Справа № 2а-14386/10/0470
Суддя: Донець О.Є.
Дата ухвалення: 2015-11-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 листопада 2015 року м. Київ К/800/15998/14

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі:

головуючого Донця О.Є.,

суддів: Логвиненка А.О.,

Мороза В.Ф.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні касаційну скаргу Дніпропетровської митниці Міндоходів на постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 12.06.2012 року та постанову Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 11.02.2014 року та касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Північний гірничо-збагачувальний комбінат» на постанову Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 11.02.2014 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Північний гірничо-збагачувальний комбінат» до Дніпропетровської митниці, Головного управління Державної казначейської служби України у Дніпропетровській області про визнання протиправним рішення, скасування картки відмови в прийнятті митної декларації та стягнення коштів,

в с т а н о в и л а:

У листопаді 2010 року ПАТ «Північний гірничо-збагачувальний комбінат» звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом до Дніпропетровської митниці, Головного управління Державної казначейської служби України у Дніпропетровській області про визнання протиправним рішення, скасування картки відмови в прийнятті митної декларації та стягнення коштів.

Постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 12.06.2012 року адміністративний позов ПАТ «Північний гірничо-збагачувальний комбінат» було задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано рішення Дніпропетровської митниці про визначення митної вартості товарів від 07.05.2010 року № 113000006/2010/000348/1. Скасовано картку відмови Дніпропетровської митниці в прийнятті митної декларації, митному оформлені чи пропуску товарів і транспортних засобів через митний кордон України від 07.05.2010 року № 113050000/0/00538. В решті позовних вимог відмовлено.

Постановою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 11.02.2014 року апеляційні скарги ПАТ «Північний гірничо-збагачувальний комбінат» та Дніпропетровської митниці було задоволено частково. Постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 12.06.2012 року скасовано. Позов ПАТ «Північний гірничо-збагачувальний комбінат» задоволено частково. визнано протиправним та скасовано рішення Дніпропетровської митниці №113000006/2010/000348 від 07.05.2010 року. Визнано протиправною та скасовано видану Дніпропетровською митницею картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформлені чи пропуску товарів і транспортних засобів через митний кордон України № 113050000/0/00538 від 07.05.2010 року. У задоволенні позову в іншій частині відмовлено.

У касаційній скарзі Дніпропетровська митниця Міндоходів, не погоджуючись з даними рішеннями, посилаючись на допущені судами першої та апеляційної інстанцій порушення норм матеріального та процесуального права, просить скасувати постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 12.06.2012 року та постанову Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 11.02.2014 року та прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.

У касаційній скарзі ПАТ «Північний гірничо-збагачувальний комбінат», не погоджуючись з рішенням суду апеляційної інстанції, посилаючись на допущені судом порушення норм матеріального та процесуального права, просить скасувати постанову Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 11.02.2014 року в частині відмови в задоволенні позовних вимог та в цій частині позовні вимоги задовольнити.

Заслухавши доповідь судді - доповідача, колегія суддів вважає, що касаційні скарги ПАТ «Північний гірничо-збагачувальний комбінат» та Дніпропетровської митниці задоволенню не підлягають, оскільки рішення суду апеляційної інстанції постановлено з додержанням норм матеріального та процесуального права, правова оцінка обставинам у справі дана вірно, а доводи касаційних скарг є необґрунтованими і не надають підстав, які передбачені статтями 225 - 229 Кодексу адміністративного судочинства України для зміни чи скасування судового рішення.

Судами встановлено, що 12.02.2010 року між ПАТ «Північний гірничо-збагачувальний комбінат» (покупець) та Фірмою «Alderston GB Limited», м. Лондон, Велика Британія (постачальник) було укладено контракт № 0212-SG02/10.

Згідно із умовами цього контракту, постачальник зобов'язувався здійснити поставку товару позивачу, а позивач зобов'язувався прийняти та оплатити товар на умовах, вказаних у Специфікаціях до Контракту.

Згідно із пунктом 5.2 контракту, покупець зобов'язується здійснити оплату продукції прямим банківським переводом на рахунок продавця у розмірі 30% загальної вартості продукції авансом відповідно до рахунку наданого продавцем протягом 10 банківських днів від дати підписання контракту обома сторонами, та 70 % вартості продукції протягом 5 календарних днів від дати отримання повідомлення Продавця про наявність партії продукції на митному ліцензійному складі смт Радушне, Україна.

