Справа № 826/8807/15
Суддя: Аблов Є.В.
Дата ухвалення: 2015-11-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

30 листопада 2015 року № 826/8807/15

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі: головуючого судді Аблова Є.В., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Український фінансовий світ» Гончарова Сергія Івановича, Фонду гарантування вкладів фізичних осіб за участю третьої особи - публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Український фінансовий світ» про визнання протиправним та скасування рішення, зобов'язання вчинити дії,-

В С Т А Н О В И В:

З позовом до Окружного адміністративного суду міста Києва звернувся ОСОБА_1 до уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Український фінансовий світ» Гончарова Сергія Івановича, Фонду гарантування вкладів фізичних осіб за участю третьої особи - публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Український фінансовий світ» про:

- визнання протиправним та скасування рішення Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ "КБ "УФС" Гончарова Сергія Івановича про визнання нікчемним договору банківського вкладу (депозиту) № 44331 від 04 липня 2014 року, укладеного між ОСОБА_3 (ІПН НОМЕР_1) та ПАТ "КБ "УФС", оформлене наказом № 6 від 18 листопада 2014 року (згідно переліку);

- зобов'язання Уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ "КБ "УФС" Гончарова Сергія Івановича подати до Фонду гарантування вкладі фізичних осіб додаткову інформацію щодо ОСОБА_3 (ІПН НОМЕР_1), як вкладника який має право на відшкодування коштів за вкладами в ПАТ "КБ "УФС" за рахунок Фонду гарантування вкладі фізичних осіб;

- зобов'язання Фонд гарантування вкладів фізичних осіб включити ОСОБА_3 (ІПН НОМЕР_1) до Загального реєстру вкладників ПАТ "КБ "УФС", які мають право на відшкодування коштів за вкладами в ПАТ "КБ "УФС" за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що 04 липня 2014 року між ним та ПАТ "КБ "УФС" було укладено договір банківського вкладу (депозиту).

Позивачем були виконані зобов'язання по депозитному договору в повному обсязі та внесено на відповідний рахунок Банку грошові кошти в сумі 190 000,00 гривень, на строк до 04 серпня 2014 року, проте, по закінченню вказаного строку кошти не були повернуті, у т.ч. не сплачені відсотки.

В подальшому, позивачу стало відомо про визнання нікчемним вказаного договору без наявності правових на те підстав, а отже, відповідачами, в порушення норм чинного законодавства, не включено позивача до переліку і в подальшому до загального реєстру вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами в ПАТ "КБ "УФС" за рахунок Фонду.

В судове засідання представник позивача не з'явився, надав суду клопотання про розгляд справи за його відсутності в порядку письмового провадження.

В своїх запереченнях представник уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб Гончарова Сергія Івановича вказує про те, що позивач є такою особою, яка не набула права на гарантоване відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, а відтак вказана особа правомірно не була включена до повного переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів.

Окрім цього, представник уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб Гончарова Сергія Івановича зазначає, що оскільки правочини та внесення коштів на вкладний (депозитний) рахунок визнано нікчемними, то позивач не має вкладу у банку та не є вкладником банку, як наслідок грошові кошти, про які зазначено в адміністративному позові не підлягають відшкодуванню за рахунок ФГВФО, а отже й підстав для внесення позивача до повного переліку вкладників відсутні.

В судове засідання представник уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб Гончарова Сергія Івановича не з'явився, причину не явки суду не повідомив, належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи.

В своїх запереченнях представник Фонду гарантування вкладів фізичних осіб зазначив про те, що в наданому Уповноваженою особою переліку вкладників ПАТ "КБ "УФС" інформація про позивача, як вкладника, який має право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб була відсутня, у зв'язку з чим дані щодо нього не могли бути враховані при складанні загального реєстру.

В судове засідання представник Фонду гарантування вкладів фізичних осіб не з'явився, причину не явки суду не повідомив, належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи.

Відповідно до ч.6 ст. 128 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо немає перешкод для розгляду справи в судовому засіданні, визначених цією статтею, але прибули не всі особи, які беруть участь у справі, хоча і були належним чином повідомленні про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Враховуючи неявку представника відповідача в судове засідання, суд ухвалив розглядати справу у порядку письмового провадження.

