Справа № 813/7383/13-а
Суддя: Ланкевич Андрій Зіновійович
Дата ухвалення: 2015-12-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 грудня 2015 року № 813/7383/13-а

ОСОБА_1 окружний адміністративний суд, у складі:

головуючого-судді Ланкевича А.З.

секретар судового засідання Фуртак А.В.,

за участі представників

позивача . ОСОБА_2,

відповідача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ТМ-Сервіс» до ОСОБА_1 митниці ДФС, Головного управління Державної казначейської служби України у Львівській області про скасування рішення про коригування митної вартості товарів, картки відмови стягнення надміру сплачених коштів, -

встановив :

Позивач звернувся до суду з позовом і з урахуванням заяви від 26.11.2015 року про зменшення позовних вимог просить:

- визнати протиправним та скасувати рішення ОСОБА_1 митниці Державної митної служби України про коригування митної вартості товарів №209000003/2013/900081/2 від 30.08.2013 року.

- визнати протиправним та скасувати картку відмови у прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №209120000/2013/00414, яка оформлена ОСОБА_1 митницею Державної митної служби України.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що при здійсненні митного оформлення імпортованого на митну територію України товару позивач надав усі необхідні документи на підтвердження задекларованої митної вартості, які відповідають вимогам ст. 53 Митного кодексу України. Подані документи, як зазначив позивач, містять достатньо відомостей на підтвердження задекларованої митної вартості ввезеного товару і в них не було жодних розбіжностей чи ознак підробки, які б давали підстав ставити під сумнів заявлену митну вартість. Щодо вимоги митного органу по надання додаткових документів, то на думку позивача, така виставлена декларанту з надуманих причин, зокрема, відповідач не повідомив декларанта про те, які саме складові митної вартості чи обставини необхідно додатково підтвердити. На думку позивача, твердження митного органу про неподання декларантом документів, передбачених ч.ч. 2-4 ст. 53 МК України не відповідає дійсності, а сам факт неподання декларантом додаткових документів в даному випадку не є підставою для відмови в митному оформленні товару за ціною договору. З урахуванням наведеного, позивач вважає, що рішення про коригування митної вартості прийнято без урахування усіх істотних обставин, що мають значення для його прийняття та з порушенням встановленого законом порядку, у звязку з чим заявлено даний позов.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі з підстав, викладених в позовній заяві та додаткових письмових поясненнях.

На підставі ст. 55 КАС України суд замінив відповідача ОСОБА_1 митницю Міндоходів на правонаступника ОСОБА_1 митницю ДФС.

Від відповідача надійшли письмові заперечення проти позову та додаткові письмові пояснення від 25.11.2015 року, в яких зазначено про те, що відповідно до вимог статті 54 Митного кодексу України орган доходів і зборів має право упевнитися в достовірності або точності будь-якої заяви, документа чи розрахунку, поданих для цілей визначення митної вартості. Відповідач стверджує, що при здійсненні контролю за правильністю визначення митної вартості було виявлено неточності і розбіжності в документах, тому виникла необхідність у поданні додаткових документів, у звязку з чим декларанту було виставлено відповідну вимогу. У звязку із неподанням декларантом або уповноваженою ним особою документів відповідно до умов, зазначених у частинах другій - третій статті 53 Митного кодексу України, ОСОБА_1 митниця відмовила у митному оформленні за заявленою декларантом митною вартістю. Застосовуючи послідовно методи визначення митної вартості та не маючи можливості застосувати методи 2а, 2б, посадові особи митниці, відповідно до статті 64 Митного кодексу України визначили митну вартість на імпортований позивачем товар з використанням резервного методу та прийняла рішення про коригування митної вартості №209000003/2013/900081/2 від 30.08.2013 року. На думку відповідача, оскаржене рішення прийнято у відповідності з вимогами закону і обґрунтованих підстав для задоволення даного позову немає.

В судовому засіданні представник відповідача таку позицію підтримав, просив відмовити у задоволенні позовних вимог.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши подані документи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступні обставини справи та надав їм правову оцінку.

14.12.2012 року між компанією HANDAN YONGQIANG FASTENER CO., LTD., CHINA та ТОВ «ТМ-Сервіс» укладено зовнішньоекономічний контракт №YQ020, відповідно до п.1.1 якого Продавець (за контрактом компанія HANDAN YONGQIANG FASTENER CO., LTD, CHINA) виробляє та продає, а Покупець (ТОВ «ТМ-Сервіс») купує метричну продукцію (надалі Товар) на умовах FOB порт Китаю (відповідно INKOTERMS 2000), згідно додатків, які є невід'ємною частиною даного контракту. Згідно з п. 1.3 цього Контракту сторони залишають право при взаємній згоді доповнювати або змінювати терміни та умови виконання Контракту.

Згідно з п. 2.1. Контракту вартість Товару по даному Контракту встановлюється в доларах США і включає до складу вартість Товару, пакування, витрати по завантаженню товару до транспортного засобу Покупця, виконанню всіх формальностей по передачі Товару, зокрема отримання експортних ліцензій, митної реєстрації та інших дозволів, необхідних для продукування та експорту і перевезення Товару до України. Відповідно до п. 2.3. Контракту сума Товару, що може бути поставлена по даному Контракту, складає 300000,00 доларів США, проте у будь-якому випадку визначається вартістю здійснених за даним Контрактом поставок.

Згідно з п. 4.1, п. 5.1, п. 5.2 Контракту сторони визначили термін постачання товару по даному Контракту протягом 90 днів з моменту узгодження додатку. Покупець зобов'язаний заплатити Продавцю аванс, та/або за кожен отриманий вантаж безготівковим банківським переказом в доларах СІІІА на вказаний у Договорі рахунок. Сторони допускають зміну методу і форми оплати за отриманий товар.

19.02.2013 року між сторонами укладено додаток № 1.3. до контракту №VQ020 від 14.12.2012 року, відповідно до якого Продавець виробляє і постачає, а покупець купує Товар згідно цін, наведених у додатку, на загальну суму 42904,50 доларів США. Сторони погодили, що Покупець зобовязується здійснити оплату в розмірі 16904,50 доларів СІІІА до 28.02.2013 року. У цьому ж додатку сторони погодили також асортимент та кількість товару, який є предметом згаданого вище зовнішньоекономічного договору.

22.02.2013 року між сторонами укладено додаток №2 до контракту №YQ020 від 14.12.2012 року, відповідно до якого Продавець виробляє і постачає, а Покупець купує Товар за цінами, які наведено у цьому додатку, на загальну суму 42979,50 доларів США. Сторони погодили, що Покупець зобовязується здійснити оплату в розмірі 13000,00 доларів СІІІА до 28.02.2013 року. У тому ж додатку сторони також погодили асортимент і кількість товару (кріпильні елементи), який є предметом договору.

Платіжним дорученням в іноземній валюті №4 від 22.02.2013 року ТОВ «ТМ-Сервіс» перерахувало на користь компанії HANDAN YONGQIANG FASTENER CO., LTD, CHINA кошти в розмірі 29904,50 доларів США. Призначенням цього платежу зазначено «передоплата за кріпильні елементи згідно з контрактом №YQ020 від 14.12.2012 року» Суд встановив, що сплачені згідно з цим платіжним дорученням кошти є загальною сумою передоплати, яку позивач зобовязався сплатити згідно з додатками №1.3 від 19.02.2013 року та №2 від 22.02.2013 року до контракту №YQ020 від 14.12.2012 року.

22.02.2013 року Продавець оформив на ТОВ «ТМ-Сервіс» інвойс (рахунок-фактуру) на поставку Товару відповідно до Додатку №2 від 22.02.2013 року до контракту № YQ020 від 14.12.2012 року на загальну суму 42979,50 доларів США, а також пакувальний лист на обумовлений сторонами товар.

З метою встановлення домовленостей щодо оплати ТОВ «ТМ-Сервіс» наступної частини вартості поставленого товару між сторонами було укладено додаток № 2.1 від 27.03.2013 року до контракту №YQ020 від 14.12.2012 року, відповідно до якого Покупець зобов'язується оплатити 13000,00 доларів США до 10.04.2013 року.

Відповідно до платіжного доручення в іноземній валюті № 19 від 01.04.2013 року ТОВ «ТМ-Сервіс» сплатило на користь компанії HANDAN YONGQIANG FASTENЕR CO., LTD, LTD., CHINA 13000,00 доларів США (розмір та термін обумовлені в додатку №2.1 від 27.03.2013 року). Призначенням цього платежу зазначено «передоплата за кріпильні елементи відповідно до контракту №YQ020 від 14.12.2012 року».

13 травня 2013 року сторони підписали додаток № 2.2 до контракту №YQ020 від 14.12.2012 року, відповідно до умов якого Покупець зобов'язується оплатити вартість товару в розмірі 16979,50 доларів США до 31.05.2013 року. Зазначену суму позивач сплатив згідно з платіжним дорученням в іноземній валюті №33 від 23.05.2013 року, призначенням платежу зазначено передоплату за кріпильні елементи згідно з контрактом №YQ020 від 14.12.2012 року.

Для митного оформлення товару (шайби з чорних металів), про який зазначено вище, декларант ТОВ «ТМ-Сервіс» 29.08.2013 року подав митному органу електронну митну декларацію №209120000/2013/832094. У графі 42 митної декларації вказано ціну товару 42979,50 доларів США; відповідно до графи 45 митна вартість товару в національній валюті становить 363485,67 грн. Як зазначено у графі 43 митної декларації, митну вартість товару визначено за першим методом.

На підтвердження задекларованої митної вартості декларант ТОВ «ТМ-Сервіс» до електронної митної декларації від 29.08.2013 року, надав такі документи: - іменний коносамент від 22.04.2013 року №CNTSN005615; - платіжне доручення в іноземній валюті №19 від 01.04.2013 року; - платіжне доручення в іноземній валюті № 33 від 23.05.2013 року; - платіжне доручення в іноземній валюті № 4 від 22.02.2013 року; - інвойс № YQ020 від 22.02.2013 року; - пакувальний лист № YQ020 від 22.02.2013 року; - додаток № 2 від 22.02.2013 року до контракту № YQ020 від 14.12.2012 року; - додаток № 2.1 від 27.03.2013 року до контракту № YQ020 від 14.12.2012 року; - додаток № 2.2 від 13.05.2013 року до контракту № YQ020 від 14.12.2012 року; - контракт № YQ020 від 14.12.2012 року; - договір №398/12 від 01.08.2012 року на надання транспортно-експедиторських послуг з перевезення вантажів морським, автомобільним, авіаційним та залізничним транспортом; - оригінал сертифікату походження № ССРІТ124217493 від 10.04.2013 року із зазначенням країни походження товару і зазначенням відправника та отримувача; - витяг про вартість сировини від 16.08.2013 року; - довідку про транспортні послуги № 5819 від 28.08.2013 року; - комерційну пропозицію від 18.02.2013 року; - прайс від 18.02.2013 року; - митну декларацію країни відправника №520435943 від 22.04.2013 року.

Під час митного оформлення у посадових осіб ОСОБА_1 митниці Міндоходів виникли сумніви у достовірності заявленої декларантом митної вартості.

У звязку з цим, при здійсненні митного контролю та митного оформлення товару відповідач на підставі ч. 3 ст. 53 Митного кодексу України виставив декларанту вимогу про надання додаткових документів для підтвердження задекларованої митної вартості, а саме: транспортні (перевізні) документи (заявку на перевезення вантажу); висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями; інформація біржових організацій про вартість товару або сировини; за наявності інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; виписку з бухгалтерської документації.

29.08.2013 року декларант відповів на повідомлення, зазначивши про те, що наданих до ВМД документів достатньо для визначення митної вартості і проведення митного оформлення за першим (основним) методом.

Крім того, декларанту позивача було направлено повідомлення про наявність у митного органу інформації щодо митного оформлення товарів за рівнем митної вартості, товар № 1 2,73 дол./кг та прохання повідомити про наявність у декларанта своєї інформації. 30.08.2013 року декларант надав відповідь на повідомлення, у якій зазначено про те, що інформація, наявна у декларанта, подана до митного органу на розгляд у вигляді 12 документів, завірених печаткою і підписами; подано усі документи, що дозволяють провести митне оформлення за першим (основним) методом.

30 серпня 2013 року ОСОБА_1 митниця винесла рішення про коригування митної вартості № 209000003/2013/900081/2, відповідно до якого сума митної вартості товару, визначена за резервним методом, становить 120120 доларів США за 44000 кг шайб з чорних металів (звичайна сталь) загального призначення, оцинкованих, без різьби, в асортименті.

Як зазначено в рішенні про коригування митної вартості від 30.08.2013 року вартість імпортованих товарів не може бути визначена за ціною договору щодо товарів, які імпортуються у звязку з неподанням декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених в частина другій-четвертій статті 53 Митного кодексу України. Відповідно до п. 4.1 ст. 54 МК України здійснено контроль наявності в підтверджуючих документах усіх відомостей в кількісному виразі, використаних при обчисленні митної вартості. Під час розгляду документів було виявлено розбіжності, а саме:

- підпис відправника в сертифікаті про походження товару відрізняється від підпису відправника у фактурі, контракті, пакувальному листі;

- неможливо ідентифікувати платіжні документи про оплату даного товару;

- неможливо встановити термін дії прайс-листа.

В рішенні про коригування митної вартості також зазначено про те, що декларанту було надано перелік додаткових документів, на підставі яких митна вартість може бути визнана. Наявна у митного органу інформація щодо митної вартості призвела до виникнення сумніву у правильності визначення митної вартості. В рішенні також зазначено про проведення консультації з декларантом згідно зі ст. 57 МК України, а також про неможливість застосування методів визначення митної вартості 2а-2г (ст. ст. 59 63 МК України). Згідно з рішенням № 209000003/2013/900081/2 від 30.08.2013 року коригування митної вартості ґрунтується на ВМД №500060001/2013/26179 від 28.06.2013 року.

Крім того, 30.08.2013 року митний орган виніс картку відмови у прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № 209120000/2013/00414, у якій вказано, що митна декларація не може бути прийнята, товари не підлягають пропуску через митний кордон України у звязку із неможливістю завершення митного оформлення по причині внесення змін у графи ВМД № 12, 43, 44, 45 (у звязку із прийняттям рішення про коригування митної вартості товару).

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, відповідно до статті 49 Митного кодексу України (далі МК України), є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 51 МК України митна вартість товарів, що переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм цього Кодексу. Митна вартість товарів, що ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, визначається відповідно до глави 9 цього Кодексу.

Згідно з ч. 1 ст. 52 МК України заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товарів у порядку, встановленому розділом VIII цього Кодексу та цією главою. Як зазначено в ч. 2 цієї статті декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов'язані: 1) заявляти митну вартість, визначену ними самостійно, у тому числі за результатами консультацій з органом доходів і зборів; 2) подавати органу доходів і зборів достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об'єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню; 3) нести всі додаткові витрати, пов'язані з коригуванням митної вартості або наданням органу доходів і зборів додаткової інформації.

Відповідно до ч. 1 ст. 53 МК України у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає органу доходів і зборів документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення. Документами, які підтверджують митну вартість товарів, відповідно до ч. 2 цієї є статті, є: 1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п'ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; 2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; 3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об'єктом купівлі-продажу); 4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; 7) копія імпортної ліцензії, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; 8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

Відповідно до ч. 3 ст. 53 МК України у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу органу доходів і зборів зобов'язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи:

1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов'язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається;

2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом);

3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов'язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту);

4) виписку з бухгалтерської документації;

5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів;

6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару;

7) копію митної декларації країни відправлення;

8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.

Згідно з ч.ч. 5, 6 ст. 53 МК України забороняється вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, відмінні від тих, що зазначені в цій статті. Декларант або уповноважена ним особа за власним бажанням може подати додаткові наявні у них документи для підтвердження заявленої ними митної вартості товару.

Згідно зі ст. 54 МК України, контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється органом доходів і зборів під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості. Контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється органом доходів і зборів шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування цього методу, визначених у частині першій статті 58 цього Кодексу. За результатами здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів орган доходів і зборів визнає заявлену декларантом або уповноваженою ним особою митну вартість чи приймає письмове рішення про її коригування відповідно до положень статті 55 цього Кодексу.

Орган доходів і зборів під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів зобов'язаний: 1) здійснювати контроль заявленої декларантом або уповноваженою ним особою митної вартості товарів шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості, наявності в поданих зазначеними особами документах усіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари; надавати декларанту або уповноваженій ним особі письмову інформацію про причини, за яких заявлена ними митна вартість не може бути визнана; надавати декларанту або уповноваженій ним особі письмову інформацію щодо порядку і методу визначення митної вартості, застосованих у разі коригування митної вартості, а також щодо підстав здійснення такого коригування; випускати у вільний обіг товари, що декларуються: - у разі визнання органом доходів і зборів заявленої митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно із заявленою митною вартістю; - у разі згоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням органу доходів і зборів про коригування митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно з митною вартістю, визначеною органом доходів і зборів; - у разі незгоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням органу доходів і зборів про коригування заявленої митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно із заявленою митною вартістю товарів та надання гарантій відповідно до розділу X цього Кодексу в розмірі, визначеному органом доходів і зборів відповідно до частини сьомої статті 55 цього Кодексу.

Орган доходів і зборів з метою здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів має право: 1) упевнюватися в достовірності або точності будь-якої заяви, документа чи розрахунку, поданих для цілей визначення митної вартості; 2) у випадках, встановлених цим Кодексом, письмово запитувати від декларанта або уповноваженої ним особи встановлені статтею 53 цього Кодексу додаткові документи та відомості, якщо це необхідно для прийняття рішення про визнання заявленої митної вартості; 3) у випадках, встановлених цим Кодексом, здійснювати коригування заявленої митної вартості товарів; 4) проводити в порядку, визначеному статтями 345 - 354 цього Кодексу, перевірки правильності визначення митної вартості товарів після їх випуску; 5) звертатися до органів доходів і зборів інших країн із запитами щодо надання відомостей, необхідних для підтвердження достовірності заявленої митної вартості; 6) застосовувати інші передбачені цим Кодексом форми митного контролю.

Орган доходів і зборів може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі:

1) невірно проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунку митної вартості;

2) неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари;

3) невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 цього Кодексу;

4) надходження до митного органу документально підтвердженої офіційної інформації митних органів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості.

Відповідно до ч. 1 ст. 55 МК України рішення про коригування заявленої митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України з поміщенням у митний режим імпорту, приймається органом доходів і зборів у письмовій формі під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості цих товарів як до, так і після їх випуску, якщо органом доходів і зборів у випадках, передбачених частиною шостою статті 54 цього Кодексу, виявлено, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів.

У частині 2 цієї статті передбачено, що прийняте органом доходів і зборів письмове рішення про коригування заявленої митної вартості товарів має містити:

1) обґрунтування причин, через які заявлену декларантом митну вартість не може бути визнано; 2) наявну в митного органу інформацію (у тому числі щодо числових значень складових митної вартості, митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, інших умов, що могли вплинути на ціну товарів), яка призвела до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості та до прийняття рішення про коригування митної вартості, заявленої декларантом; 3) вичерпний перелік вимог щодо надання додаткових документів, передбачених частиною третьою статті 53 цього Кодексу, за умови надання яких митна вартість може бути визнана органом доходів і зборів; 4) обґрунтування числового значення митної вартості товарів, скоригованої органом доходів і зборів, та фактів, які вплинули на таке коригування; 5) інформацію, зокрема право декларанта або уповноваженої ним особи на випуск у вільний обіг товарів, що декларуються, б) право декларанта або уповноваженої ним особи оскаржити рішення про коригування заявленої митної вартості до органу вищого рівня відповідно до глави 4 цього Кодексу або до суду.

Відповідно до ч. 4 ст. 55 МК України під час митного оформлення при прийнятті органом доходів і зборів письмового рішення про коригування митної вартості товарів декларант або уповноважена ним особа може здійснити коригування заявленої митної вартості у строк, встановлений частиною другою статті 263 цього Кодексу. Згідно з ч. 5, ч. 6 ст. 55 МК України декларант може провести консультації з органом доходів і зборів з метою обґрунтованого вибору методу визначення митної вартості на підставі інформації, яка наявна в органі доходів і зборів. На вимогу декларанта консультації проводяться у письмовому вигляді.

Згідно з ч. 1 ст. 57 МК України визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: 1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний. Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, відповідно до ч. 2 цієї статті, є перший метод - за ціною договору (вартість операції). Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.

Застосуванню другорядних методів, як зазначено у ч. 4 ст. 57 МК України, передує процедура консультацій між органом доходів і зборів та декларантом з метою визначення основи вартості згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу. Під час таких консультацій орган доходів і зборів та декларант можуть здійснити обмін наявною у кожного з них інформацією за умови додержання вимог щодо її конфіденційності.

Згідно з ч. 2 та ч. 6 ст. 57 МК України у разі неможливості визначення митної вартості товарів згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу за основу для її визначення може братися або ціна, за якою ідентичні або подібні (аналогічні) товари були продані в Україні не пов'язаному із продавцем покупцю відповідно до статті 62 цього Кодексу, або вартість товарів, обчислена відповідно до статті 63 цього Кодексу. При цьому кожний наступний метод застосовується, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу.

Відповідно до ч. 8 ст. 57 МК України у разі якщо неможливо застосувати жоден із зазначених методів, митна вартість визначається за резервним методом відповідно до вимог, встановлених статтею 64 цього Кодексу.

Митною вартістю товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, відповідно до ч. 4 ст. 58 МК України, є ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за товари, якщо вони продаються на експорт в Україну, скоригована в разі потреби з урахуванням положень частини десятої цієї статті.

Ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, як зазначено в ч. 5 ст. 58 МК України, це загальна сума всіх платежів, які були здійснені або повинні бути здійснені покупцем оцінюваних товарів продавцю або на користь продавця через третіх осіб та/або на пов'язаних із продавцем осіб для виконання зобов'язань продавця.

Згідно з ч. 11 ст. 58 МК України при визначенні митної вартості до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, не допускається включення ніяких інших витрат, крім тих, що передбачені у цій статті.

Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 64 МК України у разі якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом послідовного використання методів, зазначених у статтях 58 - 63 цього Кодексу, митна вартість оцінюваних товарів визначається з використанням способів, які не суперечать законам України і є сумісними з відповідними принципами і положеннями Генеральної угоди з тарифів і торгівлі (GATT). Митна вартість, визначена згідно з положеннями цієї статті, повинна ґрунтуватися на раніше визнаних (визначених) органами доходів і зборів митних вартостях.

Згідно з ч. 4 ст. 64 МК України у разі якщо ця стаття застосовується органом доходів і зборів, він на вимогу декларанта або уповноваженої ним особи зобов'язаний письмово поінформувати їх про митну вартість, визначену відповідно до положень цієї статті, та про використаний при цьому метод.

Згідно з ст. 246 МК України метою митного оформлення є забезпечення дотримання встановленого законодавством України порядку переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України, а також забезпечення статистичного обліку ввезення на митну територію України, вивезення за її межі і транзиту через її територію товарів. Порядок виконання митних формальностей при здійсненні митного оформлення визначається центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, якщо інше не передбачено цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 256 МК України відмова у митному оформленні - це письмове вмотивоване рішення органу доходів і зборів про неможливість здійснення митного оформлення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через невиконання декларантом або уповноваженою ним особою умов, визначених цим Кодексом. У рішенні про відмову у митному оформленні повинні бути зазначені причини відмови та наведені вичерпні роз'яснення вимог, виконання яких забезпечує можливість митного оформлення товарів, транспортних засобів комерційного призначення. Зазначене рішення повинно також містити інформацію про порядок його оскарження.

Відповідно до частин першої та другої статті 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Суд встановив, що підставою для прийняття оскарженого рішення про коригування митної вартості, судячи з його змісту, стало те, що декларант, як зазначено в оскарженому рішенні: 1) не надав усіх документів, визначених ч.ч. 2-4 ст. 53 МК України; 2) надані декларантом документи містили розбіжності, яких декларант, попри вимогу митного органу, не усунув.

Стосовно першої підстави, то такі висновки митного органу, на думку суду, є необґрунтованими. Зокрема митний орган не вказав яких конкретно документів де було долучено до митної декларації, поданої при митному оформленні товару, із переліку документів, про які зазначено в ч.ч. 2-4 ст. 53 МК України. Натомість під час розгляду справи суд встановив, що декларант при митному оформленні товару (кріпильні елементи з чорних металів), окрім декларації митної вартості, надав також зовнішньоекономічний договір (контракт) та додатки до нього, рахунок-фактуру (інвойс), банківські платіжні документи щодо оплати вартості товару. Тобто, усі документи, про які зазначено в ч.ч. 2-4 ст. 53 МК України, декларант при митному оформленні товару надав. Окрім них, для митного оформлення було надано й інші документи, розглянувши які митний орган виявив, як зазначено в оскарженому рішенні про коригування митної вартості, розбіжності, у звязку з чим і було надіслано повідомлення декларанту про необхідність подання додаткових документів. Надання названих митним органом документів передбачено п.п. 5,6 ч. 2 і п.п. 4, 8 ч. 3 ст. 53 МК України.

Щодо правомірності дій митного органу при виставленні декларанту вимоги про подання додаткових документів, то суд з цього приводу врахував, зокрема, висновки Верховного Суду України, викладені в постанові від 30.06.2015 року (реєстраційний №46359541). Як зазначив Верховний Суд України, митні органи мають право здійснювати контроль правильності обчислення декларантом митної вартості, але ці повноваження здійснюються у спосіб, визначений законом, зокрема, витребовування додаткових документів на підтвердження задекларованої митної вартості може мати місце тільки у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей. Такі сумніви можуть бути зумовлені неповнотою поданих документів для підтвердження заявленої митної вартості товарів, невідповідністю характеристик товарів, зазначених у поданих документах, митному огляду цих товарів, порівнянням рівня заявленої митної вартості товарів з рівнем митної вартості ідентичних або подібних товарів, митне оформлення яких уже здійснено, і таке інше.

Наявність у митного органу обґрунтованого сумніву у правильності визначення митної вартості є обов'язковою, оскільки з цією обставиною закон пов'язує можливість витребовування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів. Разом з тим витребувати необхідно ті документи, які дають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а не всі, які передбачені статтею 53 МК. Ненадання повного переліку витребуваних документів може бути підставою для визначення митної вартості не за першим методом лише тоді, коли подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують сумнів у достовірності наданої інформації.

Відповідно до ч. 2 ст. 161 КАС України при виборі і застосуванні правової норми до спірних правовідносин суд враховує висновки Верховного Суду України, викладені у постановах, прийнятих за результатами розгляду заяв про перегляд судового рішення з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 237 цього Кодексу.

Суд встановив, що розбіжності, які стали підставою для сумніву у правомірності застосування позивачем першого методу для визначення митної вартості, а відтак і для прийняття оскарженого рішення, полягали в такому:

- підпис відправника у сертифікаті про походження товарів відрізняється від підпису відправника у фактурі, контракті, пакувальному листі. З цього приводу суд встановив, що при виставленні декларанту повідомлення про необхідність подання додаткових документів у відповідності зі ст. 53 МК України митний орган не зазначив у ньому про такі розбіжності. Окрім того, судячи зі змісту повідомлення, витребувані додатково документи і не могли б їх усунути, оскільки за своїм призначенням не можуть містити тих відомостей, які б підтвердили чи спростували сумніви митного органу щодо правдивості підпису на зазначених вище документах. Разом з тим, відмінність підписів не є достатньою підставою для висновку про непідтвердження митної вартості ввезеного позивачем товару. Від імені контрагента позивача за зовнішньоекономічним контрактом може діяти не тільки виконавчий директор, який підписував згаданий контакт. Це може бути й інша посадова особа, яка уповноважена юридичною особою на вчинення певних дій від імені цієї юридичної особи. Поряд з тим, відповідач не обґрунтував яким чином відмінність у підписах, за наявності інших долучених декларантом документів, впливає за задекларовану митну вартість, а також не назвав нормативних положень, які б передбачали наявність одного і того ж підпису посадової особи контрагента на усіх первинних документах, що підтверджують здійснення господарської операції;

- неможливо встановити термін дії прайс-листа. З цього приводу суд зазначає, що контрактом № YQ020 від 14.12.2012 року не встановлено обовязку продавця зазначати термін дії прайс-листа. Крім того, суд встановив, що наданий декларантом прайс-лист містить дату його формування (18.02.2013 року). Рахунок-фактура на товар на загальну суму 42979,50 дол. США, який є предметом зовнішньоекономічного контракту від 14.12.2012 року та додатку №2 від 22.02.2013 року, контрагент позивача 22.02.2013 року. Платіжне доручення про передоплату товару також оформлено 22.02.2013 року. По суті, рахунок-фактура на поставку товару оформлена на третій день після формування прайс-листа на той самий товар. Та обставина, що фактично товар ввезено на митну територію України в серпні 2013 року не вплинуло на узгоджену сторонами ціну товару. У звязку з цим, відсутність у наданому позивачем прайс-листі терміну його дії в даному випадку не може ставити під сумнів митну вартість товару, яку декларант визначив за першим методом. Відповідно, аргументи відповідача в цій частині також не можуть свідчити про розбіжності в документах чи неповноту наявних в них відомостей.

- неможливо ідентифікувати платіжні документи про оплату із даним товаром. З цього приводу суд встановив, що разом із митною декларацією декларант, серед іншого, надав платіжне доручення в іноземній валюті №4 від 22.02.2013 року на суму 29904,50 дол. США, платіжне доручення в іноземній валюті №19 від 01.04.2013 року на суму 13000 дол. США. У кожному із платіжних документів зазначено, що призначенням платежу є передоплата за кріпильні елементи відповідно до контракту №YQ020 від 14.12.2102 року. Платіжне доручення №4 від 22.02.2013 року на суму 29904,50 дол. є загальною сумою передоплати, яку позивач зобовязався сплатити згідно з додатками №1.3 від 19.02.2013 року та №2 від 22.02.2013 року до договору від 14.12.2012 року (16904,50 дол. США та 13000 дол. США відповідно). Згідно з долученими декларантом документами позивач в повному обсязі сплатив вартість ввезеного товару на загальну суму 42979,50 дол. США, яку сторони узгодили в додатку № 2 від 22.02.2013 року до контракту №YQ020 від 14.12.2102 року.

Суд встановив, що додатку №1.3 від 19.02.2013 року до контракту №YQ020 від 14.12.2102 року серед долучених декларантом при митному оформленні документів не було. Немає про нього згадки і в платіжних дорученнях, як і немає згадки про інші додатки до договору, про які згадано вище, оскільки як видно зі змісту призначень платежу сплачені кошти перераховано за товар відповідно до контракту від 14.12.2012 року. Проте, відсутність в платіжних документах лише реквізитів додатків до цього контракту не свідчить про неможливість ідентифікації оплаченого товару, так як всі інші реквізити, які містять додані декларантом платіжні документи дають можливість встановити за який товар і кому проведена оплата. Відповідно, відсутність серед наданих декларантом документів додатку № 1.3. від 19.02.2013 року не може впливати на визначення митної вартості товару, який ввезено позивачем.

На цю обставину звернув увагу Вищий адміністративний суд України в ухвалі від 22.10.2015 року, постановленій за наслідками розгляду касаційної скарги на рішення судів по даній адміністративній справі. Зокрема суд касаційної інстанції зазначив про те, що в наданих декларантом документах відсутні розбіжності, вони містять всі відомості, що підтверджують числові значення складових митної вартості товару та щодо ціни, що підлягала сплаті за цей товар, а відсутність у платіжному дорученні посилань на додатки до Контракту не свідчить про неможливість ідентифікувати товар. Митниця не конкретизувала, які самі розбіжності в наданих документах не дозволяють ідентифікувати платіжні документи, чим позбавила Товариство можливості усунути такі недоліки.

У звязку з наведеним суд вважає обґрунтованим твердження позивача про те, що документи, які витребував митний орган і ті відомості, які вони за своїм призначенням мали б містити, не могли усунути чи пояснити виявлені, на думку митного органу, розбіжності.

На підставі досліджених в судовому засіданні доказів та встановлених на їх підставі обставин справи суд прийшов до висновку, що дії відповідача щодо самостійного визначення митної вартості товару за шостим методом здійснено всупереч меті наданих цьому органу повноважень, необґрунтовано, непропорційно та без урахування всіх істотних обставин, що мають значення для його прийняття. Відтак, прийняте внаслідок таких дій рішення про коригування митної вартості товарів від № 209000003/2013/900081/2 від 30.08.2013 року не відповідає критеріям, передбаченим в ч. 3 ст. 2 КАС України, тому його слід скасувати як протиправне. Оскільки картка відмови у прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №209120000/2013/00414 ґрунтується на рішенні про коригування митної вартості №209000003/2013/900081/2 від 30.08.2013 року, така також підлягає скасуванню як протиправна.

Стосовно судових витрат, то відповідно до вимог статті 94 КАС України такі відшкодовуються позивачу в повному обсязі.

Керуючись ст.ст.7-14, 69-71, 94, 158-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

постановив:

позов задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати рішення ОСОБА_1 митниці Державної митної служби України про коригування митної вартості товарів № 209000003/2013/900081/2 від 30.08.2013 року.

Визнати протиправним та скасувати картку відмови у прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №209120000/2013/00414, яка оформлена ОСОБА_1 митницею Державної митної служби України.

Стягнути з бюджетних асигнувань ОСОБА_1 митниці ДФС на користь ТОВ «ТМ-Сервіс» судовий збір, сплачений за подання позову в сумі 1551 (одна тисяча пятсот пятдесят одну) гривню 24 копійки.

Постанова суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження. Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, то вважається, що постанова не набрала законної сили.

Апеляційна скарга на постанову подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови, виготовленої в повному обсязі, до Львівського апеляційного адміністративного суду через ОСОБА_1 окружний адміністративний суд. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до Львівського апеляційного адміністративного суду.

Суддя Ланкевич А.З.