Справа № 585/3265/15-а
Суддя: Ганзя О. Д.
Дата ухвалення: 2015-12-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 585/3265/15-а
Номер провадження 2-а/585/63/15
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
03 грудня 2015 року м.Ромни

Роменський міськрайонний суд Сумської області, розглянувши у відкритому попередньому судовому засіданні в м. Ромни адміністративний позов ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 до Роменської міської Ради Сумської області, Виконавчого комітету Роменської міської Ради Сумської області, Управління Держземагенства у Роменському районі Сумської області, третя особа Приватне підприємство «ОСНА» про визнання незаконними та скасування рішень, скасування державної реєстрації права власності на нерухоме майно, --
ВСТАНОВИВ:
Представники позивачів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , за договорами ОСОБА_20 , ОСОБА_21 звернулися до суду із вказаним адміністративним позовом у якому прохали суд:
1. відповідно до ст. 100 КАС України визнати причину пропущення строку на звернення з адміністративним позовом поважною, такою, що не залежала від позивачів та поновити пропущений процесуальний строк на звернення до суду з даним адміністративним позовом, винести постанову, якою:
2.1. визнати протиправним та скасувати:
- рішення виконавчого комітету Роменської міської ради народних депутатів №233 від 24.07.1996 року в частині вилучення земельної ділянки у військової частини № НОМЕР_1 площею 2500 кв.м та надання дозволу на складання проекту відведення земельної ділянки по АДРЕСА_1 ;
- рішення виконавчого комітету Роменської міської ради від 18.09.1996року №316 в частині надання дозволу ПП «Осна» на проектування 16-ти гаражів та складу для зберігання будівельних матеріалів в районі в/ч НОМЕР_1 згідно проекту, погодженому в установленому порядку;
- рішення виконавчого комітету Роменської міської ради від 25.12.1996 року №423 в частині затвердження проекту відведення земельної ділянки ПП «Осна» для будівництва гаражів та складу будівельних матеріалів по АДРЕСА_1 та передачу в постійне користування земельної ділянки площею 0.25 га;
- рішення виконавчого комітету Роменської міської ради від 26.09.2001 року №353 в частині оформлення права власності на гаражі з 1 по 37 номер по АДРЕСА_1 за приватним підприємством «Осна» на підставі рішення міськвиконкому №316 від 18.09.1996року та №423 від 25.12.1996 року;
- рішення виконавчого комітету Роменської міської ради від 14.12.2005 року № 398 в частині оформлення права власності на гаражі за ПП «Осна» по АДРЕСА_1 , а саме гаражі 38, 39, 40;
- рішення Роменської міської ради від 28.05.2012року в частині затвердження технічної документації із землеустрою, що посвідчують право на земельну ділянку ПП «Осна» по АДРЕСА_1 для будівництва та обслуговування інших будівель громадської забудови та надання ПП «Осна» вказаної земельної ділянки площею 0,2223 га в оренду строком на 5 років із земель державної власності;
- 2.2. визнати незаконним та скасувати:
-Державний акт на право постійного користування землею серії СМ №00014 на земельну ділянку загальною площею 0,25га розташовану по АДРЕСА_1 з цільовим призначенням - для будівництва та експлуатації будівель і споруд, що виданий Приватному підприємству «Осна» 17.02.1997року;
- свідоцтво про право власності на гаражі з 1 по 37 від 28 вересня 2001 року, що видано приватному підприємству «Осна» та зареєстровано в реєстровій книзі за №64 за реєстровим номером 79, стор. 142;
- свідоцтво про право власності на нерухоме майно, а саме гаражі 38, 39, 40, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , що видане приватному підприємству «Осна» 23.12.2005року серії САЛ №013978;
- державну реєстрацію договору оренди землі від 19.07.2012року за №00112, укладеного від 27.07.2012року між Роменською міською радою та приватним підприємством «Осна» про передачу в оренду земельної ділянки для будівництва та обслуговування інших будівель громадської забудови, загальною площею 0,2223 та за адресою: АДРЕСА_1 та зобов`язати державного кадастрового реєстратора Управління Держземагенства у Роменському районі Сумської області виконати вимоги п. 60 Постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження порядку ведення Державного земельного кадастру» від 17.10.2012року №1051, а саме внести запис у поземельну книгу про скасування державної реєстрації земельної ділянки, що розташована по АДРЕСА_1 .
У попередньому судовому засіданні позивачі ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_22 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 кожен позовні вимоги підтримали і прохали суд поновити пропущений строк для пред`явлення адміністративного позову. При цьому наголосили, що кожен з них фактично є власником відповідних автогаражів, які юридично належать ПП «Осна».
