Справа № 818/6/15
Суддя: Острович С.Е.
Дата ухвалення: 2015-11-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 листопада 2015 року м. Київ К/800/36667/15

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі:

суддівОстровича С.Е.
Степашка О.І.
Федорова М.О.
секретар судового засідання Мартиненко Г. В.

представник позивача Рубан О. О.

представник відповідача не з'явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Державної податкової інспекції м. Сумах Головного управління Міндоходів у Сумській області на постанову Сумського окружного адміністративного суду від 04 березня 2015 року та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 20 липня 2015 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальність «Турбомаш» до Державної податкової інспекції м. Сумах Головного управління Міндоходів у Сумській області про визнання протиправними і скасування податкових повідомлень-рішень, -

ВСТАНОВИЛА:

Товариство з обмеженою відповідальність «Турбомаш» (далі - ТОВ «Турбомаш») звернулось до суду з позовом до Державної податкової інспекції м. Сумах Головного управління Міндоходів у Сумській області (далі - ДПІ у м. Сумах) в якому просить визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення.

Постановою Сумського окружного адміністративного суду від 04 березня 2015 року позовні вимоги ТОВ «Турбомаш» задоволено.

Ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 20 липня 2015 року апеляційну скаргу ДПІ у м. Сумах залишено без задоволення, а постанову Сумського окружного адміністративного суду від 04 березня 2015 року - залишено без змін.

Не погоджуючись з вказаними рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій ДПІ у м. Сумах подало касаційну скаргу в якій просить скасувати постанову Сумського окружного адміністративного суду від 04 березня 2015 року та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 20 липня 2015 року та прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог ТОВ «Турбомаш».

Відповідно до ч. 1 ст. 220 КАС України, суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі і не може досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні та вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, розглянувши та обговоривши доводи, наведені у касаційній скарзі, перевіривши матеріали справи, колегія суддів Вищого адміністративного суду України дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлені такі фактичні обставини справи.

ДПІ у м. Сумах проведено планову документальну виїзну перевірку ТОВ «Турбомаш», з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01 січня 2010 року по 31 грудня 2012 року, валютного та іншого законодавства за період за період з 01 січня 2010 року по 31 грудня 2012 року. За результатами перевірки складено акт №4481/2204/30452280/56 від 12 листопада 2014 року.

Перевіркою встановлено порушення позивачем: п. 1.20, п. 1.32 ст. 1, п. 5.1, п. 4.1 ст. 4, п.п. 5.3.9 п. 5.3 ст. 5, п.п. 7.4.1, п.п. 7.4.3 п. 7.4 ст. 7 Закону України від 28 грудня 1994 року №334/94-ВР "Про оподаткування прибутку підприємств"; п.п. 14.1.27, п.п. 14.1.36, п. 14.1 ст. 14, п. 138.1, п. 138.2, п.п. 138.10.3 п.138.10 ст. 138 Податкового Кодексу України; п. 2 ст.3, ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", в результаті чого занижено податок на прибуток в періоді, що перевірявся, на загальну суму 3564917,00 грн.; п.п. 7.4.1, п.п. 7.4.5, п. 7.4 ст. 7 Закону України "Про податок на додану вартість" , п.п. 14.1.36 п. 14.1 ст. 14, п. 185.1 ст. 185, п. 198.1., п. 198.3., п. 198.6. ст. 198 ПК України, в результаті чого занижено податок на додану вартість на загальну суму - 1678917,00 грн., п. 2.6 Положення про ведення касових операцій в національній валюті в Україні, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 15 грудня 2004 року №637, у частині не оприбуткування по касі готівки в сумі 1234011,00 грн.

На підставі акта перевірки ДПІ у м. Сумах були винесені податкові повідомлення-рішення № від 01 грудня 2014 року про застосування штрафних (фінансових) санкцій в розмірі 3962555,00 грн. за порушення норм з регулювання обігу готівки; № від 01 грудня 2014 року про збільшення суми грошового зобов'язання з податку на додану вартість на загальну суму 1283918,00 грн., із них за основним платежем - 1027134,00 грн. і 256784,00 грн. - штрафні (фінансові) санкції; № від 01 грудня 2014 року про збільшення суми грошового зобов'язання з податку на прибуток на загальну суму 2731159,00 грн., із них за основним платежем - 2275490,00 грн. і 455669,00 грн. - штрафні (фінансові) санкції; №/62892 про збільшення суми грошового зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб на загальну суму 877704,25 грн. за штрафними санкціями; №/62888 від 01 грудня 2014 року про застосування штрафних санкцій за донарахування своєчасно не нарахованого платником єдиного внеску в загальній сумі 177419,61 грн.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що ДПІ в м. Сумах 16 квітня 2013 року згідно з наказом № 783 та направлень за №№ 994, 992, 993, 991, 990 було розпочато планову виїзну документальну перевірку ТОВ "Турбомаш". Підприємство під час проведення перевірки звернулось до ДПІ в м. Сумах з проханням перенести перевірку та надати час для відновлення документів відповідно до п. 44.5 ст. 44 ПК України, надавши при цьому "Акт про пошкодження документів фінансово-господарської діяльності від 08 квітня 2013 року". 23 жовтня 2014 року ДПІ у м. Сумах були виписані направлення на перевірку №№ 2132, 2133, 2134. В акті перевірки зазначено, що на підприємстві відсутні документи, які стосуються фінансово-господарської діяльності підприємства за період з 01 січня 2010 року по 31 грудня 2012 року, проте позивач повідомляв відповідача про те, що всі бухгалтерські та аналітичні документи передані до прокуратури Сумської області, оскільки за заявою ТОВ «Турбомаш», було розпочато кримінальне провадження відносно колишнього головного бухгалтера ТОВ «Турбомаш» ОСОБА_1. за ст. 191 ч. 5 КК України.

Щодо збільшення підприємству позивача сум грошового зобов'язання з податку на додану вартість в розмірі 1027134,00 грн. і штрафних санкцій - 256784,00 грн. та з податку на прибуток на 2275490,00 грн., штрафних санкцій в сумі 455669,00 грн., судами попередніх інстанцій встановлено наступне.

Відповідно до п. 4.1. ст. 4 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» валовий доход - загальна сума доходу платника податку від усіх видів діяльності, отриманого (нарахованого) протягом звітного періоду в грошовій, матеріальній або нематеріальній формах як на території України, її континентальному шельфі, виключній (морській) економічній зоні, так і за їх межами.

Згідно з п.п. 5.3.9 п. 5.3. ст. 5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств», не включаються до складу валових витрат витрати на виплату винагород або інших видів заохочень пов'язаним з таким платником податку фізичним чи юридичним особам у разі, якщо немає документальних доказів, що таку виплату або заохочення було проведено як компенсацію за фактично надану послугу (відпрацьований час). За наявності зазначених документальних доказів віднесенню до складу валових витрат підлягають фактичні суми виплат (заохочень), але не більші ніж суми, розраховані за звичайними цінами.

Пунктом 7.4. ст. 7 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» визначено оподаткування операцій з пов'язаними особами. З метою оподаткування: п.п. 7.4.1. п. 7.4 ст. 7 Закону, доход, отриманий платником податку від продажу товарів (робіт, послуг) пов'язаним особам, визначається виходячи із договірних цін, але не менших за звичайні ціни на такі товари (роботи, послуги), що діяли на дату такого продажу; п.п.7.4.2., витрати, понесені платником податку у зв'язку з придбанням товарів (робіт, послуг) у пов'язаної особи визначаються виходячи із договірних цін, але не більших за звичайні ціни, що діяли на дату такого придбання; п.п.7.4.3. положення підпунктів 7.4.1, 7.4.2 поширюються також на операції з особами, які не є платниками податку, встановленого статтею 10 цього Закону, або сплачують податок на прибуток за іншими, ніж платник податку, ставками.

Статтею 138 ПК України визначено склад витрат та порядок їх визнання.

Згідно з п. 138.1. цієї норми витрати, що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування, складаються із: витрат операційної діяльності, які визначаються згідно з пунктами 138.4, 138.6 - 138.9, підпунктами 138.10.2 - 138.10.4 пункту 138.10, пунктом 138.11 цієї статті; інших витрат, визначених згідно з пунктом 138.5, підпунктами 138.10.5, 138.10.6 пункту 138.10, пунктами 138.11, 138.12 цієї статті, пунктом 140.1 статті 140 і статтею 141 цього Кодексу; крім витрат, визначених у пунктах 138.3 цієї статті та у статті 139 цього Кодексу.

