Справа № 820/17517/14
Суддя: Заяць В.С.
Дата ухвалення: 2015-11-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"19" листопада 2015 р. м. Київ К/800/7468/15

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:

головуючого суддів Зайця В.С. (суддя-доповідач), Голяшкіна О.В., Стрелець Т.Г.,
розглянувши в порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_4 на постанову Харківського окружного адміністративного суду від 17 листопада 2014 року та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 26 січня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_4 до Харківської обласної ради, Люботинської міської ради, Головного управління Держземагентства у Харківській області, товариства з обмеженою відповідальністю «Колос І КО», Департаменту містобудування та архітектури Харківської обласної державної адміністрації про визнання протиправними рішень, їх скасування та зобов'язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_5 пред'явив позов до Харківської обласної ради, Люботинської міської ради, Головного управління Держземагентства у Харківській області, товариства з обмеженою відповідальністю «Колос І КО» (далі - ТОВ «Колос І КО»), Департаменту містобудування та архітектури Харківської обласної державної адміністрації, в якому просив:

- визнати протиправними рішення Люботинської міської ради № 579 від 27 червня 2008 року та № 1014 від 23 грудня 2009 року, а також всі її рішення за останні 3 роки, починаючи з вересня 2011 року, про надання дозволу на розробку проектів землевідведення земельних ділянок на територіях пам'яток культурної спадщини № 701 та № 702, зареєстрованих в Державному реєстрі пам'яток архітектури України загальнодержавного значення та скасувати їх;

- заборонити Люботинській міській раді своїми рішеннями надавати дозвіл на розробку землевпорядної документації щодо відведення земельних ділянок в межах охоронних зон пам'яток культурної спадщини загальнодержавного значення № 701 та № 702 (№200030/3-Н), зареєстрованих в Державному реєстрі пам'яток архітектури України, доки не будуть укладені на ці пам'ятки охоронні договори та перезатверджені охоронні зони пам'яток у передбаченому законом порядку;

- зобов'язати Управління з питань комунальної власності Харківської обласної Ради в термін до 01 січня 2015 року на підставі матеріалів, пов'язаних з приватизацією цілісного майнового комплексу оздоровчого табору «ІНФОРМАЦІЯ_1» в АДРЕСА_1, договору № 09-К купівлі-продажу цілісного майнового комплексу від 25 лютого 2008 року з додатками, повернути в комунальну власність частки пам'ятки культурної спадщини «Палац заміської садиби», охоронний № 2000 30/3-Н, приміщення літер «А1-2», «А2-1» та прибудови «А4-1», згідно технічного паспорту, виконаного Люботинським БТІ від 01 березня 2006 року, як такі, що були приватизовані помилково, без відповідного дозволу Центрального органу з питань охорони культурної спадщини України, з порушенням вимог Закону України «Про охорону культурної спадщини», відповідного рішення Харківської обласної ради;

- зобов'язати Головне Управління Держземагенства у Харківській області провести, відповідно до повноважень та обов'язків, визначених «Положенням про головне Управління Держземагенства у Харківській області», моніторинг земельних ділянок територій м. Люботин, визначених охоронними зонами пам'яток архітектури загальнодержавного значення, охоронні № 701 та № 702 (200030/3-Н), зареєстровані в Державному реєстрі пам'яток архітектури України, та в разі виявлення порушень вимог Земельного кодексу України, Закону України «Про охорону культурної спадщини» щодо використання територій пам'яток, вимагати від Люботинської міської ради їх усунення у визначений термін;

- зобов'язати Харківську обласну раду, як власника частки пам'ятки культурної спадщини загальнодержавного значення - «Садиба заміська XIX століття» в селі Гиївка, м. Люботин (комплекс споруд заміської садиби, охоронний № 200030-Н, зареєстрована в Державному реєстрі нерухомих пам'яток України), а саме: «Палац заміської садиби» (охоронний №200030/3-Н) та балансоутримувача цієї пам'ятки Люботинську загальноосвітню школу-інтернат 1-го ступеня для дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, Харківської обласної ради:

1) визначити в місячний термін збитки, отримані внаслідок руйнації пам'ятки (палацу), заподіяні споруді за останні 6 років внаслідок невиконання ТОВ «Колос І КО» взятих на себе зобов'язань згідно умов договору купівлі-продажу цілісного майнового комплексу № 09-К від 25 лютого 2008 року, протоколу № 4 про визначення остаточного переможця конкурсу від 14 грудня 2007 року та направити до Господарського суду позов про їх відшкодування;

2) власнику та балансоутримувачу пам'ятки - палац, охоронний № 200030/3-Н в Державному реєстрі нерухомих пам'яток національного значення, провести розмежування з співвласником палацу ТОВ «Колос І КО» щодо забезпечення в подальшому збереження пам'ятки у відповідності вимог закону України «Про охорону культурної спадщини»;

- зобов'язати Управління містобудування та архітектури Харківської обласної державної адміністрації відповідно внесених змін до «Положення про управління в частині регламентації основних завдань, функцій та повноважень у сфері охорони культурної спадщини», в розпорядження № 690 від 09 грудня 2010 року «Про стан збереження, пристосування використання об'єктів-пам'яток архітектури» Харківської обласної державної адміністрації провести з залученням власників, користувачів пам'яток культурної спадщини (охоронний № 701 - Пейзажний парк ХІХ століття), 200030/-Н «Комплекс споруд заміської садиби», розташованих на території міста Люботин обстеження, моніторинг пам'яток охоронних зон територій на яких вони розташовані.

Постановою Харківського окружного адміністративного суду від 17 листопада 2014 року, залишеною без змін ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 26 січня 2015 року, в задоволенні позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись із рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій, скаржник оскаржив їх.

У касаційній скарзі ОСОБА_4, посилаючись на порушення судами норм матеріального права, просить рішення судів першої та апеляційної інстанцій скасувати повністю та прийняти нове рішення про задоволення позовних вимог.

Заслухавши доповідача, перевіривши доводи касаційної скарги, матеріали справи, колегія суддів вважає, що касаційна скарга підлягає задоволенню частково.

Судами встановлено, що скаржуване рішення Люботинської міської ради від 23 грудня 2009 року № 1014 «Про надання дозволу на розробку проекту відведення земельної ділянки для обслуговування будівель та споруд цілісного майнового комплексу оздоровчого табору «ІНФОРМАЦІЯ_1» в АДРЕСА_1 (правонаступником якого є ТОВ «Колос І КО»), прийнято міською радою на підставі заяви керівництва АТ «Колос», якому вказаний цілісний майновий комплекс належав на підставі договору купівлі-продажу № 09-К від 25 лютого 2008 року та свідоцтва про право власності від 18 серпня 2008 року.

Рішення Люботинської міської ради від 27 червня 2008 року № 579 «Про надання дозволу на розробку технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) для ведення садівництва в місті Люботин садівничого товариство «Експрес-3» було прийнято на підставі заяви голови садівничою товариства з проханням передати у приватну власність земельні ділянки членам садівничого товариства з урахуванням генерального плану організації садівничого товариства «Експрес-3», затвердженого рішенням Люботинської міської ради від 27 червня 2008 року № 578.

На підставі зазначеного рішення усіма членами садівничого товариства розроблено технічну документацію із землеустрою щодо встановлення меж земельних ділянок в натурі (на місцевості), яка була погоджена у встановленому законом порядку відповідними державними органами у сфері регулювання земельних ресурсів та містобудування та затверджена рішеннями Люботинської міської ради в порядку, встановленому Земельним кодексом України, членами садового товариства були отримані Державні акти на право власності на землю та зареєстровані у Державному земельному кадастрі. Згідно Експлікацій земель, виготовлених за Формою 6-зем для кожної земельної ділянки садівничого товариства «Експрес-3», вказані земельні ділянки належать до сільськогосподарських земель. Відповідно до «Класифікації видів цільового призначення земель», затвердженої Наказом Державного комітету України із земельних ресурсів від 23 липня 2010 року № 548, землі для ведення садівництва є землями сільськогосподарського призначення.

Суд першої інстанції, відмовляючи в задоволенні позовних вимог зазначив, що позивач не надав достатніх та безспірних доказів на підтвердження своїх позовних вимог.

Суд апеляційної інстанції із висновком суду першої інстанції погодився та зазначив, що повноваження щодо надання дозволів на розробку землевпорядної документації є виключною компетенцією Люботинської міської ради, яка є колегіальним органом, та приймає рішення на пленарних засіданнях більшістю голосів.

Також апеляційний суд погодився із висновком суду першої інстанції, що суд в межах своїх повноважень оцінює правомірність прийнятих рішень з боку органів місцевого самоврядування, але не може забороняти органу місцевого самоврядування приймати у майбутньому рішення, прийняття яких належить до його компетенції.

Суд апеляційної інстанції, залишаючи без змін рішення суду першої інстанції вказав, що позивачем не надано жодних доказів того, що Головним управлінням Держземагентства у Харківській області були порушені його права, свободи або інтереси.

Оскільки приміщення літ. «А1-2», «А2-1, «А4-1» не є пам'ятником архітектури XIX століття, суд апеляційної інстанції прийшов до висновку, що відчуження цих приміщень Харківською обласною радою без відповідного погодження з центральним органом з питань охорони культурної спадщини, було здійснено правомірно.

Цілісний майновий комплекс табору є приватною власністю ТОВ «Колос і КО», а тому позовні вимоги про зобов'язання Управління з питань комунальної власності Харківської обласної Ради в термін до 01 січня 2015 року на підставі матеріалів, пов'язаних з приватизацією цілісного майнового комплексу оздоровчого табору «ІНФОРМАЦІЯ_1» по АДРЕСА_1, повернути в комунальну власність частки пам'ятки культурної спадщини «Палац заміської садиби», охоронний № 2000 30/3-Н, приміщення літер «А1-2», «А2-1» та прибудови «А4-1», згідно технічного паспорту, виконаного Люботинським БТІ 01 березня 2006 року, не є належним способом захисту прав позивача, не підлягають задоволенню.

Не вирішуючи питання щодо правильності застосування судами норм матеріального права, колегія суддів Вищого адміністративного суду України зазначає наступне.

Згідно статті 104 Кодексу адміністративного судочинства України позов пред'являється шляхом подання позовної заяви до суду першої інстанції.

Відповідно до частини 4 статті 105 Кодексу адміністративного судочинства України адміністративний позов може містити вимоги про скасування або визнання нечинним рішення відповідача - суб'єкта владних повноважень повністю чи окремих його положень; зобов'язання відповідача - суб'єкта владних повноважень прийняти рішення або вчинити певні дії; зобов'язання відповідача - суб'єкта владних повноважень утриматися від вчинення певних дій; стягнення з відповідача - суб'єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, завданої його незаконним рішенням, дією або бездіяльністю; виконання зупиненої чи невчиненої дії; встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб'єкта владних повноважень; примусове відчуження земельної ділянки, інших об'єктів нерухомого майна, що на ній розміщені, з мотивів суспільної необхідності.

Пунктом 4 частини 1 статті 106 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що зміст позовних вимог згідно з частинами четвертою і п'ятою статті 105 цього Кодексу і виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, а в разі подання позову до декількох відповідачів, - зміст позовних вимог щодо кожного з відповідачів.

Зі змісту позовних вимог позивача вбачається, що він просить визнати протиправними рішення Люботинської міської ради № 579 від 27 червня 2008 року та № 1014 від 23 грудня 2009 року, а також всі її рішення за останні 3 роки, починаючи з вересня 2011 року про надання дозволу на розробку проектів землевідведення земельних ділянок на територіях пам'яток культурної спадщини № 701 та № 702, зареєстрованих в Державному реєстрі пам'яток архітектури України загальнодержавного значення та скасувати їх.

Колегія суддів вважає, що вказані вимоги позивача не відповідають положенням статтей 105, 106 Кодексу адміністративного судочинства України.

Проте суд першої інстанції розглянув дані позовні вимоги та прийняв рішення по суті.

Відповідно до частини другої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Статтею 80 Земельного кодексу України передбачено, що суб'єктами права власності на землю є, зокрема, територіальні громади, які реалізують це право безпосередньо або через органи місцевого самоврядування, - на землі комунальної власності.

Вирішуючи спір по суті, суди залишили поза увагою те, що у відносинах, які склалися між сторонами, відповідач як власник землі вільний у виборі суб'єкта щодо надання йому у власність земельної ділянки в порядку, встановленому законом, при цьому він не здійснював владних управлінських функцій.

Статтею 17 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

Пунктом 1 частини 1 статті 15 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин.

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України звертає увагу, що суд першої інстанції не дослідив чи належить вирішення наведеного спору до юрисдикції адміністративних судів.

Суд апеляційної інстанції на вказані обставини уваги не звернув та недоліків рішення суду першої інстанції не усунув.

Від встановлення вказаних обставин справи залежить правильне вирішення справи по суті.

Згідно із статтею 159 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Частиною 2 статті 227 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що підставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення норм процесуального права, які унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.

Так як судами не були дослідженні вказані обставини, відповідно до частини 1 статті 220 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі і не може досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні, та вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, рішення судів першої та апеляційної інстанції підлягають скасуванню, з направленням справи до суду першої інстанції на новий розгляд.

Під час нового розгляду справи необхідно врахувати викладене, всебічно і повно з'ясувати і перевірити всі фактичні обставини справи, об'єктивно оцінити докази, що мають юридичне значення для її розгляду та вирішення спору по суті і винести законне та обґрунтоване рішення.

Керуючись ст.ст. 220, 222, 223, 224, 227, 230, 231 КАС України, -

У Х В А Л И В :

Касаційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити частково.

Постанову Харківського окружного адміністративного суду від 17 листопада 2014 року та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 26 січня 2015 року скасувати, а справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі та оскарженню не підлягає.

Судді