Справа № 2а-231/2010
Суддя: Кузіна Ж.В.
Дата ухвалення: 2010-01-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД м. ПОЛТАВИ
Справа №2а-231/2010
Провадження № 231
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15.01.2010 року суддя Київського районного суду м. Полтави Кузіна Ж.В. розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України Київського району м. Полтави про перерахунок пенсії, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом до Управління Пенсійного фонду України в Київському районі , в якому просив зобов»язати відповідача здійснити перерахунок та виплатити йому пенсію як інваліду 3 групи захворювання, пов»язаного з виконанням робіт із ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС з 23.11.2009 року відповідно до ч.4 ст. 54 Закону України « Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали в наслідок Чорнобильської катастрофи».

В обґрунтування своїх вимог позивач зазначив, що він є інвалідом 3 групи в наслідок захворювання, пов»язаного з виконанням робіт із ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС. Крім того, ст. 14 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали в наслідок Чорнобильської катастрофи» від 28.02.1991 року № 796-Х11 ( ОСОБА_2 № 796-Х11) його віднесено до 1 категорії осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи. Позивач 09.09.2009 року звернувся до відповідача щодо перерахунку пенсії відповідно до вищевказаного Закону, проте в перерахунку йому було відмовлено.

Позивач в судове засідання не з»явився, надав суду заяву в якій підтримав позовні вимоги, просив справу розглядати в письмовому провадженні.

Відповідач надав суду письмові заперечення, в яких позов не визнав та просив відмовити у їх задоволенні, застосувати до позовних вимог з 23.11. 2000 року по 09.09.2009 року строки звернення до суду, справу розглядати в його відсутність.

Відповідно до ст. 122 КАС України справа розглядається в письмовому провадженні.

Суд, дослідивши докази по справі, приходить до наступного висновку.

Відповідно до правових позицій, висловлених Європейським Судом з прав людини у рішенні від 08.11.2005 року, що набрало законної сили 08.02.2006 року, у справі Качко проти України, де вказується, що реалізація особою права, що пов»язане з отриманням бюджетних коштів, яка базується на спеціальних та чинних на час виникнення спірних правовідносин нормативно-правових актів національного законодавства, не може бути поставлено у залежність від бюджетних асигнувань, та у випадках, коли набуттям чинності певним законом , його нормами призупиняється дія положень закону, що був прийнятий раніше, до спірних правовідносин, застосується закон, що діяв на момент виникнення у особи відповідного права.

Зі ст. ст. 50, 54 Закону № 796-Х11 випливає, що під час визначення розміру пенсії та щомісячної додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров»ю, за основу їх нарахування береться мінімальна пенсія за віком.

За чинним законодавством розмір мінімальної пенсії за віком зазначається лише за правилами, передбаченими ч.1 ст. 28 Закону України « Про загальнообов»язкове державне пенсійне страхування», де зазначено, що мінімальний розмір пенсії за віком за наявності у чоловіків 25, а у жінок 20 років страхового стажу, встановлюється у розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом.

Іншого нормативно-правового акту ,який би визначав цей розмір або встановлював інший розмір немає.

Суд не бере до уваги положення ч.3 ст. 28 вищезазначеного закону, де зазначено, що мінімальний розмір пенсії за віком, встановлений абзацом 1 ч.1 цієї статті , застосовується виключено для визначення розмірів пенсій, призначених згідно з цим законом, оскільки наявність такої норми за відсутності іншого мінімального розміру пенсії за віком не є підставою для відмови в реалізації позивачем конституційної гарантії та право на отримання пенсії і щомісячної додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров»ю, виходячи з розміру мінімальної пенсії за віком, як це встановлено ст. ст. 50 та 54 Закону № 796-Х11.

Таким чином, при розрахунку державної та додаткової пенсії, передбачених ст.. 50 та 54 Закону № 796-Х11,застосуванню підлягає розмір прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, встановлений у законі про Державний бюджет України на відповідний рік, виходячи з якого визначається мінімальний розмір пенсії за віком.