Вирішуючи спір по суті, суд встановив наступне.

04 липня 2014 року між Публічним акціонерним товариством "Комерційний Банк "Український фінансовий світ" (далі - Банк) та ОСОБА_3 (Вкладник) укладено договір № 44331 банківського вкладу (депозиту) "Планер" (далі - "Договір").

Згідно із п. 1.1. Договору Банк приймає від Вкладника на вкладний (депозитний) рахунок грошові кошти в сумі 190 000,00 гривень у тимчасове строкове користування на строк до 02 жовтня 2014 року та зобов'язується сплачувати проценти за його користування.

Згідно з п. 1.2. Договору процентна ставка за вкладом встановлюється у розмірі 19,75 процентів річних та складається з основної ставки за даною депозитною програмою, яка на дату укладання цього договору становить 19,75 процентів річних.

Банк зобов'язується відкрити вкладний (депозитний) рахунок № НОМЕР_2 (п. 2.1.1 Договору) та прийняти вклад.

Відповідно до квитанції № TR. 58637.1516.355 від 10 липня 2014 року, ОСОБА_3 на вказаний вкладний (депозитний) рахунок перераховано кошти в розмірі 190 000,00 гривень.

14 серпня 2014 року Постановою Правління НБУ прийнято рішення № 491 "Про віднесення Публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "Український фінансовий світ" до категорії неплатоспроможних".

Виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 14 серпня 2014 року № 69 "Про запровадження тимчасової адміністрації у Публічному акціонерному товаристві "Комерційний банк "Український фінансовий світ".

Постановою Правління Національного банку України від 10 листопада 2014 року № 717 "Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ "КБ "УФС"" та Рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 13 листопада 2014 року № 119 "Про початок процедури ліквідації ПАТ "КБ "УФС" та призначення уповноваженої особи Фонду на ліквідацію банку" відкликано банківську ліцензію ПАТ "КБ "УФС" і розпочато процедуру ліквідації Банку. Уповноваженою особою Фонду на ліквідацію ПАТ "КБ "УФС" строком на 1 рік, тобто з 13 листопада 2014 року по 12 листопада 2015 року, призначено провідного професіонала з питань врегулювання неплатоспроможності банків відділу запровадження процедури тимчасової адміністрації та ліквідації департаменту врегулювання неплатоспроможності банків - Гончарова Сергія Івановича.

23 грудня 2014 року Уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ "КБ "УФС" Гончаровим С.І. на адресу позивача було направлено лист № 001/3330, яким ОСОБА_3 повідомлено, що правочини, в тому числі договір банківського вкладу від 04 липня 2014 року №44331, операції з внесення та перерахування грошових коштів по рахунку, відкритому на виконання вказаного договору, є нікчемними відповідно до статті 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" та статті 228 Цивільного кодексу України, у зв'язку із чим позивача не було включено до переліку та реєстру вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Фонду гарантування вкладів фізичних осіб.

Незгода з рішенням уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб Гончарова Сергія Івановича щодо визнання договору банківського вкладу нікчемним, діями відповідачів щодо не включення позивача до переліку вкладників та загального реєстру вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами зумовила його звернення до суду з даним адміністративним позовом, при виіршенні якого суд виходить з наступного.

Відповідно до статті 19 Конституції України, правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.

Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правові, фінансові та організаційні засади функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, повноваження Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, порядок виплати Фондом відшкодування за вкладами, а також регулюються відносини між Фондом, банками, Національним банком України, визначаються повноваження та функції Фонду щодо виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків регулюються Законом України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" 23 лютого 2012 року № 4452-VI (далі - Закон 4452-VI).

Згідно із положеннями статті 2 цього Закону, вклад - це кошти в готівковій або безготівковій формі у валюті України або в іноземній валюті, які залучені банком від вкладника (або які надійшли для вкладника) на умовах договору банківського вкладу (депозиту), банківського рахунку або шляхом видачі іменного депозитного сертифіката, включаючи нараховані відсотки на такі кошти.

