норм матеріального права, через що правам позивача нанесена шкода морального характеру, а тому постанова суду від 16.01.2015 року підлягає скасуванню.

Обґрунтовуючи апеляційні вимоги апелянт у апеляційній скарзі та у додаткових поясненнях посилається на те, що судом першої інстанції не враховані чисельні порушення відповідачами вимог Конституції України, Закону України «Про інформацію», Закону України «Про доступ до публічної інформації». Вважає апелянт, що судом першої інстанції залишено поза увагою факти надання неповної і необєктивної інформації по суті запитів позивача, які є предметом спору.

За результатами апеляційного розгляду апелянт просить скасувати постанову Львівського окружного адміністративного суду від 16.01.2015 року та прийняти нове рішення.

Відповідач СБУ подав заперечення на апеляційну скаргу, в якому просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду від 16.01.2015 р. залишити без змін.

Суд апеляційної інстанції заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи, обговоривши підстави та межі апеляційної скарги вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.

Так, судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що позивач ОСОБА_1 звернувся до Голови СБУ з письмовим запитом на інформацію від 16.01.2012 року, в якому просив надати йому інформацію, яка стосується документів СБУ № 3/180 від 02.02.2010 р., № 9/798 від 04.02.2010 р., № 9/799 від 04.02.2009 р., № 3/213 від 08.02.2010 р., №3/371 від 22.01.2010 р., № 9/6811 від 24.09.2011 р., з наступних питань: 1) яка саме таємна інформація з обмеженим доступом, що визначена ч.1 ст.8 Закону України «Про доступ до публічної інформації», міститься у вищезазначених документах; 2) на підставі яких вимог, передбачених ч.2 ст.6 Закону України «Про доступ до публічної інформації», йому був обмежений доступ до цих документів та інформації, яка міститься у них; 3) якою саме посадовою особою, коли і яким рішенням була віднесена до таємної, інформація, що міститься у цих документах; 4) які існують підстави для віднесення інформації, що міститься у вищевказаних документах до державної таємниці; 5) чи здійснювався перегляд (якщо так, то ким і коли) вищевказаних документів на предмет їх законного віднесення до таємних відомостей; 6) яким документом (реєстр, номер, дата видання, виконавець) закріплений факт віднесення до таємної (державна таємниця, таємниця слідства та ін.) інформації, що міститься у вищезгаданих документах; 7) чи готувався, якщо так, то коли і ким, висновок щодо шкоди національній безпеці України у разі ознайомлення і доведення позивачу секретної інформації, що міститься у вищезгаданих документах; 8) якими саме нормами Зводу відомостей, що становлять державну таємницю (наказ СБУ від 12.08.2005 р. № 440), віднесені до державної таємниці відомості, які містяться у вищезгаданих документах СБУ (а.с. 5-6, 24-26).

