Справа № 818/3549/15
Суддя: С.М. Гелета
Дата ухвалення: 2015-12-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

СУМСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 грудня 2015 р. Справа № 818/3549/15

Сумський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді - Гелета С.М., суддів Опімах Л.М., Соп`яненко О.В.
за участю секретаря судового засідання Кліщенко В.О.
позивач ОСОБА_1 , представника позивача Кондратенко С.Ю.
представника відповідача Левицька А.М.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Суми адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління державної міграційної служби України в Сумській області, Державна міграційна служба України про скасування рішень, -
В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до суду із вимогами про визнання незаконним та скасування повідомлення Управління Державної міграційної служби в Сумській області (далі УДМС України в Сумській області) №95 від 06.10.2015р. про відмову у визнанні біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, а також визнати незаконним та скасувати рішення Державної міграційної служби України (далі ДМСУ) від 18.09.2015р. №657-15 про відмову у визнанні біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту.
Свої вимоги мотивує тим, що він є громадянином Російської Федерації, за етнічним походженням є українцем, його батьки народилися в м. Харкові, в зв`язку із цим його принижували, ображали та застосовували фізичну силу під час його навчання в Московському юридичному коледжі. Позивач 09.02.2015р. прийняв рішення про перетин кордону, щоб стати до лав захисників України, з 03.03.2015р. брав участь у військових діях в добровільному батальйоні «Правий сектор» на території України. На даний час позивач звернувся до військового комісару Сумського об`єднаного міського військового комісаріату для укладання контракту із Збройними силами України. Позивач вважає, що не зможе повернутися до Росії, побоюється утисків та переслідувань з боку існуючого політичного режиму, враховуючи участь у бойових діях на сході України.
Представник відповідачів проти позову заперечувала, зазначала, що у позивача відсутні підстави для визнання його біженцем або особою, що потребує додаткового захисту. Після проведеної співбесіди було з`ясовано, що на час прийняття рішення не підтвердилася інформація, що позивач є етнічним українцем, не підтвердилася інформація про навчання позивача в учбових закладах. Також зазначала, що позивач не надав доказів того, що він перестав брати участь у добровільному батальйоні «Правий сектор», а тому згідно офіційної позиції УВКБ ООН не підпадає під умови, передбачені п. 1 чи п.13 ч.1 ст.1 Закону України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту».
Заслухавши пояснення позивача, представників сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, судом встановлено.
Спірні правовідносини, що склались між сторонами регулюються Конституцією України, Законом України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту».
В силу вимог ст.26 Конституції України іноземці та особи без громадянства, що перебувають в Україні на законних підставах, користуються тими самими правами і свободами, а також несуть такі самі обов`язки, як і громадяни України, - за винятками, встановленими Конституцією, законами чи міжнародними договорами України. Іноземцям та особам без громадянства може бути надано притулок у порядку, встановленому законом.
Матеріалами справи підтверджується, що ОСОБА_1 нелегально прибув на територію України 09.02.2015р., затриманий працівниками відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_1 » Державної прикордонної служби України без документів, що посвідчують його особу, що підтверджується рапортом старшого інспектора прикордонної служби відділу прикордонної служби «Краснопілля» від 09.02.2015р. (а.с.21зворотн.стор.,) письмовими поясненнями ОСОБА_1 від 09.02.2015р. (а.с.23-24), заявою-анкетою позивача (а.с. 27зворотн.стор).
Згідно письмових пояснень ОСОБА_1 , він залишив всій паспорт на території Російської Федерації, державний кордон перетнув незаконно та без жодних документів (а.с.23-24).
ОСОБА_1 звернувся до УДМС України в Сумській області із заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, в якій ОСОБА_1 зазначив, що в зв`язку із тим, що всі його рідні проживають на території України, в зв`язку із загрозою життя на території Російської Федерації, в зв`язку із загостренням соціально-політичних відносин між Україною та Російською Федерацією, до нього як українця, застосовувалася сила та приниження. (а.с.25).
УДМС України в Сумській області заява позивача прийнята до розгляду, проведені дві співбесіди із позивачем, за результатами яких зроблено висновок, що стосовно заявника відсутні умови, передбачені п. 1 чи 13 ч.1 ст.1 Закону України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового захисту» (а.с. 52-55).
