Справа № 2а-2882/11/0970
Суддя: Григорук О.Б.
Дата ухвалення: 2011-09-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"28" вересня 2011 р. Справа № 2a-2882/11/0970

м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський окружний адміністративний суд у складі:

Судді Григорука О.Б.

при секретарі Рудій В.О.

за участю: представника позивача - ОСОБА_1; представника відповідача - ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду адміністративну справу за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю "Еталон"

до відповідача: Державної податкової інспекція в Тисменицькому районі

про визнання неправомірними дій, встановлення відсутності повноважень та визнання нечинними податкових повідомлень-рішень №, № від 25.08.2011 року,-

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Еталон" звернулось в суд з адміністративним позовом до Державної податкової інспекції в Тисменицькому районі про визнання неправомірними дій ДПІ у Тисменицькому районі щодо проведення документальної позапланової невиїзної перевірки з питань правильності визначення повноти нарахування та своєчасності сплати податку на додану вартість та податку на прибуток; встановлення відсутності компетенції в.о. начальника ДПІ в Тисменицькому районі приймати податкові повідомлення-рішення від 25.08.2011 року № та №; визнання нечинними податкових повідомлень-рішень від 25.08.2011 року № та №.

Позовні вимоги мотивовані тим, що за результатами проведеної ДПІ в Тисменицькому районі перевірки встановлено заниження позивачем податку на прибуток на суму 7172 грн. та заниження податку на додану вартість на суму 5737 грн. За наслідками проведеної перевірки контролюючим органом винесено оскаржувані податкові повідомлення-рішення. Позивач зазначає, що виявлені при проведенні перевірки порушення ґрунтуються виключно на висновку перевіряючих щодо нікчемності угод укладених між ТОВ "Еталон" з ПП "Спецпостачсервіс", оскільки вказана угода є такою, що порушує публічний порядок, і направлена на незаконне заволодіння майном держави. Вказаний висновок ґрунтується на висновках ДПІ у Франківському районі м. Львова викладених в акті перевірки діяльності ПП "Спецпостачсервіс". Позивач вважає, що угоди укладені між позивачем та контрагентом, не визнані судом недійними і їх недійсність прямо не встановлена законом, у звязку з чим існує презумпція правомірності вказаних правочинів, а також наявність взаємних прав та обовязків сторін за такими угодами. На підтвердження реальності виконання вказаних робіт, позивачем надано копії накладних на відвантаження товару, податкових накладних, платіжних доручень.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі з мотивів викладених в позовній заяві. Просив позов задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечив з мотивів викладених в письмовому запереченні на позов. На запитання суду пояснив, що висновок перевіряючих, щодо допущення позивачем заниження податку на прибуток та податку на додану вартість, базується на висновках викладених ДПІ у Франківському районі м. Львова викладених в акті перевірки діяльності ПП "Спецпостачсервіс". Просив суд в задоволенні позову відмовити.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши письмові докази по справі, судом встановлено наступне.

З 08.08.2011 року по 09.08.2011 року ДПІ в Тисменицькому районі проведено позапланову невиїзну документальну перевірку Товариства з обмеженою відповідальністю "Еталон" з питань правильності визначення повноти нарахування та своєчасності сплати податку на додану вартість, податку на прибуток по взаємовідносинах із ПП "Спецпостачсервіс" за період з 01.01.2010 року по 01.05.2011 року за результатами якої складено акт за №1691/2330/33004211 від 10.08.2011 року.

Перевіркою встановлено у відповідності до поданих позивачем документів, що ТОВ "Еталон" придбало у ПП "Спецпостачсервіс" товарно-матеріальних цінностей на загальну суму 34423,52 грн., в тому числі ПДВ 5737,25 грн., а саме згідно договору від 01.08.2010 року №03-01/08-10 ПК та податкових накладних від 31.08.2010 року та 30.09.2010 року.

Наявність укладеного договору та видаткових та податкових накладних, які були представлені до перевірки не заперечується сторонами.

Перевіркою встановлено, що за період з 01.01.2010 року по 01.05.2011 року позивачем в звязку з взаємовідносинами із ПП "Спецпостачсервіс" завищено валові витрати на суму 28686,26 грн. у серпні 2010 року та 10376,56 грн. у вересні 2010 року.

Зокрема перевіркою встановлено, що позивачем придбано у ПП "Спецпостачсервіс" товарно-матеріальні цінності, які використані в господарській діяльності, в серпні 2010 року на суму 28686,26 грн. та в червні 2010 року на суму 10376,56 грн.

Тим самим, на думку перевіряючих, позивачем порушено пункт 5.1 статті 5 Закону "Про оподаткування прибутку підприємств".

Крім того, перевіркою повноти визначення податкового кредиту по податку на додану вартість за період, що перевірявся, встановлено його завищення всього у сумі 5737,00 грн., в тому числі: завищено суму податкового кредиту внаслідок придбання товарів у ПП "Спецпостачсервіс" та віднесення сум податку на додану вартість до податкового кредиту, в серпні 2010 року на суму ПДВ - 4008,00 грн., у вересні 2010 року на суму ПДВ 1729,00грн.

Тим самим, на думку перевіряючих, позивачем порушено вимоги підпункт 7.4.1 пункту 7.4 статті 7 Закону України "Про податок на додану вартість".

Судом встановлено та не заперечується представником відповідача, що вказані висновки податкового органу зроблені на підставі матеріалів зустрічної перевірки контрагента позивача, відповідно до результатів документальної позапланової виїзної перевірки з питань дотримання вимог податкового та валютного законодавства за період з 01.01.2010 року по 01.05.2010 року ПП "Спецпостачсервіс", висновки якої задокументовано у акті перевірки №1062/23-2/32327359 від 06.07.2011 року. У відповідності до висновків перевіряючи, викладених у вказаному акті угоди ПП "Спецпостачсервіс" за зазначений період, відповідно до статті 215, статті 203, статті 216, статті 228 Цивільного кодексу України, визнані нікчемними з усіма суб'єктами господарювання, в тому числі і по ТзОВ "Еталон".

Як висновок в акті перевірки ДПІ в Тисменицькому районі зазначено, що ТОВ "Еталон" відображені в податковій звітності правові взаємовідносини з вищевказаним суб'єктом господарювання без мети реального настання правових наслідків, з метою заниження об'єкту оподаткування, несплати податків.

Виявлені порушення, ґрунтуються на висновку перевіряючих про те, що угоди про поставку товарів між ТОВ "Еталон" та ПП "Спецпостачсервіс", відповідно до ч.1 ст. 203, ч.1 ст. 207, ч.1 ст. 215 ЦК України є нікчемним, і в силу вимог статей 216, 228 ЦК України не створюють юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з їх недійсністю.

Дослідивши подані докази, вислухавши пояснення сторін, судом встановлено наступне.

Згідно з положеннями частини 1 статті 202 Цивільного кодексу України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Частиною 1 ст. 204 Цивільного кодексу України встановлено, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Цивільний кодекс України статтею 215 визначає підстави для визнання правочину недійсним. Серед іншого, вказаною нормою передбачено, що якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Між тим, як вбачається із матеріалів справи, підстав, з якими закон пов'язує визнання договору недійсним, контролюючим органом зазначено не було, а отже, твердження податкового органу про нікчемність правочинів є безпідставними. Крім того, відповідачем не надано доказів, що правочини визнані недійсними в судовому порядку.

Згідно статті 228 Цивільного кодексу України правочин вважається таким, що порушує публічний порядок, якщо він спрямований на порушення конституційних прав людини і громадянина, знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним.

Із системного аналізу норм цивільного законодавства вбачається, що для визнання договору недійним є наявність умислу в обох сторін або однієї із них.

Відповідно до ч.2 ст.71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Заперечуючи проти позову відповідач стверджує, що угоди про поставку товарів між ТОВ "Еталон" та ПП "Спецпостачсервіс", укладені з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, водночас є такими, що порушують публічний порядок, а тому згідно ч.1 ст. 203, ч.2 ст. 215 ЦК України їх слід вважати нікчемними. Визнання такої угоди недійсною не вимагається.

Відповідно до Постанови Пленуму Верховного суду України від 28.04.1978 року №3 "Про судову практику в справах про визнання угод недійсними" до угод, укладених з метою завідомо суперечною інтересам держави і суспільства належать, зокрема угоди, спрямовані на використання всупереч закону колективної, державної або приватної власності з корисливою метою, на приховування фізичними та юридичними особами від оподаткування прибутків та доходів, використання майна, що перебуває у їх власності або користуванні, всупереч інтересам суспільства, на незаконне відчуження землі або незаконне користування нею, розпорядження чи придбання всупереч встановленим правилам предметів, вилучених з обігу або обмежених в обігу.

В матеріалах справи відсутні обставини, встановлені податковим органом на підтвердження того, що укладаючи спірні угоди, учасники договірних відносин діяли з метою, яка є завідомо суперечною інтересам держави та суспільства.

Податковим органом не доведено наявності протиправного умислу та мети при укладенні угод ТОВ "Еталон" з ПП "Спецпостачсервіс", що мали місце під час здійснення підприємницької діяльності позивачем, оскільки мета є субєктивною ознакою, притаманною фізичним особам. Юридичні особи діють через органи управління і як наслідок через фізичних осіб, які входять до складу таких органів управління, а тому для встановлення умислу та мети в діях юридичної особи необхідно довести наявність умислу та мети в діях фізичних осіб, що діяли від імені відповідної юридичної особи.

