Справа № 283/1721/15-а
Суддя: Ярмоленко В. В.
Дата ухвалення: 2015-12-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 283/1721/15-а
провадження № 2-а/283/681/2015
П О С Т А Н ОВ А

і м е н е м У к р а ї н и

03 грудня 2015 року

Малинський районний суд Житомирської області в складі:

під головуванням судді Ярмоленка В.В.,

з секретарем судових засідань ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_2 до Малинської міської ради Житомирської області, третя особа на стороні відповідача: фізична особа-підприємець ОСОБА_3 про визнання протиправною бездіяльності та зобовязання вчинити певні дії, -

встановив:

Звернувшись до суду в липні 2015 року ОСОБА_2 в обґрунтування позовних вимог зазначила, що є власницею нежитлового приміщення-торгового павільйону (магазин «Гастрономчик») та земельної ділянки в м. Малині по вул. Фрунзе, 28а.

20 жовтня 2014 року за заявою фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 Малинською міською радою йому видано паспорт привязки №15/14 для встановлення групи тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності по вул. Фрунзе біля магазину «Гастрономчик». Згідно умов даного паспорту, на відстані 10 метрів від магазину позивачки встановлюється група тимчасових споруд (два торгівельних павільйони), Вважає їх спорудження таким, що створює реальну небезпеку для належного їй майна через недотримання пожежної безпеки та норм Державних будівельних норм в частині розміщення тимчасових споруд на відстані не менше ніж 15м.

Просила визнати протиправною бездіяльність Малинської міської ради при здійсненні управлінських функцій по забезпеченню дотримання вимог законодавства при встановленні тимчасових споруд та зобовязати Малинську міську раду анулювати паспорт привязки №15/14 групи тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності (торговельні павільйони) по вул. Фрунзе біля магазину «Гастрономчик» виданого фізичній особі-підприємцю ОСОБА_3 20 жовтня 2015 року та замовити роботи по демонтажу цієї групи тимчасових споруд.

В судовому засіданні представники позивача ОСОБА_4, ОСОБА_5 підтримали позовні вимоги, просили задовольнити їх та зобовязати відповідача подати до суду звіт про виконання судового рішення.

Відповідач, в особі начальника відділу містобудування та земельних відносин, головного архітектора міста ОСОБА_6 позов не визнав, зазначивши, що стаціонарна тимчасова споруда ОСОБА_3 встановлена у відповідності до вимог Порядку розміщення тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності, затвердженої наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 21.10.2011 року №244 та Правил пожежної безпеки.

Третя особа фізична особа-підприємець ОСОБА_3 та його представник ОСОБА_7 заперечили щодо задоволення позову через не наведення норм чинного законодавства, які порушила Малинська міська рада.

Вислухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази суд приходить до висновку про наступне:

Встановлено, що 20 жовтня 2014 року відділом містобудування та земельних відносин виконавчого комітету Малинської міської ради фізичній особі-підприємцю ОСОБА_3 видано паспорт привязки тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності (торговельні павільйони) по вул. Фрунзе біля магазину «Гастрономчик». Паспорт привязки дійсний до 20 жовтня 2019 року.

Актом обстеження від 07.10.2015 року тимчасової споруди по вул. Фрунзе біля магазину «Гастрономчик» встановлено, що тимчасова споруда відповідає вимогам паспорта привязки від 20.10.2014 року в частині розміщення та ескізів фасадів.

Питання розміщення тимчасових споруд врегульовано спеціальним законодавством, яким є ст.28 Закону «Про регулювання містобудівної діяльності», а саме те, що тимчасова споруда торговельного, побутового, соціально-культурного чи іншого призначення для здійснення підприємницької діяльності - одноповерхова споруда, що виготовляється з полегшених конструкцій з урахуванням основних вимог до споруд, визначених технічним регламентом будівельних виробів, будівель і споруд, і встановлюється тимчасово, без улаштування фундаменту.

Розміщення тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності здійснюється в порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері містобудування.

Такий порядок встановлений Наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 21.10.2011р. №244 «Про затвердження Порядку розміщення тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності» (далі - Порядок).

Відповідно до п.2 Порядку, підставою для розміщення тимчасової споруди є паспорт прив'язки тимчасової споруди.

Замовник, який має намір встановити тимчасову споруду, звертається до відповідного виконавчого органу сільської, селищної, міської ради, районної державної адміністрації із відповідною заявою у довільній формі про можливість розміщення тимчасової споруди.

Вичерпний перелік документів, які додаються до заяви, встановлений п.2.3 Порядку.

Паспорт прив'язки тимчасової споруди оформлюється органом з питань містобудування та архітектури протягом десяти робочих днів з дня подання зазначеної заяви. Для підготовки паспорта прив'язки тимчасової споруди містобудівні умови та обмеження забудови земельної ділянки не надаються.

При оформлені паспорта прив'язки тимчасової споруди забороняється вимагати від замовника додаткові документи та отримання ним погоджень, не передбачених законом та цим Порядком.

Паспорт прив'язки тимчасової споруди не надається за умов: подання неповного пакета документів, визначених пунктом 2.6 цього Порядку; подання недостовірних відомостей, зазначених у пункті 2.6 цього Порядку. Ненадання паспорта прив'язки з інших підстав не допускається.

