Справа № 2а-2067/11/0970
Суддя: Тимощук О.Л.
Дата ухвалення: 2011-07-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"08" липня 2011 р. Справа № 2a-2067/11/0970

14год. 30 хв.

м. Івано-Франківськ

Суддя Івано-Франківського окружного адміністративного суду Тимощук О.Л., розглянувши у порядку скороченого провадження в приміщенні суду адміністративну справу за позовом приватного підприємства «Верес» до начальника Державної Інспекції з енергетичного нагляду за режимами споживання електричної та теплової енергії в Івано-Франківській області ОСОБА_1 про визнання дії протиправними та зобов'язання до вчинення дій,-

ВСТАНОВИВ:

20.06.2011 року приватне підприємство «Верес» звернулось в суд з адміністративним позовом до начальника Державної інспекції з енергетичного нагляду за режимами споживання електричної та теплової енергії в Івано-Франківській області ОСОБА_1 про визнання дій протиправними та зобовязання до вчинення дій.

Позовні вимоги мотивовані тим, що позивач 09.06.2011 року згідно листа №64 від 09.06.2011 року звернувся до відповідача з метою отримання інформації щодо нормативно-правового регулювання прийняття в експлуатацію комплектних трансформаторних підстанцій у 1994-1995 роках. Однак, в порушення принципу забезпечення доступу до публічної інформації, визначеному у Законі України «Про доступ до публічної інформації», відповідачем не надано відповіді, а повідомлено позивача, що лист від 09.06.2011 року №64 направлено до експлуатаційної електропередавальної організації для надання інформації, яка запрошується позивачем. Вважає такі дії відповідача протиправними та просить зобовязати надати письмову інформації на лист від 09.06.2011 року №64. Просив позов задовольнити в повному обсязі.

Відповідно до вимог пункту 1 частини 1 статті 183-2 Кодексу адміністративного судочинства України, керуючись частиною 3 статті 183-2 цього Кодексу, на підставі ухвали від 25.06.2011 року, Івано-Франківським окружним адміністративним судом відкрито провадження по даній адміністративній справі. Ухвалу та копію позовної заяви з доданими до неї документами направлено відповідачу для подання заперечення або заяви про визнання позову.

05.07.2011 року відповідач по справі подав до канцелярії суду заперечення проти адміністративного позову, в якому зазначив, що ним не порушено вимоги Закону України «Про доступ до публічної інформації», оскільки 10.06.2011 року відповідачем направлено відповідь позивачу на лист від 09.06.2011 року №64, а 22.06.2011 року відповідно до запиту позивачу надано повну інформації. Просив в задоволенні позову відмовити повністю.

Згідно із пунктом 4 частини 5 статті 183-2 Кодексу адміністративного судочинства України справа повинна бути розглянута у порядку скороченого провадження не пізніше пяти днів з дня подання відповідачем заперечення проти позову.

Суд, розглянувши та оцінивши матеріали справи в порядку скороченого провадження, відповідно до вимог ст. 183-2 Кодексу адміністративного судочинства України - без проведення судового засідання та виклику осіб, які беруть участь у справі прийшов до висновку, що в задоволенні позову слід відмовити з наступних підстав.

У відповідності до статті 40 Конституції України, усі мають право направляти індивідуальні звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов'язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк.

Судом встановлено, що приватне підприємство «Верес» листом від 09.06.2011 року №64 звернулося до начальника Державної інспекції енергетичного нагляду за режимами споживання електричної і теплової енергії в Івано-Франківській області ОСОБА_1, посилаючись на Закон України «Про інформації», з проханням надати інформацію щодо переліку нормативно-правових актів за період з 1994 року по 1995 рік включно, на підставі яких здійснювалось прийняття в експлуатацію комплектних трансформаторних підстанцій (а.с. 6).

Як вбачається з матеріалів справи, Державна інспекція з енергетичного нагляду за режимами споживання електричної і теплової енергії в Івано-Франківській області створена у відповідності до Положення про державну інспекцію з енергетичного нагляду за режимами споживання електричної і теплової енергії у Івано-Франківській області, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.05.2002 року №665, наказу Мініпаливенерго України від 30.05.2002 року, та здійснює свою діяльність з травня 2002 року у складі регіональної державної інспекції з енергетичного нагляду за режимами споживання електричної і теплової енергії в західному регіоні і є її структурним підрозділом (а.с. 11-15).

10.06.2011 року за вих. № 22/01-306 на адресу позивача відповідачем надіслано відповідь, зі змісту якої вбачається, що для надання повної інформації на запит позивача, лист від 09.06.2011 року №64 направлено до експлуатаційної електропередавальної організації Публічного акціонерного товариства «Прикарпатобленерго», яке здійснювало свою діяльність у 1994 та 1995 роках, та до компетенції якого входило прийняття та введення в експлуатацію комплектних трансформаторних підстанцій.

У звязку з отриманням відповідачем 20.06.2011 року за вх. №1059 відповіді від експлуатаційної електропередавальної організації, 22.06.2011 року за вих. №22/01-322 позивачу направлено повну відповідь на його лист запит від 09.06.2011 року, яка мітиться у листі ПАТ «Прикарпатобленерго» як додатку до листа відповідача (а.с. 20).

Крім того, 29.06.2011 року на адресу позивача надіслано лист за вих. №22/01-333 про надання розяснення, у якому зазначена інформація, що була предметом запиту позивача (а.с. 22).

Згідно з частиною 1 статті 9 Закону України «Про інформацію», всі громадяни України, юридичні особи і державні органи мають право на інформацію, що передбачає можливість вільного одержання, використання, поширення та зберігання відомостей, необхідних їм для реалізації ними своїх прав, свобод і законних інтересів, здійснення завдань і функцій.

