Справа № 813/3012/15
Суддя: Грень Наталія Михайлівна
Дата ухвалення: 2015-12-01 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 грудня 2015 року Справа № 813/3012/15 Львівський окружний адміністративний суд у складі:

Головуючий суддя Грень Н.М.,

секретар судового засідання Гойна Є.А.,

позивач не прибув,

представник відповідача ОСОБА_1,

розглянув у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_2 до Управління Служби безпеки України у Львівській області, ОСОБА_3 начальника Управління Служби безпеки України у Львівській області про визнання протиправними дій та бездіяльності, зобовязання вчинити дії,-

в с т а н о в и в :

На розгляд Львівського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_2 до Управління Служби безпеки України у Львівській області, ОСОБА_3 начальника Управління Служби безпеки України у Львівській області з вимогами:

- визнати протиправними дії Управління Служби безпеки України у Львівській області та його начальника ОСОБА_3, який надав відповіді від імені зазначеного органу і яким:

листом №62/21/П-60-е/11 від 10.12.2014 року відмовлено у наданні інформації на запит від 0412.2014 року щодо послужного списку ОСОБА_2 (на 16 арк.) та його (послужного списку) копії;

листом № 62/21/П-59-е/11 від 10.12.2014 року відмовлено у наданні повної і вичерпної інформації на запит від 05.12.2014 року щодо наказу УСБУ у Львівській області від 01.10.2008 року №434-ос про виключення із списків ОСОБА_2, а також копії документів, що містять витребувані ОСОБА_2 відомості;

прихована повна і обєктивна інформація, запитувалась ОСОБА_2 у листах від 04.12.2014 року та 05.12.2014 року;

- визнати протиправною бездіяльність УСБУ у Львівській області та начальника цього управління ОСОБА_3, що представляв регіональний орган безпеки, підписуючи листи №62/21/П-59-е/11 від 10.12.2014 року та №62/21/П-60-е/11 від 10.12.2014 року, яким:

проігноровані вимоги ст.ст. 19,32,34,40 Конституції України, ст.ст. 5,6,9,10,14,22 Закону України «Про доступ до публічної інформації» та ін. при відмові листами №62/21/П-59-е/11 та № 62/21/П-60-е/11 від 10.12.2014 року у наданні повної і обєктивної інформації на запити від 04.12.2014 року і 05.12.2014 року;

порушені права позивача на інформацію, оскільки листом №62/21/П-59-е/11 від 10.12.2014 року не надана повна інформація, що запитувалась 05.12.2014 року, та не надіслані копії документів, що містять її, а листом №62/21/П-60-е від10.12.2014 року відмовлено у наданні відомостей та документальних матеріалів, що їх містять, по запиту від 04.12.2014 року;

- зобовязати Управління Служби безпеки України у Львівській області:

надати повну і обєктивну інформацію на запит від 04.12.2014 року щодо послужного списку ОСОБА_2 та надіслати позивачеві його копію;

надати повну і обєктивну інформацію на запит від 05.12.2014 року щодо наказу УСБУ у Львівській області від 01.10.2008 року №434-ос про виключення із списків ОСОБА_2, а також його копію.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що ОСОБА_2 04.12.2014 року та 05.12.2014 року направлені на імя начальника Управління СБ України запити на інформацію. Управління служби безпеки України Листами від 10.12.2014 року №62/11/2-П-60-с/11 та №62/11/2-П-59-е/11 повідомило, що запитувана інформація належить до інформації з обмеженим доступом. Вважає, що начальником управління ОСОБА_4 не надано повної та обєктивної інформації та не надіслані копії документів, що містять відомості про предмет запиту.

Позивач у судове засідання не прибув, через канцелярію суду 01.12.2015 року за вх. №2331ел. надійшло клопотання про розгляд справи за відсутності позивача. Крім того, позовні вимоги підтримав у повному обсязі просив позов задовольнити.

Представник відповідачів 1- Управління Служби безпеки України у Львівській області та 2 - ОСОБА_3 начальника Управління Служби безпеки України у Львівській області у судовому засіданні проти позову заперечив з підстав, аналогічних викладеним у письмових запереченнях та поясненнях долучених до матеріалів справи, в яких зокрема зазначено, що всі запити позивача розглянуті у чіткій відповідності до положень ст. 5,6,9,10,14,22 Закону України «Про доступ до публічної інформації». За результатами розгляду надані вичерпні відповіді та повідомлено автора про правові підставі прийнятих рішень, з дорученням копій запитуваних документів. Відтак, твердження позивача про протиправність дій при наданні відповідей безпідставні та необґрунтовані, просив у задоволені позову відмовити повністю.

