Справа № 2а-702/12/0970
Суддя: Матуляк Я.П.
Дата ухвалення: 2012-04-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"02" квітня 2012 р. Справа № 2a-702/12/0970

м. Івано-Франківськ

ОСОБА_1 окружний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді Матуляка Я.П.

Суддів: Гундяка В.Д.,

ОСОБА_2,

при секретарі Андрейчук Л.М.

за участю:

позивача - ОСОБА_3

представника відповідача Державної миитної служби України - ОСОБА_4,

представника відповідача ОСОБА_1 митниці - ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду адміністративну справу

за позовом: ОСОБА_3

до відповідачів: Державної митної служби України,

ОСОБА_1 митниці

про визнання нечинними наказу № 240-к від 06.02.2012 р., наказу № 44-к від 06.02.2012 р., поновлення на посаді та зобов'язання вчинення дій,-

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_3 звернувся в суд з адміністративним позовом до Державної митної служби України, ОСОБА_1 митниці про визнання нечинними наказів №240-к від 06.02.2012 року, №44-к від 06.02.2012 року, поновлення на посаді, стягнення середньомісячного заробітку за час вимушеного прогулу, зобовязання прийняти та оплатити листки непрцездатності.

Позовні вимоги мотивовані тим, що оскаржувані накази №240-к від 06.02.2012 року, №44-к від 06.02.2012 року видані з порушенням вимог, визначених чинним законодавством, зокрема Дисциплінарним статутом митної служби України, затвердженим Законом України від 06.09.2005 року за №2805-ІV, Інструкції про порядок організації та проведення службового розслідування і службової перевірки в митній службі України, затвердженої наказом Держмитслужби України від 13.08.2010 року за №918, а тому підлягають скасуванню. Оскільки у діях позивача відсутній склад дисциплінарного правопорушення його слід поновити на посаді заступника начальника ОСОБА_1 митниці та виплатити на його користь середньомісячний заробіток за час вимушеного прогулу та прийняти і оплатити листки непрацездатності.

Вважає, що при його звільненні допущено грубе порушення вимог ч.3 ст.40 Кодексу законів про працю України, так як накази про звільнення ОСОБА_3, видавались під час тимчасової непрацездатності позивача.

Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі з мотивів, викладених в позовній заяві та письмових доводах. Просив суд позов задовольнити в повному обсязі.

Представник відповідача Державної митної служби України, в судовому засіданні подала письмове заперечення проти позову. Просила в задоволенні позову відмовити повністю з мотивів, викладених в письмовому запереченні.

Представник відповідача ОСОБА_1 митниці, в судовому засіданні подав письмове заперечення проти позову. Просив в задоволенні позову відмовити повністю з мотивів, викладених в письмовому запереченні.

Допитаний в якості свідка за клопотанням позивача, ОСОБА_6, суду показав, що з 24.06.2011 року по 17.10.2011 року працював на посаді декларанта в ТзОВ «Брокер-Сервіс». Однак, з метою уникнення підстав для притягнення батька до відповідальності, звернувся до керівника ТзОВ «Брокер-Сревіс» з проханням про переведення його на іншу посаду. Тому з 17.10.2011 року працював на посаді менеджера ТзОВ «Брокер-Сервіс». Зазначив, що перебуваючи на посаді декларанта жодного разу не звертався до ОСОБА_3, з проханням посприяти у вирішенні тих чи інших питань щодо митного оформлення товарів. Звернув увагу суду на те, що він не уповноважений звертатись з листами до митного органу та не має права підпису кореспонденції ТзОВ «Брокер-Сервіс».

На запитання представника відповідача пояснив, що йому не відомо чому в обліковій картці ТзОВ «Брокер-Сервіс» він зазначений як особа, уповноважена на роботу з митницею. Зазначив, що він не наполягав на тому щоб його виключили з облікової картки ТзОВ «Брокер-Сервіс».

Вислухавши позивача, представників відповідачів, показання свідка, дослідивши подані докази, колегія суддів дійшла до висновку, що в задоволенні позову слід відмовити з наступних мотивів.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 (надалі - позивач) з 16.12.2010 року працював на посаді заступника начальника ОСОБА_1 митниці.

