Справа № 2а-3468/09/0970
Суддя: Стародуб О.П.
Дата ухвалення: 2015-11-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 листопада 2015 року м. Київ К/800/3828/13

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України

в складі: головуючий Стародуб О.П.,
судді Ємельянова В.І., Рецебуринський Ю.Й.
розглянувши в попередньому судовому засіданні касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Івано-Франківського окружного адміністративного суду 13.04.2010р. та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 09.10.2012р. у справі за його позовом до військової частини НОМЕР_1 , військової частини НОМЕР_2 про визнання дій протиправними та стягнення коштів, -
в с т а н о в и л а:
У грудні 2009 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом про визнання дій протиправними та стягнення коштів в розмірі 11869,20 грн.
Позовні вимоги мотивовані тим, що за період проходження дійсної військової служби у Збройних Силах України з 01.08.1988р. по 27.12.2008р. йому не відшкодовано грошові кошти за здійснення відрядження в розмірі 813,61 грн., доплату за безперервну календарну військову службу в розмірі 866,25 грн., матеріальну допомогу в розмірі 2622,13, за проїзд у відпустку в розмірі 1126,52 грн., за проїзд до лікувальних закладів в розмірі 61,37 грн. та за неотримане речове майно в розмірі 6379,32 грн.
В ході розгляду справи позивач збільшив заявлені позовні вимоги та просив стягнути грошову компенсацію за неотримане продовольче забезпечення за період з 03.11.2006р. по 26.01.2009р. в розмірі 18533,71 грн.
Постановою Івано-Франківського окружного адміністративного суду 13.04.2010р., яка залишена без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 09.10.2012р., позовні вимоги задоволено частково. Стягнуто з військової частини НОМЕР_2 кошти за здійснення відрядження в розмірі 690 грн. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
З такими рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій не погодився позивач, подав касаційну скаргу, в якій посилається на порушення судами норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи. Просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій та прийняти нове про задоволення позову в повному обсязі.
Заслухавши доповідача по справі, перевіривши матеріали справи та касаційну скаргу, колегія суддів приходить до висновку, що вона не підлягає задоволенню з наступних мотивів та передбачених законом підстав.
Так, пунктом 4 постанови КМ України від 23.04.1999р. №663 «Про норми відшкодування витрат на відрядження в межах України та за кордон» передбачено обов`язок підприємств, установ, організацій, що направляють працівників у відрядження в межах України, забезпечити їх коштами, як аванс на поточні витрати у розмірах згідно з установленими нормами.
Відповідно до п. 8.2.2. Положення про фінансове господарство військової частини Збройних Сил України (затвер. наказом Міністра Оборони України від 28.10.2006р. №65) у разі направлення військовослужбовців та працівників у службове відрядження за завданням або за викликом вищих штабів та управлінь відшкодування витрат, пов`язаних з відрядженням, здійснюється за рахунок цих штабів чи управлінь.
Частиною першої та другої статті 9-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» передбачено, що продовольче та речове забезпечення військовослужбовців здійснюється за нормами і в терміни, що встановлюються Кабінетом Міністрів України. Військовослужбовці, які проходять військову службу за контрактом або перебувають на кадровій військовій службі, мають право на отримання замість належних їм за нормами забезпечення предметів речового майна грошової компенсації в розмірі вартості зазначених предметів. Порядок виплати грошової компенсації визначається Кабінетом Міністрів України.
Відповідно до пункту 4 статті 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності. Порядок виплати грошового забезпечення визначається Міністром Оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні утворені відповідно до законів України військові формування та правоохоронні органи, керівниками розвідувальних органів України.
Пунктом 7 постанови КМ України від 07.11.2007р. №1294 «Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу» передбачено, що до упорядкування додаткових видів грошового забезпечення, визначених згідно з додатками №25-28, їх виплата проводиться в межах затвердженого фонду грошового забезпечення в обсязі 50% установленого згідно із зазначеними додатками розміру.
В ході розгляду справи судами встановлено, що позивач проходив дійсну військову службу в Збройних Силах України з 01.08.1988р. по 27.12.2008р.