Представник позивачів ОСОБА_20 також позовні вимоги підтримала та прохала призначити справу до судового розгляду, але відмовилася від клопотання про поновлення пропущеного строку для пред`явлення адміністративного позову до суду.
У зв`язку з відмовою від клопотання про поновлення пропущеного строку суд його не розглядає.
Позивачі ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_9 , ОСОБА_12 , ОСОБА_14 , ОСОБА_19 , ОСОБА_2 будучи належним чином повідомленими про час і місце попереднього розгляду справи в судове засідання не з`явилися.
Представник відповідачів Роменської міської Ради Сумської області та виконавчого комітету Роменської міської Ради Сумської області, позовні вимоги визнала.
Представник третьої особи ПП «Осна» в заяві до суду розгляд справи прохала провести у її відсутності, в наданих суду письмових запереченнях прохала суд відмовити всім позивачам за даним адміністративним позовом без виключення в задоволенні клопотання про визнання судом поважності причин пропуску процесуального строку звернення до адміністративного суду та його поновлення в зв`язку з явним порушенням шестимісячного строку, визначеного ч.2 ст.99 Кодексу адміністративного судочинства України, а також закрити провадження на підставі п.1 ч.1 ст. 157 КАС України, так як справу не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.
Вислухавши пояснення сторін, ознайомившись з матеріалами справи, суд дійшов висновку про те, що вказаний позов не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.
Так, в позовній заяві (а.с. 33 перший абзац Т№ 1) представники позивачів зазначають, що всі позивачі «є фактичними забудовниками та власниками автогаражів, що розташовані за адресою АДРЕСА_1 і кожному з них належить відповідний автогараж…»
Крім цього, в цій же позовній заяві представники позивачів також зазначають (а.с. 38 абзац 3 Т. №1), що «оскаржувані рішення № 233, № 316, 423 прийнято виконавчим комітетом Роменської міської Ради як суб`єктом права власності, а не як суб`єктом владних повноважень». Тобто, самі представники позивачів визнають, що спір з органом місцевого самоврядування виникає не з підстав його владних повноважень, а з приводу оспорювання права власності.
Як вбачається з матеріалів позовної заяви позивачі прохають визнати протиправними та скасувати рішення виконавчого комітету Роменської міської Ради щодо вилучення земельної ділянки, надання дозволів на складання проекту відведення земельної ділянки по АДРЕСА_1 ПП «Осна», дозволів ПП «Осна» на проектування гаражів, рішень щодо оформлення права власності на гаражі, визнання незаконним державного акту на право постійного користування землею, виданого ПП «Осна», свідоцтв про право власності на нерухоме майно гаражі, виданих ПП «Осна», тобто фактично саме ПП «Осна» мусить бути відповідачем в цій справі, яка має розглядатися в порядку цивільного судочинства.
До такого висновку суд дійшов з наступних підстав.
Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб`єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.
Нормами статті З КАС України поняття справи адміністративної юрисдикції визначено як переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб`єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.
В пункті 2 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 16.04.2004 року «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» вказано, що за загальним правилом розмежування компетенції судів з розгляду земельних та пов`язаних із земельними відносинами майнових спорів відбувається залежно від суб`єктного складу їх учасників. Ті земельні та пов`язані із земельними відносинами майнові спори, сторонами в яких є юридичні особи, а також громадяни, що здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статус суб`єкта підприємницької діяльності, розглядаються господарськими судами, а всі інші - в порядку цивільного судочинства, крім спорів, зокрема, щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень при реалізації ними управлінських функцій у сфері земельних правовідносин, вирішення яких згідно з пунктами 1, 3 ч.1 ст. 17 Кодексу адміністративного судочинства.
Відповідно до п.7 постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 3 від 01.03.2013 року "Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ" вбачається, що земельні відносини, суб`єктами яких є фізичні чи юридичні особи, органи місцевого самоврядування, органи державної влади, а об`єктами - землі у межах території України, земельні ділянки та права на них, у тому числі на земельні частки (паї), регулюються земельним і цивільним законодавством на принципах забезпечення юридичної рівності прав їх учасників, забезпечення гарантій прав на землю (стаття 1 ЦК, статті 2, 5 Земельного кодексу України). Захист судом прав на землю у цих відносинах здійснюється способами, визначеними статтями 16, 21, 393 ЦК, статтею 152 ЗК України, у тому числі шляхом визнання недійсними рішень органів виконавчої влади, органів місцевого самоврядування.
