Справа № 813/5421/15
Суддя: Кедик Марія Василівна
Дата ухвалення: 2015-11-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 листопада 2015 року № 813/5421/15

Львівський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Кедик М.В.

за участю секретаря судового засідання Харіва М.Ю.,

позивач не прибув,

представника відповідача ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові адміністративну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 управління Державної судової адміністрації України у Львівській області про стягнення одноразової допомоги при переїзді на роботу в іншу місцевість, -

в с т а н о в и в:

ОСОБА_2 (далі ОСОБА_2Є.) звернувся до Львівського окружного адміністративного суду із позовом до ОСОБА_3 управління Державної судової адміністрації України у Львівській області, в якому, з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог, просить суд стягнути з ОСОБА_3 управління Державної судової адміністрації України у Львівській області одноразову допомогу при переїзді на роботу в іншу місцевість в розмірі 13780 грн.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що Указом Президента України від 14.02.2015 № 82/2015 «Про переведення суддів» ОСОБА_2 переведено на посаду судді Галицького районного суду м. Львова. Зазначає, що ст. 120 КЗпП України передбачені гарантії і компенсації при переїзді. Однак, відповідачем в порушення ст. 120 КЗпП України відмовлено позивачу у виплаті одноразової допомоги з посиланням на необхідність домовленості і погодження сторін для виплати допомоги, а також на відсутність відповідного фінансування. Вважає посилання відповідача незаконними, тому просить суд стягнути з відповідача в якості одноразової грошової допомоги 13780 грн.

Позивач у судове засідання не з'явився, у п. 3 прохальної частини позовної заяви просить розгляд справи проводити без його участі.

Представник відповідача проти позову заперечив з підстав викладених у запереченні. Вказує, що ч. 3 с. 120 КЗпП України встановлено, що працівникам, які переїжджають у зв'язку з прийомом їх (за попередньою домовленістю) на роботу в іншу місцевість, виплачуються компенсації і надаються гарантії, зазначені в частині другій цієї статті, крім виплати одноразової допомоги, яка цим працівникам може бути виплачена за погодженням сторін. Оскільки, здійснення територіальним управлінням виплати одноразової допомоги при переїзді на роботу в іншу місцевість судді Галицького районного суду м. Львова Радченко В.Є погоджено не було, зокрема, через відсутність бюджетних асигнувань на вказані цілі. Так, згідно з вимогами Інструкції щодо застосування економічної класифікації видатків бюджету, затвердженої наказом Міністерства фінансів України від 12.03.2012 № 333, виплати працівникам при переведенні їх на іншу роботу, коли це звязано з переїздом в іншу місцевість, здійснюється відповідно до ч. 11 пп. 2.5.3 Код 2730 «Інші виплати населенню» п. 2.5 Код 2700 «Соціальне забезпечення». Станом на сьогодні, в кошторисі видатків на 2015 рік за КПКВ 0501040 «Здійснення правосуддя місцевими загальними судами» по КЕКВ 2730 «Інші виплати населенню» коштів не передбачено.

Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги заперечила, надала суду додаткові пояснення, докази, просить суд в задоволені позову відмовити повністю.

Суд заслухавши пояснення представника відповідача, з'ясувавши обставини, на які сторони покликаються, як на підставу своїх вимог та заперечень, дослідивши письмові докази, якими такі обґрунтовуються, встановив наступні фактичні обставини справи.

Наказом голови Галицького районного суду м. Львова від 24.02.2015 № 12/К «Про приступлення до виконання обовязків судді Радченка В.Є.» відповідно до ст. 73 КЗпП України, ст. 24, 80, п. 1 ч. 5 ст. 129, ст. 130, п. 11 Перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів», Закону України «Про судоустрій і статус суддів», Указу Президента України від 14.02.2015 № 82/2015 «Про переведення суддів», ОСОБА_2 вважати таким, що з 24.02.2015 переведений на роботу на посаду судді Галицького районного суду м. Львова та приступив до виконання своїх посадових обовязків судді з 24.02.2015, із зарахуванням його до облікового складу суду.

11.08.2015 ОСОБА_2 звернувся із заявою до ОСОБА_3 управління Державної судової адміністрації України у Львівській області про виплату відповідно до ст. 120 КЗпП України одноразової грошової допомоги в розмірі місячного посадового окладу за новим місцем роботи.