За результатами розгляду вказаного вище запиту від 16.01.2012 р. відповідачем СБУ надано позивачу письмову відповідь № 3-4/П-1-з/1 від 17.02.2012 року за підписом начальника Головної інстанції СБУ ОСОБА_2, де позивача проінформовано, що: 1) у документах №3/371 від 22.01.2010 р., № 3/180 від 02.02.2010 р., № 9/798 від 04.02.2010 р., № 9/799 від 04.02.2009 р., № 3/213 від 08.02.2010 р., № 9/6811 від 24.09.2011 р. міститься державна таємниця; 2) доступ до вказаних документів громадянину ОСОБА_1 обмежено на підставі вимог п.4 ст.8 Закону України «Про державну таємницю», п.6 ст.7 Закону України «Про контррозвідувальну діяльність», ч.1 ст.10, ч.1 ст.19 Закону України «Про звернення громадян», ч.2 ст.9, ч.4 ст.23 та ст.37 Закону України «Про інформацію» (у старій редакції), а також пп.1,2 ч.2 ст.6 Закону України «Про доступ до публічної інформації»; 3) ступінь секретності відомостей, що містяться у зазначених документах, визначено їх виконавцями - співробітниками Управління внутрішньої безпеки та Головної інспекції СБУ, яким доручено було опрацювання питань, вказаних у відповідних зверненнях громадянина ОСОБА_1; 4) засекречування зазначених матеріальних носіїв секретної інформації здійснено відповідно до вимог Закону України «Про державну таємницю», Порядку організації та забезпечення режиму секретності в державних органах, органах місцевого самоврядування, на підприємствах, в установах і організаціях, затвердженого постановою КМУ від 02.10.2003 року № 1561-12 (далі - Порядок №1561-12) та Зводу відомостей, що становлять державну таємницю, затвердженого наказом СБУ від 12.08.2005 року № 440; 5) відповідно до вимог Порядку №1561-12 у Головній інспекції у 2011 році проведено заходи щодо перегляду та приведення грифів секретності матеріальних носіїв інформації, що зберігаються у вказаному підрозділі Центрального управління СБУ. Носіям інформації, про які йдеться у запиті на інформацію, гриф секретності змінено не було. Такий перегляд матеріальних носіїв інформації, що зберігаються в УВБ СБУ та про які йдеться у зазначеному запиті на інформацію, у 2011 році не проводився; 6) на зворотному боці останніх аркушів документів, про які йдеться у запиті на інформацію, зазначаються статті Зводу відомостей, що становлять державну таємницю, на підставі яких здійснено їх засекречування, термін їх засекречування виконавцем відповідно до п.242 Порядку №1561-12; 7) складання висновку, про який йдеться у запиті на інформацію, вимогами чинного законодавства не передбачається; 8) засекречування матеріальних носіїв секретної інформації, про які йдеться у запиті на інформацію, здійснено відповідно до розділу 4 Зводу відомостей, що становлять державну таємницю («Сфера державної безпеки і охорони правопорядку»), затвердженого наказом СБУ від 12.08.2005 р. № 440. Крім цього, позивача поінформовано, що визначені у запиті на інформацію питання є предметом судового розгляду у Львівському окружному адміністративному суді в адміністративній справі № 2а-12094/11/1370 за позовом представника позивача ОСОБА_3 до СБУ та начальника Головної інспекції СБУ ОСОБА_2 про визнання протиправними рішення, дії та бездіяльності (а.с.7-8, 30-31).

Розгляд вказаного вище запиту позивача від 16.01.2012 року було здійснено з врахуванням Висновку головного інспектора СБУ № 3/4-291 від 25.01.2012 року про продовження терміну розгляду запиту на інформацію (а.с. 27-29).

Також судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 звернувся до голови СБУ з письмовим запитом на інформацію від 17.06.2012 року по документах № 3/180 від 02.02.2010 р., № 9/798 від 04.02.2010 р., № 9/799 від 04.02.2009 р., № 3/213 від 08.02.2010 р., №3/371 від 22.01.2010 р., № 9/6811 від 24.09.2011 р., в якому просив повідомити: 1) ким саме з державних експертів була віднесена до державної таємниці інформація, що міститься у вказаних документах; 2) якими матеріалами закріплено, зафіксовано і обґрунтовано факт віднесення вказаних документів до державної таємниці; 3) чи міститься у вказаних документах інформація, доступ до якої обмежений виключно в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадського порядку; 4) чи може завдати істотної шкоди цим інтересам розголошення інформації, яка міститься у вказаних документах; 5) якщо так то у чому ця істотна шкода полягає (а.с. 9, 32-33).