Відповідно до цього, спори, що виникають із земельних відносин, у яких хоча б однією зі сторін є фізична особа, незважаючи на участь у них суб`єкта владних повноважень, згідно зі статтею 15 ЦПК розглядаються в порядку цивільного судочинства. Це стосується, наприклад, позовів про визнання недійсними рішень органів виконавчої влади, органів місцевого самоврядування щодо видання дозволу на виготовлення (розроблення) проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, вирішення інших питань, що відповідно до закону необхідні для набуття і реалізації права на землю, про надання чи передачу земельної ділянки у власність або користування чи. невирішення цих питань, припинення права власності чи користування землею (статті 116, 118, 123, 128, 131, 144, 146, 147, 149, 151 ЗК України та інші), крім спорів, передбачених частиною першою статті 16 Закону України від 17 листопада 2009 року № 1559-У1 «Про відчуження земельних ділянок, інших об`єктів нерухомого майна, шо на них розміщені, які перебувають у приватній власності, для суспільних потреб чи з мотивів суспільної необхідності», про цивільну відповідальність за порушення земельного законодавства (статті 210, 211 ЗК України), про повернення самовільно зайнятих земельних ділянок (стаття 212 ЗК України).
Зазначені роз`яснення узгоджуються з правовим висновком Верховного Суду України, викладеним в постанові від 24.02.2015 року у справі № 21-34а15, які є обов`язковими для всіх судів України. Верховний Суд України дійшов висновку, що у разі прийняття суб`єктом владних повноважень рішення про передачу земельних ділянок у власність чи оренду (тобто ненормативного акта, який вичерпує свою дію після його реалізації) подальше оспорювання правомірності набуття фізичною чи юридичною особою спірної земельної ділянки має вирішуватися у порядку цивільної (господарської) юрисдикції, оскільки виникає спір про право цивільне.
В пункті 2 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 07.02.2014 року «Про практику в справах про захист права власності та інших речових прав» зазначено, що спори, пов`язані із захистом права власності та інших речових прав, розглядаються судами відповідно до визначеної процесуальним законом юрисдикції, а відповідно до частини першої статті 114 Цивільного процесуального кодексу України позови, що виникають з приводу захисту права власності та інших речових прав на нерухоме майно пред`являються за місцем знаходження майна або основної його частини (виключна підсудність).
До позовів, що виникають з приводу нерухомого майна, належать, зокрема, позови про визнання права на таке майно, про витребування майна із чужого незаконного володіння, про усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження майном, не пов`язаних із позбавленням володіння, про встановлення сервітуту, виключення майна з-під арешту, визнання правочину недійсним (незалежно від заявлення вимоги про застосування наслідків недійсності правочину) тощо.
Отже, справи у спорах за участю державних органів та органів місцевого самоврядування, що виникають з правовідносин, у яких державні органи та органи місцевого самоврядування реалізують повноваження власника землі, а також в інших спорах, які виникають із земельних відносин приватноправового характеру, за відповідності складу сторін спору повинні розглядатися в порядку цивільного ( ЦПК) чи/або господарського (ГПК) судочинства.
В пункті 3 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №3 від 01.03.2013 року «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ» зазначено, що суди повинні виходити з того, що відповідно до статей 15, 16 ЦПК України у порядку цивільного судочинства суди розглядають справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також з інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ за Кодексом адміністративного судочинства України (стаття 17), Господарським процесуальним кодексом України ( статті 1,12), Кримінальним процесуальним кодексом України або Кодексом України про адміністративні правопорушення віднесено до компетенції адміністративних, господарських судів, до кримінального провадження чи до провадження у справах про адміністративні правопорушення. Законом може бути передбачено розгляд інших справ за правилами цивільного судочинства.
У зв`язку з наведеним суди мають виходити з того, що критеріями відмежування справ цивільної юрисдикції від інших є, по-перше, наявність у них спору про право цивільне ( справи за позовами, що виникають із будь-яких правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства), по-друге, суб`єктний склад такого спору ( однією зі сторін у спорі є, як правило, фізична особа).
Оскільки, згідно зі статтею 16 ЦПК не допускається об`єднання в одне провадження вимог,які підлягають розгляду за правилами різних видів судочинства, якщо інше не встановлено законом, суд відкриває провадження у справі в частині вимог, які належать до цивільної юрисдикції, і відмовляє у відкритті провадження у справі щодо вимог,коли їх розгляд проводиться за правилами іншого виду судочинства. Разом із тим суд також має врахувати, що в порядку цивільного судочинства підлягають розгляду справи у разі, якщо однією зі сторін є фізична особа, а вимоги взаємопов`язані між собою і окремий їх розгляд неможливий.