Державною міграційною службою України прийнято рішення №657-15 від 18.09.2015р. про відмову у визнанні біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту (а.с.63). Про рішення Державної міграційної служби України №657-15 від 18.09.2015р. УДМС України в Сумській області проінформувало ОСОБА_1 повідомленням №95 від 06.10.2015р. (а.с.64)
Відмовляючи в задоволенні позовних вимог про скасування оспорюваного рішення №657-15 від 18.09.2015р. про відмову у визнанні біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, суд зазначає наступне. (а.с.63)
Підставою для його прийняття став висновок УДМС України в Сумській області від 30.04.2015р. (а.с.52-55).
Так, під час проведених співбесід із позивачем, ОСОБА_1 зазначав, що є етнічним українцем, народився у м.Ташкент, Узбекистан, в 2005 році переїхав до м.Іжевська Російської Федерації, у 2012 році закінчив середню школу. У 2013 році вступив до Московського юридичного коледжу, в якому навчався до лютого 2015 року. Під час навчання позивача починаючи із осені 2014 року його били, нецензурно висловлювалися, ганьбили, в зв`язку із тим, що він є українцем. Під час співбесід ОСОБА_1 зазначив, що національний паспорт залишив у своєї знайомої у м.Бєлгород РФ.
В судовому засіданні позивач вже зазначав, що його національний паспорт у нього вилучили прикордонники, при цьому на вимогу суду надати обґрунтування існуючих розбіжностей між його показами під час проведених співбесід та під час затримання ОСОБА_1 пояснити не зміг.
Також УДМС України в Сумській області під час проведених співбесід встановлено, що ОСОБА_1 зазначав, що його батько ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженець м. Харкова, був направлений в м. Ташкент, де залишився служити за контрактом.
Враховуючи те, що діючим законодавством у СРСР було встановлено загальний військовий обов`язок для чоловіків - які досягли 18 років, тобто початок служби батька в армії повинен бути 1993 р., тобто під час набуття України незалежності у 1991 році. УДМС України в Сумській області запропонувало позивачу уточнити дату народження батька, але позивач відмовився надати такі пояснення. На вимогу суду назвати повну дату народження батька, ОСОБА_1 зазначив лише рік народження, при цьому, відмінний від того, який ним було зазначено під час співбесіди, пояснив, що ні дати, ні місяця народження батька він не пам`ятає, відмовляється їх називати. Також позивач в судовому засіданні зазначив, що не пам`ятає дату народження своєї матері і взагалі відмовляється її назвати. На вимогу суду пояснити наявні розбіжності між датами народження своїх батьків, позивач зазначив, що він відмовляється обґрунтовувати такі розбіжності. Позивач також в судовому засіданні не зміг назвати місце проживання своїх батьків.
Позивач в судовому засіданні зазначав, що його батьки народилися у м.Харків в Україні. Слід зазначити, що під час судового розгляду позивачем не вказано жодних відомостей щодо вірної дати народження, місця народження батьків. На питання суду назвати такі відомості позивач відмовився. В матеріалах справи відсутні будь-які докази, що підтверджують твердження позивача, що його батьки народилися в Україні, оскільки як під час співбесіди так і під час судового розгляду позивачем не вказано повної дати народження батьків, наявна суперечлива інформація щодо дати народження батька позивача.
УДМС України в Сумській області було зроблено запит та з`ясовано, що за відомостями ГУДМС України в Харківський області гр. ОСОБА_2 та гр. ОСОБА_3 зареєстрованими/знятими з обліку не значаться, з питань набуття /припинення громадянства України або виїзду на ПМП за кордон до міграційної служби не зверталися.
Також під час співбесіди12.02.2015р.позивач зазначав, що з 2003 по 2012р.р. навчався у Ювілейній середній шкоді в с.Пирогово, в якій було 2 кадетських класи, які готували до вступу у навчальні заклади Міністерства надзвичайних ситуацій. В м.Іжевську позивача зарахували до 4 класу. Після закінчення школи позивач у 2013 році вступив до Московського юридичного коледжу на факультет юриспруденції, де навчався до 2015 року (а.с.33)
Натомість під час співбесіди 19.03.2015р. ОСОБА_1 зазначав вже зовсім іншу інформацію. Так позивач повідомив, що він навчався у Ювілейній школі з 2005 по 2006 р.р., потім вступив до Казанського суворовського військового училища, в якому навчався з 2006 по 2012р.р., адреси училища назвати не зміг. Анкетні дані безпосередніх керівників ОСОБА_1 зазвати чітко не зміг, причини наявних розбіжностей пояснив тим, що переплутав.