Суд, заслухав пояснення представника позивача, зясував обставини, якими обґрунтовуються позовні вимоги та ті, які мають інше значення для вирішення справи, повно, всебічно та обєктивно дослідив докази у справі, та встановив наступне.

ОСОБА_2В 04.12.2014 року та 05.12.2014 року звернувся з інформаційними запитами до начальника Управління служби безпеки України ОСОБА_3, з проханням надати відомості по документах, що знаходяться у розпорядженні вказаного органу, та надіслати їх копії, а саме: «Послужний список ОСОБА_2В.» та наказ УСБ України у Львівській області від 01.10.2008 року №434-ОС № 434-ОС «про виключення із списків ОСОБА_2В.».

На вищевказані на вищевказані інформаційні запити Управління служби безпеки України на адресу ОСОБА_2 надіслано відповіді №62/11/2-П-60-с/11 та №62/11/2-П-59-е/11 від 10.12.2014 року, в яких зазначено, що інформація викладена у послужному списку ОСОБА_2, який зберігається в матеріалах архівної особової справи відповідно до вимог п.5.23 Переліку відомостей, що становлять службову інформацію у Службі безпеки України затвердженого наказом ЦУ СБ України від 21.08.2012 року №400, належить до інформації з обмеженим доступом. Інформація викладена у наказі УСБУ у Львівській області від 01.10.2008 року№434-ОС також належить до інформації з обмеженим доступом, відтак надати копії вказаних документів не представляється можливим. Разом з цим, управління надіслало на адресу позивача ОСОБА_5 з вищевказаного наказу, з попередньо вилученою з нього інформацією що віднесена до категорії службової і поширенню у відкритий доступ не підлягає.

При вирішенні спору суд враховує наступне.

Завданням адміністративного судочинства відповідно до ч. 1ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

До адміністративних судів, згідно з ч. 2 цієї ж статті, можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень, згідно з ч. 3 цієї ж статті, адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Юрисдикція адміністративних судів, відповідно до ч. 1 ст. 17 КАС України, поширюється на правовідносини, що виникають у зв'язку з здійсненням суб'єктом владних повноважень владних управлінських функцій, а також у зв'язку з публічним формуванням суб'єкта владних повноважень шляхом виборів або референдуму. Зокрема, у п. 1 ч. 2 ст. 17 встановлено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори фізичних чи юридичних осіб із субєктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

Відповідно до вимог ст. 40 Конституції України, усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобовязані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк.

Відповідно до ст. 11 Закону України «Про інформацію» Кожному забезпечується вільний доступ до інформації, яка стосується його особисто, крім випадків, передбачених законом.

Згідно з приписами ст. 1 Закону України «Про доступ до публічної інформації», публічна інформація - це відображена та задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація, що була отримана або створена в процесі виконання суб'єктами владних повноважень своїх обов'язків, передбачених чинним законодавством, або яка знаходиться у володінні суб'єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом. Публічна інформація є відкритою, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до ст.3 цього Закону право на доступ до публічної інформації гарантується:

1) обов'язком розпорядників інформації надавати та оприлюднювати інформацію, крім випадків, передбачених законом;

2) визначенням розпорядником інформації спеціальних структурних підрозділів або посадових осіб, які організовують у встановленому порядку доступ до публічної інформації, якою він володіє;

3) максимальним спрощенням процедури подання запиту та отримання інформації;

4) доступом до засідань колегіальних суб'єктів владних повноважень, крім випадків, передбачених законодавством;

5) здійсненням парламентського, громадського та державного контролю за дотриманням прав на доступ до публічної інформації;

6) юридичною відповідальністю за порушення законодавства про доступ до публічної інформації.

Щодо обмеження доступу в отриманні інформації, то ці питання регулюються ст. 6 Закону. Згідно положень вказаної статті інформацією з обмеженим доступом є: 1) конфіденційна інформація; 2) таємна інформація; 3) службова інформація.

2. Обмеження доступу до інформації здійснюється відповідно до закону при дотриманні сукупності таких вимог:

1) виключно в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадського порядку з метою запобігання заворушенням чи злочинам, для охорони здоров'я населення, для захисту репутації або прав інших людей, для запобігання розголошенню інформації, одержаної конфіденційно, або для підтримання авторитету і неупередженості правосуддя; 2) розголошення інформації може завдати істотної шкоди цим інтересам; 3) шкода від оприлюднення такої інформації переважає суспільний інтерес в її отриманні.

