Справа № 826/2511/15
Суддя: Саприкіна І.В.
Дата ухвалення: 2015-12-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 826/2511/15 Головуючий у 1-й інстанції: Качур І.А. Суддя-доповідач: Саприкіна І.В.
У Х В А Л А

Іменем України

02 грудня 2015 року м. Київ

Колегія суддів Київського апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді: Саприкіної І.В.,

суддів: Карпушової О.В., Кобаля М.І.,

при секретарі: Алексеєвої В.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 08.10.2015 року по справі за його позовом до Головного управління МВС України в м. Києві, Печерського РУ ГУМВС України в м. Києві про визнання протиправним та скасування наказу, зобов'язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И Л А:

ОСОБА_2 звернувся до Окружного адміністративного суду м. Києва з адміністративним позовом про:

визнання незаконним та скасування наказу ГУ МВС України в м. Києві № 851 від 26.12.2014 року в частині накладення дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення з органів внутрішніх справ;

визнання незаконним та скасування наказу Печерського РУ ГУМВС України в м. Києві № 1309о/с від 29.12.2014 року по особовому складу про виконання наказу № 851 від 26.12.2014 року;

зобов'язання ГУ МВС України в м. Києві поновити його на посаді інспектора патрульної служби взводу № 2 роти патрульної служби Печерського РУ ГУМВС України в м. Києві;

зобов'язання Печерського РУ ГУМВС України в м. Києві нарахувати та виплатити на користь ОСОБА_2 середнє грошове утримання за час вимушеного прогулу за період з 29.12.2014 року по день поновлення на посаді.

Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 08.10.2015 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з таким судовим рішенням, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу про скасування незаконної, на його думку, постанови суду першої інстанції та просить постановити нову про задоволення позову. В своїй апеляційній скарзі посилається на незаконність, необґрунтованість та необ'єктивність рішення суду, неповне з'ясування всіх обставин, що мають значення для вирішення справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права, що є підставою для скасування постанови суду першої інстанції.

Заслухавши пояснення сторін, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Перш за все, колегія суддів вважає за необхідне зауважити, що підстави виникнення, проходження, припинення служби в органах внутрішніх справ визначені законодавством, а не трудовою угодою, і тому спори про звільнення з органів внутрішніх справ повинні розглядатись за нормами спеціальних законів, зокрема, Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України (далі - Дисциплінарний статут), затверджений Законом України «Про Дисциплінарний статут органів внутрішніх справ України» від 22 лютого 2006 року N 3460-IV.

У разі відсутності відповідних положень у конституційному та/або адміністративному законодавстві суд може додатково застосувати трудове законодавство, якщо така можливість передбачена у спеціальному законі.

Зокрема, вказаний Статут визначає визначає сутність службової дисципліни, обов'язки осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ України (далі - особи рядового і начальницького складу) стосовно її дотримання, види заохочень та дисциплінарних стягнень, порядок і права начальників щодо їх застосування, а також порядок оскарження дисциплінарних стягнень.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_2 з 2011 року перебував на службі в органах внутрішніх справ на посаді інспектора патрульної служби взводу № 2 роти патрульної служби Печерського РУ ГУМВС України в м. Києві.

Згідно Наказу ГУ МВС України в м. Києві від 26.12.2014 року № 815 за вчинення дисциплінарного проступку, який виразився в порушенні вимог абзаців 2, 5, 12, ч. 1 ст. 7 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України, пп.1 п. 1 розділу 4 Правил поведінки та професійної етики осіб рядового та начальницького складу органів внутрішніх справ України, затверджених наказом МВС України від 22.02.2012 року №155, на позивача накладено дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення з органів внутрішніх справ.

На підставі вказаного вище наказу відповідно до Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ України, наказом Печерського РУГУ МВС України від 29.12.2014 року № 1309 о/с ОСОБА_2 звільнено з органів внутрішніх справ в запас Збройних Сил України.

Вирішуючи питання щодо правомірності прийняття спірних наказів, судова колегія виходить з наступного.

Суд першої інстанції, вирішуючи спір, прийшов до висновку про законність та обґрунтованість спірних наказів, а тому відмовив в задоволенні позову в повному обсязі. З такими доводами суду першої інстанції, апеляційна інстанція повністю погоджується.

В своїй апеляційній скарзі апелянт фактично не заперечує порушення ним ст. 130 КУпАП (керування транспортним засобом в стані алкогольного сп'яніння), що слугувало основною підставою для звільнення. Проте, ставиться питання про порушення відповідачами процедури прийняття спірних наказів про звільнення, що, на думку, позивача, є безумовної підставою для їх скасування.

Судова колегія не вбачає суттєвих порушень процедури звільнення позивача та на спростування доводів апелянта зазначає слідуюче.

Відповідно до ст. 14 Дисциплінарного Статуту:

З метою з'ясування всіх обставин дисциплінарного проступку,учиненого особою рядового або начальницького складу, начальник призначає службове розслідування (ч. 1).

Службове розслідування має бути завершене протягом одного місяця з дня його призначення начальником. У разі необхідності цей термін може бути продовжено начальником, який призначив службове розслідування, або старшим прямим начальником, але не більш як на один місяць (ч.2).