Відповідно до пункту 3.1 контракту, поставка продукції Продавцем здійснюється узгодженими партіями на умовах DDU - митний ліцензійний склад смт. Радушне, Україна ІНКОТЕРМС-2000.

Додатком №3 до контракту між постачальником та покупцем був узгоджений графік поставок продукції.

На виконання положень графіку, продавцем на адресу позивача була направлена партія товару, ціна якої була визначена у відповідності до умов Специфікації та підтверджується рахунком-фактурою №100212-011 від 06.05.2010 року.

07.05.2010 року для митного оформлення партії товару позивачем було оформлено вантажну митну декларацію форми МД № 113050000/2010/003695 та декларацію митної вартості форми ДМВ-1 № 113050000/2010/003656.

Для підтвердження заявлених відомостей про митну вартість товару до митного органу для митного оформлення були надані, зокрема, такі документи: зовнішньоекономічний договір № 0212-SG02/10 від 12.02.2010 року, доповнення до зовнішньоекономічного договору №1 та № 2 від 12.02.2010 року, рахунок-фактура, накладні СМR, пакувальний лист б/н від 29.04.2010 року, сертифікат якості від 28.04.20110 року, сертифікат про походження товару № 100908 від 27.04.2010 року, фітосанітарний акт № 75/04-026/1402689 від 05.05.2010 року, довідку СПДПІ ПГМК у м. Кривому Розі Дніпропетровської області № 21 від 28.04.2010 року, копію вантажної митної декларації іноземної країни № 10SK56643EX00066003 від 28.04.2010 року.

07.05.2010 року при митному оформленні партії товару Дніпропетровською митницею було прийнято рішення про визначення митної вартості товарів № 113000006/2010/000348/1, на підставі якого стосовно придбаного позивачем у постачальника товару оформлено картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні чи пропуску товарів і транспортних засобів через митний кордон України №113050000/0/00538, в якій зазначено, що товари не підлягають митному оформленню з причини коригування митної вартості митним органом. При визначенні митної вартості товару митним органом було застосовано шостий (резервний) метод.

Згідно із частиною статті 262 Митного кодексу України, митна вартість товарів і метод її визначення заявляються (декларуються) митному органу декларантом під час переміщення товарів через митний кордон України шляхом подання декларації митної вартості.

Відповідно до статті 266 Митного кодексу України, визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України, здійснюється шляхом застосування таких методів: основним методом визначення митної вартості за ціною угоди щодо товарів, які імпортуються (метод 1); за ціною угоди щодо ідентичних товарів (метод 2); за ціною угоди щодо подібних (аналогічних) товарів (метод 3); на основі віднімання вартості (метод 4); на основі додавання вартості (метод 5); резервного (метод 6).

Основним є метод визначення митної вартості товарів за ціною угоди щодо товарів, які імпортуються. У випадку, якщо основний метод при визначені митної вартості товару не можна використати, проводиться процедура консультацій між митним органом та декларантом з метою обґрунтованого вибору підстав для визначення митної вартості відповідно до вимог статті 268 і 269 Митного кодексу України . У ході таких консультацій митний орган та декларант можуть здійснити обмін наявною у кожного з них інформацією за умови додержання вимог щодо її конфіденційності.

У разі неможливості визначення митної вартості товарів, які імпортуються в Україну, відповідно до вимог статей 268 і 269 Митного кодексу України застосовуються інші методи. При цьому Митним кодексом України встановлено послідовне використання кожного із зазначених методів. Кожний наступний метод застосовується, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу. Виключення становлять методи 4 і 5, які можна використовувати - якщо неможливо застосувати метод 3 - у будь-якій послідовності на розсуд декларанта (стаття 266 Митного кодексу України). І тільки у разі якщо неможливо застосувати жоден із зазначених методів, митна вартість визначається за резервним методом відповідно до вимог, установлених статтею 273 Митного кодексу України .

Таким чином, митні органи мають виключну компетенцію в питаннях перевірки та контролю правильності обчислення декларантом митної вартості. Однак, дискреційні функції митних органів мають законодавчі обмеження у випадках незгоди із задекларованою митною вартістю. До таких, зокрема, належать процедура консультацій між митним органом та декларантом з метою обґрунтованого вибору підстав для визначення митної вартості та обов'язок послідовного вибору методів (від першого до шостого) визначення митної вартості товарів.