Доказів на підтвердження факту порушення позивачем встановленого порядку здійснення підприємницької діяльності, ухилення від сплати податків, наявності шкоди заподіяної державі, зокрема таких як, чинні податкові вимоги, надіслані позивачу в звязку з несплатою ним сум податкових зобовязань, що виникли внаслідок укладання та виконання спірних зобовязань за спірними договорами або відомості про наявність податкового боргу у позивача, представником ДПІ в Тисменицькому районі, також суду не надано. Не доведено також відповідачем й наявності доказів кримінальної відповідальності посадових осіб позивача за ухилення від сплати податків або інші податкові правопорушення. Відповідачем, як субєктом владних повноважень, не було надано суду постанови про притягнення до кримінальної відповідальності відповідальних осіб ТОВ "Еталон" та визнання їх винними у вчиненні злочину, передбаченого ст. 212 КК України, яка б набрала законної сили.

Таким чином, відсутність наявності в діях хоча б однієї зі сторін угоди умислу на її укладання з метою, завідомо суперечною інтересам держави та суспільства, зумовлює відсутність підстав для висновку перевіряючих щодо нікчемності угод поставки укладених між ТОВ "Еталон" та ПП "Спецпостачсервіс" як наслідок відсутність встановлених перевіркою порушень податкового законодавства позивачем.

Слід також звернути увагу на те, що відповідно до п.1.7 Закону України "Про податок на додану вартість", податковий кредит - сума, на яку платник податку має право зменшити податкове зобов'язання звітного періоду, визначена згідно з цим Законом.

Відповідно до п.7.4.1, п.п.7.4.5 п.7.4 ст.7 Закону України "Про податок на додану вартість", податковий кредит звітного періоду визначається виходячи із договірної (контрактної) вартості товарів (послуг), але не вище рівня звичайних цін, у разі якщо договірна ціна на такі товари (послуги) відрізняється більше ніж на 20 відсотків від звичайної ціни на такі товари (послуги), та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 6.1 статті 6 та статтею 81 цього Закону, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій в необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання у виробництві та/або поставці товарів (послуг) для оподатковуваних операцій у межах господарської діяльності платника податку. Не підлягають включенню до складу податкового кредиту суми сплаченого (нарахованого) податку у зв'язку з придбанням товарів (послуг), не підтверджені податковими накладними чи митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з підпунктом 7.2.6 цього пункту).

Згідно з п.п.7.2.4 п.7.2 ст.7 Закону України "Про податок на додану вартість", право на нарахування податку та складання податкових накладних надається виключно особам, зареєстрованим як платники податку у порядку, передбаченому статтею 9 цього Закону.

Судом встановлено, що і позивач, і його контрагенти на час укладання спірних правочинів, були зареєстровані як платники ПДВ. Вказані обставини також не заперечується відповідачем у справі та відображені в актах перевірки.

Слід також зазначити, що пунктом 1.32 статті 1 Закону України "Про оподаткування прибутку підприємств" встановлено, що господарська діяльність це будь-яка діяльність особи, направлена на отримання доходу в матеріальній або нематеріальній формах. Щодо правомірності віднесення понесених позивачем витрат до валових витрат, то слід зазначити, що відповідно до п. 5.1 ст. 5 зазначеного Закону валові витрати виробництва та обігу (далі - валові витрати) - сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних як компенсація вартості товарів (робіт, послуг), які придбаваються (виготовляються) таким платником податку для їх подальшого використання у власній господарській діяльності.

Також, відповідно до п.п.5.2.1 п.5.2, п.п.5.3.9 п.5.3 ст.5 Закону України "Про оподаткування прибутку підприємств", до складу валових витрат включаються, зокрема, суми будь-яких витрат, сплачених (нарахованих) протягом звітного періоду у зв'язку з підготовкою, організацією, веденням виробництва, продажем продукції (робіт, послуг) і охороною праці, у тому числі витрати з придбання електричної енергії (включаючи реактивну), з урахуванням обмежень, установлених пунктами 5.3 - 5.7 цієї статті. Не підлягають віднесенню до складу валових витрат суми збитків платника податку, понесених у зв'язку з продажем товарів (робіт, послуг) або їх обміном за цінами, що нижчі за звичайні, пов'язаним з таким платником податку особам. Не належать до складу валових витрат будь-які витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення податкового обліку.

Пунктом 5.11 ст.5 Закону України "Про оподаткування прибутку підприємств" визначалось, що установлення додаткових обмежень щодо віднесення витрат до складу валових витрат платника податку, крім тих, що зазначені у цьому Законі, не дозволяється.