Відповідно до пункту 3.6 розподілу обов'язків між начальником та заступниками начальника ОСОБА_1 митниці, затвердженого Головою Держмитслужби України 14.12.2010 року до повноважень ОСОБА_3 відносилось спрямування, координація та контроль за роботою митних постів «Коломия», «Ямниця», відділів митного оформлення № 1, № 2, № 3, № 4, № 5 та відділу контролю за переміщенням товарів.

Оскаржуваним наказом Державної митної служби України від 06.02.2012 року за №240-К «Про припинення перебування на державній службі» припинено перебування позивача на державній службі в митних органах України відповідно до пункту 6 частини 1 статті 30 Закону України «Про державну службу»(т.1 а.с.8-9).

Відповідно до вищевказаного наказу ОСОБА_1 митницею прийнято наказ від 06.02.2012 року за №44-К «Про припинення державної служби» у відповідності з яким, за порушення ОСОБА_2 державних службовців, згідно із пунктом 6 частиною 1 статті 30 Закону України «Про державну службу» 06.02.2012 року, припинено перебування позивача на державній службі в митних органах України (т.1 а.с.11).

Зазначені накази прийняті на підставі висновків тематичної перевірки, висвітленої в доповідній записці заступника директора організаційно-розпорядчого департаменту «Про результати роботи комісії, створеної відповідно до наказу Держмитслужби України від 25.01.2012 року №57», а також на підставі висновків службової перевірки проведеної згідно наказу ОСОБА_1 митниці від 31.01.2012 року за №24 щодо проведення перевірки дотримання вимог ст.416 Митного кодексу України «обмеження в роботі, яка повязана із здійсненням контролю за роботою близьких родичів» заступником начальника ОСОБА_1 митниці ОСОБА_3 під час службової діяльності.

Оцінивши одержані в ході судового розгляду докази, їх достатність та взаємний звязок суд погоджується з правомірністю прийняття відповідачами оскаржуваних наказів з огляду на нижчевикладене.

Згідно вимог п.3 ч.3 ст.2 КАСУ у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії).

Відповідно до чинного законодавства України підстави припинення державної служби можуть бути загальними, тобто передбаченими Кодексом законів про працю України, та спеціальними, які наведені у Законі України «Про державну службу».

Згідно до п.6 ч.1 ст.30 Закону України «Про державну службу» крім загальних підстав, передбачених Кодексом законів про працю України, державна служба припиняється і у разі відмови державного службовця від прийняття або порушення ОСОБА_2, передбаченої статтею 17 цього Закону.

Статтею 17 вищевказаного Закону визначено, що громадяни України, які вперше зараховуються на державну службу, приймають ОСОБА_2 наступного змісту: «Повністю усвідомлюючи свою високу відповідальність, урочисто присягаю, що буду вірно служити народові України, суворо дотримувати Конституції та законів України, сприяти втіленню їх у життя, зміцнювати їх авторитет, охороняти права, свободи і законні інтереси громадян, з гідністю нести високе звання державного службовця, сумлінно виконувати свої обов'язки».

Державний службовець підписує текст ОСОБА_2, який зберігається за місцем роботи. Про прийняття ОСОБА_2 робиться запис у трудовій книжці.

З системного аналізу положень вищевказаного нормативно-правового акту вбачається, що порушення ОСОБА_2 державного службовця полягає зокрема і у недотриманні вимог чинного законодавства України.

Як вбачається із підписаного позивачем тексту ОСОБА_2 державного службовця, що міститься в матеріалах особової справи позивача, ОСОБА_2 прийнято ОСОБА_3 в 1995 році (т.2 а.с.148).

В судовому засіданні встановлено, що наказом Держмитслужби України від 14.09.2009 року за №858 ТзОВ «Брокер-Сервіс» надано дозвіл на видачу ліцензії АВ №481765 на право здійснення митної брокерської діяльності (т.1 а.с.135-142).

Наказом ОСОБА_1 митниці від 24.06.2011 року за № 288 ОСОБА_6 за результатами перевірки знань видано кваліфікаційне посвідчення митного брокера за №000073/00/206 (т.1 а.с.132).

Слід зазначити, що вказаний наказ погоджувався посадовими особами ОСОБА_1 митниці, в тому числі, й позивачем ОСОБА_3, що підтверджується копією додатку до Наказу (т.1 а.с.133).

