Справа № 809/502/13-а
Суддя: Довгополов Олександр Михайлович
Дата ухвалення: 2015-11-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 листопада 2015 р. Справа № 876/7503/13

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Довгополова О.М.,

суддів Гудима Л.Я., Святецького В.В.,

з участю секретаря судового засідання Кудєрової О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові апеляційну скаргу представника Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 ОСОБА_1 ОСОБА_2 на постанову Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 26 березня 2013 року у справі за позовом Калуської обєднаної державної податкової інспекції Івано-Франківської області Державної податкової служби до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про стягнення податкового боргу, -

ВСТАНОВИВ:

Калуська обєднана державна податкова інспекція Івано-Франківської області Державної податкової служби звернулась до суду з позовом до ФОП ОСОБА_1, яким просила стягнути з відповідача в дохід бюджету податковий борг по орендній платі за землю в сумі 24004,29 грн.

Постановою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 26 березня 2013 року позов задоволено.

Постанова мотивована тим, що відповідачем порушено вимоги законодавства щодо сплати податкового боргу, тому суд дійшов висновку, що вимоги позивача є обґрунтованими, відповідають обставинам справи та наявним матеріалам, у зв'язку з чим позов підлягає задоволенню.

Постанову в апеляційному порядку оскаржив представник відповідача, вважає, що вона прийнята з порушенням норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, і суд неповно зясував обставини, що мають значення для справи. Просить постанову скасувати та прийняти нову, якою у задоволенні позову відмовити.

На обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що відповідно до положень ст. 1 Закону України «Про оренду землі» та ст. 792 Цивільного кодексу України даний спір стосується орендних відносини між ФОП ОСОБА_1 та орендодавцем, тому сплата орендної плати за земельні ділянки комунальної власності не підсудна адміністративному суду. Також суд першої інстанції не з'ясував, чи насправді відповідач користується земельною ділянкою площею 0,0829 га і чи передавалась їй в оренду в натурі земельна ділянка у вказаному розмірі, оскільки розмір земельної ділянки є істотною умовою договору оренди. При цьому апелянт стверджує, що відповідач користується земельною ділянкою меншого розміру. Також апелянт вказує, що суд не врахував, що у приміщенні, розташованому на орендованій відповідачем земельній ділянці, крім спортивного залу, який вона використовує для здійснення господарської діяльності, є приміщення ще декількох підприємств. Крім того, на думку апелянта, суд безпідставно посилається на те, що ФОП ОСОБА_1 подавала декларації із сплати орендної плати за землю, оскільки згідно з п. 286.2 ст. 286 Податкового кодексу України вона таких декларацій не подавала і не зобовязана подавати, тому дані декларації не можуть бути належним доказом наявності заборгованості з орендної плати за землю в розумінні ст. 70 Кодексу адміністративного судочинства України.

Фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється відповідно до ч. 1 ст. 41 Кодексу адміністративного судочинства України у звязку з неявкою у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі.

Заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до пп. пп. 14.1.39, 14.1.175 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України грошове зобов'язання платника податків це сума коштів, яку платник податків повинен сплатити до відповідного бюджету як податкове зобов'язання та/або штрафну (фінансову) санкцію, що справляється з платника податків у зв'язку з порушенням ним вимог податкового законодавства та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також санкції за порушення законодавства у сфері зовнішньоекономічної діяльності, а податковий борг це сума грошового зобов'язання (з урахуванням штрафних санкцій за їх наявності), самостійно узгодженого платником податків або узгодженого в порядку оскарження, але не сплаченого у встановлений цим Кодексом строк, а також пеня, нарахована на суму такого грошового зобов'язання.

Підпунктом 14.1.136 цієї статті визначено, що орендна плата за земельні ділянки державної і комунальної власності це обов'язковий платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою (далі у розділі XII орендна плата).

