Справа № 826/14653/15
Суддя: Шурко О.І.
Дата ухвалення: 2015-11-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

Іменем України

26 листопада 2015 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого Шурка О.І.,

суддів Василенка Я.М., Степанюка А.Г.,

при секретарі Дуденкова О.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в Оболонському районі м. Києва на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 03 вересня 2015 року у справі за адміністративним позовом Управління Пенсійного фонду України в Оболонському районі м. Києва до Публічного акціонерного товариства «Київський завод реактивів, індикаторів та аналітичних препаратів «РІАП» про стягнення заборгованості, -

В С Т А Н О В И В :

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 03 вересня 2015 року в задоволенні позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з таким судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить апеляційну інстанцію скасувати незаконну, на його думку, постанову суду першої інстанції та постановити нову про задоволення позовних вимог.

Апелянт посилається на незаконність, необ'єктивність та необґрунтованість оскаржуваного рішення, невідповідність висновків суду дійсним обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права, що є на його переконання підставою для скасування судового рішення.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як встановлено судом першої інстанції, згідно повідомлень Управління Пенсійного фонду України в Оболонському районі м. Києва ПАТ «Київський завод реактивів, індикаторів та аналітичних препаратів «РІАП» повинно відшкодувати кошти на виплату різниці між сумами пенсій за квітень 2015 року в розмірі 2 457, 27 грн., за травень 2015 року - 2 457, 27 грн. (пенсіонер - ОСОБА_1.).

На обґрунтування правомірності заявленої до стягнення суми, позивач посилається на те, що відповідачем не сплачено заборгованість по відшкодуванню коштів на виплату різниці між сумами пенсій, яка була нарахована щодо вказаної особи.

У зв'язку з несплатою вказаної заборгованості в добровільному порядку, позивач звернувся до суду із адміністративним позовом, в якому просив суд зобов'язати відповідача сплатити різницю між сумою пенсій заборгованість у загальному розмірі 4914,54 грн.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції мотивував своє рішення тим, що оскільки матеріалами справи не підтверджується факт зайняття ОСОБА_1 науковою діяльністю у період роботи на підприємстві, підстави для задоволення позову відсутні.

Колегія суддів погоджується із таким висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Так, судом першої інстанції встановлено, що позивачем згідно направлених повідомлень відповідачу було визначено до сплати різницю між сумою пенсії, призначеної науковим працівникам за Законом України «Про наукову і науково-технічну діяльність», та сумою пенсії, обчисленою відповідно до інших законодавчих актів.

Згідно ч. 1 статті 24 Закону України «Про наукову та науково-технічну діяльність» держава встановлює для наукових (науково-педагогічних) працівників, які мають необхідний стаж наукової роботи, пенсії на рівні, що забезпечує престижність наукової праці та стимулює систематичне оновлення наукових кадрів.

Частиною 2 вказаної статті Закону встановлено, що пенсія науковому (науково-педагогічному) працівнику призначається при досягненні пенсійного віку: чоловікам - за наявності стажу роботи не менше 25 років, у тому числі стажу наукової роботи не менше 20 років; жінкам - за наявності стажу роботи не менше 20 років, у тому числі стажу наукової роботи не менше 15 років.

При цьому, ч. 9 ст. 24 Закону України «Про наукову та науково-технічну діяльність» закріплено, що різниця між сумою пенсії, призначеної за цим Законом, та сумою пенсії, обчисленої відповідно до інших законодавчих актів, на яку має право науковий працівник, фінансується: для наукових (науково-педагогічних) працівників державних бюджетних наукових установ, організацій та вищих навчальних закладів III -IV рівнів акредитації - за рахунок коштів державного бюджету; для наукових (науково-педагогічних) працівників інших державних підприємств, установ, організацій та вищих навчальних закладів III - IV рівнів акредитації - за рахунок коштів цих підприємств, установ, організацій та закладів, а також коштів державного бюджету в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Так, відповідно до ст. 4 Закону України «Про наукову і науково-технічну діяльність» суб'єктами наукової і науково-технічної діяльності на яких розповсюджується дія даного закону є: вчені, наукові працівники, науково-педагогічні працівники, а також наукові установи, наукові організації, вищі навчальні заклади ІІІ-ІV рівнів акредитації, громадські організації у науковій та науково-технічній діяльності.

Статтею 1 вказаного Закону визначено, що науковим працівником є вчений, який за основним місцем роботи та відповідно до трудового договору (контракту) професійно займається науковою, науково-технічною, науково-організаційною або науково-педагогічною діяльністю та має відповідну кваліфікацію незалежно від наявності наукового ступеня або вченого звання, підтверджену результатами атестації. Вченим - є фізична особа, яка має повну вишу освіту та проводить фундаментальні та (або) прикладні наукові дослідження і отримує наукові та (або) науково-технічні результати.

Колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, що матеріали справи не містять доказів того, що у відповідача наявні працівники, які займають наукові посади та займаються науковою (науково-педагогічною) діяльністю під час роботи у вказаному товаристві, зокрема, такі відомості не підтверджені і відносно ОСОБА_1

Крім того, як вірно зазначено судом першої інстанції, рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 22.11.2005 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ВАТ «Київський завод «РІАП», третя особа: Управління пенсійного фонду України в Оболонському районі м. Києва про надання уточнюючої довідки, яке набрало законної сили, встановлено, що ДП «Київський завод «РІАП» та ВАТ «Київський завод «Ріап» протягом всього часу існування займалося виключно виробничою діяльністю і в своєму складі наукових підрозділів не мало.

Щодо посилань апелянта на довідку, то згідно матеріалів службової перевірки, проведеної на ПАТ «Київський завод РІАП» щодо обставин видачі спірної довідки №02/895 від 06.11.2002 року вона є недійсною. Відповідно до протоколу №2 від 17.04.2006р. вихідна кореспонденція заводу за 2002рік знищена.

З приводу підроблення вказаної довідки РУ ГУ МВС в Оболонському районі за заявою Київський завод «РІАП» внесені відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань. ПАТ завод «РІАП» повідомляв позивача про відкликання спірної довідки №02/895. Згідно повідомлень про вручення відповідні листи були отримані ще 08.12.2014 року. Також, ПАТ «Київський завод «РІАП» неодноразово звертався до УПФ щодо вирішення даного питання, проте всі звернення проігноровані.

Відповідно до ч. 1 ст. 72 КАС України обставини, встановлені судовим рішенням в адміністративній, цивільній або господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Таким чином, колегія суддів вважає, що відсутність на підприємстві наукових підрозділів виключає можливість проведення ним наукових досліджень та наявності в штаті наукових працівників.

Таким чином, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що доводи, викладені в апеляційній скарзі, не знайшли свого підтвердження, а судом першої інстанції повно встановлені обставини у справі, яким дана належна правова оцінка на підставі законодавства, яке врегульовує спірні відносини.

Отже, колегія суддів вирішила згідно ст. 200 КАС України залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін, з урахуванням того, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Щодо вирішення питання про судові витрати, колегія суддів зазначає наступне.

Так, правові засади справляння судового збору, платників, об'єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору визначені положеннями Закону України «Про судовий збір» від 08.07.2011 року №3674-VІ в редакції Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо сплати судового збору» від 22.05.2015 року № 484-VIII (далі - Закон).

Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» в редакції, яка діяла на момент подання позову до суду першої інстанції, ставка судового збору за подання майнового позову до суду становила 2 відсотки розміру майнових вимог, але не менше 1,5 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 4 розмірів мінімальної заробітної плати.

Положеннями ч. 1 зазначеної статті передбачено, що судовий збір справляється у відповідному розмірі від мінімальної заробітної плати у місячному розмірі, встановленої законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Станом на 01 січня 2015 року приписами Закону України «Про Державний бюджет України на 2015 рік» від 28.12.2014 року № 80-VIII встановлено мінімальну заробітну плату в розмірі 1218,00 грн.

Як вбачається з адміністративного позову, позивачем заявлена вимога про стягнення заборгованості в розмірі 4914,54 грн.

Оскільки 2 відсотки розміру майнових вимог є меншими від 1,5 відсотка мінімальної заробітної плати, розмір судового збору за подання апеляційної скарги щодо вимог майнового характеру становить 2009,7 грн. ((1218 * 1,5)*110%).

З огляду на викладене, а також враховуючи те, що відповідно до положень ст. 5 КАС України провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи, розмір судового збору за подання апеляційної скарги становить 2009,7 грн.

Враховуючи те, що ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 18.11.215 року було відстрочено апелянту сплату судового здору до винесення судового рішення, суд приходить до висновку про стягнення з апелянта вказаної вище суми судового збору.

Керуючись ст.ст. 160, 195, 196, 198, 200, 205, 206 КАС України, суд

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в Оболонському районі м. Києва - залишити без задоволення, а постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 03 вересня 2015року - без змін.

Стягнути з Управління Пенсійного фонду України у Солом'янському районі м. Києва до Державного бюджету України (отримувач коштів - УДКСУ у Печерському районі м. Києва, код отримувача (код за ЄДРПОУ) - 38004897, банк отримувача - ГУДКCУ у м. Києві, код банку отримувача (МФО) - 820019, рахунок отримувача - 1007, код класифікації доходів бюджету - 22030001) судовий збір у сумі 2009 грн. (дві тисячі дев'ять гривень) 70 коп.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України в порядок і строки, визначені ст. 212 КАС України.

Головуючий:

Судді:

Головуючий суддя Шурко О.І.

Судді: Степанюк А.Г.

Василенко Я.М.