Справа № 2а-1871/11/0970
Суддя: Микитюк Р.В.
Дата ухвалення: 2011-06-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"25" червня 2011 р. Справа № 2a-1871/11/0970

м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський окружний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді Микитюка Р.В.

Суддів: Тимощука О.Л., Грицюка П.П.,

при секретарі Дущак С.М.

за участю позивача ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду адміністративну справу за позовом: ОСОБА_1

до відповідача: Державної казначейської служби України

про визнання дій протиправними, стягнення моральної шкоди в сумі 850,00 грн. та зобов'язання до вчинення дій,-

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_1 звернувся в суд з адміністративним позовом до Державної казначейської служби України про визнання дій протиправними, стягнення моральної шкоди в сумі 850,00 грн. та зобов'язання до вчинення дій.

Позовні вимоги позивач в судовому засіданні підтримав з підстав викладених в позовній заяві. Суду пояснив, що 01.12.2010 року він звернувся до голови Державного казначейства України зі зверненням, в якому об'єднав інформаційний запит з іншими вимогами.

07.12.2010 року за №21-08/357-22836 заступник голови Державного казначейства України ОСОБА_2 повернув запит без розгляду, з посиланням на те, що заявником не вказано його місця проживання, а лише номер абонентської скриньки.

13.12.2010 року позивачем було направлено повторний запит, на який 20.01.2011року за №5-08/464-1054 отримано відповідь за підписом заступника голови Державного казначейства України ОСОБА_3 Позивач зазначив, що дана відповідь надана особою неіснуючого органу так як указом Президента України від 09 грудня 2010 року №1085/2010 утворено Державну казначейську службу України як центральний орган виконавчої влади. В свою чергу, указом Президента України лише від 26 січня 2011 року №155/2011 ОСОБА_3 призначено на посаду заступника Голови Державної казначейської служби України. В обґрунтування позовних вимог, ОСОБА_1 посилався на те, що йому ненадана відповідь правомочною посадовою особою існуючого органу виконавчої влади в порядку належного виконання функції правонаступництва. Щодо обґрунтованості позовних вимог в частині стягнення моральної шкоди, позивач посилався на те, що він зазнав зневаги від державного органу, яким після спроби неправомірно ухилитися від надання інформації було складено, виготовлено та направлено йому завідома неправдиву відповідь, ще й неправомочною особою вже неіснуючого органу державного управління. З моменту отримання кожної відписки він отримував щораз більші негативні емоції та сильні душевні переживання, що, посилюючись, тривають досі. Зазначив, що реального розгляду його звернення в порядку, встановленому Законом України "Про звернення громадян" не відбулося і відповідач не мав дійсного наміру належно (всебічно, неупереджено і об'єктивно) здійснити розгляд.

Посилався на те, що відписка відповідача стосується як публічного життя позивача так і громадянського життя. Використані відповідачем формулювання застосовані з метою обману, спричиняють негативний вплив на позивача в зв'язку, з корупційним ствердженням безкарності і безконтрольності діянь недобросовісної працівниці - державного службовця. Спричинену моральну шкоду позивач оцінює в розмірі 850,00 гривень. В обґрунтування своїх позовних вимог, позивач також посилався на норми Конституції України, Закону України "Про звернення громадян", Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, Закону України "Про інформацію". Просив позов задовольнити.

Відповідач в судове засідання не з'явився, хоча був повідомлений про час, дату та місце судового розгляду належним чином, що підтверджується поштовим повідомленням, свої правом на подання письмового заперечення проти позову не скористався.

В силу ст. 128 КАС України суд вважає можливим розглянути справу без участі відповідача, оскільки в справі достатньо доказів про права і відносини сторін необхідних для розгляду справи по суті.

Заслухавши пояснення позивача, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, колегія суддів встановила наступне.

01.12.2010 року ОСОБА_1 звернувся до голови Державного казначейства України зі зверненням, в якому об'єднав інформаційний запит з іншими вимогами.

07.12.2010 року за №21-08/357-22836 заступник голови Державного казначейства України ОСОБА_2 повернув запит ОСОБА_1 без розгляду, з посиланням на те, що заявником не вказано його місця проживання, а лише номер абонентської скриньки.

13.12.2010 року ОСОБА_1 було направлено повторний запит на який 20.01.2011року за №5-08/464-1054 позивача отримав відповідь за підписом заступника голови Державного казначейства України ОСОБА_3, але конкретної відповіді на запитання розміщені в інформаційному запиті не було.

Згідно ч. 2 ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. Однак, відповідачем жодних доказів на підтвердження правомірності наданої відповіді позивачу суду не надано.

Згідно ст. 40 Конституції України усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов'язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк.

Згідно ч.1 Закону України "Про звернення громадян" громадяни України мають право звернутися до органів державної влади, місцевого самоврядування, об'єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, засобів масової інформації, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов'язків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності, заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення.

Статтею 20 Закону України "Про звернення громадян" встановлено, що звернення розглядаються і вирішуються у термін не більше одного місяця від дня їх надходження, а ті, які не потребують додаткового вивчення, - невідкладно, але не пізніше п'ятнадцяти днів від дня їх отримання. Якщо в місячний термін вирішити порушені у зверненні питання неможливо, керівник відповідного органу, підприємства, установи, організації або його заступник встановлюють необхідний термін для його розгляду, про що повідомляється особі, яка подала звернення. При цьому загальний термін вирішення питань, порушених у зверненні, не може перевищувати сорока п'яти днів.

Як вбачається з матеріалів справи інформаційний запит позивача від 01.12.2010 року було залишено заступником голови Державного казначейства України без розгляду з посиланням на порушення ОСОБА_1 ст. 5 Закону України «Про звернення громадян», а саме, зазначення заявником замість своєї адреси номера абонентської скриньки.

Суд вважає такі дії відповідача протиправними та такими, що вчинені всупереч Конституції та законів України.

Відповідно до ч.2 ст.5 Закону України «Про звернення громадян» у зверненні має бути зазначено прізвище, ім'я, по батькові, місце проживання громадянина, викладено суть порушеного питання, зауваження, пропозиції, заяви чи скарги, прохання чи вимоги.

Згідно ст.1 Закону України «Про поштовий зв'язок» абонентська поштова скринька-спеціальна скринька із засобами для запобігання несанкціонованому доступу, призначена для одержання адресатами простих поштових відправлень, періодичних друкованих видань, повідомлень про надходження реєстрованих поштових відправлень.

Як вбачається із змісту ст. 32 Закону України «Про інформацію» в редакції від 01.01.2011 року, під інформаційним запитом (надалі - запитом) щодо доступу до офіційних документів у цьому Законі розуміється звернення з вимогою про надання можливості ознайомлення з офіційними документами. Запит може бути індивідуальним або колективним. Він подається у письмовій формі.

Громадянин має право звернутися до державних органів і вимагати надання будь-якого офіційного документа, незалежно від того, стосується цей документ його особисто чи ні, крім випадків обмеження доступу, передбачених цим Законом.

Під запитом щодо надання письмової або усної інформації у цьому Законі розуміється звернення з вимогою надати письмову або усну інформацію про діяльність органів законодавчої, виконавчої та судової влади України, їх посадових осіб з окремих питань.

Громадяни України, державні органи, організації і об'єднання громадян (надалі - запитувачі) подають запит відповідному органу законодавчої, виконавчої та судової влади, його посадовим особам.

У запиті повинно бути зазначено прізвище, ім'я та по батькові запитувача, документ, письмова або усна інформація, що його цікавить, та адреса, за якою він бажає одержати відповідь.

Органи законодавчої, виконавчої та судової влади України, їх посадові особи зобов'язані надавати інформацію, що стосується їх діяльності, письмово, усно, по телефону чи використовуючи публічні виступи своїх посадових осіб.

З огляду на вищенаведені норми законів можна зробити висновок, що зазначення заявником у своєму зверненні номеру абонентської поштової скриньки, являється його правом та гарантією несанкціонованого доступу до інформації, яка йому буде адресована. Тому твердження заступника голови Державного казначейства України у відповіді від 07.12.2010 року за №21-08/357-22836, що зазначення ОСОБА_1 номеру абонентської скриньки замість його адреси є підставою для залишення запиту без розгляду є протиправним.

Що стосується відповіді від 20.01.2011 року за №5-08/464-1054 за підписом заступника голови Державного казначейства України ОСОБА_4 суд, вважає, що надана вона була з порушенням терміну розгляду звернення, встановленого в ст. 20 Закону України «Про звернення громадян» та підписана неуповноваженою на те особою.

Як вбачається з матеріалів справи, на свій повторний запит від 13.12.2010 року ОСОБА_1 отримав відповідь 20.01.2011 року, тобто в термін більше одного місяця.

Відповідно до ст. 20 Закону України «Про звернення громадян» якщо в місячний термін вирішити порушені у зверненні питання неможливо, керівник відповідного органу, підприємства, установи, організації або його заступник встановлюють необхідний термін для його розгляду, про що повідомляється особі, яка подала звернення.

Відповідачем не було представлено суду доказів повідомлення ОСОБА_1 про неможливість вирішити порушені у зверненні питання в місячний строк.

Крім того, указом Президента України від 09 грудня 2010 року №1085/2010 утворено Державну казначейську службу України як центральний орган виконавчої влади.

Відповідно до указу Президента України лише від 26 січня 2011 року №155/2011 ОСОБА_3 призначено на посаду заступника Голови Державної казначейської служби України.

Таким чином суд приходить до висновку, що відповідь ОСОБА_1 від 20.01.2011 року №5-08/464/1054 була надана неправомочною посадовою особою органу виконавчої влади, повноваження якого було припинено.

Що стосується вимоги позивача щодо відшкодування моральної шкоди, то факт спричинення ОСОБА_1О, моральної шкоди в судовому засіданні не доведено.

Враховуючи вищенаведене, суд вважає за необхідне зобовязати відповідача повторно розглянути звернення ОСОБА_1 від 01.12.2010 року відповідно до вимог законодавства.

Відповідно до ч.3 ст. 94 КАС України якщо адміністративний позов задоволено частково, судові витрати, здійснені позивачем, присуджуються йому відповідно до задоволених вимог, а відповідачу - відповідно до тієї частини вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

На підставі ст. 124 Конституції України, керуючись ст. ст. 158-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Позов задовольнити частково.

Визнати неправомірними дії Державної казначейської служби України при розгляді звернення ОСОБА_1 від 01.12.2010 року.

Зобов'язати Державну казначейську службу України повторно розглянути звернення ОСОБА_1 від 01.12.2010 року, відповідно до вимог законодавства.

Стягнути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 сплачений ним судовий збір в сумі 1,70 грн.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку. Відповідно до статті 186 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Апеляційна скарга подається до Львівського апеляційного адміністративного суду через Івано-Франківський окружний адміністративний суд.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано.

Головуючий суддя: Микитюк Р.В.

Суддя Тимощук О.Л.

Суддя Грицюк П.П.

Постанова складена в повному обсязі 30.06.2011 року.