Справа № 458/235/15-а 2-а/458/26/2015
Суддя: Гінда Оксана Миколаївна
Дата ухвалення: 2015-11-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 листопада 2015 року № 876/4725/15

Львівський апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Гінди О.М.

суддів: Качмара В.Я., Ніколіна В.В.

за участю секретаря судових засідань: ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

представника відповідача ОСОБА_3

представника третьої особи ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в Турківському районі Львівської області на постанову Турківського районного суду Львівської області від 31 березня 2015 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Управління Пенсійного фонду України в Турківському районі Львівської області, третя особа: Труківська комунальна центральна районна лікарня про визнання протиправними дій та зобовязання до вчинення дій,

встановив:

26.02.2015 ОСОБА_2 звернувся в суд із адміністративним позовом до УПФ України в Турківському районі Львівської області в якому просив: визнати неправомірною відмову відповідача у зарахуванні до страхового стажу періоду роботи на посаді лікаря дерматовенеролога дерматовенерологічного кабінету поліклікніки у подвійному розмірі; зобовязати УПФ України в Турківському районі Львівської області зарахувати позивачу період роботи на посаді лікаря дерматовенеролога поліклінічного відділення Турківської комунальної центральної районної лікарні із 01.07.1980 по 02.01.1998; з 18.11.2000 по 31.12.2013 та з 02.01.1998 по 17.11.2000; з 02.01.2006 по 13.09.2010 (за сумісництвом) до страхового стажу роботи в подвійному розмірі відповідно до ст. 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення», а також провести перерахунок пенсії, починаючи із 19.06.2014 з донарахуванням грошової допомоги передбаченої п. 7-1 Розділу XV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» від 9 липня 2003 року № 1058-IV (далі Закон № 1058-IV) із врахуванням виплачених сум.

Обґрунтовуючи свої позовні вимоги позивач посилався на те, що досягнувши 60-річного віку (18.06.2014) та маючи більше 35 років страхового стажу на посаді лікаря дермато-венеролога кабінету поліклінічного відділення Турківської комунальної центральної районної лікарні, 05.08.2014 він звернувся до УПФ в Турківському районі Львівської області із заявою про призначення пенсії за віком відповідно до Закону № 1058-IV, яку йому призначено з наступного дня після досягнення пенсійного віку. Разом з тим, на вимогу відповідача позивач скориставшись правом на подання протягом трьох місяців, з дня звернення за призначенням пенсії, додаткових документів, 30.10.2014 подав уточнюючі довідки, копії наказів, штатних розписів та ін. для зарахування спірних періодів роботи до страхового стажу у подвійному розмірі відповідно до ст. 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 5 листопада 1991 року № 1788-XII (далі Закон № 1788-XII). Однак, листом від 07.11.2014 № 5110/03-13 відповідач повідомив, що періоди роботи з 01.07.1980 по 02.01.1998 та з 18.11.2000 по 31.12.2003 не може бути зараховано до стажу роботи у подвійному розмірі, оскільки не має документальних підтверджень цьому і не підтверджується функціонування в структурі поліклінічного відділення дерматовенерологічного кабінету, як підрозділу Турківської центральної районної лікарні та безпосередня зайнятість у лікуванні шкірно-венерологічних хворих. Позивач вважає, що така відмова відповідача є протиправною, оскільки ним подані усі документи для задоволення його заяви.

Постановою Турківського районного суду Львівської області від 31.03.2015 позов задоволено частково. Визнано неправомірною відмову УПФ України в Турківському районі Львівської області у зарахуванні ОСОБА_2 до страхового стажу періоду роботи на посаді лікаря дерматовенеролога дерматовенерологічного кабінету у подвійному розмірі. Зобов'язати УПФ України в Турківському районі Львівської області зарахувати ОСОБА_2 періоди роботи на посаді лікаря дермато-венеролога поліклінічного відділення Турківської комунальної центральної районної лікарні із 01.07.1980 по 02.01.1998; з 18.11.2000 по 31.12.2013 та з 02.01.1998 по 17.11.2000; з 02.01.2006 по 13.09.2010 (за сумісництвом) до страхового стажу роботи в подвійному розмірі відповідно до ст. 60 Закону № 1788-XII, а також провести перерахунок пенсії починаючи із 26.09.2014 року з дорахуванням грошової допомоги, призначеної відповідно до п. 7-1 Розділу XV «Прикінцеві положення» Закону № 1058-IV, із врахуванням виплачених сум. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Із цією постановою не погодився відповідач та оскаржив її в апеляційному порядку в частині задоволення позову. Вважає, що така прийнята з неповним зясуванням обставин, що мають значення для справи, з невідповідністю висновків суду обставинам справи та з порушенням норм матеріального і процесуального права, а тому просить її в цій частині скасувати та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

В обґрунтування апеляційних вимог апелянт посилається на те, що судом першої інстанції не було враховано того, що виходячи з положень ст. 24 Закону № 1058-IV, пільгове обчислення стажу (в подвійному розмірі) зараховується лише до 01.01.2014. Також, апелянт звертає увагу суду апеляційної інстанції на те, що згідно п.п. 2.3-2.5 Інструкції про порядок ведення трудової книжки, затвердженої спільним наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 № 58 (далі Інструкція № 58) записи у трудову книжку працівника заносяться на підставі первинних документів та повинні точно відповідати тексту наказу. Однак, як встановлено, зміст наказу від 01.07.1980 № 85 не відповідає запису № 12 у трудовій книжці позивача. Крім цього, як зазначає апелянт, цим наказом, а також наказами від 04.08.1980 № 137, від 17.11.2000 № 171, від 14.09.2010 № 153 не стверджується робота у дермато-венерологічному кабінеті.

Представник апелянта у судовому засіданні апеляційну скаргу підтримав та просить її задовольнити.

Позивач та представник третьої особи апеляційну скаргу заперечили та просять залишити її без задоволення.

Суд апеляційної інстанції, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи та обговоривши підстави і межі апеляційної скарги, вважає, що апеляційну скаргу належить задовольнити частково.

Суд першої інстанції дійшов висновку, що позов належить задовольнити частково з 26.09.2014, у межах строку звернення до адміністративного суду, оскільки у процесі судового розгляду встановлено, що позивач з 01.07.1980 по даний час працює лікарем дерматовенерологом дерматовенерологічного кабінету, як структурного підрозділу поліклінічного відділення Турківської комунальної центральної районної лікарні, в обовязки якого входить у тому числі лікування і медичне обслуговування хворих на особливо небезпечні та паразитні хвороби людини і носійства збудників цих хворіб.

Суд апеляційної інстанції з такими висновками суду першої інстанції погоджується частково, з огляду на таке.

За приписами частини 4 статті 24 Закону № 1058-IV, який набрав чинності з 01 січня 2004 року, року періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Відповідно до ст. 60 Закону № 1788-XII (в редакції, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин), робота в лепрозорних і протичумних закладах охорони здоров'я, у закладах (відділеннях) з лікування осіб, заражених вірусом імунодефіциту людини або хворих на СНІД, в інших інфекційних закладах (відділеннях) охорони здоров'я, у патолого-анатомічних і реанімаційних відділеннях закладів охорони здоров'я, а також у психіатричних закладах охорони здоров'я зараховується до стажу роботи у подвійному розмірі.

Згідно зі статтею 1 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб» інфекційні хвороби - це розлади здоров'я людей, що викликаються живими збудниками (вірусами, бактеріями, рикетсіями, найпростішими, грибками, гельмінтами, кліщами, іншими патогенними паразитами), продуктами їх життєдіяльності (токсинами), патогенними білками (пріонами), передаються від заражених осіб здоровим і схильні до масового поширення.

За приписами статті 7 цього Закону лікування хворих на інфекційні хвороби може проводитися в акредитованих у встановленому законодавством порядку державних і комунальних спеціалізованих закладах (відділеннях) охорони здоров'я та клініках наукових установ, а також в акредитованих закладах охорони здоров'я, заснованих у встановленому законодавством порядку на приватній формі власності. Лікуванням хворих на інфекційні хвороби можуть займатися особи, які мають, медичну освіту та відповідають кваліфікаційним вимогам, установленим центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров'я, у тому числі особи, які в установленому порядку займаються приватною медичною практикою.

Відповідно до наказу Міністерства охорони здоровя України від 19.07.1995 № 133 «Про затвердження Переліку особливо небезпечних інфекційних, паразитарних хвороб людини і носійництва збудників цих хвороб» сифіліс, гонорея, трихофітія, мікроспорія, фавус відноситься до небезпечних інфекційних хвороб; короста та демодекоз до групи аскарози, паразитних хвороб.

З листа Міністерства охорони здоров'я України від 15 лютого 2006 року №10.03.68/286 вбачається, що робота медичних працівників в шкірно-венерологічних диспансерах, відділеннях, кабінетах, палатах, які працюють з хворими на особливо небезпечні інфекційні та паразитарні хвороби людини, зокрема сифіліс, гонорея, трихоітія, мікроспорія, фавус, коросту, демодекоз повинна зараховуватися їм до стажу роботи в подвійному розмірі.

Статтею 62 Закону № 1788-XII передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637 (далі Порядок № 637) згідно п. 1 якого, за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Згідно п. 20 Порядку № 637 у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників.

Як вбачається із матеріалів справи, на підставі наказу від 01.07.1980 № 128 у трудовій книжці позивача вчинено запис № 12 згідно якого його зараховано на посаду лікаря дерматовенеролога кабінету поліклінічного відділення Турківської центральної районної лікарні (а.с. 51).

Відповідно до наявної у матеріалах справи копії вказаного наказу, позивача з 01.07.1980 зараховано на посаду дільничного терапевта з відпрацюванням годин по дерматовенерології (а.с. 15).

Отже, вказаним наказом закріплено суміщення двох посад лікаря терапевта та лікаря дерматовенеролога.

Відповідно до ч. 2 ст. 21 Кодексу законів про працю України працівник має право реалізувати свої здібності до продуктивної і творчої праці шляхом укладення трудового договору на одному або одночасно на декількох підприємствах, в установах, організаціях, якщо інше не передбачене законодавством, колективним договором або угодою сторін.

Постановою Кабінету Міністрів України № 245 від 03.04.1993 передбачено, що робітники, спеціалісти і службовці державних підприємств, установ і організацій мають право працювати за сумісництвом, тобто виконувати, крім своєї основної, іншу роботу на умовах трудового договору. На умовах сумісництва працівники можуть працювати на тому або іншому підприємстві, в установі, організації або у громадянина у вільний від основної роботи час.

За правилами ст. 3 Закону № 1788-XII, право на трудову пенсію мають особи, зайняті суспільно корисною працею, при додержанні інших умов, передбачених цим Законом особи, які працюють на підприємствах, в установах, організаціях, кооперативах (у тому числі за угодами цивільно-правового характеру), незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, або є членами колгоспів та інших кооперативів (далі іменуються - підприємства та організації, якщо не обумовлено інше), - за умови сплати підприємствами та організаціями страхових внесків до Пенсійного фонду України.

Так, згідно зі ст. 56 Закону № 1788-XII до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.

Таким чином, у зазначених нормативно-правових актах відсутнє застереження щодо зарахування виключно стажу за основним місцем роботи, таке право надається і гарантується особі за виконання специфічної роботи, зокрема, і за сумісництвом.

При цьому, у матеріалах справи наявний наказ по Турківській центральній районній лікарні від 04.08.1980 № 157 згідно якого ОСОБА_2 переведено на посаду лікаря дематовенеролога з 01.08.1980 (а.с. 15), на якій він працював до 02.01.1998 (а.с. 51).

Факт роботи позивача на посаді лікаря дерматовенеролога кабінету поліклінічного відділення Турківської центральної районної лікарні у період з 01.07.1980 по 02.01.1998 підтверджується також копіями інших первинних документів, а саме: карточками довідками про нарахування заробітної плати за 1981, 1982, 1984, 1986, 1988 роки де посада позивача зазначена «дематовенеролог» (а.с. 16, 18, 23, 26, 29); наказами від 10.09.1981 № 150, від 11.06.1982 № 98, від 25.07.1985 № 113, від 30.07.1984 № 1984, від 27.07.1987 № 122, від 25.07.1986 № 117, від 10.08.1988 № 130, від 04.07.1989 № 83 про надання лікарю дерматовенерологу ОСОБА_2 відпусток (а.с. 17, 20, 22, 24, 25, 27, 28, 30); наказом від 26.05.1982 № 89, яким лікарю дерматовенерологу ОСОБА_2 дозволено сумісництво на 0,5 ст. лікаря патанатома (а.с. 19); наказом від 11.06.1982 № 98 про зняття сумісництва на 0.5 ст. лікаря патанатома лікарю дерматовенерологу ОСОБА_2 (а.с. 20).

Згідно запису № 13 трудової книжки, наказом № 1 від 02.01.1998 позивача переведено на посаду зав. поліклічним відділенням з 02.01.1998 (а.с. 51).

При цьому, цим же наказом, копія якого наявна у справі (а.с. 31), позивачу встановлено сумісництво на 0,5 ставки лікаря дерматовенеролога.

Відповідно до наказу від 17.11.2000 № 171 позивача переведено на посаду лікаря дерматовенеролога з 18.11.2000 (а.с. 33), про що зроблено запис № 14 у його трудовій книжці, на якій він працював до 02.01.2006, після чого його знову переведено на посаду зав. поліклінічним відділенням та дозволено сумісництво на 0,25 ставки дерматовенеролога (а.с. 34, 51).

З 14.09.2010 ОСОБА_2 переведено на посаду лікаря дерматовенеролога, що підтверджується копією наказу від 14.09.2010 № 159 (а.с. 35) та записом № 16 у трудовій книжці (а.с. 52).

На підтвердження свого стажу позивачем надано уточнюючу довідку від 07.08.2014 № 85 (а.с. 12-13), якою підтверджується те, що він протягом періоду з 01.07.1980 по даний час працює лікарем дерматовенерологом дерматовенерологічного кабінету поліклініки, як окремого підрозділу Турківської комунальної центральної районної лікарні, в обовязки якого входить прийом, амбулаторне лікування та диспансеризація, оздоровлення хворих на сифіліс, гонорею, трихофітію, мікроспорію, які відносяться до небезпечних хвороб та коросту, демодекоз, воші до паразитних хвороб. За вказані періоди позивачу нараховувалась надбавка за роботу з шкідливими умовами праці.

Відомості зазначені вище, підтверджується посадовою інструкцією лікаря дерматовенеролога дематовенерологічного кабінету, який згідно з Положенням входить у структуру поліклінічного відділення Турківської комунальної центральної районної лікарні (а.с. 7-11).

Водночас, не можуть бути прийняті до уваги доводи відповідача про відсутність положення та штатних розписів за попередні роки, оскільки ці обставини можуть свідчити про не виконання роботодавцем вимог законодавства, а не про відсутність у лікарні дерматовенерологічного кабінету.

На підставі викладеного, суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції, що матеріалами справи підтверджується право позивача на зарахування у подвійному розмірі його трудового стажу на посаді лікаря дерматовенеролога за період з 01.07.1980 по 13.09.2010, а тому для відновлення його прав відповідача слід зобовязати провести перерахунок пенсії з урахування цього стажу.

При цьому, незарахування вказаного трудового стажу вплинуло на отримання позивачем допомоги передбаченої п. 7-1 Розділу XV «Прикінцеві положення» Закону № 1058-IV, де зазначено, що особам, які на день досягнення пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону, працювали в закладах та установах державної або комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів «е»-«ж» статті 55 Закону № 1788-XII, і мають страховий стаж (для чоловіків - 35 років, для жінок - 30 років) на таких посадах, а також якщо вони до цього не отримували будь-яку пенсію, при призначенні пенсії за віком виплачується грошова допомога, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі їх десяти місячних пенсій станом на день її призначення.

Відповідно до п. «е» ст. 55 Закону № 1788-XII право на пенсію за вислугу років мають працівники освіти, охорони здоровя та соціального забезпечення незалежно від віку за наявності спеціального стажу роботи за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 4 листопада 1993 року № 909, затверджено перелік закладів і установ освіти, охорони здоров'я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років. У цьому переліку наявна, зокрема, посада лікаря.