Відповідно до ст. 36 цього Кодексу податковим обов'язком визнається обов'язок платника податку обчислити, задекларувати та/або сплатити суму податку та збору в порядку і строки, визначені цим Кодексом або законами з питань митної справи.

Згідно з ст. 38 цього Кодексу виконанням податкового обов'язку визнається сплата в повному обсязі платником відповідних сум податкових зобов'язань у встановлений податковим законодавством строк.

Відповідно до п. 57.1 ст. 57 цього Кодексу платник податків зобов'язаний самостійно сплатити суму податкового зобов'язання, зазначену у поданій ним податковій декларації, протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого цим Кодексом для подання податкової декларації, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Пунктом 56.11 ст. 56 цього Кодексу передбачено, що не підлягає оскарженню податкове зобов'язання, самостійно визначене платником податків.

Отже, податкове зобов'язання, самостійно визначене платником податків у податковій декларації, є узгодженим з дня подання такої податкової декларації.

Як встановив суд, ОСОБА_1 зареєстрована як субєкт підприємницької діяльності і перебуває на обліку платників податків.

Станом на день подання позову у ФОП ОСОБА_1 був наявний податковий борг в загальному розмірі 24004,29 грн., який виник внаслідок несплати самостійно визначеної суми податкового зобовязання орендної плати за земельні ділянки державної і комунальної власності за 2011 і 2012 роки в сумі 23280,32 грн., а також 723,97 грн. пені, нарахованої контролюючим органом за порушення строків сплати узгодженого податкового зобовязання.

Факт наявності у ФОП ОСОБА_1 податкового боргу у вказаній вище сумі підтверджується дослідженими та перевіреними судом поданими нею податковими деклараціями з плати за землю (орендна плата за земельні ділянки державної і комунальної власності) за 2011 і 2012 роки, додатками до цих декларацій (відомості про наявні земельні ділянки), витягом з її облікової картки та довідкою позивача від 29.01.2013 року № 416/10/190 про розмір податкового боргу.

Підпунктами 14.1.136, 14.1.147 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України визначено, що плата за землю це обовязковий платіж у складі податку на майно, що справляється у формі земельного податку та орендної плати за земельні ділянки державної і комунальної власності; орендна плата за земельні ділянки державної і комунальної власності це обов'язковий платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою (далі у розділі XII орендна плата).

Положеннями ст. 288 цього кодексу встановлено, що підставою для нарахування орендної плати за земельну ділянку є договір оренди такої земельної ділянки, оформлений та зареєстрований відповідно до законодавства. Органи виконавчої влади та органи місцевого самоврядування, які укладають договори оренди землі, повинні до 1 лютого подавати контролюючому органу за місцезнаходженням земельної ділянки переліки орендарів, з якими укладено договори оренди землі на поточний рік, та інформувати відповідний контролюючий орган про укладення нових, внесення змін до існуючих договорів оренди землі та їх розірвання до 1 числа місяця, що настає за місяцем, у якому відбулися зазначені зміни.

Платником орендної плати є орендар земельної ділянки, а об'єктом оподаткування є земельна ділянка, надана в оренду. Розмір та умови внесення орендної плати встановлюються у договорі оренди між орендодавцем (власником) і орендарем.

Податковий період, порядок обчислення орендної плати, строк сплати та порядок її зарахування до бюджетів застосовується відповідно до вимог статей 285-287 цього розділу.

Відповідно до п. 285.1 ст. 285 цього Кодексу базовим податковим (звітним) періодом для плати за землю є календарний рік.

Згідно з п. п. 286.2, 286.4, 286.5, 286.6 ст. 286 цього Кодексу платники плати за землю (крім фізичних осіб) самостійно обчислюють суму податку щороку станом на 1 січня і не пізніше 20 лютого поточного року подають відповідному контролюючому органу за місцезнаходженням земельної ділянки податкову декларацію на поточний рік за формою, встановленою у порядку, передбаченому статтею 46 цього Кодексу, з розбивкою річної суми рівними частками за місяцями. Подання такої декларації звільняє від обов'язку подання щомісячних декларацій. При поданні першої декларації (фактичного початку діяльності як платника плати за землю) разом з нею подається довідка (витяг) про розмір нормативної грошової оцінки земельної ділянки, а надалі така довідка подається у разі затвердження нової нормативної грошової оцінки землі.