Відповідно до п. 138.2. ст. 138 ПК України витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

Пунктом 138.10. ст. 138 ПК України передбачено, що до складу інших витрат включаються: п.п.138.10.3. витрати на збут, які включають витрати, пов'язані з реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг: а) витрати на пакувальні матеріали для затарювання товарів на складах готової продукції; б) витрати на ремонт тари; в) оплата праці та комісійні винагороди продавцям, торговим агентам та працівникам підрозділів, що забезпечують збут; г) витрати на рекламу та дослідження ринку (маркетинг), на передпродажну підготовку товарів; ґ) витрати на відрядження працівників, зайнятих збутом; д) витрати на утримання основних засобів, інших необоротних матеріальних активів, пов'язаних зі збутом товарів, виконанням робіт, наданням послуг (оперативна оренда, страхування, амортизація, ремонт, опалення, освітлення, охорона); е) витрати на транспортування, перевалку і страхування товарів, транспортно-експедиційні та інші послуги, пов'язані з транспортуванням продукції (товарів) відповідно до умов договору (базису) поставки; є) витрати на гарантійний ремонт і гарантійне обслуговування; ж) витрати на транспортування готової продукції (товарів) між складами підрозділів підприємства; з) інші витрати, пов'язані зі збутом товарів, виконанням робіт, наданням послуг.

Згідно з п. 7.4.1. п. 7.4 ст. 7 Закону України «Про податок на додану вартість» податковий кредит звітного періоду визначається виходячи із договірної (контрактної) вартості товарів (послуг), але не вище рівня звичайних цін, у разі якщо договірна ціна на такі товари (послуги) відрізняється більше ніж на 20 відсотків від звичайної ціни на такі товари (послуги), та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою п. 6.1 ст. 6 та ст. 8-1 цього Закону, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій в необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання у виробництві та/або поставці товарів (послуг) для оподатковуваних операцій у межах господарської діяльності платника податку.

Відповідно до п.п. 7.4.5. п. 7.4 ст. 7 Закону України «Про податок на додану вартість» не підлягають включенню до складу податкового кредиту суми сплаченого (нарахованого) податку у зв'язку з придбанням товарів (послуг), не підтверджені податковими накладними чи митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з підпунктом 7.2.6 цього пункту).

Пунктом 185.1. ст. 185 ПК України передбачені які операції є об'єктом оподаткування.

Згідно з п.198.2. ст. 198 ПК України датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Відповідно до п. 198.3. ст. 198 ПК України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг (у разі здійснення контрольованих операцій - не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу) та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Пунктом 201.4. ст. 201 ПК України закріплено, що податкова накладна складається у двох примірниках у день виникнення податкових зобов'язань продавця. Один примірник видається покупцю, а другий залишається у продавця. У разі складання податкової накладної у паперовому вигляді покупцю видається оригінал, а копія залишається у продавця.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що реальність господарських операцій ТОВ "Турбомаш" з поставки товарів та надання послуг його контрагентами підтверджується копіями податкових накладних, копіями реєстрів отриманих податкових накладних, копіями журналу - ордеру по рахунках, оборотним балансом за 2010-2012 роки, податковими розрахунками сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податків, і сумами утриманого з них податку. Оплата товару та матеріальних цінностей підтверджується виписками по рахунку та копіями платіжних доручень. Виконання робіт (послуг), отримання товарів підтверджується копіями актів прийому - передачі виконаних робіт, рахунком - фактурою, рахунками, прибутковими і видатковими накладними, рахунками, актами виконаних робіт, товарно-транспортними.

Відповідно до приписів п. 44.6. ст. 44 ПК України у разі якщо до закінчення перевірки або у терміни, визначені в абзаці другому пункту 44.7 цієї статті платник податків не надає посадовим особам контролюючого органу, які проводять перевірку, документи (незалежно від причин такого ненадання, крім випадків виїмки документів або іншого вилучення правоохоронними органами), що підтверджують показники, відображені таким платником податків у податковій звітності, вважається, що такі документи були відсутні у такого платника податків на час складення такої звітності.

