Справа № 826/18505/13-а
Суддя: Гончар Л.Я.
Дата ухвалення: 2015-11-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 листопада 2015 року м. Київ К/800/23660/14

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України в складі:

Головуючої: Гончар Л.Я.,

Суддів: Єрьоміна А.В.,

Конюшка К.В.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні адміністративну справу за касаційною скаргою Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у місті Києві на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 03 лютого 2014 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 27 березня 2014 року у справі №826/18505/13-а за позовом Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у місті Києві до ОСОБА_2 про зобов'язання вчинити дії, -

в с т а н о в и л а:

Інспекція державного архітектурно-будівельного контролю у місті Києві звернулась до суду з позовом про зобов'язання ОСОБА_2 привести будинок на АДРЕСА_1 до попереднього стану шляхом знесення самочинно побудованої прибудови літ.«а», прибудови літ.«а-3», прибудови літ.«а-4», прибудови літ.«а-5», прибудови літ.«а-6» до житлового будинку літ.«А», частини підвалу внутр. пл. літ. «А», гараж літ.«Ж», сарай літ.«З», сарай літ.«Д-II-й пов.».

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що відповідачем самовільно побудовано декілька прибудов та нежитлових приміщень без документів, які дають право на виконання будівельних робіт, чим порушено частину першу статті 34 Закону України «Про регулювання містобудівельної діяльності».

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 03 лютого 2014 року, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 27 березня 2014 року, у задоволенні позову відмовлено.

У поданій касаційній скарзі Інспекція державного архітектурно-будівельного контролю у місті Києві із посиланням на порушення судами першої та апеляційної інстанцій норм процесуального та матеріального права, просила скасувати оскаржувані судові рішення та постановити нове, яким у задоволенні позову відмовити.

Заслухавши доповідь судді Вищого адміністративного суду України стосовно обставин, необхідних для прийняття рішення судом касаційної інстанції, перевіривши і обговоривши доводи касаційної скарги, правильність правової оцінки обставин справи та застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Судами попередніх інстанцій встановлено та матеріалами справи підтверджено, що Інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю у місті Києві проведено позапланову перевірку дотримання вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, державних будівельних норм, стандартів і правил ОСОБА_2, за адресою: АДРЕСА_1

За результатами перевірки складено акт від 05.02.2013, яким зафіксовано, що ОСОБА_2 самовільно побудовано прибудови літ.«а», прибудови літ.«а-3», прибудови літ.«а-4», прибудови літ.«а-5», прибудови літ.«а-6» до житлового будинку літ.«А», частини підвалу внутр. пл. літ. «А», гараж літ.«Ж», сарай літ.«З», сарай літ.«Д-II-й пов.» (літери згідно технічного паспорту), без документа, який дає право на виконання будівельних робіт, чим порушено частину першу статті 34 Закону України «Про регулювання містобудівельної діяльності».

За наслідками перевірки Інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю у місті Києві відносно ОСОБА_2 складено припис від 05.02.2013 про добровільне знесення самочинно побудованих об'єктів та приведення будинку до попереднього стану у термін до 11.05.2013.

У зв'язку з невиконанням ОСОБА_2 вимог припису від 05.02.2013, Інспекція державного архітектурно-будівельного контролю у місті Києві звернулась до суду з даним адміністративним позовом.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції, з позицією якого погодився суд апеляційної інстанції, вказав на порушення позивачем вимог Порядку здійснення державного архітектурно-будівельного контролю, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23.05.2011 №553 при проведенні позапланової перевірки дотримання вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, державних будівельних норм, стандартів і правил ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1, а саме: здійснено перевірку лише щодо одного з співвласників земельних ділянок за вказаною адресою.

Колегія суддів, виходячи з меж касаційного перегляду, визначених статтею 220 Кодексу адміністративного судочинства України, погоджується з позицією судів попередніх інстанцій щодо відсутності підстав для задоволення позову та вважає за необхідне зазначити наступне.