Статтею 33 Закону України «Про інформацію», встановлено, що термін вивчення запиту на предмет можливості його задоволення не повинен перевищувати десяти календарних днів.

Протягом вказаного терміну державна установа письмово доводить до відома запитувача, що його запит буде задоволено або що запитуваний документ не підлягає наданню для ознайомлення.

Задоволення запиту здійснюється протягом місяця, якщо інше не передбачено законом.

Аналогічний термін розгляду встановлюється і щодо запиту про надання письмової інформації.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач згідно листа від 09.06.2011 року звернувся з проханням щодо надання інформації в межах Закону України «Про інформацію».

Однак, 09.05.2011 року набрав чинності Закон України «Про доступ до публічної інформації».

Відповідно до статті 1 даного Закону публічна інформація це відображена та задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація, що була отримана або створена в процесі виконання суб'єктами владних повноважень своїх обов'язків, передбачених чинним законодавством, або яка знаходиться у володінні суб'єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом. Публічна інформація є відкритою, крім випадків, встановлених законом. Такі обмеження передбачені для конфіденційної, таємної та службової інформації (стаття 6 Закону).

Відповідно до статті 5 Закону України «Про доступ до публічної інформації» доступ до інформації забезпечується шляхом, в тому числі, наданням інформації за запитом на неї.

Статтею 12 вказаного Закону визначено, що субєктами відносин у сфері доступу до публічної інформації, зокрема, є запитувачі інформації як можуть бути юридичні особи, а розпорядниками такої інформації є субєкти владних повноважень, їх юридичні особи та особи, що здійснюють управлінські владні повноваження, які їм делеговані субєктами владних повноважень.

Судом встановлено, що спірні правовідносини щодо надання відповідачем відповіді на запит позивача від 09.06.2011 року між сторонами по даній адміністративній справі регулюються положеннями Закону України «Про доступ до публічної інформації», оскільки вони є субєктами відносин у сфері доступу до публічної інформації, а інформація, яка є предметом запиту позивача, являється публічною інформацією та доступ до неї не підлягає обмеженню.

Згідно з пунктом 6 частини 1 статті 14 вищенаведеного Закону, розпорядники інформації зобовязані, зокрема, надати достовірну, точну та повну інформацію, а також у разі потреби перевіряти правильність та обєктивність наданої інформації.

Відповідно до статті 19 даного Закону запитом на інформацію вважається прохання особи до її розпорядника надати публічну інформацію, що знаходиться у його володінні. Запит може бути індивідуальним або колективним. Письмовий запит подається в довільній формі.

Положеннями статті 20 вищенаведеного Закону встановлено, що розпорядник інформації має надати відповідь на запит на інформацію не пізніше п'яти робочих днів з дня отримання запиту.

У разі якщо запит стосується надання великого обсягу інформації або потребує пошуку інформації серед значної кількості даних, розпорядник інформації може продовжити строк розгляду запиту до 20 робочих днів з обґрунтуванням такого продовження. Про продовження строку розпорядник інформації повідомляє запитувача в письмовій формі не пізніше п'яти робочих днів з дня отримання запиту.

Судом встановлено, що відповідачем надано відповідь на запит позивача, який викладено останнім у листі від 09.06.2011 року №64, в межах компетенції та прийнято міри щодо отримання позивачем повної публічної інформації щодо нормативно-правового регулювання введення в експлуатацію комплектних трансформаторних підстанцій, а тому доводи позивача щодо ненадання відповідачем відповіді на його запит спростовуються матеріалами справи.

Крім цього, на момент виникнення спірних правовідносин між сторонами по даній адміністративній справі та на момент судового розгляду справи, залишається чинним Закон України «Про інформацію», на який посилався позивач при первинному зверненні до відповідача - 09.06.2011 року.

Згідно із ст. ст. 9, 10 Закону України «Про інформацію» всі громадяни України, юридичні особи і державні органи мають право на інформацію, що передбачає можливість вільного одержання, використання, поширення та зберігання відомостей, необхідних їм для реалізації ними своїх прав, свобод і законних інтересів, здійснення завдань і функцій.

У відповідності до вимог ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень, адміністративні суди перевіряють чи прийняті (вчинені) вони відповідно до ч. 3 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого суд вирішує справи відповідно до Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обовязковість яких надана Верховною Радою України, а також суд застосовує інші нормативно-правові акті, прийнятті відповідним органом на підставі, у межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Виходячи з вищенаведеного, суд дійшов висновку про те, що відповідачем як субєктом владних повноважень не порушив вимог Закону України «Про доступ до публічної інформації»та Закону України «Про інформацію», тому підстави для визнання дій відповідача протиправними та зобовязання до вчинення певних дій, зокрема, надання позивачу відповідної інформацію, відсутні.

Суд вважає, що позовні вимоги є необґрунтованими, в задоволенні позову слід відмовити повністю.

Враховуючи вищевикладене, на підставі ст.124 Конституції України, керуючись ст.2, ст.ст. 8-14, ст.86, ст.183-2, Кодексу адміністративного судочинства України, суд , -

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні позову відмовити.

Відповідно до ч.9 ст.183-2 постанова, прийнята у скороченому провадженні, крім випадків її оскарження в апеляційному порядку, є остаточною.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку. Відповідно до статті 186 КАС України, апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції. Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її складення.

Відповідно до ст.183-2 Кодексу адміністративного судочинства України у разі оскарження в апеляційному порядку постанови, прийнятої у скороченому провадженні, ухвала суду апеляційної інстанції по такій справі є остаточною і оскарження не підлягає.

Суддя: /підпис/ ОСОБА_2