Справа № 2а-0770/2770/12
Суддя: Большакова Олена Олегівна
Дата ухвалення: 2015-11-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 листопада 2015 року Справа № 876/989/14

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі :

головуючого судді Большакової О.О.,

суддів Глушка І.В., Макарика В.Я,

з участю секретаря судового засідання Гнідець Р.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові апеляційну скаргу управління Пенсійного фонду України в м. Хуст та Хустському районі Закарпатської області на постанову Закарпатського окружного адміністративного суду від 17 грудня 2013 року в адміністративній справі за позовом Хустського міжрайонного прокурора в інтересах держави в особі управління Пенсійного фонду України у м. Хуст та Хустському районі до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И В :

Хустський міжрайонний прокурор звернувся до Закарпатського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом в інтересах держави в особі управління Пенсійного фонду України у м. Хуст та Хустському районі до ОСОБА_1 про стягнення надміру виплаченої пенсії в сумі 30052,60 грн.

Постановою Закарпатського окружного адміністративного суду від 17 грудня 2013 року у задоволенні позову відмовлено.

Із таким судовим рішенням не погодилося управління Пенсійного фонду України в м. Хуст та Хустському районі Закарпатської області та подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, просить скасувати оскаржувану постанову та прийняти нову про задоволення позову. Апелянт зазначив, зокрема, що відповідач порушив норми чинного законодавства, подав до Пенсійного фонду недостовірну інформацію, що призвело до зайвої виплати йому пенсії в сумі 30052,60 грн. Тому є пістави для стягнення безпідставно отриманих коштів на користь Пенсійного фонду України.

Заперечень на апеляційну скаргу до суду не надійшло.

Представник прокуратури у судовому засіданні підтримала апеляційну скаргу з підстав, що в ній викладені.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для часткового задоволення апеляційної скарги з таких мотивів.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи, що відповідач є учасником ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС у 1988 р. що підтверджується копією посвідчення, яке видано 11.08.1993 року (а.с. 28) та копією військового квитка.

На підставі вищевказаних документів управлінням Пенсійного фонду України у м. Хуст та Хустському районі відповідачу була призначена пенсія із зниженням пенсійного віку відповідно до статті 55 ЗУ «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

01.03.2012 року УПФУ в м. Хуст та Хустському районі Закарпатської області отримано відповідь Державного галузевого архіву Міністерства оборони України на поданий запит, з згідно якого ОСОБА_1 приймав участь у ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС 21 день (Чорнобиль та Лелів), тоді як необхідна умова для набуття права на зниження пенсійного віку - не менше 30 календарних днів (а.с. 9).

Тому позивач вважає, що ОСОБА_1 була безпідставно призначена та виплачена пенсія із зниженням пенсійного віку, що є підставою для стягнення переплати в судовому порядку.

Відповідно до частини 1 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Згідно з частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Таким чином, законодавець чітко визначив, що суттю адміністративного судочинства є судовий контроль за діяльністю органів влади та місцевого самоврядування в сфері дотримання прав та свобод громадян та юридичних осіб за допомогою процесуального закону з певними особливостями, зокрема, обов'язку доказування правомірності своєї діяльності органами влади чи самоврядування. Тобто, однією з визначальних особливостей Кодексу адміністративного судочинства України є те, що позивачем в адміністративній справі може бути фізична чи юридична особа, чиї права, свободи та інтереси вони вважають порушеними, а відповідачем - орган влади, орган місцевого самоврядування, їхні посадові чи службові особи.

Відповідно до частини 4 статті 50 Кодексу адміністративного судочинства України громадяни України, іноземці чи особи без громадянства, їх об'єднання, юридичні особи, які не є суб'єктами владних повноважень, можуть бути відповідачами лише за адміністративним позовом суб'єкта владних повноважень: 1) про тимчасову заборону (зупинення) окремих видів або всієї діяльності об'єднання громадян; 2) про примусовий розпуск (ліквідацію) об'єднання громадян; 3) про примусове видворення іноземця чи особи без громадянства з України; 4) про обмеження щодо реалізації права на мирні зібрання (збори, мітинги, походи, демонстрації тощо); 5) в інших випадках, встановлених законом.

У цій нормі процесуального права наведено вичерпний перелік випадків, за наявності яких фізичні чи юридичні особи можуть бути відповідачами в адміністративному процесі за позовами суб'єктів владних повноважень.

У пункті 5 частини 4 статті 50 Кодексу адміністративного судочинства України зазначено, що в інших випадках, встановлених законом, фізичні чи юридичні особи можуть бути відповідачами у адміністративній справі за позовом суб'єктів владних повноважень.

Разом з цим позивач не вказав закон, у якому зазначено про можливість звернення суб'єкта владних повноважень з таким адміністративним позовом до фізичної особи, а перелічені у пунктах 1 - 4 цієї норми випадки, коли особа може бути відповідачем у адміністративній справі за позовом суб'єкта владних повноважень, до предмета спору у справі, що розглядається, не відносяться.

Частиною 1 статті 50 Закону України від 9 липня 2003 року № 1058-ІV «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» передбачено, що суми пенсій, виплачені надміру внаслідок зловживань з боку пенсіонера або подання страхувальником недостовірних даних, можуть бути повернуті пенсіонером добровільно або стягуються на підставі рішень територіальних органів ПФУ чи в судовому порядку.

Водночас за змістом статті 177 Цивільного кодексу України гроші є об'єктами цивільних прав.

Отримавши пенсію, ОСОБА_1 набув право власності на неї, та йому як власникові цих грошових коштів належать правомочності щодо володіння, користування та розпорядження.

Отже, оскільки у справі, що розглядається, спір виник щодо правомірності набуття ОСОБА_1 права власності на виплачену управлінням ПФУ пенсію та стягнення її суми з відповідача, як з недобросовісного набувача, то цей спір має приватно-правовий, а не публічний характер. А відтак, його вирішення не належить до юрисдикції адміністративних судів.

Аналогічна позиція була висловлена колегією суддів Судової палати у цивільних справах та Судової палати в адміністративних справах Верховного Суду України у постанові від 22 вересня 2015 року у справі № 21-2209а11.

Відповідно до статті 15 Цивільного процесуального кодексу України справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також з інших правовідносин, розглядаються судами в порядку цивільного судочинства, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства.

Відповідно до статті 1166 Цивільного кодексу України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

З наведеного також слідує, що відносини про стягнення матеріальної шкоди, завданої органу Пенсійного фонду України внаслідок безпідставно виплачених коштів на підставі вищенаведених норм за своєю правою природою є цивільно-правовими, а не адміністративними.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що за суб'єктним складом сторін, змістом заявлених позивачем вимог та предметом спору дана справа підлягає розгляду місцевими загальними судами у порядку, визначеному Цивільним процесуальним кодексом України.

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 157 Кодексу адміністративного судочинства України суд закриває провадження у справі, якщо її не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

Керуючись ч. 3 ст. 160, ст.ст. 195, 196, 198, 203, 206, 254 КАС України, суд,

У Х В А Л И В :

апеляційну скаргу управління Пенсійного фонду України в м. Хуст та Хустському районі Закарпатської області задовольнити частково, постанову Закарпатського окружного адміністративного суду від 17 грудня 2013 року по справі № 2а-0770/2770/12 скасувати, а провадження у справі закрити.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня складання у повному обсязі шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя О.О. Большакова

Судді І.В. Глушко

ОСОБА_2

Повиний текст виготовлено 01 грудня 2015 року.