За нововідведені земельні ділянки або за новоукладеними договорами оренди землі платник плати за землю подає податкову декларацію протягом 20 календарних днів місяця, що настає за звітним. У разі зміни протягом року об'єкта та/або бази оподаткування платник плати за землю подає податкову декларацію протягом 20 календарних днів місяця, що настає за місяцем, у якому відбулися такі зміни.

Нарахування фізичним особам сум податку проводиться контролюючими органами, які видають платникові до 1 липня поточного року податкове повідомлення-рішення про внесення податку за формою, встановленою у порядку визначеному статтею 58 цього Кодексу.

За земельну ділянку, на якій розташована будівля, що перебуває у користуванні кількох юридичних або фізичних осіб, податок нараховується кожному з них пропорційно тій частині площі будівлі, що знаходиться в їх користуванні, з урахуванням прибудинкової території.

Відповідно до п. п. 287.1, 287.3, 287.4 ст. 287 цього Кодексу власники землі та землекористувачі сплачують плату за землю з дня виникнення права власності або права користування земельною ділянкою. У разі припинення права власності або права користування земельною ділянкою плата за землю сплачується за фактичний період перебування землі у власності або користуванні у поточному році.

Податкове зобов'язання щодо плати за землю, визначене у податковій декларації на поточний рік, сплачується рівними частками власниками та землекористувачами земельних ділянок за місцезнаходженням земельної ділянки за податковий період, який дорівнює календарному місяцю, щомісяця протягом 30 календарних днів, що настають за останнім календарним днем податкового (звітного) місяця.

Податкове зобов'язання з плати за землю, визначене у податковій декларації, у тому числі за нововідведені земельні ділянки, сплачується власниками та землекористувачами земельних ділянок за місцезнаходженням земельної ділянки за податковий період, який дорівнює календарному місяцю, щомісяця протягом 30 календарних днів, що настають за останнім календарним днем податкового (звітного) місяця.

А відповідно до положень пп. пп. 41.1, 41.5 ст. 41 Податкового кодексу України органи державної податкової служби є контролюючими органами щодо податків, які справляються до бюджетів та державних цільових фондів, а також стосовно законодавства, контроль за дотриманням якого покладається на органи державної податкової служби. Органи державної податкової служби, які уповноважені здійснювати заходи щодо забезпечення погашення податкового боргу в межах їх повноважень, є органами стягнення.

Із змісту наведених норм вбачається, що орендна плата за земельні ділянки державної і комунальної власності є формою плати за землю та нараховується і сплачується як і земельний податок в порядку і строки, встановлені для плати за землю, а контроль за повнотою і своєчасністю внесення орендної плати здійснюють органи державної податкової служби.

Наведеним спростовується твердження відповідача про те, що відповідно до положень ст. 1 Закону України «Про оренду землі» та ст. 792 Цивільного кодексу України даний спір стосується орендних відносини між нею та орендодавцем, тому сплата орендної плати за земельні ділянки комунальної власності не підсудна адміністративному суду.

Також колегія суддів вважає помилковим і не бере до уваги доводи відповідача про те, що суд першої інстанції безпідставно посилається на те, що вона подавала декларації з орендної плати за землю, оскільки згідно з п. 286.2 ст. 286 Податкового кодексу України фізичні особи таких декларацій не зобовязані подавати, тому дані декларації не можуть бути належним доказом наявності заборгованості з орендної плати за землю в розумінні ст. 70 Кодексу адміністративного судочинства України, виходячи з наступного.