За результатами розгляду вказаного вище запиту від 17.06.2012 року СБУкраїни надано позивачу письмову відповідь № 3-4/П-4-з від 29.06.2012 року за підписом начальника Головної інспекції СБУ ОСОБА_2, де позивача проінформовано, що: 1) засекречування документів з реєстр. №№ 3/180 від 02.02.2010 року, 9/798 від 04.02.2010 року, 9/799 від 04.02.2010 року, 3/213 від 08.02.2010 року, 3/371 від 22.01.2010 року, 9/6811 від 24.09.2011 року здійснено військовослужбовцями-співробітниками СБУ, які готували (створювали) зазначені документи, шляхом надання їм грифа секретності на підставі розділу 4 («Сфера державної безпеки і охорони правопорядку») Зводу відомостей, що становлять державну таємницю, затвердженого наказом СБУ від 12.08.2005 року № 440 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України (п.142 Порядку №1561-12); 2) на перших (титульних) аркушах (вгорі праворуч) вказаних вище документів міститься гриф секретності, на зворотному боці останніх аркушів цих документів зазначаються статті Зводу відомостей, що становлять державну таємницю, на підставі яких здійснено їх засекречування, та термін їх засекречування виконавцем ( п.242 Порядку №1561-12); 3) Звод відомостей, що становлять державну таємницю, за статтями, відповідно до яких здійснено засекречування документів, про які йдеться у запиті на інформацію, сформовано на підставі рішень на той час державних експертів з питань таємниць ОСОБА_4 (у 2006 році) та ОСОБА_5 (у 2010 році); 4) вивчення матеріальних носіїв інформації на наявність відомостей, що становлять держану таємницю, визначення їх ступеня секретності, встановлення та обґрунтування шкоди, яка може бути завдана інтересам національної безпеки України внаслідок витоку таких відомостей, здійснюється шляхом проведення експертизи державним експертом з питань таємниць (п.140 Порядку №1561-12) за процедурою, визначеною п.п. 739-759 цього ж Порядку. Також зазначено, що визначені у запиті на інформацію питання є предметом судового розгляду у Львівському окружному адміністративному суді в адміністративній у справі № 2а-12094/111370 за позовом представника позивача ОСОБА_3 до СБУ та начальника Головної інспекції СБУ ОСОБА_2 про визнання протиправними рішення, дії та бездіяльності (а.с. 10-11, 34-37).

Суд апеляційної інстанції погоджується із висновками суду першої інстанції щодо безпідставності заявлених позовних вимог, з врахуванням наступного.

Статтею 5 Закону України «Про інформацію» передбачено, що кожен має право на інформацію, що передбачає можливість вільного одержання, використання, поширення, зберігання та захисту інформації, необхідної для реалізації своїх прав, свобод і законних інтересів. Реалізація права на інформацію не повинна порушувати права, свободи і законні інтереси інших громадян, права та інтереси юридичних осіб.

Відповідно до ч.2 ст.6 цього Закону, право на інформацію може бути обмежене законом в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадського порядку, з метою запобігання заворушенням чи злочинам, для охорони здоров'я населення, для захисту репутації або прав інших людей, для запобігання розголошенню інформації, одержаної конфіденційно, або для підтримання авторитету і неупередженості правосуддя.

Відповідно до ст.ст. 20, 21 вказаного Закону, за порядком доступу інформація поділяється на відкриту інформацію та інформацію з обмеженим доступом. Будь-яка інформація є відкритою, крім тієї, що віднесена законом до інформації з обмеженим доступом. Інформацією з обмеженим доступом є конфіденційна, таємна та службова інформація.

Статтею 1 Закону України «Про доступ до публічної інформації» передбачено, що публічна інформація це відображена та задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація, що була отримана або створена в процесі виконання суб'єктами владних повноважень своїх обов'язків, передбачених чинним законодавством, або яка знаходиться у володінні суб'єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом.

Згідно п.1 ч.1 ст.3 цього Закону, право на доступ до публічної інформації гарантується обов'язком розпорядників інформації надавати та оприлюднювати інформацію, крім випадків, передбачених законом.

Відповідно до статей 13, 14 вказаного Закону, розпорядниками інформації для цілей цього Закону визнаються суб'єкти владних повноважень - органи державної влади, інші державні органи, органи місцевого самоврядування, органи влади Автономної Республіки Крим, інші суб'єкти, що здійснюють владні управлінські функції відповідно до законодавства та рішення яких є обов'язковими для виконання. Розпорядники інформації зобов'язані надавати достовірну, точну та повну інформацію, а також у разі потреби перевіряти правильність та об'єктивність наданої інформації.