Під час судового розгляду позивач зазначив, що він не спілкувався із батьками, оскільки у віці 6 років його направили навчатися до Казанського суворовського військового училища, після закінчення якого він вступив до Московського юридичного коледжу. В судовому засіданні на вимогу суду надати інформацію про безпосередніх керівників в учбовому закладі Казанського суворовського військового училища позивач відмовився, не зміг чітко назвати дату випуску. Також позивач не зміг надати інформацію про військові звання своїх керівників.
Також слід зазначити, що під час співбесіди 12.02.2015р. позивач зазначав, що після закінчення навчання у 2012 році він вступив до Московського юридичного коледжу, натомість під час співбесіди 19.03.2015р. позивач вже зазначав, що в період з 2012 по 2013р.р. він проходив строкову службу в Збройних силах РФ, а потім навчався в Московському юридичному коледжі з 2013 р. по 2015р.
В судовому засіданні пояснити розбіжності між його показами під час проведеної співбесіди та в судовому засіданні позивач не зміг.
Враховуючи вищевикладене, покази позивача не співпадають із його показами під час проведеної співбесіди, оскільки УДМС України в Сумській області він надав інформацію, що в Казанському суворовському військовому училищі він навчався із 2006 року, а не з 2001 року (6 років з дня народження 06.02.1995 р.), а до 2006 року навчався в Ювілейній середній школі в м.Іжевськ.
Відповідно до Директиви Європейського Союзу «Щодо мінімальних стандартів кваліфікації громадян третіх країни та осіб без громадянств біженців або як осіб, що потребують міжнародного захист іншими причинами, а також суті захисту, що надається», яка використовуються у практиці Європейського Суду з прав людини, заяви є обґрунтованими, якщо виконуються такі умови:-заявник зробив реальну спробу обґрунтувати свою заяву;-усі важливі факти, що були в його розпорядженні, були надані, і було надано задовільне пояснення відносно будь-якої відсутності інших важливих фактів;-твердження заявника є зрозумілими та правдоподібними не протирічать конкретній та загальній інформації за його справою;-заявник подав свою заяву про міжнародний захист як можливо раніше, якщо заявник не зможе довести відсутні поважної причини для подання такої заяви; -встановлено, що в цілому заявник заслуговує довіри.
Після проведених співбесід із ОСОБА_1 , УДМС України в Сумській області на питання чи зазнавав заявник переслідування через свою національність під час навчання в Московському юридичному коледжі, зроблено висновок про те, що ОСОБА_1 надав неправдиві відомості про навчання в Казанському суворовському училищі, Московському юридичному коледжі та проходження строкової служби в м.Тула, інформація про його українське походження не може вважатися доведеною, твердження заявника про те, що він зазнавав переслідування під час навчання в Московському юридичному коледжі не можуть вважатися достовірними чи правдоподібними.
Так, УДМС України в Сумській області встановило, що наведені позивачем дисципліни, які він вивчав у Московському юридичному коледжі не співпадають із розкладом дисциплін, які вказані на офіційному сайті, відсутня інформація про наявність в Московському юридичному коледжі кадетських груп, позивач надав суперечливі відомості щодо отримання середньої освіти, не зміг назвати адресу, керівників навчального закладу. Також встановлено, що під час другої співбесіди позивач зазначив, що проходив службу в комендатурі, що розташована за адресою АДРЕСА_1 , але в заяві та під час першої співбесіди така інформація відсутня, на мапі така комендатура розташована за іншою адресою
Таким чином, під час складання висновку у відповідача були відсутні факти та обставини, які можна розцінювати як переконливі докази обґрунтованих побоювань стати жертвою переслідувань за походження щодо позивача та його навчання.
Під час судового засіданні позивачем також надавалися суперечливі покази відносно всіх обставин, які містяться в протоколах співбесіди від 12.02.2015р., 19.03.2015р., в т.ч. щодо анкетних даних батьків, свого навчання, відносно строкової служби позивач взагалі не надавав інформації, зазначив, що після Казанського суворовського військового училища почав навчатися в Московському юридичному коледжі, під час судового засідання на ці питання суду категорично відмовився надавати будь-яку інформацію.
