Справа № 2а-2168/11/0970
Суддя: Григорук О.Б.
Дата ухвалення: 2011-10-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"04" жовтня 2011 р. Справа № 2a-2168/11/0970

м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський окружний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді Григорука О.Б.

Суддів: Остап'юка С.В.,

ОСОБА_1,

при секретарі Рудій В.О.

за участю: позивача - ОСОБА_2, представника відповідача - ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду адміністративну справу за позовом:

ОСОБА_2

до відповідача: Кабінету Міністрів України

про визнання бездіяльності незаконною та зобов'язання до вчинення дій, стягнення моральної шкоди,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 звернувся до суду із адміністративним позовом до Кабінету Міністрів України про визнання незаконної бездіяльності Кабінету Міністрів України при розгляді заяви від 19.07.2004 року, зобовязання відповідача розглянути вказане звернення та повідомити позивача про результати його розгляду та стягнення з відповідача 150 тисяч моральної шкоди.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що відповідачем у справі, незважаючи на рішення суду про зобовязання розглянути заяву від 19.07.2004 року, не здійснено дій щодо розгляду такої заяви, а посилання відповідача щодо перенаправлення звернення на розгляд Івано-Франківської обласної державної адміністрації, як на обставину що підтверджує виконання рішення суду є безпідставним, оскільки рішення суду винесене у 2005 році, а тому вказана обставина не свідчить про належне виконання рішення суду.

Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі з мотивів викладених в позовній заяві.

Представник відповідача щодо задоволення позовних вимог заперечив, суду пояснив, що відповідь на заяву позивача відповідачем надано у порядку встановленому законом, що також підтверджується реєстраційно-контрольною карткою №41-К-031306/09 та постановою про закінчення виконавчого провадження від 27.05.2009 року щодо примусового виконання рішення суду. Вважає, що порушень щодо виконання рішення суду в діях відповідача не було. Просив в задоволенні позовних вимог відмовити.

Дослідивши матеріали адміністративної справи, вислухавши пояснення позивача, представника відповідача, судом встановлено наступне.

19 липня 2004 року позивачем на адресу Премєр-міністра України була направлена скарга в порядку встановленому Законом України «Про звернення громадян».

Постановою Печерського районного суду від 29 грудня 2005 року по справі №2-2491 встановлено, що вказана заява відповідачем не розглянута та не була направлена до Івано-Франківської ОДА. За результатами розгляду справи вказаною постановою зобовязано Кабінет Міністрів України розглянути звернення ОСОБА_2 від 19 липня 2004 року і повідомити його про результати розгляду.

05 травня 2009 року Відділом примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби відкрито виконавче провадження з виконання виконавчого листа №2-2491/05.

15 травня 2009 року Відділом розгляду звернень громадян ОСОБА_4 Кабінету Міністрів України було повідомлено громадянина ОСОБА_2 про те, що лист від 19 липня 2004 року про порушення прав позивача щодо спадкового майна, нереагування працівників Косівського РВ УМВС в області з цього приводу та бездіяльності прокуратури Косівського району, інших органів, а також крадіжки власного майна зареєстровано в ОСОБА_4 Кабінету Міністрів України 16.08.2004 року за №41-К-031306/09 та відповідно частини 3 статті 7 Закону України «Про звернення громадян» 16.08.2004 року надіслано до Івано-Франківської облдержадміністрації для надання відповідних розяснень по суті вирішених питань. Також повідомлено позивача про те, що першим заступником голови Івано-Франківської ОДА листом № 3/10 від 21.08.2004 року було поінформовано позивача, що на порушені у зверненні питанню позивачу неодноразово надавались мотивовані, вичерпні відповіді та розяснення та було повідомлено, що у відповідності до статті 8 Закону України «Про звернення громадян» облдержадміністрацією в подальшому аналогічні заяви не розглядатимуться.

27 травня 2009 року головним державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби прийнято постанову про закінчення виконавчого провадження по примусовому виконанню виконавчого листа №2491/05 виданого 03.02.2009 року в звязку з повним виконанням рішення суду.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно частини третьої статті 27 Закону України «Про виконавче провадження» у разі отримання документального підтвердження про повне виконання рішення боржником до початку його примусового виконання державний виконавець закінчує виконавче провадження в порядку, встановленому цим Законом.

Відповідно частини 3 статті 49 Закону України «Про виконавче провадження» про закінчення виконавчого провадження державний виконавець виносить постанову з обов'язковим мотивуванням підстав її винесення, яка затверджується начальником відділу, якому він безпосередньо підпорядкований. Копія постанови у триденний строк надсилається сторонам і може бути оскаржена в десятиденний строк у порядку, встановленому цим Законом.

Як встановлено судом, позивач не згідний з діями Кабінету Міністрів України, вчинених на виконання рішення Печерського районного суду від 29 грудня 2005 року, та щодо яких було відкрите провадження з примусового виконання.

Слід зауважити, що постановою головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби про закінчення виконавчого провадження від 27.09.2009 року, встановлено фактичне повне виконання рішення суду Кабінетом Міністрів України, що виключає твердження позивача про неналежне та неповне виконання вказаного рішення суду.

Позивач був не позбавлений права здійснити оскарження вказаної вище постанови державного виконавця, однак з матеріалів справи встановлено, що ОСОБА_2 таким правом не скористався.

Таким чином, на момент розгляду справи судом, факт повного виконання рішення суду Кабінетом Міністрів України встановлено постановою головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби про закінчення виконавчого провадження від 27.09.2009 року, яка діє та не скасована в порядку встановленому Законом.

Крім того, слід зазначити, що при розгляді вказаної справи судом не здійснювалась оцінка правомірності, повноти та обґрунтованості постанови головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби про закінчення виконавчого провадження від 27.09.2009 року, оскільки позивачем вимог до державної виконавчої служби не заявлено, а правомірність закінчення виконавчого провадження не оскаржувалась.

За наявності обставин, зафіксованих вказаною постановою державного виконавця, зокрема, щодо факту повного та належного виконання рішення Печерського районного суду Кабінетом Міністрів України, у суду відсутні підстави для задоволення позовних вимог позивача про визнання незаконної бездіяльності Кабінету Міністрів України при розгляді заяви від 19.07.2004 року, зобовязання відповідача розглянути вказане звернення та повідомити позивача про результати його розгляду.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку, що в задоволенні позовних вимог про визнання незаконної бездіяльності Кабінету Міністрів України при розгляді заяви від 19.07.2004 року, зобовязання відповідача розглянути вказане звернення та повідомити позивача про результати його розгляду слід відмовити.

Оскільки, у вказаній вище частині позовних вимог суд прийшов про відсутність підстав для їх задоволення, не підлягають і до задоволення позовні вимоги щодо стягнення моральної шкоди.

На підставі ст. 124 Конституції України, керуючись ст. ст. 158-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні позову відмовити.

< Резолютивна частина - НЕ ВИДАЛЯТИ >

< Текст >

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку. Відповідно до статті 186 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Апеляційна скарга подається до Львівського апеляційного адміністративного суду через Івано-Франківський окружний адміністративний суд.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого Кодексом адміністративного судочинства України, якщо таку скаргу не було подано.

Головуючий суддя: Григорук О.Б.

Суддя: Остап'юк С.В.

Суддя: Панікар І.В.

Постанова складена в повному обсязі 10.10.2011.