Наказом командувача Повітряних Сил Збройних Сил України від 27.12.2008р. №483 позивача звільнено з військової служби в запас за пунктом «б» частини 6 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» (за станом здоров`я).
Наказом командира військової частини НОМЕР_2 від 26.01.2009р. №15 позивача виключено зі списків особового складу частини, всіх видів забезпечення і направлено для зарахування на військовий облік до Івано-Франківського МВК м. Івано-Франківськ.
Протягом 2007-2008 років позивач неодноразово перебував у відрядженнях, що підтверджується посвідченням про відрядження №179 від 29.10.2007р., витягами з наказів командира військової частини НОМЕР_1 від 29.10.2007р. №233, від 14.05.2008р. №114, від 21.08.2008р. №196, від 29.08.2008р. №203. Загальна кількість днів перебування у відрядженнях становить 23 дні.
21.01.2009р. на адресу командира військової частини НОМЕР_1 позивачем направлялись рапорти про відшкодування витрат на відрядження, на проїзд у відпустку, на проїзд до лікувальних закладів, виплату матеріальної допомоги за 2009 рік, виплату грошової компенсації за неотримане речове майно. У виплаті вказаних коштів позивачу відмовлено.
26.02.2009р. позивач звернувся до командира військової частини НОМЕР_1 з проханням надати письмове роз`яснення щодо виплати йому винагороди за безперервну календарну військову службу. Позивача повідомлено, що вищезазначену винагороду йому виплачено в розмірі 866,25 грн., що становить 50% від її фактичного розміру.
Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, виходив з того, що відповідачем протиправно не здійснено компенсацію коштів за 21 добу загального перебування позивача у відрядженнях за період з 2007-2008 роки.
Відмовляючи у задоволенні решти позовних вимог, суди виходили з того, що доплата за безперервну календарну військову службу відноситься до додаткових видів грошового забезпечення і відповідно до постанови КМ України №1294 від 07.11.2007р. виплачена позивачу в обсязі 50 %, проведення виплат матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань військовослужбовцям у 2009 році можливості не було, а оплата проїзду до місць лікування Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослудбовців та членів їх сімей» не передбачена.
Крім того, Законом України «Про деякі заходи щодо економії бюджетних коштів», призупинено дію статей 9 та 14 Закону України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» в частині одержання речового майна і продовольчих пайків або за бажанням військовослужбовців грошової компенсації замість них та забезпечення військовослужбовців безоплатним проїздом у відпустку.
З такими висновками судів колегія суддів погоджується і вважає, що вони відповідають нормам матеріального та процесуального права і фактичним обставинам справи.
Мотиви та доводи касаційної скарги висновки судів не спростовують і є безпідставними, оскільки в ході розгляду справи встановлено, що доплату за безперервну календарну військову службу позивачу виплачено в розмірі 50% відповідно до постанови КМ України №1294 від 07.11.2007р., виплата матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань є правом, а не обов`язком командира військової частини, який може реалізувати його за дозволом командувача Збройних Сил України виключно за наявності грошових коштів на ці цілі. Оплата проїзду до місць лікування Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослудбовців та членів їх сімей» не передбачена.
Крім того, положення Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» в частині забезпечення військовослужбовців безоплатним проїздом у відпустку, одержання військовослужбовцями речового майна і продовольчих пайків або за бажанням військовослужбовців грошової компенсації замість них у спірний період були зупинені, а тому суди обгрунтовано дійшли висновку про відмову у задоволенні позовних вимог в цій частині.
Відповідно до частини 1 статті 224 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.
За наведених обставин колегія суддів приходить до висновку, що судами правильно встановлено обставини справи та ухвалено рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому касаційну скаргу слід залишити без задоволення, а судові рішення без змін.
Керуючись статтями 210, 220-1, 223, 224, 230, 231, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -
у х в а л и л а:
Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову Івано-Франківського окружного адміністративного суду 13.04.2010р. та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 09.10.2012р. у даній справі без змін.
Ухвала набирає законної сили в порядку статті 254 КАС України і може бути переглянута Верховним Судом України в порядку та строки, передбачені главою 3 розділу IV КАС України.

Головуючий: О.П. Стародуб

Судді: В.І. Ємельянова

Ю.Й. Рецебуринський