Статтею 20 Закону України «Про доступ до публічної інформації» передбачено, що розпорядник інформації має надати відповідь на запит на інформацію не пізніше п'яти робочих днів з дня отримання запиту. Строк розгляду запиту розпорядник інформації може продовжити до 20 робочих днів у разі, якщо запит стосується надання великого обсягу інформації або потребує пошуку інформації серед значної кількості даних. Про продовження строку розпорядник інформації повідомляє запитувача в письмовій формі не пізніше п'яти робочих днів з дня отримання запиту.

З матеріалів адміністративної справи видно, що на підставі ч.4 ст.20 Закону України «Про доступ до публічної інформації», термін розгляду запиту позивача від 16.01.2012 р., який було отримано відповідачем 24.01.2012 року, було продовжено до 17.02.2012 року, про що його було повідомлено листом № 3-4/П-1-з від 26.01.2012 р. (а.с. 27-29).

Крім цього, матеріалами справи підтверджується, що на запит позивача від 17.06.2012 року, який отримано відповідачем 22.06.2012 року, відповідь надана 29.06.2012 року.

Таким чином, відповіді на інформаційні запити позивача від 16.01.2012 року та від 17.06.2012 року відповідачем були надані вчасно, без порушення строків та процедури, передбачених ст. 20 Закону України «Про доступ до публічної інформації».

Відносно тверджень позивача щодо надання відповідачами необґрунтованих відповідей на його звернення, то суд першої інстанції вірно встановив та врахував, що відповідач СБУ за підписом начальника Головної інспекції СБУ ОСОБА_2 у листах № 3-4/П-1-з/1 від 17.02.2012 року та № 3-4/П-4-з від 29.06.2012 року надав позивачу повні, чіткі та обґрунтовані відповіді щодо запитуваної інформації. Крім цього, було повідомлено позивача, що визначені у його запитах питання є предметом судового розгляду у Львівському окружному адміністративному суді в адміністративній у справі № 2а-12094/111370.

Так, суд першої інстанції вірно врахував, що постановою Львівського окружного адміністративного суду від 05.03.2013 року у справі за №2а-10803/11/1370, яка набрала законної сили на підставі ухвали Львівського апеляційного адміністративного суду від 06.03.2014 року по справі № 876/6149/13, було встановлено, що документи: №3/180 від 02.02.2010 року, № 9/798 від 04.02.2010 року. № 9/799 від 04.02.2009 року, №3/213 від 08.02.2010 року, №3/371 від 22.01.2010 року, № 9/6811 від 24.09.2011 року містять грифи секретності та обмеження доступу, а тому ОСОБА_1 відмовлено у доступі до них відповідно до абз.2 ч.2 ст.11, ч.1 ст.21 Закону України «Про інформацію», ч.1 ст.6, п.1 ч.3 ст.10 Закону України «Про доступ до публічної інформації», абз.1 ст.27 Закону України «Про державну таємницю», ст.7 Закону України «Про Службу безпеки України» (а.с. 137-150).

Таким чином, відповіді на запити на інформацію позивача від 16.01.2012 р. та від 17.06.2012 р. надано відповідачами з дотриманням вимог нормативно-правових актів, якими визначається порядок здійснення та забезпечення права кожного на доступ до інформації, що знаходиться у володінні субєктів владних повноважень.

З врахуванням наведеного вище, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що постанова суду першої інстанції від 16.01.2015 року прийнята за результатами повного з'ясування обставин, що мають значення для справи, з дотриманням норм матеріального та процесуального права, висновки суду відповідають обставинам справи, а тому немає підстав для її скасування.

Керуючись ст.ст. 41 ч.1, 160 ч.3, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 254 КАС України, суд

ухвалив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову Львівського окружного адміністративного суду від 16 січня 2015 року в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Служби Безпеки України, начальника Головної інспекції Служби Безпеки України ОСОБА_2 про визнання протиправними дій та бездіяльності, зобовязання вчинити дії залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення.

На ухвалу протягом двадцяти днів після набрання нею законної сили може бути подана касаційна скарга безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий: В.В. Гуляк

Судді: Р.Й. Коваль

ОСОБА_6

Повний текст ухвали виготовлено та підписано 30.11.2015 року.