Відповідно до пункту 7 Порядку декларування митної вартості товарів, які переміщуються через митний кордон України, та подання відомостей для її підтвердження, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 20.12.2006 № 1766 для підтвердження заявлених відомостей про митну вартість товарів декларант зобов'язаний подати: зовнішньоекономічний договір (контракт) і додатки до нього; рахунок-фактуру (інвойс) або рахунок-проформу; банківські платіжні документи (якщо рахунок сплачено), а також інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; рішення митного органу про визначення митної вартості раніше ввезених ідентичних та/або подібних (аналогічних) товарів, якщо воно прийнято за одним договором (контрактом); пакувальні листи; копію ліцензії на ввезення (вивезення) товарів, імпорт (експорт) яких підлягає ліцензуванню.

З матеріалів справи вбачається, що позивачем було подано: зовнішньоекономічний договір № 0212-SG02/10 від 12.02.2010 року, доповнення до зовнішньоекономічного договору №1 та № 2 від 12.02.2010 року, рахунок-фактура, накладні СМR, пакувальний лист б/н від 29.04.2010 року, сертифікат якості від 28.04.20110 року, сертифікат про походження товару № 100908 від 27.04.2010 року, фітосанітарний акт № 75/04-026/1402689 від 05.05.2010 року, довідку СПДПІ ПГМК у м. Кривому Розі Дніпропетровської області № 21 від 28.04.2010 року, копію вантажної митної декларації іноземної країни № 10SK56643EX00066003 від 28.04.2010 року.

При цьому, Дніпропетровська митниця будь-яких посилань на те, що подані позивачем документи мали недоліки оформлення, не містили істотної інформації, не вказує.

Пунктом 11 Порядку декларування митної вартості товарів, які переміщуються через митний кордон України, та подання відомостей для її підтвердження передбачено, що для підтвердження митної вартості товарів на вимогу митного органу декларант зобов'язаний подати додаткові документи. Посадова особа митного органу у графі «Для відміток митниці» декларації митної вартості робить запис про необхідність подання додаткових документів, що підтверджують митну вартість товарів, із складенням переліку, зазначає дату і прізвище та ставить свій підпис. Декларант ознайомлюється з таким записом, зазначає під ним дату, прізвище та ставить свій підпис. Для підтвердження заявленої декларантом митної вартості оцінюваних товарів можуть подаватися: договір з третіми особами, що пов'язаний з договором (контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця; рахунки про сплату комісійних, брокерських (посередницьких) послуг, пов'язаних з виконанням умов договору (контракту); відповідна бухгалтерська документація; ліцензійний чи авторський договір (контракт); каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) фірми - виробника товару; калькуляція фірми - виробника товару; копія вантажної митної декларації країни відправлення, а в разі, коли в такій країні товар розміщувався в митному режимі, яким не передбачено сплату податків і відповідно до якого товар перебував під митним контролем - копія вантажної митної декларації, оформленої в попередній експорту митний режим; висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, що мають відповідні повноваження згідно із законодавством; сертифікат про походження товару; відомості про якісні характеристики товару; інформація зовнішньоторговельних та біржових організацій про вартість товару та/або сировини. Декларант за власним бажанням подає інші документи для підтвердження заявленої у декларації митної вартості товарів.

Відмовляючи в митному оформленні товару за першим методом, митний орган послався на неподання позивачем додаткових документів, що не підтверджують заявлену митну вартість товару, а саме не надано калькуляцію фірми виробника та висновки про якісні та вартісні характеристики товару, підготовлені спеціалізованими організаціями, що мають відповідні повноваження згідно з законодавством.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що позивачем разом з митною декларацією було подано: зовнішньоекономічний договір № 0212-SG02/10 від 12.02.2010 року, доповнення до зовнішньоекономічного договору №1 та № 2 від 12.02.2010 року, рахунок-фактура, накладні СМR, пакувальний лист б/н від 29.04.2010 року, сертифікат якості від 28.04.20110 року, сертифікат про походження товару № 100908 від 27.04.2010 року, фітосанітарний акт № 75/04-026/1402689 від 05.05.2010 року, довідку СПДПІ ПГМК у м. Кривому Розі Дніпропетровської області № 21 від 28.04.2010 року, копію вантажної митної декларації іноземної країни № 10SK56643EX00066003 від 28.04.2010 року.