ОСОБА_3 управління Державної судової адміністрації України у Львівській області від 02.09.2015 № 02-133392/15 позивача повідомлено, що у звязку з відсутністю попереднього погодження на відшкодування одноразової допомоги при переведені та бюджетних асигнувань за КЕКВ 2700 «Соціальне забезпечення» виплатити одноразову допомогу при переїзді немає можливості.

При вирішенні спору суд керувався наступним.

Положення статті 12 Закону України «Про оплату праці» передбачають, що гарантії та компенсації працівникам в разі переїзду на роботу до іншої місцевості встановлюються Кодексом законів про працю України та іншими актами законодавства України; вказані норми і гарантії в оплаті праці та норми і гарантії, передбачені Кодексом законів про працю України є мінімальними державними гарантіями.

Статтею 120 Кодексу законів про працю України передбачено гарантії і компенсації при переїзді на роботу в іншу місцевість.

Працівники мають право на відшкодування витрат та одержання інших компенсацій у зв'язку з переведенням, прийняттям або направленням на роботу в іншу місцевість.

Працівникам при переведенні їх на іншу роботу, коли це зв'язано з переїздом в іншу місцевість, виплачуються: вартість проїзду працівника і членів його сім'ї; витрати по перевезенню майна; добові за час перебування в дорозі; одноразова допомога на самого працівника і на кожного члена сім'ї, який переїжджає; заробітна плата за дні збору в дорогу і влаштування на новому місці проживання, але не більше шести днів, а також за час перебування в дорозі.

Працівникам, які переїжджають у зв'язку з прийомом їх (за попередньою домовленістю) на роботу в іншу місцевість, виплачуються компенсації і надаються гарантії, зазначені в частині другій цієї статті, крім виплати одноразової допомоги, яка цим працівникам може бути виплачена за погодженням сторін.

Розміри компенсації, порядок їх виплати та надання гарантій особам, зазначеним у частинах другій і третій цієї статті, а також гарантії і компенсації особам при переїзді їх в іншу місцевість у зв'язку з направленням на роботу в порядку розподілу після закінчення учбового закладу, аспірантури, клінічної ординатури або в порядку організованого набору, встановлюються законодавством.

Загальні положення щодо видів компенсацій та механізму їх виплати містить постанова Кабінету Міністрів України від 02.03.1998 № 255 «Про гарантії та компенсації при переїзді на роботу в іншу місцевість» (далі Постанова № 255).

Так, згідно з п. 1 Постанови № 255, установлено, що працівникам у зв'язку з переведенням їх на іншу роботу, якщо це пов'язано з переїздом в іншу місцевість (в інший населений пункт), зокрема виплачуються одноразова допомога самому працівникові - в розмірі його місячного посадового окладу (тарифної ставки) за новим місцем роботи і кожному члену сім'ї, який переїжджає, - в розмірі 25 відсотків одноразової допомоги самого працівника.

До членів сім'ї працівника, на яких виплачується компенсація, належать чоловік, дружина, а також діти і батьки подружжя, які перебувають на їх утриманні і проживають разом з ними.

Вартість проїзду членів сім'ї і перевезення їх майна, а також одноразова допомога їм виплачуються у разі, якщо вони переїжджають на нове місце проживання працівника до закінчення одного року з дня фактичного отримання ними жилого приміщення.

Працівникам, які переїжджають у зв'язку з прийняттям їх (за попередньою домовленістю) на роботу в іншу місцевість, виплачуються суми компенсації і надаються гарантії, передбачені підпунктами «а», «б», «в» і «д» цього пункту. Одноразова допомога цим працівникам може виплачуватися за погодженням сторін.

Відповідно до п. 4 Постанови № 255 усі витрати на виплату сум компенсації несе те підприємство, установа або організація, до яких переводиться, направляється або якими приймається працівник.

Частина 1 ст. 148 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07.07.2010 № 2453-VI, з наступними змінами та доповненнями (далі Закон № 2453-VI) вказує, що Державна судова адміністрація України є органом у системі судової влади, який здійснює організаційне та фінансове забезпечення діяльності органів судової влади у межах повноважень, установлених законом.

