Справа № 803/886/14
Суддя: Гуляк Василь Васильович
Дата ухвалення: 2015-11-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 листопада 2015 року Справа № 876/6317/14
Львівський апеляційний адміністративний суд у складі колегії :

головуючого судді: Гуляка В.В.

суддів: Коваля Р.Й., Судової-Хомюк Н.М.

за участі секретаря судового засідання: Малетич М.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Волинського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів на постанову Волинського окружного адміністративного суду від 04 червня 2014 року в адміністративній справі за позовом Волинського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів до публічного акціонерного товариства «Володимир-Волинська птахофабрика» про стягнення адміністративно-господарських санкцій,

встановив:

У травні 2014 року позивач ОСОБА_1 обласне відділення Фонду соціального захисту інвалідів звернувся в суд із адміністративним позовом до відповідача ПАТ «Володимир-Волинська птахофабрика», в якому просив стягнути з відповідача на користь держави в особі Волинського обласного відділення Фонду соціального захисту в дохід державного бюджету на рахунки відкриті в управліннях ДКС України адміністративно-господарські санкції в сумі 829890,60 грн. та пеню в сумі 6971,16 грн.. Разом до сплати 836861,76 грн..

Відповідач позову не визнав, у суді першої інстанції подав заперечення, просив суд відмовити в задоволенні позову.

Постановою Волинського окружного адміністративного суду від 04.06.2014 року в задоволенні адміністративного позову відмовлено повністю.

З цією постановою суду першої інстанції не погодився позивач та оскаржив її в апеляційному порядку. Вважає апелянт, що постанова суду винесена із неправильним застосуванням норм матеріального права, з неповним зясуванням обставинам справи, а тому підлягає скасуванню з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

Обґрунтовуючи апеляційні вимоги апелянт посилається на те, що Законом України «Про основи соціальної захищеності інвалідів» імперативно визначено єдиний для всіх роботодавців норматив робочих місць для працевлаштування інвалідів та порядок його обчислення. Також зазначає апелянт, що Закон України «Про основи соціальної захищеності інвалідів» встановлює рівні умови господарської діяльності для всіх підприємств в аспекті дотримання нормативу робочих місць для забезпечення працевлаштування інвалідів та порядок його обчислення та не пов'язує відповідний обов'язок підприємства з будь-якими обставинами, з яких інвалід не працює на підприємстві.

За результатами апеляційного розгляду апелянт просить скасувати постанову суду першої інстанції від 04.06.2014 р. та прийняти нове рішення, яким задоволити позовні вимоги.

Відповідач подав заперечення на апеляційну скаргу, в якому просить постанову суду першої інстанції залишити без змін, а апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Суд апеляційної інстанції заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи, обговоривши підстави та межі апеляційної скарги вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, з наступних підстав.

Відповідно до ч.3 ст.18 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні», підприємства, установи, організації, фізичні особи, які використовують найману працю, зобов'язані виділяти та створювати робочі місця для працевлаштування інвалідів, у тому числі спеціальні робочі місця, створювати для них умови праці з урахуванням індивідуальних програм реабілітації і забезпечувати інші соціально-економічні гарантії, передбачені чинним законодавством, надавати державній службі зайнятості інформацію, необхідну для організації працевлаштування інвалідів, і звітувати Фонду соціального захисту інвалідів про зайнятість та працевлаштування інвалідів у порядку, встановленому КМ України.

Згідно ч.3 ст.18-1 цього Закону, державна служба зайнятості здійснює пошук підходящої роботи відповідно до рекомендацій МСЕК, наявних у інваліда кваліфікації та знань, з урахуванням його побажань.

Статтею 19 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» встановлено, що для підприємств, установ, організацій, у тому числі підприємств, організацій громадських організацій інвалідів, фізичних осіб, які використовують найману працю, встановлюється норматив робочих місць для забезпечення працевлаштування інвалідів у розмірі 4 % середньооблікової чисельності штатних працівників облікового складу за рік, а якщо працюючих від 8 до 25 осіб, - у кількості одного робочого місця.

Суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що відповідачем ПАТ «Володимир-Волинська птахофабрика» дотримано вимог ч.1 ст.19 вищевказаного Закону щодо встановлення нормативу робочих місць для забезпечення працевлаштування інвалідів.

Так, судом встановлено, що згідно ОСОБА_2 про зайнятість і працевлаштування інвалідів за 2013 рік по формі № 10-ПІ, у відповідача ПАТ «Володимир-Волинська птахофабрика» середньооблікова кількість штатних працівників облікового складу в 2013 році становила 877 осіб, кількість інвалідів - штатних працівників, які повинні працювати у відповідача на робочих місцях, створених відповідно до вимог ст. 19 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» складає 35 осіб, а середньооблікова кількість працюючих інвалідів становить 15 осіб (а.с. 6).

Звітами про наявність вакансій за січень - грудень 2013 року по формі №3-ПН, які подано до Володимир-Волинського міськрайонного центру зайнятості, відповідачем було повідомлено про наявність робочих місць для працевлаштування інвалідів. ОСОБА_2 подавались відповідачем щомісячно (а.с. 22-95).

Крім цього 28.04.2014 року відповідач скерував на імя начальника Володимир-Волинського міськрайонного центру зайнятості запит № 522 щодо інформації про кількість інвалідів, які звернулися з січня 2013 року по грудень 2013 року за допомогою у працевлаштуванні із зазначенням професій, спеціальностей, які спроможні реалізувати свої здібності по можливості на підставі індивідуальних програм реабілітації (а.с. 98).

Листом від 08.05.2014 року Володимир-Волинський міськрайонний центр зайнятості повідомив, що за період з 01.01.2013 року по 31.12.2013 року звернулося 60 громадян з обмеженими фізичними можливостями, однак ці громадяни не могли бути направлені та працевлаштовані на ПАТ «Володимир-Волинська птахофабрика» (а.с. 99-107).

Частиною 1 статті 20 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» встановлено, що підприємства, установи, організації, де середньооблікова чисельність працюючих інвалідів менша, ніж установлено нормативом, передбаченим ст. 19 цього Закону, щороку сплачують відповідним відділенням Фонду соціального захисту інвалідів адміністративно-господарські санкції, сума яких визначається в розмірі середньої річної заробітної плати на відповідному підприємстві, установі, організації, у тому числі підприємстві, організації громадських організацій інвалідів, фізичної особи, які використовують найману працю, за кожне робоче місце, призначене для працевлаштування інваліда і не зайняте інвалідом.

Отже, адміністративно-господарські санкції за незайняті інвалідами робочі місця є заходом впливу до правопорушника у сфері господарювання у зв'язку зі скоєнням правопорушення.

Відповідно до ч.1 ст.218 ГК України, підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання. Частиною 2 наведеної статті передбачено, що учасник господарських відносин відповідає, зокрема, за порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення.

Таким чином, при вирішенні питання про порушення роботодавцем вимог ст. 19 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» слід враховувати чи роботодавцем створено робочі місця відповідно встановленого нормативу та чи проінформовано центр зайнятості про наявність вільних робочих місць.

Як установлено судом і зазначено вище, на виконання вимог законодавства, відповідач створив робочі місця для інвалідів згідно нормативу - 35 осіб та направив до Волинського районного центру зайнятості відповідну звітність з інформацією щодо можливості працевлаштування інвалідів, але 20 робочих місць залишились вакантними у зв'язку з ненаправленням для працевлаштування інвалідів уповноваженими органами.

При цьому, в матеріалах адміністративної справи відсутні докази того, що відповідач створював перешкоди для працевлаштування інвалідів чи вчиняв інші дії або бездіяльність, які б вказували на суб'єктивне невиконання нормативу робочих місць для забезпечення працевлаштування інвалідів.

Обов'язок відповідача щодо виконання вимог ст. 19 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» не супроводжується його обов'язком займатись пошуком інвалідів для працевлаштування.

У зв'язку з тим, що у діях відповідача відсутній склад правопорушення, на нього не може бути покладена відповідальність за ненаправлення уповноваженими органами необхідної кількості інвалідів для працевлаштування, в результаті чого частина робочих місць інвалідів були незайнятими.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про необґрунтованість застосування до ПАТ «Володимир-Волинська птахофабрика» санкцій та нарахування пені за несплату таких санкцій.

З врахуванням наведеного вище, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що судом першої інстанції при розгляді адміністративної справи всебічно і об'єктивно встановлено обставини справи, висновки суду відповідають обставинам справи, постанова суду винесена з дотриманням норм матеріального і процесуального права, а тому немає підстав для її скасування.

Керуючись ст.ст. 41 ч.1, 160 ч.3, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 254 КАС України, суд

ухвалив:

Апеляційну скаргу Волинського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів залишити без задоволення.

Постанову Волинського окружного адміністративного суду від 04 червня 2014 року в адміністративній справі за позовом Волинського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів до публічного акціонерного товариства «Володимир-Волинська птахофабрика» про стягнення адміністративно-господарських санкцій залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення.

На ухвалу протягом двадцяти днів після набрання нею законної сили може бути подана касаційна скарга безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий: В.В. Гуляк

Судді: Р.Й. Коваль

ОСОБА_3

Повний текст ухвали виготовлено та підписано 30.11.2015 року.