Враховуючи вищевикладене, суд констатує, що позивачу ОСОБА_3 було відомо про те, що ОСОБА_6, отримав кваліфікаційне посвідчення представника митного брокера ТзОВ «Брокер-Сервіс» з 24.06.2011 року. А відтак, з цього часу йому було відомо про виникнення обставин передбачених статтею 416 Митного кодексу України, які підлягали усуненню.

Судом встановлено, що в період з 24.06.2011 року по 17.10.2011 року ОСОБА_6 працював на посаді декларанта в ТзОВ «Брокер-Сервіс» та виконував обов'язки з декларування товарів та транспортних засобів, що переміщуються через митний кордон України у зоні діяльності ОСОБА_1 митниці. У період з 30.06.2011 по 17.10.2011 ОСОБА_6 було здійснено декларування товарів за 243 ватажними митними деклараціями (далі - ВМД), митне оформлення яких здійснено у відділі митного оформлення № 5 ОСОБА_1 митниці (т.1 а.с. 146-249, т.2 а.с.1-80), де в розділі 54 вказано прізвище та ініціали декларанта.

Крім того, вказана обставина підтверджується реєстром оформлених ВМД за період з 01.07. по 31.12.2011 року, які подавались декларантом ОСОБА_6 (т.1 а.с. 98-130).

Слід також зазначити, що у період з 01.06.2011 по 21.09.2011 ОСОБА_3, як заступником начальника митниці було розглянуто 30 листів про погодження з інших митниць, за результатами розгляду яких дозволено митне оформлення товарів в ОСОБА_1 митниці. У 7 випадках (23,3%) листів про погодження за 22 ВМД декларування товарів здійснювалося представниками ТзОВ «Брокер-Сервіс». Вказана обставина підтверджується наявними в матеріалах справи копіями карток вхідної кореспонденції (т.2 а.с. 82-97).

Як встановлено перевіркою у період з 01.07.2011 по 31.12.2011 року, зазначеним підприємством було надано митно-брокерські послуги із декларування товарів за 3020 ВМД, що становить 10,3% від загальної кількості ВМД, оформлених за це період ОСОБА_1 митницею.

В судовому засіданні встановлено, що можливість виникнення конфлікту інтересів була зясована при проведенні в ОСОБА_1 митниці відповідного аналізу у жовтні 2011 року. Після чого начальником митниці було вказано ОСОБА_3 та запропоновано вжити необхідних заходів. Внаслідок цього ОСОБА_6 17.10.2011 року був переведений наказом керівника ТзОВ «Брокер-Сервіс» на посаду менеджера (т.1 а.с.131).

Однак, як встановлено судом, з 01.07.2011 року та по день здійснення тематичної перевірки, жодних заяв або повідомлень з цього приводу, ОСОБА_3 на імя начальника митниці не подавав. Доказів такого звернення до начальника ОСОБА_1 митниці позивачем суду не надано.

Крім того, в матеріалах справи містяться копії облікової картки субєкта зовнішньоекономічної діяльності взятого на облік у відділі митного оформлення №2 ОСОБА_1 митниці відповідно до якої станом на 10.01.2012 року ОСОБА_6 є особою відповідальною за роботу з митницею (т.1 а.с.33,34).

Відповідно до статті 176 Митного кодексу України митний брокер (посередник) - це підприємство, що здійснює декларування товарів і транспортних засобів, які переміщуються через митний кордон України, і має ліцензію на право здійснення митної брокерської діяльності, видану спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади в галузі митної справи.

Митний брокер виконує повноваження в обсязі, встановленому за дорученням особи, яку він представляє, та має право здійснювати будь-які операції, пов'язані з пред'явленням митному органу товарів, транспортних засобів та документів на них до митного оформлення (стаття 179 Митного кодексу України).

В судовому засіданні судом оглянуто особову справу позивача ОСОБА_3, з матеріалів якої встановлено, що ОСОБА_6 є його сином.

Відповідно до статті 416 Митного кодексу України посадові особи митних органів не можуть обіймати посади, перебування на яких передбачає прийняття рішень з питань діяльності підприємств - митних брокерів, а також службові зносини з такими підприємствами, якщо у штаті цих підприємств перебувають близькі родичі зазначених посадових осіб.

Частиною 4 статті 412 Митного кодексу України передбачено, що посадові особи митних органів зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України, цим Кодексом та законами України.