Як вбачається з матеріалів справи, розрахунок пенсії позивачу УПФ провело, виходячи з розміру, встановленого Постановою КМУ від 03.01.2002 року № 1 « Про підвищення рівня пенсійного забезпечення громадян» № 654 від 16.07.2008 року.

Порядок обчислення пенсій по інвалідності , що настала внаслідок каліцтва чи захворювання, і пенсій у зв»язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи, затверджено Постановою КМУ від 30.05.1997 року № 523. Ця постанова є чинною, її положення стосовно критеріїв обчислення розмірів пенсії відповідають змісту ст. ст. 50, 53 Закону № 796-Х11. А в пункті 2 Постанови від 03.01.2002 року № 1 Кабінет Міністрів України встановив розміри сум, з яких проводиться розрахунок пенсій, всупереч положенням зазначених статей закону, при чому ці суми не відповідають розмірам мінімальних пенсій за віком.

Відповідно до ч.2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов»язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з положеннями ч.4 ст. 9 КАС України у разі невідповідності нормативно-правового акту Конституції України, закону України, міжнародному договору, згода на обов»язковість яких видана Верховною Радою України, або іншому правовому акту суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу.

Отже, за конституційними нормами , виходячи з пріоритетності законів над підзаконними актами, суд приходить до висновку, що при визначенні розміру пенсії позивачеві застосуванню підлягають ч.1 ст. 50 та ч.4 ст. 54 Закону 796-Х11, а не Постанова КМУ від 03.01.2002 року № 1 № « Про підвищення розмірів пенсій та інших соціальних виплат окремим категоріям пенсіонерів, фінансування яких здійснюється за рахунок коштів державного бюджету».

Судом встановлено, що позивач є учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС 1 категорії та інвалідом 3 групи захворювання, пов»язаного з виконанням робіт і з ліквідацією наслідків аварії, що підтверджується посвідченням громадянина, який постраждав внаслідок Чорнобильської катастрофи Серія А № 014338 та довідкою МСЕК № 0141586 .

Відповідно до ч.1 ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин та також у старості та в інших випадках передбачених законом.

Основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їхнього життя і здоров»я, створення єдиного порядку визначення категорій зон радіоактивно забруднених територій, умов проживання та трудової діяльності на них, соціального захисту потерпілого населення визначені та закріплені в Законі № 796-Х11.

Статтею 49 Закону № 796-Х11 передбачено, що пенсії особам, віднесених до категорії 1,2,3,4 встановлюються у вигляді:

А) державної пенсії;

Б) додаткової пенсії за шкоду заподіяну здоров»ю, яка призначається після виникнення права на державну пенсію.

Законом України від 28.12.2007 року № 107 У1 «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України» ст. 54 Закону № 796-Х11 змінено та встановлено, що у всіх випадках розміри пенсії для інвалідів щодо яких встановлено зв»язок з Чорнобильською катастрофою, не можуть бути нижчими для учасників ліквідації наслідків аварії на чорнобильській АЕС в 1986 році : по 3 групі інвалідності 180 % прожиткового мінімуму, для осіб які втратили працездатність.

Рішенням Конституційного Суду України від 22.05.2008 року № 10-рп 2008 зміни внесені Законом України від 28.12.2007 року № 107-6 «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України» до статей 50,54,67 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали в наслідок Чорнобильської катастрофи» визнано неконституційними.

Відповідно до ч.2 ст. 152 Конституції України закони, інші правові акти або їх окремі положення, що визначені неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним судом України рішення про їх неконституційність.

Таким чином, суд приходить до висновку про неможливість застосувати вищенаведений закон до правовідносин, які виникли між сторонами під час звернення позивача до відповідача з заявою про призначення пенсії , оскільки це суперечить ч.1 ст. 58 Конституції України, яка вказує на незворотність дії в часі законів та інших нормативно-правових актів, крім випадків, коли вони пом»якшують або скасовують відповідальність особи.

Згідно з ч.4 ст. 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали в наслідок Чорнобильської катастрофи» у редакції закону України від 06.06.1996 року № 203/1996- ВР у всіх випадках розмір пенсії для інвалідів 3 групи , щодо яких встановлено зв»язок з Чорнобильською катастрофою не може бути нижчим 6 мінімальних пенсій за віком.