В судовому засіданні позивач зазначив, що після приїзду в Україну він брав участь в заходах в зоні проведення АТО на південному сході України у складі Добровольчого Українського Корпусу «Правий сектор».
В довідці, яка надана представником відповідача, зазначено, що ОСОБА_1 з 15.01.2015р. зарахований бійцем як боєць 8-ї окремої роти ДУК «Правий сектор» (а.с.49), в довідці №136 від 28.05.2015р. про те, що позивач зарахований бійцем 8-ї окремої роти ДУК «Правий сектор»(а.с.50), в довідці №254 від 06.08.2015р. позивач з 15.01.2015р. зарахований до 8-го окремого батальйону «Аратта» ДУК «Правий сектор». Таким чином, матеріалами справи підтверджується, що позивач був задіяний у виконанні бойових завдань з 15.01.2015р., тобто за місяць до дня незаконного перетину державного кордону України 09.02.2015р.
В судовому засіданні було допитано як свідка, ОСОБА_4 , яка зазначила, що вона надала для проживання кімнату позивачу, на даний час позивач мешкає разом із нею. Зі слів ОСОБА_1 він спілкується зі своїми рідними за допомогою мережі Інтернет, але жодного разу вона не була присутня під час таких розмов, всі обставини знаходження позивача на території України вона знає виключно зі слів ОСОБА_1 , вперше його побачила після затримання його прикордонною службою під час незаконного перетину державного кордону. На даний час вона допомагає позивачу в оформленні документів для вступу в Збройні сили України, до цього позивач брав участь у військових діях на сході України в зоні АТО.
Слід зазначити, що позивач під час судового розгляду зазначав, що основна його мета приїзду в Україну була участь у військовій операції на території сходу України, він не вважає себе біженцем чи особою, яка потребує додаткового захисту, його основна мета його приїзду в Україну це участь у бойових діях на сході України в зоні АТО.
Відповідно до офіційної позиції Управління Верховного комісара ООН у справах біженців, стосовно розгляду клопотань про надання притулку, поданих особами, що беруть участь у бойових діях на сході України, наголошено на принципі нейтральності у законодавстві про біженців. Саме існування міжнародного законодавства про біженців та захист, який воно надає, ґрунтується на визнанні міжнародним співтовариством його принципового нейтрального характеру і , зокрема, мирного та гуманітарного (неполітичного) характеру притулку. Така позиція виражена у Преамбулі до Конвенції про статус біженців 1951 року, в якій зазначено, що «Високі Договірні Сторони» (висловлюють) побажання , щоб усі держави, визнаючи соціальний і гуманітарний характер проблем біженців, вжили всіх заходів для запобігання непорозумінь між державами у зв`язку із цією проблемою. Варто зробити посилання на Висновок Виконавчого комітету УВКБ ООН №94 (LIII)-2002 та Керівні принципи УВКБ ООН щодо забезпечення збереження цивільного та гуманітарного характеру притулку,2006року. Так, у Керівних принципах 2006 року чітко вказано, що «комбатанти (активні учасники бойових дій) не можуть розглядатися в якості шукачів притулку і не повинні бути допущені до процедур надання притулку до того часу, поки не висловлять щиру і остаточну відмову від участі у військових діях або від наміру брати таку участь.
Факт відмови від військової діяльності має бути належним чином перевірений і, якщо після перевірки будуть отримані чіткі докази того, що особа щиро і остаточно відмовилася від своєї військової діяльності, її статус комбатанта буде вважатися завершеним.
Слід зазначити, що під час проведених співбесід та в судовому засіданні позивач зазначив, що він прибув в Україну з метою вступу до лав Української армії, під час розгляду матеріалів позивача він брав участь у військових діях біля м.Маріуполь у складі ДУК «Правий сектор» 8 окремої роти. Так, згідно протоколу співбесіди від 19.03.2015р., ОСОБА_1 не планував звертатися за захистом, під час зйомок сюжетів на телебаченні, що саме казати йому порадила якась невідома жінка, яка написала, що йому необхідно сказати на камеру (а.с.41). В судовому засіданні позивач підтвердив, що звернутися за захистом в Україні йому порадили представники прикордонної служби під час його затримання на кордоні України.