3. Інформація з обмеженим доступом має надаватися розпорядником інформації, якщо він правомірно оприлюднив її раніше.

4. Інформація з обмеженим доступом має надаватися розпорядником інформації, якщо немає законних підстав для обмеження у доступі до такої інформації, які існували раніше.

5. Не може бути обмежено доступ до інформації про розпорядження бюджетними коштами, володіння, користування чи розпорядження державним, комунальним майном, у тому числі до копій відповідних документів, умови отримання цих коштів чи майна, прізвища, імена, по батькові фізичних осіб та найменування юридичних осіб, які отримали ці кошти або майно. При дотриманні вимог, передбачених частиною другою цієї статті, зазначене положення не поширюється на випадки, коли оприлюднення або надання такої інформації може завдати шкоди інтересам національної безпеки, оборони, розслідуванню чи запобіганню злочину.

6. Не належать до інформації з обмеженим доступом відомості, зазначені у декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, поданій відповідно до Закону України Про запобігання корупції, крім відомостей, зазначених в абзаці четвертому частини першої статті 47 вказаного Закону.

7. Обмеженню доступу підлягає інформація, а не документ. Якщо документ містить інформацію з обмеженим доступом, для ознайомлення надається інформація, доступ до якої необмежений.

Згідно статті 9 Закону відповідно до вимог частини другої статті 6 цього Закону до службової може належати така інформація: 1) що міститься в документах суб'єктів владних повноважень, які становлять внутрівідомчу службову кореспонденцію, доповідні записки, рекомендації, якщо вони пов'язані з розробкою напряму діяльності установи або здійсненням контрольних, наглядових функцій органами державної влади, процесом прийняття рішень і передують публічному обговоренню та/або прийняттю рішень; 2) зібрана в процесі оперативно-розшукової, контррозвідувальної діяльності, у сфері оборони країни, яку не віднесено до державної таємниці.

2. Документам, що містять інформацію, яка становить службову інформацію, присвоюється гриф для службового користування. Доступ до таких документів надається відповідно до частини другої статті 6 цього Закону.

3. Перелік відомостей, що становлять службову інформацію, який складається органами державної влади, органами місцевого самоврядування, іншими суб'єктами владних повноважень, у тому числі на виконання делегованих повноважень, не може бути обмеженим у доступі.

До обовязків розпорядника інформації згідно ст.14 Закону належить:

1) оприлюднювати інформацію, передбачену цим та іншими законами;

2) систематично вести облік документів, що знаходяться в їхньому володінні;

3) вести облік запитів на інформацію;

4) визначати спеціальні місця для роботи запитувачів з документами чи їх копіями, а також надавати право запитувачам робити виписки з них, фотографувати, копіювати, сканувати їх, записувати на будь-які носії інформації тощо;

5) мати спеціальні структурні підрозділи або призначати відповідальних осіб для забезпечення доступу запитувачів до інформації та оприлюднення інформації;

6) надавати та оприлюднювати достовірну, точну та повну інформацію, а також у разі потреби перевіряти правильність та обєктивність наданої інформації і оновлювати оприлюднену інформацію.

Строк розгляду запитів на інформацію регламентується ст. 20 Закону. Зокрема, розпорядник інформації має надати відповідь на запит на інформацію не пізніше п'яти робочих днів з дня отримання запиту, а у разі якщо запит стосується надання великого обсягу інформації або потребує пошуку інформації серед значної кількості даних, розпорядник інформації може продовжити строк розгляду запиту до 20 робочих днів з обґрунтуванням такого продовження. Про продовження строку розпорядник інформації повідомляє запитувача в письмовій формі не пізніше п'яти робочих днів з дня отримання запиту.

Стосовно питань відмови або відстрочки у наданні відповіді на запит, Закон, відповідно до ст. 22 зазначає наступне.

1. Розпорядник інформації має право відмовити в задоволенні запиту в таких випадках:

1) розпорядник інформації не володіє і не зобов'язаний відповідно до його компетенції, передбаченої законодавством, володіти інформацією, щодо якої зроблено запит;

2) інформація, що запитується, належить до категорії інформації з обмеженим доступом відповідно до частини другої статті 6 цього Закону;

3) особа, яка подала запит на інформацію, не оплатила передбачені статтею 21 цього Закону фактичні витрати, пов'язані з копіюванням або друком;

4) не дотримано вимог до запиту на інформацію, передбачених частиною п'ятою статті 19 цього Закону.

2. Відповідь розпорядника інформації про те, що інформація може бути одержана запитувачем із загальнодоступних джерел, або відповідь не по суті запиту вважається неправомірною відмовою в наданні інформації.

3. Розпорядник інформації, який не володіє запитуваною інформацією, але якому за статусом або характером діяльності відомо або має бути відомо, хто нею володіє, зобов'язаний направити цей запит належному розпоряднику з одночасним повідомленням про це запитувача. У такому разі відлік строку розгляду запиту на інформацію починається з дня отримання запиту належним розпорядником.

4. У відмові в задоволенні запиту на інформацію має бути зазначено:

1) прізвище, ім'я, по батькові та посаду особи, відповідальної за розгляд запиту розпорядником інформації; 2) дату відмови; 3) мотивовану підставу відмови; 4) порядок оскарження відмови; 5) підпис.

5. Відмова в задоволенні запиту на інформацію надається в письмовій формі.

6. Відстрочка в задоволенні запиту на інформацію допускається в разі, якщо запитувана інформація не може бути надана для ознайомлення в передбачені цим Законом строки у разі настання обставин непереборної сили. Рішення про відстрочку доводиться до відома запитувача у письмовій формі з роз'ясненням порядку оскарження прийнятого рішення.

7. У рішенні про відстрочку в задоволенні запиту на інформацію має бути зазначено:

1) прізвище, ім'я, по батькові та посаду особи, відповідальної за розгляд запиту розпорядником інформації; 2) дату надсилання або вручення повідомлення про відстрочку; 3) причини, у зв'язку з якими запит на інформацію не може бути задоволений у встановлений цим Законом строк; 4) строк, у який буде задоволено запит; 5) підпис.

У свою чергу, відповідно до ст. 9 Закону України Про Службу безпеки України, систему Служби безпеки України складають Центральні управління Служби безпеки України, підпорядковані йому регіональні органи, органи військової контррозвідки, військові формування , а також навчальні, науково-дослідні та інші заклади Служби безпеки України. Частина 2 ст. 10 Закону України Про Службу безпеки України, Центральне управління СБУ видає положення, накази, розпорядження, інструкції, дає вказівки, обовязкові для виконання у системі СБУ.

Відповідно до ст. 10 Закону України Про Службу безпеки України, центральне управління Служби безпеки України видає положення, накази, розпорядження, інструкції, дає вказівки, обов'язкові для виконання у системі Служби безпеки України. Зазначені акти не підлягають виконанню, якщо в них встановлюються не передбачені законодавством додаткові повноваження органів і співробітників Служби безпеки України або антиконституційні обмеження прав та свобод громадян.

На виконання вимог ст. 6 Закону України «Про доступ до публічної інформації», що не суперечить ст. ч. 3 ст. 9 цього ж закону, Наказом Центрального управління СБУ №400 від 21.08.2012 року затверджено перелік відомостей, що становлять службову інформацію у службі безпеки України, відповідно до якого обмеження доступу до інформації здійснюється згідно вказаного Закону при дотриманні сукупності таких вимог:

- виключно в інтересах національної безпеки ,територіальної цілісності або громадського порядку з метою запобігання заворушенням чи злочинам, для охорони здоровя населення, для захисту репутації або прав інших людей, для запобігання розголошення інформації, одержаної конфіденційно, або для підтримання авторитету і неупередженості правосуддя;

- розголошення інформації може завдавати істотної шкоди цим інтересам;

- шкода від оприлюднення такої інформації переважає суспільний інтерес в її отриманні.

Документам що містять інформацію, яка становить службову інформацію у СБ України, присвоюється гриф «Для службового користування» відповідно до Переліку відомостей, що становлять службову інформацію у Службі безпеки України.

Згідно п. 1 загальних положень Інструкції про порядок обліку, зберігання і використання документів, справ, видань та інших матеріальних носіїв інформації, які містять службову інформацію, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 27.11.1998 року №1893, визначено, що порядок обліку, зберігання, використання та знищення документів, справ, видань магнітних та інших матеріальних носіїв інформації, які містять службову інформацію, що є власністю держави є обовязковими для всіх центральних органів виконавчої влади, місцевих органів виконавчої влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій незалежно від форм власності.

Згідно з нормами ст. 37 Інструкції, ознайомлення та робота з документами з грифом «ДСК» може здійснюватися з дозволу керівників організацій, у володіння та розпорядженні яких перебувають ці документи.

Положення Постанови №1893 передбачає право для організацій авторів документів з грифом «Для службового користування» до ознайомлення з ними, а не обовязок. Зняття копій, а також здійснення виписок з документів з грифом «Для службового користування» співробітниками організацій, де перебувають документи, проводиться з дозволу керівника організації (структурного підрозділу). Копіювання для сторонніх організацій документів з грифом «Для службового користування» одержаних від інших організацій, здійснюється за погодженням з організаціями-авторами цих документів(п.39 Інструкції).

Згідно Постанови затвердженої начальником управління СБ України у Львівській області генерал-майором ОСОБА_6 07.03.2014 року про надання дозволу ОСОБА_2 на ознайомлення з документами, які містяться в матеріалах його особової справи (арх. №10468) і виготовлення з них фотокопій та відмову у виготовленні фотокопій з документів яким присвоєно гриф обмеженого доступу, останньому надано дозвіл на ознайомлення з документами без права їх фотокопіювання, зокрема, серед них і послужний список ОСОБА_2 на 16 арк., ДСК (посади на яких проходив службу ОСОБА_2В.) та витяг з наказу про виключення із списків ОСОБА_2 від 01.10.2008 року №434-ОС.

Судом встановлено, що при розгляді вказаних запитів на інформацію ОСОБА_7 Службою безпеки України, начальником УСБ у Львівській області ОСОБА_8 було вчинені дії для дотримання вимог ст.ст. 5,10,13,14,22 Закону України Про доступ до публічної інформації. За результатами розгляду, у встановлений ст. 20 вказаного Закону терміни, надані відповіді та повідомлено автора про правові підстави прийнятих рішень.

Крім того, згідно Довідки складеної підполковником ОСОБА_9 інспектором 2 сектору ВКЗ спільно з лейтенантом ОСОБА_10 головним спеціалістом 1 сектору КЗ Управління, проведено ознайомлення ОСОБА_2 з частиною матеріалів його особової справи (арх. №10468) та доведено останньому, що оскільки в матеріалах особової справи містяться документальні матеріали з обмеженим грифом доступу (таємно, для службового користування) то відповідно до вимог ч. 2 ст. 6, ч. 2 ст. 9 Закону України «Про доступ до публічної інформації» така інформація є службовою і на підставі вимог п. 2 ч. 1 ст. 22 цього Закону надання можливості виконання з цих документів фотокопій не представляється можливим. Проте, оскільки вказані документи стосуються безпосередньо заявника він має право з ними ознайомитись, про що ним особисто будуть зроблені на них відповідні відмітки.

З огляду на наведені обставини, суд дійшов висновку, що відповідач як розпорядник інформації надав повну та вичерпну відповідь за інформаційні запити позивача від 04.12.2014 року та від 05.12.2014 року та повідомив про правові підстави прийнятих рішень, крім того, долучив копії запитуваних документів, відтак, твердження позивача про протиправність дій та протиправну бездіяльність безпідставні та необґрунтовані, тому в задоволенні таких вимог належить відмовити.

Враховуючи викладені обставини, у суду також відсутні підстави для задоволення похідної від первинних вимог про зобовязання відповідача надати повну і обєктивну інформацію на запит від 04.12.2014 року щодо послужного списку ОСОБА_2 та надіслати позивачеві його копію; надати повну і обєктивну інформацію на запит від 05.12.2014 року щодо наказу УСБУ у Львівській області від 01.10.2008 року №434-ос про виключення із списків ОСОБА_2, а також його копію, що в сукупності є наслідком відмови у позові.

За таких обставин Суд дійшов висновку, що у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_2 до Управління Служби безпеки України у Львівській області, ОСОБА_3 начальника Управління Служби безпеки України у Львівській області про визнання протиправними дій та бездіяльності, зобовязання вчинити дії слід відмовити повністю.

У відповідності до вимог ст. 94 КАС України відшкодування судових витрат позивачеві, якому відмовлено у позові, не передбачено.

Керуючись ст. ст. 7-14, 17-20, 69-71, 86, 94, 158-163, 167 КАС України, суд -

п о с т а н о в и в :

1.У задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

2.Судові витрати покласти на позивача.

Постанова може бути оскаржена, згідно зі ст. 186 КАС України, протягом 10 днів з дня її проголошення чи отримання копії постанови, шляхом подання апеляційної скарги до Львівського апеляційного адміністративного суду через Львівський окружний адміністративний суд. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом 10 днів з дня отримання копії постанови.

Постанова набирає законної сили, згідно зі ст. 254 КАС України, після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку не було подано. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження. Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, то вважається, що постанова суду не набрала законної сили.

Суддя Грень Н.М.

Повний текст постанови складено та підписано 03.12.2015 року.