Згідно з ч. 1 ст. 151 Закону № 2453-VI, територіальними органами Державної судової адміністрації України є територіальні управління Державної судової адміністрації України.

Листом Державної судової адміністрації України від 07.04.2015 № 11-6403/15 надано розяснення щодо можливості виплати судді коштів повязаних з переїздом в іншу місцевість, відшкодування вартості проїзду, виплати одноразової грошової допомоги.

У зазначеному листі вказано, що при переведенні працівника видається наказ, в якому поряд із встановленням розміру посадового окладу зазначається інформація про відшкодування витрат та виплати компенсації, передбачених ст. 120 КЗпП України, за наданими документами.

Частиною 2 ст. 24 Закону № 2453-VI передбачено, що голова місцевого суду з питань, що належать до його адміністративних повноважень, видає накази і розпорядження.

Пунктом 3.11 Розділу 3 Методичних рекомендацій щодо ведення обліку кадрів і кадрового діловодства в місцевих та апеляційних судах загальної юрисдикції, затверджених наказом Державної судової адміністрації України від 20.03.2007 № 24, заяви про призначення, переведення на іншу посаду, звільнення з посади, про надання відпусток тощо оформляються працівником власноручно і підписуються із зазначенням дати. За змістом заяви головою суду приймається відповідне рішення, яке відображається в резолюції, що накладається на заяву, на підставі якої працівник апарату суду, відповідальний за ведення кадрового діловодства, готує проект відповідного наказу.

Як встановлено судом, ОСОБА_2 відповідно до Указу Президента України від 14.02.2015 № 82/2015 «Про переведення суддів» переведений на роботу на посаду судді Галицького районного суду м. Львова.

Головою Галицького районного суду м. Львова видано наказ від 24.02.2015 № 12/К «Про приступлення до виконання обовязків судді Радченка В.Є.». Підставою для видачі згаданого наказу були заява ОСОБА_2 від 23.02.2015, трудова книжка БГ-ІІ № 2715618, розрахунок стажу, погодження у встановленому порядку.

Як видно зі змісту вказаного наказу у ньому не зазначено про відшкодування ОСОБА_2 витрат та компенсації у звязку з переведенням на роботу в іншу місцевість, передбачених ст. 120 КЗпП України, за наданими документами.

Іншого розпорядчого документа щодо виплати одноразової допомоги ОСОБА_2 у зв'язку з переведенням на роботу в іншу місцевість, згідно з ст. 120 Кодексу законів про працю України у матеріалах справи також немає.

За таких обставин суд приходить до висновку про відсутність у відповідача підстав щодо виплати позивачеві одноразової допомоги при переїзді на роботу в іншу місцевість в розмірі 13780 грн за відсутності відповідного розпорядчого документа про виплату такої.

Разом з тим, суд критично оцінює доводи відповідача щодо відсутності бюджетних асигнувань на відшкодування одноразової грошової допомоги, як підстави для відмови у її виплаті, з огляду на наступне.

Відповідно до преамбули Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», цей Закон регулює відносини, що виникають у зв'язку з обов'язком держави виконати рішення Європейського суду з прав людини у справах проти України; з необхідністю усунення причин порушення Україною Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод і протоколів до неї; з впровадженням в українське судочинство та адміністративну практику європейських стандартів прав людини; зі створенням передумов для зменшення числа заяв до Європейського суду з прав людини проти України.

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Так, Європейським судом з прав людини у справі «Кечко проти України» зазначено, що органи державної влади не можуть посилатись на відсутність коштів як причину невиконання своїх зобов'язань.

Відтак, відсутність кощтів не може бути підставою для відмови у виплаті одноразової грошової допомоги при переїзді на роботу в іншу місцевість.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини третьої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з частиною першою статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Враховуючи вищенаведене, суд дійшов до висновку про безпідставність позовних вимог, а відтак у задоволенні позову слід відмовити.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» позивач звільнений від сплати судового збору.

постановив :

У задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

Постанова суду першої інстанції може бути оскаржена до Львівського апеляційного адміністративного суду.

Згідно ст. 186 КАС України, апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього ж Кодексу апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Якщо суб'єкта владних повноважень було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Постанова суду першої інстанції, набирає законної сили у порядку та строки згідно ст. 254 КАС України.

Суддя Кедик М.В.