Якщо платник податків після закінчення перевірки та до прийняття рішення контролюючим органом за результатами такої перевірки надає документи, що підтверджують показники, відображені таким платником податків у податковій звітності, не надані під час перевірки (у випадках, передбачених абзацами другим і четвертим пункту 44.7 цієї статті), такі документи повинні бути враховані контролюючим органом під час розгляду ним питання про прийняття рішення.

Суди попередніх інстанцій дійшли до висновку про безпідставність збільшення підприємству сум грошового зобов'язання з податку на додану вартість в розмірі 1027134,00 грн. і застосування штрафних санкцій в сумі 256784,00 грн. та з податку на прибуток на 2275490,00 грн. і застосування штрафних санкцій в сумі 455669,00 грн..

Щодо застосування відповідачем штрафних санкцій за донарахування своєчасно не нарахованого платником єдиного внеску в загальній сумі 177419,61 грн., судами попередніх інстанцій встановлено наступне.

Відповідно до п.81 Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України у зв'язку з проведенням адміністративної реформи» від 04 липня 2013 року №406-VII, на Міністерство доходів і зборів було покладено адміністрування єдиного соціального внеску.

Судами попередніх інстанцій зазначено, що проведення перевірки єдиного соціального внеску виходило за межі повноважень відповідача і не могло бути зазначеним в плані перевірки ТОВ «Турбомаш» у 2013 році (за перевіряємий період з 2011 року по 31 грудня 2012 року), оскільки підприємством самостійно, під час відновлення бухгалтерського обліку, було встановлено суми недоплати по єдиному соціальному внеску та подано уточнену звітність до моменту перевірки.

Уточнення в звітності адміністрування єдиного соціального внеску проводило управління Пенсійного України. Однак, факту самостійного донарахування та перерахування уточнених сум єдиного соціального внеску не знайшло свого відображення в акті перевірки.

Відповідно до ч.2 ст. 25 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування», у разі виявлення своєчасно не сплачених сум страхових внескiв платники єдиного внеску зобов'язані самостійно обчислити цi внески i сплатити їх з нарахуванням пені в порядку i розмірах, визначених цiєю статтею.

Суди попередніх інстанцій дійшли до висновку, що ДПІ у м. Сумах фактично провела повторне донарахування єдиного соціального внеску за перевіряємий період, оскільки він вже був нарахований по особовому рахунку ТОВ «Турбомаш», а тому застосування штрафних санкцій за донарахування своєчасно не нарахованого платником єдиного внеску в загальній сумі 177419,61 грн. є безпідставним.

Щодо донарахування податку на доходи фізичних осіб, судами попередніх інстанцій встановлено наступне.

Статтею 168 ПК України визначено порядок нарахування, утримання та сплати (перерахування) податку до бюджету.

Відповідно до п. 168.1. цієї статті оподаткування доходів, нарахованих (виплачених, наданих) платнику податку податковим агентом.

Відповідно до пп. 168.1.2 п. 168.1. ст.168 ПК України податок сплачується (перераховується) до бюджету під час виплати оподатковуваного доходу єдиним платіжним документом. Банки приймають платіжні документи на виплату доходу лише за умови одночасного подання розрахункового документа на перерахування цього податку до бюджету.

Згідно з пп. 168.1.4 п. 168.1. ст. 168 ПК України, якщо оподатковуваний дохід надасться у не грошовій формі чи виплачується готівкою з каси податкового агента (з виручки від реалізації), ПДФО сплачується (перераховується) до бюджету протягом банківського дня, що настає за днем такого нарахування (виплати, надання).

Підпунктом 168.1.5 п. 168.1. ст. 168 Податкового кодексу України встановлено, що у разі коли оподатковуваний дохід нараховується податковим агентом, але не виплачується (не надасться) платнику податку, то податок, який підлягає утриманню з такого нарахованого доходу, підлягає перерахуванню до бюджету податковим агентом у строки, встановлені ПК України для місячного податкового періоду.

Відповідно до п. 31.1 ст. 31 ПК України строком сплати податку та збору визначається період, що розпочинається з моменту виникнення податкового обов'язку платника податку із сплати конкретного виду податку і завершується останнім днем строку, протягом якого податок чи збір повинен бути сплачений у порядку, визначеному податковим законодавством.

Податок чи збір, що не був сплачений у визначений строк, вважається несплаченим своєчасно.

Момент виникнення податкового обов'язку платника податків, у тому числі податкового агента, визначається календарною датою.

Згідно з п. 33.1 ст. 33 ПК України податковим періодом визнається встановлений цим Кодексом період часу, з урахуванням якого відбувається обчислення та сплата окремих видів податків та зборів.

У п. 33.3 ст.33 ПК України передбачено, що базовий податковий (звітний) період це період, за який платник податків зобов'язаний здійснювати розрахунки податків, подавати податкові декларації (звіти, розрахунки) та сплачувати до бюджету суми податків та зборів, крім випадків, передбачених цим Кодексом, коли контролюючий орган зобов'язаний самостійно визначити суму податкового зобов'язання платника податку.

Судами попередніх інстанцій зазначено, що ТОВ «Турбомаш» самостійно провело донарахування податку на доходи фізичних осіб і 17.05.2013 року подало до ДПІ у м.Сумах уточнений звіт 1-дф та до перевірки вже перерахувало кошти до бюджету самостійно.

Суди попередніх інстанцій дійшли до висновку, що податок на доходи фізичних осіб не може бути нараховано податковою повторно, а тому донарахування податку на доходи фізичних осіб у сумі 151141,76 грн. та штрафних санкцій в сумі 877194,25 грн., проведено відповідачем неправомірно.

Щодо встановлених органом податкової служби порушень в частині не оприбуткування готівкових коштів та застосування штрафних санкцій, судами попередніх інстанцій встановлено наступне.

Судами попередніх інстанцій зазначено, що під час перевірки ТОВ «Турбомаш» відповідачем було встановлено, порушення вимог пунктів 2.6, 4.2 Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 15 грудня 2004 року №637, за які передбачена відповідальність згідно з Указом Президента від 12 червня 1995 року № 436/95 «Про застосування штрафних санкцій за порушення норм з регулювання обігу готівки», оскільки вказане положення визначає порядок ведення касових операцій у національній валюті України підприємствами (підприємцями), а також окремі питання організації банками роботи з готівкою.

Пунктами 2.6 та 4.2 Положення встановлений порядок оприбуткування готівки в касах підприємств.

Абзацом 3 ч. 1 ст. 1 Указу №436/95 встановлено, що у разі порушення юридичними особами всіх форм власності норм з регулювання обігу готівки у національній валюті, що встановлюється Національним банком України, до них застосовуються фінансові санкції у вигляді штрафу за не оприбуткування (неповне та/або несвоєчасне) оприбуткування у касах готівки - у п'ятикратному розмірі не оприбуткованої суми.

Відповідно до вимог п. 83.1 ст. 83 ПК України для посадових осіб контролюючих органів під час проведення перевірок підставами для висновків є: документи, визначені цим Кодексом; податкова інформація; експертні висновки; судові рішення; інші матеріали, отримані в порядку та у спосіб, передбачені цим Кодексом або іншими законами, контроль за дотриманням яких покладений на контролюючі органи.

Згідно п. 85.9 ст. 85 ПК України у разі коли до початку або під час проведення перевірки оригінали первинних документів, облікових та інших регістрів, фінансової та статистичної звітності, інших документів з питань обчислення і сплати податків та зборів, а також виконання вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, були вилучені правоохоронними та іншими органами, зазначені органи зобов'язані надати для проведення перевірки контролюючому органу копії зазначених документів або забезпечити доступ до перевірки таких документів.

Судами попередніх інстанцій зазначено, що перевірку фактично проведено на підприємстві позивача, без урахування всіх документів, наданих позивачем до прокуратури.

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України погоджується з висновками судів першої та апеляційної інстанції про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог та скасування оскаржуваних податкових повідомлень-рішень.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що касаційну скаргу слід відхилити, оскільки рішення судів першої та апеляційної інстанцій постановлені з додержанням норм процесуального та матеріального права, правова оцінка обставинам у справі дана вірно, а доводи касаційної скарги висновок суду не спростовують.

Керуючись ст. ст. 220, 221, 230 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Касаційну скаргу Державної податкової інспекції м. Сумах Головного управління Міндоходів у Сумській області залишити без задоволення, постанову Сумського окружного адміністративного суду від 04 березня 2015 року та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 20 липня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути переглянута Верховним Судом України з підстав, у строк та у порядку, визначеному Кодексом адміністративного судочинства України.

Судді С.Е. Острович
О.І. Степашко
М.О. Федоров