В контексті вищевикладеного, суд зазначає, що виконання ОСОБА_3 посадових обов'язків заступника начальника ОСОБА_1 митниці в той час коли його син - ОСОБА_6 являвся представником митного брокера та здійснював декларування товарів у підрозділі митного оформлення, діяльність якого безпосередньо контролював ОСОБА_3, потягло за собою допущення позивачем порушення ОСОБА_2 державного службовця, яке полягає в недотриманні ним вимог статті 416 Митного кодексу України.

Слід також зазначити, що відповідно до статті 408 Митного кодексу України правовий статус посадових осіб митної служби України, їх права та обов'язки визначаються Конституцією України, цим Кодексом, а в частині, що не регулюється ним, - Законом України «Про державну службу».

Так, пунктом 6 частини 1 статті 30 Закону України «Про державну службу» передбачено, що державна служба припиняється, зокрема у разі відмови державного службовця від прийняття або порушення ОСОБА_2, передбаченої статтею 17 цього Закону.

Згідно із статтею 10 Закону України «Про державну службу» основними обов'язками державних службовців є: додержання Конституції України та інших актів законодавства України; забезпечення ефективної роботи та виконання завдань державних органів відповідно до їх компетенції; недопущення порушень прав і свобод людини та громадянина; безпосереднє виконання покладених на них службових обов'язків, своєчасне і точне виконання рішень державних органів чи посадових осіб, розпоряджень і вказівок своїх керівників; збереження державної таємниці, інформації про громадян, що стала їм відома під час виконання обов'язків державної служби, а також іншої інформації, яка згідно з законодавством не підлягає розголошенню; постійне вдосконалення організації своєї роботи і підвищення професійної кваліфікації; сумлінне виконання своїх службових обов'язків, ініціатива і творчість в роботі.

Таким чином, приписи статей 10, 17 Закону України «Про державну службу» кореспондуються з вимогами Митного кодексу України зобовязуючи державних службовців не тільки суворо дотримуватись вимог Конституції та законів України, але й дотримуватись моральних принципів високо нести звання державного службовця, сумлінно виконувати свої обовязки.

Що стосується тверджень позивача про порушення відповідачами порядку застосування дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення, передбаченого Законом України «Про Дисциплінарний статут митної служби України» та Інструкції про порядок організації та проведення службового розслідування і службової перевірки в митній службі України, необхідно зазначити, що припинення державної служби за порушення ОСОБА_2 державного службовця не є дисциплінарним стягненням, натомість є спеціальною підставою припинення державної служби, визначеною статтею 30 Закону України «Про державну службу». Цим Законом не передбачені й обмеження, що містяться в частині 2 статті 40 Кодексу законів про працю України щодо заборони звільнення під час перебування працівника на листку непрацездатності.

Суд також не приймає до уваги посилання позивача на положення ст.12 Закону України «Про державну службу» оскільки вказана норма регулює питання призначення осіб на посаду державного службовця, які можуть бути підпорядковані в майбутньому близьким родичам.

Підсумовуючи вищевказане суд дійшов висновку, що припинення державної служби позивача не є видом застосування до нього дисциплінарного стягнення, а наслідком порушення ОСОБА_2 державного службовця як самостійної спеціальної підстави встановленої Законом України «Про державну службу», а тому склад дисциплінарного проступку в даному випадку відсутній.

Відповідно до частини 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:

1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України;

2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано;

3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії);

4) безсторонньо (неупереджено);

5) добросовісно;

6) розсудливо;

7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації;

8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія);

9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення;

10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

З огляду на вищевказане та наведені правові норми оскаржувані накази №240-к від 06.02.2012 року, №44-к від 06.02.2012 року прийняті на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, тому позовна заява є необґрунтованою, а позовні вимоги такими, що не підлягають до задоволення.

На підставі вищенаведеного та керуючись ст. ст. 158-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

В задоволенні позову відмовити.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку. Відповідно до статті 186 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Апеляційна скарга подається до Львівського апеляційного адміністративного суду через ОСОБА_1 окружний адміністративний суд.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого Кодексом адміністративного судочинства України, якщо таку скаргу не було подано.

Головуючий суддя: (підпис) ОСОБА_7

Судді: (підпис) ОСОБА_8

(підпис) ОСОБА_2

Постанова складена в повному обсязі 06.04.2012 року.