Відповідно до п.2.27 Порядку дія паспорта прив'язки тимчасової споруди анулюється за таких умов:

- недотримання вимог паспорта прив'язки при її встановленні;

- невстановлення тимчасової споруди протягом 6 місяців з дати отримання паспорта прив'язки;

- надання недостовірних відомостей у документах, зазначених у пункті 2.6 цього Порядку, під час підготовки паспорта прив'язки тимчасової споруди.

Відповідно до статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних та юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Відповідно до п.1 ч.2 ст.17 КАС України компетенція адміністративних судів поширюється, зокрема, на спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

Таким чином, вирішуючи питання щодо поширення компетенції адміністративного суду на даний спір, суд має врахувати правовий характер рішення та бездіяльності, що оскаржується позивачем.

Під рішенням суб'єкта владних повноважень, у контексті положення п.1 ч.2 ст.17 КАС України, необхідно розуміти нормативно-правові акти та правові акти індивідуальної дії.

Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є правильність рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій.

Акт державного чи іншого органу - це юридична форма рішень цих органів, тобто офіційний письмовий документ, який породжує певні правові наслідки, спрямований на регулювання тих чи інших публічно-правових відносин і має обов'язковий характер для суб'єктів цих відносин.

При цьому, залежно від компетенції органу, який прийняв такий документ, і характеру та обсягу відносин, що врегульовано ним, акти поділяються на нормативно-правові і такі, що не мають нормативно-правового характеру, тобто індивідуальні.

Правовий акт індивідуальної дії - це виданий суб'єктом владних повноважень документ, прийнятий із метою реалізації положень нормативно-правового акту (актів) щодо конкретної життєвої ситуації, не містить загальнообов'язкових правил поведінки та стосується прав і обов'язків, чітко визначеного суб'єкта (суб'єктів), якому він адресований. До того ж, обов'язковою ознакою як нормативно-правового, так і правового акту індивідуальної дії, є юридичний характер, тобто обов'язковість його приписів для відповідного суб'єкта (суб'єктів), дотримання якого забезпечується правовими механізмами.

Обов'язковою ознакою нормативно-правового акту чи акту індивідуальної дії, а також відповідних дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень є створення ними юридичних наслідків у формі прав, обов'язків, їх зміни чи припинення.

Паспорт прив'язки не є нормативно-правовим актом чи правовим актом індивідуальної дії, оскільки не створює для позивача будь-яких правових наслідків, а також не містять обов'язкового для неї припису. Фактично являючись комплектом документів, у яких визначено місце встановлення тимчасової споруди на топографо-геодезичній основі М 1:500, схему благоустрою прилеглої території, паспорт привязки не має самостійного юридичного значення, не породжує, не змінює та не припиняє права та обов'язки позивача у сфері публічно-правових відносин, а тому не є рішенням суб'єкта владних повноважень у розумінні положень ст. 17 КАС України.

Крім того, предявляючи позовну вимогу про визнання протиправною бездіяльності Малинської міської ради при здійсненні управлінських функцій по забезпеченню дотримання вимог законодавства при встановленні тимчасових споруд, позивач обґрунтовує її невжиттям заходів до усунення порушення законодавства при видачі паспорту привязки, однак згідно п.2.27 Порядку це не є підставою для анулювання паспорту привязки.

Згідно ч. 1 ст. 6 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що кожна особа має право в порядку, визначеному цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю субєкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Із системного аналізу цієї статті вбачається, що право на судовий захист має лише та особа, яка є суб'єктом (носієм) порушених прав, свобод чи інтересів. Тож для того, щоб особі було надано судовий захист, суд повинен встановити, що особа дійсно має право, свободу чи інтерес, про захист яких вона просить і це право, свобода чи інтерес порушені відповідачем.

Позивачем не надано суду належних та допустимих доказів, що вона має будь-яке право щодо двох земельних ділянок загальною площею 0,006га та на які поширюється договір особистого строкового сервітуту для встановлення тимчасової споруди укладеного з ОСОБА_3 і що видачею останньому паспорту прив'язки на тимчасові споруди були безпосередньо порушені її права, свободи чи інтереси.

За ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, виконання вимог якої є обовязковим для України, визначається право людини на доступ до правосуддя, а за її ст. 13 на ефективний спосіб захисту прав, і це означає, що особа має право предявити в суді таку вимогу на захист свого права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення

Виходячи зі змісту положень КАС України щодо компетенції адміністративного суду, останній не може підміняти інший орган державної влади та перебирати на себе повноваження щодо вирішення питань, які законодавством віднесені до компетенції цього органу державної влади.

Наведене в сукупності дає підстави для відмови в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 за безпідставністю.

Керуючись ст.ст.11,17,18, 94,160, 162, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, -

постановив:

В задоволенні позову ОСОБА_2 до Малинської міської ради Житомирської області, третя особа на стороні відповідача: фізична особа-підприємець ОСОБА_3 про визнання протиправною бездіяльності та зобовязання вчинити певні дії відмовити повністю за безпідставністю.

Постанова може бути оскаржена до Житомирського апеляційного адміністративного суду через Малинський районний суд протягом десяти днів з дня проголошення цієї постанови.

Постанова суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги постанова набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя: