Справа № 2а/0270/2113/12
Суддя: Пилипчук Н.Г.
Дата ухвалення: 2015-11-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"16" листопада 2015 р. м. Київ К/9991/65268/12

Вищий адміністративний суд України в складі колегії суддів:

головуючого судді Пилипчук Н.Г.

суддів Ланченко Л.В.

Цвіркуна Ю.І.

за участю секретаря Ковтун О.С.

представника відповідача Янушкевич А.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні

касаційну скаргу Вінницької об'єднаної державної податкової інспекції ГУ ДФС у Вінницькій області

на постанову Вінницького окружного адміністративного суду від 25.06.2012

та ухвалу Вінницького апеляційного адміністративного суду від 26.09.2012

у справі № 2а/0270/2113/12

за позовом Приватного підприємства «Техноцукор»

до Вінницької об'єднаної державної податкової інспекції ГУ ДФС у Вінницькій області

про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, -

ВСТАНОВИВ:

Постановою Вінницького окружного адміністративного суду від 25.06.2012, залишеною без змін ухвалою Вінницького апеляційного адміністративного суду від 26.09.2012, адміністративний позов задоволено повністю. Визнано протиправними та скасовано податкові повідомлення-рішення Вінницької ОДПІ Вінницької області ДПС від 09.04.2012 № та від 09.04.2012 № . Стягнуто з Державного бюджету України на користь ПП «Техноцукор» витрати зі сплати судового збору в сумі 2146,00 грн.

Вінницька об'єднана державна податкова інспекція Вінницької області Державної податкової служби подала касаційну скаргу, в якій просить скасувати вказані судові рішення та прийняти нове рішення про відмову в задоволенні позову повністю. Вважає, що рішення є необґрунтованими, ухваленими без всебічного з'ясування обставин, що підлягали встановленню у справі.

Відповідно до статті 55 Кодексу адміністративного судочинства України судом касаційної інстанції допущено заміну відповідача у справі - Вінницької об'єднаної державної податкової інспекції Вінницької області Державної податкової служби її правонаступником - Вінницькою об'єднаною державною податковою інспекцією ГУ ДФС у Вінницькій області.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника позивача, дослідивши доводи касаційної скарги, матеріали справи, перевіривши правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі, суд касаційної інстанції дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Судами попередніх інстанцій встановлено такі обставини.

ДПС у Вінницькій області провела документальну позапланову невиїзну перевірку з питань дотримання вимог податкового законодавства при проведенні господарських відносин з ТОВ «Ентерпрайзглобал С.А.», ТОВ «Компанія «Інжбудцентр», ПП «Моноліт-Будлуг-А», ПП «Строй-Індустрія-7» за період з 01.01.2007 по 31.03.2010, за результатами якої складено акт від 22.03.2012 № 8/1640/31601877. На підставі вказаного акта перевірки складено оспорювані податкові повідомлення-рішення.

Підставою для визначення позивачу за податковим повідомленням-рішенням від 09.04.2012 № грошового зобов'язання з податку на прибуток підприємств в сумі 1683348,00 грн., в т.ч. 1346678,00 грн. за основним платежем та 336670,00 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями, слугували висновки перевірки про порушення вимог п. 1.32 ст. 1, п. 5.1, п.п. 5.2.1 п. 5.2, п.п. 5.3.9 п. 5.3 ст. 5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» від 28.12.1994 № 334/94-ВР, що полягало у неправомірному віднесенні до складу валових витрат витрати з придбання протягом 2007-2010 років будівельно-монтажних робіт у ТОВ «Ентерпрайзглобал С.А.», ТОВ «Компанія «Інжбудцентр», ПП «Моноліт-Будлуг-А», ПП «Строй-Індустрія-7».

Підставою для визначення позивачу за податковим повідомленням-рішенням від 09.04.2012 № грошового зобов'язання з податку на додану вартість в сумі 894045 грн. за основним платежем та в сумі 223511 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями слугували висновки перевірки про порушення вимог п.п. 7.4.4. п.п. 7.4.5 п. 7.4, п.п. 7.7.1 п. 7.7 ст. 7 Закону України «Про податок на додану вартість» від 03.04.1997 № 168/97-ВР, що полягало у неправомірному віднесенні до складу податкового кредиту за звітні періоди: грудень 2007 року, січень, лютий 2008 року, квітень-вересень 2008 року, грудень 2008 року, січень-квітень 2009 року, червень-листопад 2009 року, податку на додану вартість, сплаченого (нарахованого) за операціями з придбання будівельно-монтажних робіт у ТОВ «Ентерпрайзглобал С.А.», ТОВ «Компанія «Інжбудцентр», ПП «Моноліт-Будлуг-А», ПП «Строй-Індустрія-7».

Податковий орган вважає, що операції з придбання будівельно-монтажних робіт у вказаних контрагентів не мали реального характеру.

Обґрунтовуючи такі висновки податковий орган виходить з таких обставин:

- до перевірки надано пояснення директора ТОВ «Компанія «Інжбудцентр» ОСОБА_4, згідно з якими він не причетний до фінансово-господарської діяльності підприємства, про ПП «Техноцукор» йому не відомо. ТОВ «Компанія «Інжбудцентр» з 4 кварталу 2009 року не звітує до податкового органу, основних фондів не має, на підприємстві обліковувалось 9 осіб. Згідно з довідкою ДПІ у Шевченківському районі м.Києва підприємство виписувало податкові накладні та не включало їх до складу податкових зобов'язань за періоди: березень-грудень 2008 року, січень-травень 2009 року в сумі 353000 грн. У зв'язку з цим реєстрацію платника податку на додану вартість підприємства анульовано, про що складено акт від 21.07.2009 № 1006. Рішенням Господарського суду м.Києва від 19.01.2010 у справі № 15/2-Б визнано банкрутом і відкрито ліквідаційну процедуру;

- ТОВ «Ентерпрайзглобал С.А.» з 4 кварталу 2009 року не звітувало до податкового органу, основних фондів не мало, на підприємстві обліковувалась 1 особа. У провадженні слідчого СВ Оболонського РУ ГУ МВС України в м.Києві знаходиться кримінальна справа № 05-16613, порушена за фактами вчинення злочинів, передбачених ч. 2 ст. 205, ч. 1 ст. 358 та ч. 3 ст. 358 КК України. Згідно з базою даних АРМ ДПС основним постачальником ТОВ «Ентерпрайзглобал С.А.» в періоді, коли виконувались роботи, було ПП «ІНТЕРКОМПЮТЕР», яке має стан платника - «направлено повідомлення про відсутність за місцезнаходженням», має основний вид діяльності: інші види оптової торгівлі, та не мало на балансі основних фондів, на підприємстві обліковувалась 1 особа;

- ПП «Моноліт-Будлуг-А» має стан платника - «відсутнє за місцезнаходженням». Згідно з поясненнями директора ПП «Моноліт-Будлуг-А» ОСОБА_5, відібраного ст.о/у ГВПМ ДПІ у м.Вінниці, він зареєстрував підприємство за грошову винагороду, не маючі на меті здійснення підприємницької діяльності. Фінансово-господарських документів не підписував та не подавав до державних установ. Згідно з даними АРМ ДПС основним постачальником ПП «Моноліт-Будлуг-А» в періоді, що перевірявся, було ПП «Легас-Продторг», яке має стан платника - внесено запис про відсутність за місцезнаходженням, основний вид діяльності: неспеціалізована оптова торгівля харчовими продуктами, напоями та тютюновими виробами. Підприємство не мало на балансі основних фондів, на підприємстві обліковувалась 1 особа;

- ПП «Моноліт-Будлуг-А» має стан платника - відсутнє за місцезнаходженням, основних фондів не має, на підприємстві обліковувалось 7 осіб. Згідно з отриманою відповіддю на запит з питань підтвердження відомостей щодо взаємовідносин з ПП «Техноцукор» та ПП «Строй-індустрія-7» Ленінська МДПІ у м.Луганську повідомила про те, що стосовно цього підприємства направлена службова записка до ВПМ Ленінської МДПІ з проханням вжити необхідних заходів з розшуку керівника ПП «Строй-індутсрія-7». Свідоцтво платника ПДВ, видане Ленінською МДПІ у м.Луганську від 11.04.2007 № , скасовано 09.02.2010.

При перевірці правильності застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права, правової оцінки встановлених судами обставин суд касаційної інстанції виходить з такого.

Платник податку на додану вартість при формуванні податкового кредиту повинен був діяти у відповідності до п. 7.4, п. 7.5 ст. 7 Закону України «Про податок на додану вартість» від 03.04.1997 № 168/97-ВР (в редакції, чинній на час виникнення спірних відносин). Платник податку на прибуток при формуванні валових витрат повинен був діяти у відповідності до вимог п. 5.2 ст. 5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» від 28.12.1994 № 334/94-ВР (в редакції, чинній на час виникнення спірних відносин).

Наявність законодавчо визначених обставин для формування валових витрат та податкового кредиту є обов'язковою, але не є безумовною підставою для визнання правомірності такого формування за умови якщо податковий орган доведе, що відомості в первинних документах не відповідають дійсності, в тому числі якщо господарські операції не мали реального характеру, були спрямовані на протиправне отримання податкових вигод з метою ухилення від оподаткування.

Водночас висновки про нереальність господарських операцій з придбання платником податку товарів мають підтверджуватися належними, допустимими та достатніми доказами і не можуть ґрунтуватися на припущеннях.

Аналіз положень п. 5.1, п. 5.2 ст. 5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств», п. 7.4 ст. 7 Закону України «Про податок на додану вартість» дає підстави для висновку, що право на валові витрати та податковий кредит з податку на додану вартість виникає в результаті придбання послуг з метою використання в господарській діяльності. При цьому операція з поставки послуг повинна бути реальною, тобто призводити до фактичного руху активів або зміни у власному капіталі чи зобов'язаннях платника податків у зв'язку з його господарською діяльністю. В основі будь-якої реальної господарської операції має лежати економічна мета, тобто бажання платника податків приростити активи за допомогою досягнення господарського ефекту.

У податковому обліку понесені витрати на придбання послуг мають бути підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими документами, які містять відомості про господарську операцію, підтверджують її фактичне здійснення, а податковий кредит обов'язково має бути підтверджено податковою накладною, виписаною платником податку на додану вартість.

Усі документи в їх сукупності, складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення, які за змістом відповідають вимогам закону та які відображають реальні господарські операції, належать до первинних документів бухгалтерського обліку, що підтверджують показники, відображені таким платником податків у податковій звітності. Тому, суди повинні надавати належну оцінку усім таким доказам у їх сукупності.

Також доведенню у таких справах підлягають обставини щодо придбання платником податків послуг з метою використання у власній господарській діяльності, у зв'язку з чим необхідно встановлювати мету здійснення господарських операцій (призначення послуг) тощо.

З метою дослідження фактичного придбання послуг у межах господарської діяльності необхідно було аналізувати договірні умови їх поставки, належним чином досліджувати первинні бухгалтерські документи, складені під час здійснення господарських операцій, порядок надання послуг, зміст послуг, їх вартість, мету придбання.

Висновки суди зробили без належного дослідження реальності здійснення господарських операцій, без належної оцінки первинних документів, встановлення підстав, порядку виконання, змісту господарських операцій, мети придбання.

Порушення судами попередніх інстанцій норм процесуального права, які унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення спору, згідно із ч. 2 ст. 227 Кодексу адміністративного судочинства України є підставою для скасування судового рішення і направлення справи на новий розгляд.

При новому розгляді справи судам слід врахувати викладене, всебічно і повно перевірити доводи, на яких ґрунтуються вимоги та заперечення сторін, належним чином їх оцінити, вирішити, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються, з'ясувати результат розгляду кримінальних справ, на які посилається відповідач, та з'ясувати, чи стосуються кримінальні справи обставин щодо взаємовідносин контрагентів з позивачем, зокрема у межах поставок послуг, реальність яких оспорена податковим органом.

Керуючись ст. ст. 220, 221, 223, 227, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, суд касаційної інстанції, -

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Вінницької об'єднаної державної податкової інспекції ГУ ДФС у Вінницькій області задовольнити частково.

Постанову Вінницького окружного адміністративного суду від 25.06.2012

та ухвалу Вінницького апеляційного адміністративного суду від 26.09.2012 скасувати, а справу направити на новий розгляд до Вінницького окружного адміністративного суду.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя Н.Г. Пилипчук

Судді Л.В.Ланченко

Ю.І. Цвіркун