Оскільки з урахуванням спірного стажу, спеціальний стаж позивача згідно п. «е» ст. 55 Закону № 1788-XII становить більше 35 років, суд першої інстанції також дійшов правильного висновку про задоволення позовних вимог щодо зобовязання відповідача виплатити позивачу грошову допомогу передбачену п. 7-1 Розділу XV «Прикінцеві положення» Закону № 1058-IV.

Однак, суд першої інстанції задовольнивши вимоги, внаслідок неправильного застосування ст. 45 Закону № 1058-IV та ст. 99 КАС України, дійшов помилкового висновку, що нарахування і виплату пенсії слід здійснити з 26.09.2014, а не з 19.06.2015, як це просив позивач.

Так, відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 45 Закону № 1058-IV пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку.

Згідно абз. 1 та 3 п. 5 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», затвердженого Постановою Правління ПФ України від 25.11.20015 № 22-1 (в редакції чиненій на час звернення позивача за призначенням пенсії, далі Порядок № 22-1), днем звернення за пенсією вважається день приймання органом, що призначає пенсію, заяви про призначення, перерахунок, відновлення або переведення з одного виду пенсії на інший. У разі, якщо до заяви про призначення, відновлення пенсії додані не всі необхідні документи, орган, що призначає пенсію, письмово повідомляє заявника про те, які документи необхідно подати додатково, про що в заяві про призначення пенсії робиться відповідний запис. Якщо вони будуть подані не пізніше трьох місяців із дня повідомлення про необхідність подання додаткових документів, то днем звернення за пенсією вважається день приймання заяви про призначення пенсії або дата, зазначена на поштовому штемпелі місця відправлення заяви.

Як вбачається із матеріалів справи, позивач із заявою про призначення пенсії звернувся 05.08.2014 (а.с. 71), тобто в межах трьох місяців з дня досягнення пенсійного віку (18.06.2014). Пенсію йому призначено з 19.06.2014 згідно протоколу від 14.08.2014 № 861 (а.с. 72).

При цьому, як на це сам вказує відповідач у запереченні на позовну заяву (а.с. 68 зворот), позивач скористався своїм правом на подання додаткових документів до заяви про призначення пенсії, у звязку з чим Пенсійним органом Турківській комунальній центральній районній лікарні скеровано запит від 29.09.2014 № 4448/03-13 про надання первинних документів, які були надані згідно листа від 21.10.2014 № 310/01 (а.с. 74).

За наслідками розгляду відповідачем цих документів, 05.11.2014 ним прийнято рішення про відмову у зарахуванні стажу роботи на посаді лікаря дермато-венеролога відповідно до ст. 60 Закону № 1788-XII, про яке позивача повідомлено листом від 07.11.2014 № 5110/03-13 (а.с. 75-76).

З огляду на викладені вище обставини справи, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що порушення прав позивача відбулося 05.11.2014 після прийняття рішення про відмову, а тому він звернувшись із розглядуваним позовом 26.02.2015 не пропустив визначений ч. 2 ст. 99 КАС України шестимісячний строк звернення до адміністративного суду. При цьому, враховуючи те, що позивач скористався правом на подання додаткових документів протягом трьох місяців, з дня звернення за призначенням пенсії, він має право на перерахунок пенсії з наступного дня після досягнення пенсійного віку, тобто з 19.06.2014.

Враховуючи те, що судом першої інстанції правильно вирішено спір по суті, однак допущено порушення норм матеріального і процесуального права, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що оскаржувану постанову слід змінити в частині дати з якої слід провести перерахунок пенсії.

Керуючись ст.ст. 195, 196, 198, 201, 205, 207, 212, 254 КАС України, суд

постановив:

апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в Турківському районі Львівської області задовольнити частково.

Постанову Турківського районного суду Львівської області від 31 березня 2015 року у справі № 2-а/458/26/2015 змінити в частині дати з якої слід провести перерахунок пенсії та зазначити таку дату 19.06.2014.

У решті постанову Турківського районного суду Львівської області від 31 березня 2015 року у справі № 2-а/458/26/2015 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення.

На постанову протягом двадцяти днів, з дня складення її у повному обсязі, може бути подана касаційна скарга безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий: О.М. Гінда

Судді: В.Я. Качмар

ОСОБА_5

Постанова у повному обсязі складена та підписана 30.11.2015.