Відповідно до ч.1 ст. 50 зазначеного Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали в наслідок Чорнобильської катастрофи» у редакції Закону України від 06.06.96р. № 230/96-ВР особам, віднесеним до категорії 1, які є інвалідами 3 групи, призначається щомісячна додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоров» ю у розмірі 50% мінімальної пенсії за віком.

Ч.3 ст. 22 Конституції України встановлено, що прийняття нових законів або внесення змін до чинних законів не допускає звуження змісту та обсягу існуючих прав та свобод.

Таким чином, право на отримання пенсії в розмірі не менше ніж 6 мінімальних пенсій за віком, передбачених ст.. 54 Закону №796-Х11, у позивача на час його звернення з відповідною заявою до відповідача існувало, а реалізація цього права не залежало від розміру доходів отримувача чи наявності фінансування з бюджету, а мала безумовний характер.

Відповідно до ч.3 ст. 67 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали в наслідок Чорнобильської катастрофи» у редакції Закону України від 05.10.2006 року № 231-У встановлено, що у разі збільшення розміру прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом, підвищується розмір пенсій, визначений відповідно до ст. 54 цього Закону, а також розмір додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров»ю, особам віднесеним до категорій 1,2,3,4 розмір щомісячної компенсації сім»ям за втрату годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи. Перерахунок пенсії здійснюється з дня встановлення нового прожиткового мінімуму.

Відповідно до ч.1 ст. 28 Закону України « Про загальнообов»язкове державне пенсійне страхування» мінімальний розмір пенсії за віком встановлюється у розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначену законом.

За таких обставин, суд приходить до висновку про необхідність зобов»язання відповідача здійснити перерахунок пенсії позивача відповідно до ст.ст. 50,54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали в наслідок Чорнобильської катастрофи» , виходячи із розрахунку мінімальної пенсії за віком, визначеної ст.. 28 Закону України «Про загальнообов»язкове державне пенсійне страхування» та провести виплату недоплаченої пенсії.

Щодо пропущення строку звернення до суду з адміністративним позовом, суд не може прийняти до уваги зазначені заперечення оскільки у відповідності до ч.1 ст. 5 КАС України , адміністративне судочинство здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу та міжнародних договорів, згода на обов»язковість яких надана Верховною Радою України.

Відповідно до ч.1,2 ст. 8 КАС України, суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого , зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує верховенство права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Позивач не повинен перевіряти правомірність дій суб»акта владних повноважень при виконанні ним своїх обов»язків , покладених Державою.

За таких обставин є безпідставним посилання відповідача на те, що позивач несвоєчасно звернувся до суду з адміністративним позовом, а тому суд не вачає підстав для застосування ст. 100 КАС України.

Що стосується дати проведення перерахунку, то суд вважає, що такий перерахунок слід провести з встановлення групи інвалідності , а саме з 01 грудня 2005 року відповідно до довідки МСЕК № 0141586 .

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст. 8-14, 71, 159, 160-163, 167, 186 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити частково .

Визнати відмову Управління Пенсійного фонду України Київського району м. Полтави у здійсненні перерахунку та виплаті ОСОБА_1 пенсії в розмірах передбачених ст.50, ч.4 ст. 54, ст. 67 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали в наслідок Чорнобильської катастрофи» протиправною .

Зобов»язати Управління Пенсійного фонду України Київського району м. Полтави здійснити перерахунок пенсії ОСОБА_1 відповідно до ч.4 ст.54 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» у розмірі 6 мінімальних пенсій за віком з урахуванням ч. 1 ст. 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» та з врахуванням 50 % щомісячної додаткової пенсії за віком з 01 грудня 2005 року та провести відповідні виплати.

Судові витрати віднести за рахунок держави.

Постанова може бути оскаржена до Харківського апеляційного адміністративного суду через Київський районний суд м. Полтави шляхом подачі заяви про апеляційне оскарження в 10-денний термін з дня складення постанови в повному обсязі та подачі апеляції у 20-денний термін після подачі заяви про апеляційне оскарження.

Головуючий Ж.В.Кузіна