Вкладником є фізична особа (крім фізичних осіб - суб'єктів підприємницької діяльності), яка уклала або на користь якої укладено договір банківського вкладу (депозиту), банківського рахунку або яка є власником іменного депозитного сертифіката.

Відповідно до ч. 1 статті 26 Закону 4452-VI, Фонд гарантує кожному вкладнику банку відшкодування коштів за його вкладом. Фонд відшкодовує кошти в розмірі вкладу, включаючи відсотки, нараховані на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку, але не більше суми граничного розміру відшкодування коштів за вкладами, встановленого на дату прийняття такого рішення, незалежно від кількості вкладів в одному банку. Сума граничного розміру відшкодування коштів за вкладами не може бути меншою 200 000 гривень. Адміністративна рада Фонду не має права приймати рішення про зменшення граничної суми відшкодування коштів за вкладами.

При цьому, порядок визначення вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами, визначений статтею 27 Закону.

Так, Уповноважена особа Фонду складає перелік вкладників та визначає розрахункові суми відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду відповідно до вимог цього Закону та нормативно-правових актів Фонду станом на день отримання рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку (ч. 1 статті 27 Закону 4452-VI).

Згідно з ч. 2 статті 27 Закону 4452-VI, уповноважена особа Фонду протягом трьох днів з дня отримання Фондом рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку формує повний перелік вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду, із визначенням сум, що підлягають відшкодуванню.

Уповноважена особа Фонду зазначає у переліку вкладників суму відшкодування для кожного вкладника, яка розраховується виходячи із сукупного обсягу всіх його вкладів у банку та нарахованих процентів. Нарахування процентів за вкладами припиняється з дня прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку (ч. 3 статті 27 Закону 4452-VI).

Окрім цьому, відповідно до пункту 3 розділу ІІІ Положення про порядок відшкодування Фондом гарантування вкладів фізичних осіб коштів за вкладами, затвердженого рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 09 серпня 2012 №14 (в редакції до внесення змін згідно із рішенням 20 жовтня 2014 р. за № 1293/26070, які набрали чинності 11 листопада 2014 року) (далі - Положення № 14) та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 07 грудня 2012 року за №1548/21860, Уповноважена особа Фонду протягом трьох днів з дня прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку формує та подає до Фонду повний перелік вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду (додаток 8), із визначенням сум, що підлягають відшкодуванню (далі - Перелік).

Згідно з п. 4 р. ІІІ Положення № 14, перелік складається станом на день прийняття Національним банком України рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку і включає суму відшкодування для кожного вкладника, яка розраховується виходячи із сукупного обсягу всіх його вкладів у банку та нарахованих процентів, але не більше суми, встановленої адміністративною радою Фонду на день прийняття рішення про віднесення банку до категорії неплатоспроможних, незалежно від кількості вкладів в одному банку.

Визначений у Переліку залишок гарантованої суми надається з урахуванням розрахункових сум, сплачених вкладнику протягом дії тимчасової адміністрації у неплатоспроможному банку.

Якщо вкладник не отримав свої вклади у межах граничного розміру суми відшкодування протягом дії тимчасової адміністрації за рахунок цільової позики Фонду, така сума відшкодування включається до Переліку.

Між тим, після внесення змін до п. 3 р. ІІІ вказаного Положення № 14, цим пунктом передбачено, що Уповноважена особа Фонду протягом трьох днів з дня отримання Фондом рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку, крім іншого, формує та подає до Фонду повний перелік вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду (додаток 8), із визначенням сум, що підлягають відшкодуванню (далі - Перелік).

Після внесення змін до п. 4 р. ІІІ Положення № 14 абзацом першим цього пункту передбачено, що перелік складається станом на день отримання рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку і включає суму відшкодування для кожного вкладника, яка розраховується, виходячи із сукупного обсягу всіх його вкладів у банку та нарахованих процентів (зменшених на суму податку), але не більше суми граничного розміру відшкодування коштів за вкладами, встановленого на дату прийняття такого рішення, незалежно від кількості вкладів в одному банку.

Пункт 2 розділу IV Положення № 14 передбачено, що Фонд складає на підставі Переліку загальний Реєстр вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду, за формою, наведеною у додатку 11 до цього Положення (далі - Загальний Реєстр).

Пунктом 4 розділу IV Положення № 14 передбачено, що Виконавча дирекція Фонду приймає рішення про відшкодування коштів за вкладами та затверджує Загальний Реєстр протягом шести днів з дня отримання рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку.

Пунктом 6 цього розділу вказаного Положення встановлено, що на підставі рішення виконавчої дирекції за розпорядженням директора-розпорядника Фонд розпочинає виплату відшкодування коштів (здійснює перерахування гарантованої суми за Загальним Реєстром, передачу Загального Реєстру банку-агенту) не пізніше семи днів з дня прийняття Національним банком України рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку.

У той же час матеріалами справи встановлено, що 30 жовтня 2014 року Тимчасовою адміністрацією Банку видано наказ № 34 "Про створення комісії щодо визнання нікчемними правочинів (договорів) банківських вкладів (депозитів)".

10 листопада 2014 року Тимчасовою адміністрацією проведено засідання комісії щодо визнання нікчемними вкладів за результатами чого складено протокол. Додатком № 1 до вказаного протоколу визначено перелік правочинів, які визнані нікчемними.

18 листопада 2014 року Уповноваженою особою Фонду видано наказ № 6 "Про визнання нікчемними транзакцій та правочинів", відповідно до якого визнано нікчемними договори, зазначені у додатку, в тому числі і зазначений договір банківського вкладу (депозиту) від 04 липня 2014 року № 44331, укладений між ПАТ "КБ "УФС" та ОСОБА_3

Вказане рішення було погоджено виконавчою дирекцією Фонду від 18 листопада 2014 року № 237/14.

Під час перевірки було встановлено, що кошти на депозитний рахунок, відкритий на ім'я позивача надійшли внаслідок "розбивки" великого вкладу іншого клієнта з метою створення в майбутньому штучного зобов'язання ФГВФО на відшкодування грошових коштів за рахунок держави.

Надаючи оцінку встановленим під час розгляду справи обставинам, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 2 статті 37 Закону №4452-VI Уповноважена особа Фонду має право, зокрема, повідомляти сторони за договорами, зазначеними у частині другій статті 38 цього Закону, про нікчемність цих договорів та вчиняти дії щодо застосування наслідків нікчемності договорів.

Частиною 2 статті 38 Закону №4452-VI визначено, що протягом дії тимчасової адміністрації уповноважена особа Фонду зобов'язана забезпечити перевірку правочинів (у тому числі договорів), вчинених (укладених) банком протягом одного року до дня запровадження тимчасової адміністрації банку, на предмет виявлення правочинів (у тому числі договорів), що є нікчемними з підстав, визначених частиною третьою цієї статті.

Правочини (у тому числі договори) неплатоспроможного банку є нікчемними з таких підстав: 1) банк безоплатно здійснив відчуження майна, прийняв на себе зобов'язання без встановлення обов'язку контрагента щодо вчинення відповідних майнових дій, відмовився від власних майнових вимог; 2) банк до дня визнання банку неплатоспроможним взяв на себе зобов'язання, внаслідок чого він став неплатоспроможним або виконання його грошових зобов'язань перед іншими кредиторами повністю чи частково стало неможливим; 3) банк здійснив відчуження чи передав у користування або придбав (отримав у користування) майно, оплатив результати робіт та/або послуги за цінами, нижчими або вищими від звичайних (якщо оплата на 20 відсотків і більше відрізняється від вартості товарів, послуг, іншого майна, отриманого банком), або зобов'язаний здійснити такі дії в майбутньому відповідно до умов договору; 4) банк оплатив кредитору або прийняв майно в рахунок виконання грошових вимог у день, коли сума вимог кредиторів банку перевищувала вартість майна; 5) банк прийняв на себе зобов'язання (застава, порука, гарантія, притримання, факторинг тощо) щодо забезпечення виконання грошових вимог у порядку іншому, ніж здійснення кредитних операцій відповідно до Закону України "Про банки і банківську діяльність"; 6) банк уклав кредитні договори, умови яких передбачають надання клієнтам переваг (пільг), прямо не встановлених для них законодавством чи внутрішніми документами банку; 7) банк уклав правочини (у тому числі договори), умови яких передбачають платіж чи передачу іншого майна з метою надання окремим кредиторам переваг (пільг), прямо не встановлених для них законодавством чи внутрішніми документами банку; 8) банк уклав правочин (у тому числі договір) з пов'язаною особою банку, якщо такий правочин не відповідає вимогам законодавства України (ч.3 статті 38 Закону № 4452-VI).