Відповідно п. 66 Керівництва з процедур і критеріїв з визначення статусу біженця УВКБ ООН для того, щоб вважатися біженцем, особа повинна надати свідчення повністю обґрунтованих побоювань стати жертвою переслідувань за конвенційними ознаками.
Однією з істотних умов надання статусу біженця є «побоювання стати жертвою переслідувань», зазначене поняття складається із суб`єктивної та об`єктивної сторін. Суб`єктивна сторона полягає у наявності в особи «побоювання». «Побоювання» є оціночним судженням, яке свідчить про психологічну оцінку особою ситуації, що склалася навколо неї. Саме під впливом цієї суб`єктивної оцінки особа вирішує стати біженцем. Об`єктивна сторона пов`язана з наявністю обґрунтованого побоювання переслідування і означає наявність фактичних доказів того, що ці побоювання є реальними.
Враховуючи той факт, що позивач під час розгляду його матеріалів у УДМС України в Сумській області не надав жодних доказів та жодним чином не обґрунтував, що щиро та остаточно відмовився від участі у військових діях на території України, відповідачем, враховуючи позицію УВКБ ООН, правомірно було зроблено висновок про те, що умови, передбачені п. 1 чи п.13 ч.1 ст.1 Закону України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту» відсутні.
Також в судовому засіданні позивач не навів обґрунтованих побоювань стати жертвою переслідувань в Російській Федерації за ознаками раси, віросповідання, національності, громадянства, належності до певної соціальної групи або політичних переконань, матеріали справи не підтверджують обставини, зазначені позивачем в судовому засіданні, позивачем не надано жодних обґрунтувань наявних протиріч в наданні показів під час проведених співбесід та судовому засіданні. Жодні документи, які підтверджують факт наявності громадянства Російської Федерації та навчання у начальних закладах Російської Федерації, при зверненні із заявою про надання статусу біженця не були надані, при цьому позивач УДМС України в Сумській області зазначав, що копію паспорту має можливість надати через день після проведеної співбесіди 19.03.2015р. (а.с.41)
Слід зазначити, що посилання позивача на те, що він має намір отримати громадянство України, суд зазначає, що процедура отримання громадянства не регулюється Законом України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту». Вирішення питання отримання громадянства регулюється Законом України «Про громадянство України», про що також зазначено в листі Адміністрації Президента України від 28.07.2015р. №03-01/1395, який наданий на звернення ОСОБА_1 для отримання ним громадянства України. В даному листі зазначено, що звернення ОСОБА_1 щодо набуття громадянства України надіслано за належністю до Державної міграційної служби України.
В зв`язку із вищевикладеним, позовні вимоги щодо визнання незаконним та скасувати рішення Державної міграційної служби України від 18.09.2015р. №657-15 про відмову у визнанні біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту визнаються судом необґрунтованими, такими, що не підлягають задоволенню.
В частині визнання незаконним та скасування повідомлення Управління Державної міграційної служби в Сумській області №95 від 06.10.2015р. про відмову у визнанні біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, суд також відмовляє в їх задоволенні, оскільки спірне повідомлення не тягне дожни їх юридичних наслідків для позивача, повідомленням УДМС України в Сумській області лише довела до відома позивача про наявність рішення Державної міграційної служби України від 18.09.2015р. №657-15, і по суті є інформаційним листом.
Керуючись ст. ст. 86, 94, 98, 158-163, 167, 186, 254 КАС України, суд, -
П О С Т А Н О В И В:

В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Управління державної міграційної служби України в Сумській області про скасування повідомолення №95 від 06.10.2015р. та до Державної міграційної служби в Україні про скасування рішення №657-15 від 18.09.2015р. - відмовити.
Постанова може бути оскаржена до Харківського апеляційного адміністративного суду через Сумський окружний адміністративний суд шляхом подачі апеляційної скарги на постанову суду в десятиденний строк з дня отримання постанови в повному обсязі.
Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження, набрання законної сили рішення за наслідками апеляційного провадження, закінчення апеляційного розгляду справи.
Повний текст постанови складено та підписано 04.12.2015р.

Головуючий суддя С. М. Гелета
Судді Л.М.Опімах
О.В.Соп`яненко