Крім цього, на вимогу митного надані листи № 100422-1 від 2.04.2010 року, № 100118-1 від 18.01.2010 року, № 100205-1 від 05.02.2010 року, № 100208-1 від 08.02.2010 року, № 100121-1 від 21.01.2010 року, прайс лист б/н на 2010 рік, зі змісту яких вбачається, що надання розрахунку-калькуляції постачальником є неможливим, адже така інформація є комерційною таємницею виробника, а також зазначено пропозицію постачальника здійснити реалізацію продукції позивачу за ціною не нижчою, ніж зазначена в специфікації до договору № 0212-02/10 від 12.02.2010 року.

Правильними є висновки апеляційного суду про те, що митний орган не надав доказів того, що документи, подані позивачем для митного оформлення товару, є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності викликають сумнів у достовірності наданої інформації, а тому вірно визнав протиправними та скасував рішення Дніпропетровської митниці про визначення митної вартості товарів від 07.05.2010 року № 113000006/2010/000348/1 та картку відмови в прийняті митної декларації, митному оформлені чи пропуску товарів і транспортних засобів через митний кордон України № 113050000/0/00538 від 07.05.2010 року.

Крім цього, колегія суддів погоджує висновок апеляційного суду про відмову в задоволенні вимог стосовно стягнення з Державного бюджету України в особі Головного управління Державного казначейства у м. Києві надмірно сплаченого податку на додану вартість.

Так, процедуру повернення платникам податків коштів, що обліковуються на відповідних рахунках митного органу як передоплата, і митних та інших платежів, помилково та/або надмірно сплачених до бюджету, контроль за справлянням яких здійснюється митними органами, у тому числі у випадках, зазначених у статті 264, частині 4 статті 284 Митного кодексу України та в міжнародних договорах України, визначає наказ Державної митної служби України від 20.07.2007р. №618 «Про затвердження Порядку повернення платникам податків коштів, що обліковуються на відповідних рахунках митного органу як передоплата, і митних та інших платежів, помилково та/або надмірно сплачених до бюджету, контроль за справлянням яких здійснюється митними органами».

У відповідності до приписів п.1 розділу III Порядку, для повернення з Державного бюджету України митних та інших платежів, помилково та/або надмірно сплачених до бюджету, контроль за справлянням яких здійснюється митними органами, платником податків до загального відділу митного органу, яким здійснювалось оформлення митної декларації, подається заява довільної форми, яка підписується керівником і головним бухгалтером суб'єкта господарської діяльності або фізичною особою.

Враховуючи, що позивач не звертався до митного органу з заявою щодо повернення надміру сплачених сум митних платежів, у відповідності до вимог наведеної статті, та відповідачем не приймалися рішення щодо повернення позивачу надмірно сплачених сум митних платежів, суд апеляційної інстанції дійшов вірного висновку, що позовні вимоги в цій частині передчасними.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку про те, що рішення суду апеляційної інстанції є законним і не підлягає скасуванню, оскільки суд, всебічно перевіривши обставини справи, вирішив спір у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин; в ньому повно відображені обставини, що мають значення для справи, висновки суду щодо встановлених обставин і правові наслідки є правильними, а доводи касаційної скарги їх не спростовують.

Відповідно до частини 1 статті 220 Кодексу адміністративного судочинства України, суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі і не може досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні, та вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Керуючись статтями 220, 2201, 223, 224, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів,

у х в а л и л а:

Касаційні скарги ПАТ «Північний гірничо-збагачувальний комбінат» та Дніпропетровської митниці - залишити без задоволення, а постанову Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 11.02.2014 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Північний гірничо-збагачувальний комбінат» до Дніпропетровської митниці, Головного управління Державної казначейської служби України у Дніпропетровській області про визнання протиправним рішення, скасування картки відмови в прийнятті митної декларації та стягнення коштів - без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення їх копій особам, які беруть участь у справі та може бути переглянута Верховним Судом України у строк та у порядку, визначеними статтями 235-244 Кодексу адміністративного судочинства України.

Судді: О.Є. Донець

А.О. Логвиненко

В.Ф. Мороз