Відповідно до ст. 202 Цивільного кодексу України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Таким чином, дії особи щодо переказу коштів є правочином.

Згідно з ч.1 ст.203 Цивільного кодексу України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Відповідно до ч.2 ст. 215 Цивільного кодексу України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Згідно із ч. 1 та 2 ст. 228 Цивільного кодексу України правочин вважається таким, що порушує публічний порядок, якщо він був спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним. Правочин, який порушує публічний порядок, є нікчемним.

Відповідно до Постанови Пленуму Верховного суду України від 06.11.2009 р. № 9 "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними", якщо сторона посилається на нікчемність правочину для обґрунтування іншої заявленої вимоги, суд не вправі посилатися на відсутність судового рішення про встановлення нікчемності правочину, а повинен дати оцінку таким доводам. Згідно з п. 18 вказаної Постанови, нікчемними є правочини, які спрямовані на незаконне використання всупереч закону комунальної, державної або приватної власності або заволодіння такої власності.

При цьому, згідно ст. 2 Закону №4452-VI вклад - кошти в готівковій або безготівковій формі у валюті України або в іноземній валюті, які залучені банком від вкладника (або які надійшли для вкладника) на умовах договору банківського вкладу (депозиту), банківського рахунку або шляхом видачі іменного депозитного сертифіката, включаючи нараховані відсотки на такі кошти, а вкладник - фізична особа (крім фізичних осіб - суб'єктів підприємницької діяльності), яка уклала або на користь якої укладено договір банківського вкладу (депозиту), банківського рахунку або яка є власником іменного депозитного сертифіката.

Приписами ст. 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", передбачено обов'язок відповідача-1 забезпечити перевірку правочинів (у тому числі договорів), вчинених (укладених) банком протягом одного року до дня запровадження тимчасової адміністрації банку, на предмет виявлення правочинів (у тому числі договорів), що є нікчемними, а, відтак, суд дійшов висновку, що Уповноважена особа, при проведенні перевірки та повідомленні позивача про її результати, діяла у межах та на підставі наданих їй повноважень. Протилежного позивачем належними та допустимими доказами не доведено, а з матеріалів справи не вбачається.

Додатково суд зазначає, що згідно наведених норм закону, уповноваженій особі для визнання правочинів нікчемними не потрібно вчиняти будь-яких дій. Правочин є нікчемним сам по собі, а не через те, що його необхідно визнавати таким. Нікчемність правочину достатньо лише виявити. У Законі зазначено, що уповноважена особа лише забезпечує перевірку правочинів на предмет виявлення таких, які вже є нікчемними. Інакше кажучи, уповноважена особа не визнає правочин нікчемним, а лише виявляє або забезпечує таке виявлення та фіксує даний факт.

Враховуючи зазначені обставини, суд вважає обґрунтованими доводи Уповноваженої особи Фонду, що укладання договору банківського рахунку та проведення фінансових операцій щодо зарахування коштів на рахунок, відкритий на ім'я позивача, здійснено з метою створення обов'язку Фонду гарантування щодо відшкодування грошових коштів, яке Фонд здійснюватиме за рахунок державних коштів, а отже такі правочини спрямовані на заволодіння державними коштами, а відповідно порушують публічний порядок.

Оскільки реальних коштів позивачем не вносилось, про що було відомо працівникам банку, то укладання договору та проведення фінансових операцій щодо зарахування коштів на рахунок, відкритий на ім'я позивача, погіршувало фінансове становище банку і сприяло приведенню банку до неплатоспроможності.

Таким чином, проведення вище описаних дій надавало можливість власнику вкладу, розмір якого перевищує суму 200 000,00 грн, отримати цю суму повністю, без будь-яких обмежень, що є наданням переваг цьому вкладнику перед іншими кредиторами.

Враховуючи зазначені обставини, суд вважає обґрунтованими доводи Уповноваженої особи Фонду, що укладання договору банківського рахунку та проведення фінансових операцій щодо зарахування коштів на рахунок, відкритий на ім'я позивача, здійснено з метою створення обов'язку Фонду гарантування щодо відшкодування грошових коштів, яке Фонд здійснюватиме за рахунок державних коштів, а отже такі правочини спрямовані на отримання значної переваги іншими кредиторами банку, що є порушенням п. 7 ч. 3 ст. 38 Закону №4452-VI, а відповідно свідчить про нікчемність правочину.

Аналогічна правова позиція викладена в ухвалі Київського апеляційного адміністративного суду від 09.06.2015 р. №826/1484/15.

Так, під час перевірки комісією було встановлено, що кошти на рахунок, відкритий на ім'я позивача надійшли внаслідок так званого «дроблення» великого депозиту іншого клієнта, з метою відшкодування грошових коштів за рахунок Фонду.

З урахуванням викладених обставин, відповідач дійшов до висновку про те, що позивач не є вкладником в розумінні ч. 4 статті 2 Закону №4452-VI, а тому на нього не можуть бути поширені гарантії, передбачені вказаним Законом.

Відповідно до п.10.17 Інструкції про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземних валютах, постанова Правління Національного банку України від 12.11.2003 року N492, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 17.12.2003 р. за N 1172/8493, на вкладні (депозитні) рахунки в національній валюті фізичних осіб - нерезидентів зараховуються: готівкові кошти за наявності підтвердження джерел походження цих коштів (копії підтвердних документів залишаються в документах дня банку); кошти з власного поточного або вкладного (депозитного) рахунку; кошти, перераховані з поточного рахунку іншої фізичної особи - нерезидента, якщо це передбачено договором банківського вкладу; нараховані проценти (дохід в іншій формі) за вкладом (депозитом), якщо це передбачено договором.

Водночас, матеріалами справи підтверджується, що договором банківського вкалду №44331 не передбачено перерахування коштів на поточний рахунок №0006.5743, відкритий на ім'я ОСОБА_3 з поточного рахунку іншої фізичної особи, а відтак суд приходить до висновку про правомірність невключення позивача до переліку вкладників.

За таких обставин, у суду відсутні підстави для задоволення позовних вимог щодо визнання протиправним та скасування наказу уповноваженої особи та зобов'язання вчинити дії щодо включення позивача як вкладника до переліку вкладників.

Оскільки позовні вимоги заявлені до Фонду гарантування вкладів є похідними від позовних вимог, підстав для задоволення яких судом не вбачається, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог повністю.

Відповідно до ч. 1 статті 9 КАС України, суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого: суд вирішує справи відповідно до Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України; суд застосовує інші нормативно-правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, у межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статей 69, 70 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Докази суду надають особи, які беруть участь у справі. Суд може запропонувати надати додаткові докази або витребувати додаткові докази за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, або з власної ініціативи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмету доказування.

Відповідно до ч. 1 статті 71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Згідно з ч. 2 статті 71 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Оцінюючи подані сторонами докази за правилами ст. 86 КАС України, враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням обставин зазначених вище, суд прийшов до переконання про відмову у задоволенні позовних вимог.

Приймаючи до уваги викладене, керуючись статтями 69-71, 94, 128, 158-163, 167, 254 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 відмовити повністю.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подачі в Окружний адміністративний суд міста Києва апеляційної скарги на постанову протягом десяти днів з дня її проголошення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає до Київського апеляційного адміністративного суду.

Якщо апеляційна скарга не була подана у строк, встановлений ст. 186 КАС України, постанова набирає законної сили після закінчення цього строку.

Суддя Є.В. Аблов