Перед накладенням дисциплінарного стягнення начальник або особа, яка проводить службове розслідування, повинні зажадати від порушника надання письмового пояснення. Небажання порушника надавати пояснення не перешкоджає накладенню дисциплінарного стягнення (ч. 5).

Стаття 16 Дисциплінарного Статуту визначає строки накладання дисциплінарних стягнень.

Так, за ч. 1 та 2 зазначеної норми права дисциплінарне стягнення накладається у строк до одного місяця з дня, коли про проступок стало відомо начальнику. У разі проведення за фактом учинення проступку службового розслідування, … на осіб рядового і начальницького складу дисциплінарне стягнення може бути накладено не пізніше одного місяця з дня його закінчення.

Основним доводом апелянта для скасування спірних наказів є посилання на те, що про адміністративний проступок відповідачу було відомо в серпні 2014 року, коли було отримано матеріали на позивача з Управління Державтоінспекції ГУ МВС України в Одеській області. На підтвердження зазначеної інформації було надано листи:

Відділення Державтоінспекції з обслуговування Роздільнянського та Великомихайлівського районів УДАІ ГУМВС України в Одеській області вих. № 454 від 16.06.2015 р., яким повідомлено, що 12.07.2014 р. інформація в електронному вигляді щодо вчинення працівником органів внутрішніх справ України ОСОБА_2 адміністративних правопорушень була передана до чергової частини УДАІ ГУМВС України в Одеській області;

Департаменту ДАІ МВС України вих. № 160аз від 23.07.2015 р., яким повідомлено, що у випадку складання працівниками Державтоінспекції відносно працівників органів внутрішніх справ України адміністративних матеріалів за порушення останніми Правил дорожнього руху України, зазначена інформація направляється до інспекції по особовому складу управлінь кадрового забезпечення ГУМВС, УМВС України в регіонах, які в свою чергу приймають рішення щодо подальшого інформування як керівництва головних управлінь (управлінь) МВС України в регіонах, так і безпосередньо Міністерство внутрішніх справ України.

Суд першої інстанції прийшов протилежного висновку, зокрема, що про вчинення позивачем адміністративного правопорушення відповідачу стало відомо за насідками опрацювання отриманої 25.12.2014 року службової телефонограми № 27467/ЯР. На підставі вказаної інформації було призначене службове розслідування, за результатами якого позивача було притягнуто до дисциплінарної відповідальності.

Надаючи правовому оцінку зазначеним обставинам, колегія суддів звертає увагу на те, що хоча адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП, було вчинено позивачем 12.07.2014 року, проте, лише постановою Печерського районного суду м. Києва від 18.11.2014 року ОСОБА_2 було визнано винним його у вчиненні, а тому, з огляду на презумпцію невинуватості, підстав для притягнення позивача до будь-якого виду відповідальності до 18.11.2014 року взагалі не було.

Апеляційна інстанція не може не зауважити, що вказані апелянтом листи лише вказують на те, що інформація в електронному вигляді щодо вчинення ОСОБА_2 адмінправопорушення була передана до чергової частини УДАІ ГУМВС України в Одеській області. Жодного доказу направлення такої інформації комусь із відповідачів матеріали справи не містять.

Згідно наказу ГУ МВС України в м. Києві № 1176 від 25.12.2014 року було призначено та проведено службове розслідування за фактами скоєння окремими працівниками адміністративних правопорушень, пов'язаних з керуванням транспортним засобом в стані алкогольного сп'яніння.

Висновок службового розслідування складено 26.12.2014 року. Цього ж дня прийнято наказ № 815 про притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності.

З огляду на те, що зазначене вище повністю підтверджує дотримання відповідачами порядку та процедури звільнення позивача, дотримання строків призначення службового розслідування за фактом скоєння ОСОБА_2 адмінправопорушення та строків накладення дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення.

Твердження апелянта про те, що пояснення від позивача в рамках проведення службового розслідування яке було розпочато лише 25.12.2014 р. були отримані 22.12.2015 року не можуть слугувати в якості підстави для скасування спірних наказів, оскільки вони були враховані при визначенні виду дисциплінарного стягнення.

За ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

У відповідності до наведених вимог відповідач як суб'єкт владних повноважень надав суду достатньо беззаперечних доказів в обґрунтування обставин, на яких ґрунтуються його заперечення, і довів правомірність прийняття спірних наказів в оскаржуваних частинах, а тому позовні вимоги в частині їх скасування є необґрунтованими, що і було встановлено судом першої інстанції.

Оскільки позовні вимоги щодо поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку є похідними від скасування спірних наказів, правомірність яких встановлена апеляційною інстанцією, то позовні вимоги в цій частині також не підлягають задоволенню.

Судом першої інстанції при ухваленні оскаржуваної постанови було повно з`ясовано обставини справи та правильно застосовано норми матеріального права, що призвело до вірного вирішення справи.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку про необхідність залишення постанови суду першої інстанції без змін.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 196, 198, 202, 205 та 207 КАС України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 08.10.2015 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів шляхом подачі касаційної скарги до Вищого адміністративного суду України.

Повний текст ухвали виготовлено 02.12.2015 року.

Головуючий суддя:

Судді:

Головуючий суддя Саприкіна І.В.

Судді: Карпушова О.В.

Кобаль М.І.