Відповідно до роз`яснень, викладених в абзаці 1 пункту 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» (далі постанова Пленуму Верховного Суду України № 2), вирішуючи питання про відкриття провадження у справі, суд повинен виходити з того, що згідно зі статтею 124 Конституції України юрисдикція загальних судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі, а за частинами першою і другою статті 15 ЦПК України у порядку цивільного судочинства суди розглядають справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також з інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ за Кодексом адміністративного судочинства України (стаття 17) або Господарським процесуальним кодексом України (статті 1, 12) віднесено до компетенції адміністративних чи господарських судів. Законом може бути передбачено розгляд інших справ за правилами цивільного судочинства.
Абзацом 3 пункту 15 постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 роз`яснено, що вимоги позивача до кількох відповідачів можуть бути об`єднані в одне провадження, якщо ці вимоги однорідні, зокрема такі, які нерозривно пов`язані між собою, або від вирішення однієї з них залежить вирішення інших. Таке об`єднання не допускається, якщо відсутня спільність предмета позову. Не допускається об`єднання в одне провадження вимог, які підлягають розгляду за правилами різних видів судочинства, якщо інше не встановлено законом.
Оскільки не допускається об`єднання в одне провадження вимог, які підлягають розгляду за правилами різних видів судочинства, якщо інше не встановлено законом, суд відкриває провадження у справі в частині вимог, які належать до цивільної юрисдикції, і відмовляє у відкритті провадження у справі щодо вимог, коли їх розгляд провадиться за правилами іншого судочинства.
Відповідно до ст.15 ЦПК України, суди розглядають в порядку цивільного судочинства справи щодо порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин.
Таким чином, спір, за вирішенням якого звернулися позивачі, не є публічно-правовим, оскільки виникає із цивільних, земельних та господарських правовідносин, які склалися в процесі господарської діяльності між Приватним підприємством «ОСНА», Роменською міською радою Сумської області та її виконавчим комітетом і жодна із заявлених позивачами в адміністративному позові позовних вимог не може бути розглянута в порядку адміністративного судочинства.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 157 КАС України суд закриває провадження у справі: якщо справу не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.
Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 121 КАС України за наслідками підготовчого провадження суд у порядку письмового провадження або в судовому засіданні на розсуд суду постановляє ухвалу про закриття провадження у справі.
Враховуючи те, що інтерес позивачів не носить публічний характер, зі змісту позовних вимог вбачається спір про право на нерухоме майно, спір виникає із цивільних правовідносин, а тому підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.
За таких обставин суд вважає, що провадження за адміністративним позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , до Роменської міської Ради Сумської області, Виконавчого комітету Роменської міської Ради Сумської області, Управління Держземагенства у Роменському районі Сумської області, третя особа Приватне підприємство «ОСНА» про визнання незаконними та скасування рішень, скасування державної реєстрації права власності на нерухоме майно необхідно закрити, оскільки справу не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства та роз`яснити позивачам про їх право на звернення до суду в порядку цивільного судочинства.
Крім того, позивачам слід роз`яснити, що відповідно до вимог п.5 ч.1 ст. 7 Закону України «Про судовий збір» сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі закриття (припинення) провадження у справі.
Суд критично відноситься до твердження представника позивачів щодо прийняття рішення у попередньому судовому засіданні у зв`язку із визнанням представником відповідачів адміністративного позову, оскільки виходячи зі змісту ч.4 ст. 112 КАС України суд не приймає визнання адміністративного позову, якщо ці дії відповідача суперечать закону чи порушують чиї-небудь права, свободи або інтереси. При цьому суд виходить з того, що вбачаються порушення прав та інтересів ПП «Осна», яка саме позивачами була залучена до справи в якості третьої особи.
Керуючись ст. ст.17, 111, ч.4 ст. 112, п.3 ч.1 ст. 121, п.1 ч.1 ст. 157 КАС України, -
У Х В А Л И В:
Провадження по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 до Роменської міської Ради Сумської області, Виконавчого комітету Роменської міської Ради Сумської області, Управління Держземагенства у Роменському районі Сумської області, третя особа Приватне підприємство «ОСНА» про визнання незаконними та скасування рішень, скасування державної реєстрації права власності на нерухоме майно закрити.
Роз`яснити позивачам про їх право звернутися до Роменського міськрайонного суду за захистом своїх прав в порядку цивільного судочинства, а також на подання клопотання про повернення сплаченого судового збору.
Ухвала може бути оскаржена до Харківського апеляційного адміністративного суду через Роменський міськрайонний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом п`яти днів з дня проголошення ухвали, а особами, без участі яких було проголошено ухвалу протягом п`яти днів з моменту отримання копії ухвали з подачею копії апеляційної скарги до апеляційної інстанції.
Суддя: підпис ...
Копія вірна:
Суддя Роменського міськрайонного суду О. Д. Ганзя