Як зазначалось вище, в матеріалах справи наявні копії відповідних документів (копій накладних на поставку товарів, податкових накладних) документів, які підтверджують факт правомірності формування позивачем податкового кредиту по податку на додану вартість та валових витрат.

Підсумовуючи все вищевикладене, суд приходить до висновку, що ТОВ "Еталон" правомірно включено до податкового кредиту по податку на додану вартість кошти в розмірі 5737,00 грн., а також правомірно сформовано склад валових витрат, що виключає допущення позивачем заниження податку на прибуток в сумі 7172 грн.

Враховуючи все вищенаведене, суд вважає, що позов підставний та підлягає до задоволення в частині визнання рішень ДПІ в Тисменицькому районі протиправними та їх скасування.

Щодо позовних вимог про визнання неправомірними дій ДПІ у Тисменицькому районі щодо проведення документальної позапланової невиїзної перевірки з питань правильності визначення повноти нарахування та своєчасності сплати податку на додану вартість та податку на прибуток; встановлення відсутності компетенції в.о. начальника ДПІ в Тисменицькому районі приймати податкові повідомлення-рішення від 25.08.2011 року № та №.

Відповідно до ст. 75 Податкового кодексу України, органи державної податкової служби мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.

Згідно з пп. 75.1.2. п. 75.1. ст. 75 Податкового кодексу України та п. 2 розділу І Порядку оформлення результатів документальних перевірок з питань дотримання податкового, валютного та іншого законодавства, затвердженого наказом Державної податкової адміністрації України № 984 від 22.12.2010року (далі по тексту - Порядок №984), документальною перевіркою вважається перевірка, предметом якої є своєчасність, достовірність, повнота нарахування та сплати усіх передбачених Кодексом податків та зборів, а також дотримання валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на органи державної податкової служби, дотримання роботодавцями законодавства щодо укладення трудових договорів, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами) та діяльності яка проводиться на підставі податкових декларацій (розрахунків), фінансової, статистичної та іншої звітності, регістрів податкового та бухгалтерського обліку, ведення яких передбачено законом, первинних документів, які використовуються в бухгалтерському та податковому обліку і пов'язані з нарахуванням і сплатою податків та зборів, виконанням вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на органи державної податкової служби, а також отриманих в установленому законодавством порядку органом державної податкової служби документів та податкової інформації, у тому числі за результатами перевірок інших платників податків.

Особливості проведення документальної невиїзної перевірки передбачені ст. 79 Податкового кодексу України, відповідно до якої така перевірка здійснюється виключно на підставі рішення керівника органу державної податкової служби, оформленого наказом, та за умови надіслання платнику податків рекомендованим листом із повідомленням про вручення або вручення йому чи його уповноваженому представнику під розписку копії наказу про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки та письмового повідомлення про дату початку та місце проведення такої перевірки.

Судом встановлено, що виконуючим обовязки начальника ДПІ в Тисменицькому районі був виданий наказ від 05.08.2011 року №746-П "Про проведення позапланової документальної невиїзної перевірки з питань правильності визначення повноти нарахування та своєчасності сплати податку на додану вартість та податку на прибуток ТОВ "Еталон" по взаємовідносинах із ПП "Спецпостачсервіс". Вказаний наказ позивачем не був оскаржений. Повідомлення про проведення перевірки від 05.08.2011 року №10 та копію наказу вручено під розписку менеджеру ТОВ "Еталон", а перевірку проведено з відома директора позивача та головного бухгалтера, про що свідчать їх підписи в акті перевірки.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що відповідач діяв у відповідності до ст. 79 та пп. 78.1.1 п. 78.1 ст. 78 Податкового кодексу України від 02.12.2010 року.

Відповідач здійснив документальну невиїзну перевірку відносно позивача, на підставі наданих ТОВ "Еталон" документів, тому посилання представника позивача на незаконність проведення перевірки не приймаються судом до уваги, а позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають.

На підставі ст. 124 Конституції України, керуючись ст. ст. 158-163, 167 < Текст > Кодексу адміністративного судочинства України, суд ,-

ПОСТАНОВИВ:

Позов задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення ДПІ в Тисменицькому районі № від 25.08.2011року.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стянути з Державного бюджету України на користь ТОВ "Еталон" сплачений судовий збір в сумі 1 (одна) 70 коп.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку. Відповідно до статті 186 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Апеляційна скарга подається до Львівського апеляційного адміністративного суду через Івано-Франківський окружний адміністративний суд.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого Кодексом адміністративного судочинства України, якщо таку скаргу не було подано.

Суддя: Григорук О.Б.

Постанова складена в повному обсязі 03.10.2011 року.