Пунктами 287.2 і 287.5 ст. 287 Податкового кодексу України передбачено, що облік фізичних осіб платників податку і нарахування відповідних сум проводяться щороку до 1 травня. Податок фізичними особами сплачується протягом 60 днів з дня вручення податкового повідомлення-рішення. Фізичними особами у сільській та селищній місцевості земельний податок може сплачуватися через каси сільських (селищних) рад за квитанцією про приймання податкових платежів. Форма квитанції встановлюється у порядку, передбаченому статтею 46 цього Кодексу.

Даними нормами визначено особливості сплати земельного податку фізичними особами, однак із аналізу змісту цих норм в системному зв'язку з іншими положеннями Податкового кодексу України, які регулюють порядок сплати земельного податку, вбачається, що зазначені особливості стосуються фізичних осіб, які не є субєктами підприємницької діяльності, а не фізичних осіб-підприємців, на яких поширюються загальні правила нарахування і сплати орендної плати за земельні ділянки комунальної власності.

Доводи відповідача про те, що суд першої інстанції не з'ясував, чи насправді вона користується земельною ділянкою площею 0,0829 га і чи передавалась їй в оренду в натурі земельна ділянка у вказаному розмірі (відповідач стверджує, що користується земельною ділянкою меншого розміру), а також про те, що у приміщенні, розташованому на орендованій нею земельній ділянці, крім спортивного залу, який вона використовує для здійснення господарської діяльності, є приміщення ще декількох підприємств, колегія суддів також не бере до уваги, оскільки, як вбачається з наведених вище податкових декларацій з плати за землю (орендної плата за земельні ділянки державної і комунальної власності) за 2011 і 2012 рок та відомостей про наявні земельні ділянки (додаток 1 до цих декларацій), ФОП ОСОБА_1 самостійно вказала розмір орендованої нею земельної ділянки та розмір земельного податку.

Також колегія суддів враховує, що Порядок стягнення податкового боргу платників податків регулюється ст. ст. 95-99 Податкового кодексу України.

Норми п. 95.1 ст. 95 цього Кодексу визначають перелік заходів, що можуть вживатися податковим органом до платника податків із метою погашення податкового боргу, зокрема стягнення коштів, які перебувають у власності платника податків, а також продаж майна платника податків, що перебуває в податковій заставі.

Водночас відповідно до п. 87.11 ст. 87 даного Кодексу орган стягнення звертається до суду з позовом про стягнення суми податкового боргу платника податку фізичної особи. Стягнення податкового боргу за рішенням суду здійснюється державною виконавчою службою відповідно до закону про виконавче провадження.

Таким чином, п. 87.11 ст. 87 Податкового кодексу України встановлено особливий порядок стягнення податкового боргу платників податків фізичних осіб у порівнянні з порядком погашення податкового боргу юридичних осіб, а норми ст. ст. 95-99 цього Кодексу можуть застосовуватися до процедури стягнення податкового боргу з фізичних осіб лише в тій частині, що не суперечить вимогам п. 87.11 ст. 87 цього Кодексу.

Особливості процедури стягнення податкового боргу з платника податків фізичної особи полягають, зокрема, у тому, що процедура стягнення податкового боргу з фізичної особи може ініціюватися виключно через звернення органу стягнення з відповідним позовом.

За наведених обставин колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та прийняв постанову з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, тому оскаржувану постанову слід залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 160, 195, 196, п. 1 ч. 1 ст. 198, ст. 200, п. 1 ч. 1 ст. 205, ст. ст. 206, 254 КАС України, суд -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу представника Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 ОСОБА_1 ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Постанову Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 26 березня 2013 року у справі № 809/502/13-а за позовом Калуської обєднаної державної податкової інспекції Івано-Франківської області Державної податкової служби до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про стягнення податкового боргу залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий О.М. Довгополов

Судді Л.Я. Гудим

ОСОБА_3

Ухвала складена в повному обсязі 23.11.2015 року