Положенням про Державну архітектурно-будівельну інспекцію України встановлено, що основними завданнями Держархбудінспекції України є реалізація державної політики з питань державного архітектурно-будівельного контролю, контролю у сфері житлово-комунального господарства, а саме: здійснення в межах своїх повноважень державного контролю за дотриманням законодавства, стандартів, нормативів, норм, порядків і правил із зазначених питань; виконання дозвільних та реєстраційних функцій у будівництві, ліцензування господарської діяльності, пов'язаної зі створенням об'єктів архітектури; внесення Міністерству регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України пропозицій щодо формування політики із відповідних питань.

Згідно з статтею 10 Закону України «Про архітектурну діяльність» для забезпечення під час забудови територій, розміщення і будівництва об'єктів архітектури додержання суб'єктами архітектурної діяльності затвердженої містобудівної та іншої проектної документації, вимог вихідних даних, а також з метою захисту державою прав споживачів будівельної продукції здійснюється в установленому законодавством порядку державний архітектурно-будівельний контроль та нагляд. Державний архітектурно-будівельний контроль та нагляд здійснює центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань державного архітектурно-будівельного контролю.

Відповідно до частини першої статті 376 Цивільного кодексу України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи, чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил.

Статтею 38 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» встановлено, що у разі виявлення факту самочинного будівництва об'єкта, перебудова якого з метою усунення істотного відхилення від проекту або усунення порушень законних прав та інтересів інших осіб, істотного порушення будівельних норм є неможливою, посадова особа органу державного архітектурно-будівельного контролю видає особі, яка здійснила (здійснює) таке будівництво, припис про усунення порушень вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил з визначенням строку для добровільного виконання припису. У разі якщо особа в установлений строк добровільно не виконала вимоги, встановлені у приписі, орган державного архітектурно-будівельного контролю подає позов до суду про знесення самочинно збудованого об'єкта та компенсацію витрат, пов'язаних з таким знесенням.

За змістом положень статті 376 Цивільного кодексу України, якщо власник (користувач) земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його земельній ділянці, або якщо це порушує права інших осіб, майно підлягає знесенню особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, або за її рахунок.

В пункті 22 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 № 6 «Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)» вказано, що знесення самочинного будівництва є крайньою мірою і можливо лише тоді, коли використано усі передбачені законодавством України заходи щодо притягнення винної особи до відповідальності.

З огляду на викладене, колегія суддів вказує, що відсутність у відповідача дозволу на будівництво не є безумовною підставою для знесення самочинного будівництва. Під час судового розгляду в судах попередніх інстанцій Інспекцією не доведено, що самочинно прибудовані відповідачем до існуючих споруд конструкції порушують права інших осіб, загрожують життю та здоров'ю людей, а також, що зазначені конструкції впливають на міцність чи безпечність житлового будинку, розташованого поруч.

Крім того, судами попередніх інстанцій встановлено порушення позивачем вимог Порядку здійснення державного архітектурно-будівельного контролю, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23.05.2011 №553, а саме: проведено перевірку в присутності лише відповідача, за наявності інформації, що спірні прибудови частково збудовані іншим співвласником.

За таких обставин, зважаючи на недоведеність з боку Інспекції обставин істотного порушення позивачем будівельних норм, а відповідно і підстав знесення самочинного будівництва за цим критерієм, беручи до уваги процедурні порушення Інспекції при проведенні перевірки відповідача та оформленні її результатів, колегія суддів погоджується з висновком судів попередніх інстанцій щодо відсутності підстав для задоволення позову.

Доводи касаційної скарги висновків суду першої та апеляційної інстанцій не спростовують.

Правова оцінка встановлених обставин справи судами першої та апеляційної інстанцій дана вірно, порушень норм матеріального та процесуального права при ухваленні оскаржуваних судових рішень судами не допущено.

Відповідно до частини третьої статті 220-1 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись статтями 160, 167, 220, 220-1, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів ,-

У Х В А Л И Л А :

Касаційну скаргу Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у місті Києві відхилити, а постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 03 лютого 2014 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 27 березня 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення копій особам, які беруть участь у справі, та може бути переглянута в порядку статей 235-238 Кодексу адміністративного судочинства України.

Судді: