Справа № 2а-658/12/0970
Суддя: Остап'юк С.В.
Дата ухвалення: 2012-03-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"16" березня 2012 р. Справа № 2a-658/12/0970

м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський окружний адміністративний суд у складі:

Суддя Остапюк С.В.

за участю секретаря Озара О.Я.,

позивача ОСОБА_1,

представника відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Відділу державної виконавчої служби Івано-Франківського міського управління юстиції про визнання протиправною та скасування постанови про стягнення з боржника виконавчого збору від 01.10.2010 року, -

ВСТАНОВИВ:

02.03.2012 року ОСОБА_1 (далі позивач) звернувся в суд з адміністративним позовом до Відділу державної виконавчої служби Івано-Франківського міського управління юстиції (далі по тексту відповідач) про визнання протиправною та скасування постанови про стягнення з боржника виконавчого збору від 01.10.2010 року.

Позовні вимоги мотивовані тим, що державним виконавцем протиправно в порушення Закону України «Про виконавче провадження»винесено постанову про стягнення з нього виконавчого збору в розмірі 100 280, 78 гривень від 01.10.2010 року за виконавчим провадженням ВП №21522179 з виконання виконавчого листа №2-1252 від 26.08.2010 року, оскільки вказаний виконавчий лист повернуто за заявою стягувачеві без виконання.

Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав з підстав вказаних в позовній заяві.

Відповідач заявлених позовних вимог не визнав, його представником надано суду письмове заперечення проти заявленого позову мотивоване тим, що даний спір не підлягає розгляду та вирішенню в порядку адміністративного судочинства, оскільки оскаржувана постанова про стягнення з боржника виконавчого збору, винесена при здійсненні примусового виконання виконавчого листа, виданого Дніпровським районним судом м. Києва та заявлений позов підлягає розгляду в порядку частини 1 статті 383 Цивільного кодексу України. На цій підставі просив в задоволенні позову відмовити та закрити провадження в даній справі.

Представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечив з мотивів викладених в письмовому запереченні відповідача.

Розглянувши позовну заяву, заслухавши пояснення позивача, представника відповідача, дослідивши докази, оглянувши в судовому засіданні виконавчі провадження ВП №21522179, ВП №31712345, копії яких долучені до матеріалів справи, суд встановив наступне.

26.08.2010 року Дніпровським районним судом м. Києва видано за рішенням Постійно діючого третейського суду при асоціації українських банків в справі №106/9 від 25.06.2010 року виконавчий лист за №2-1252 про стягнення з ОСОБА_3, ОСОБА_1, ОСОБА_4 солідарно на користь Публічного акціонерного товариства «Ерсте Банк» заборгованості за кредитним договором №014-05/167 від 11.07.2006 року в сумі 992 462, 73 гривень та витрат, повязаних з вирішенням спору Третейським судом в сумі 10 345, 08 гривень; боржник ОСОБА_1, стягувач Публічне акціонерне товариство «Ерсте Банк»(а.с.10, 109-112).

22.09.2010 року повноважними представниками Публічного акціонерного товариства «Ерсте Банк»поданий відповідачу до примусового виконання вищевказаний виконавчий лист за №2-1252 від 26.08.2010 року (а.с.108).

23.09.2010 року постановою відповідача відкрито виконавче провадження ВП №21522179 з виконання виконавчого листа №2-1252, виданого 26.08.2010 року Дніпровським районним судом м. Києва про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Ерсте Банк»заборгованості за кредитним договором в сумі 992 462, 73 гривень та витрат, повязаних з вирішенням спору Третейським судом в сумі 10 345, 08 гривень, надано позивачу строк для добровільного виконання виконавчого документа до 30.09.2010 року, накладено арешт на все належне йому майно. Вказана постанова направлена позивачу (а.с.105-107).

Також, під час здійснення примусового виконання вказаного виконавчого документа державним виконавцем 28.09.2010 року, 15.10.2010 року винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження (а.с. 99, 103), 12.10.2010 року постанову про арешт коштів боржника (а.с.102), 03.12.2010 року постанову про розшук майна боржника (а.с.98), вчинено заходів для встановлення належного позивачу майна.

Як встановлено судом, та визнається сторонами за виконавчим провадженням ВП №21522179, при здійсненні примусового виконання виконавчого листа №2-1252, виданого 26.08.2010 року Дніпровським районним судом м. Києва про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Ерсте Банк»заборгованості за кредитним договором в сумі 992 462, 73 гривень та витрат, повязаних з вирішенням спору Третейським судом в сумі 10 345, 08 гривень з ОСОБА_1, як боржника, на користь ПАТ «Ерсте Банк», як стягувача, за виконавчим документом не було стягнено будь-яких коштів, а також не було передано стягувачеві будь-якого майна боржника.

01.10.2010 року старшим державним виконавцем Відділу державної виконавчої служби Івано-Франківського міського управління юстиції на підставі статті 46 Закону України «Про виконавче провадження»винесено постанову про стягнення з ОСОБА_1 виконавчого збору в розмірі 100 280, 78 гривень від 01.10.2010 року за виконавчим провадженням ВП №21522179 з виконання виконавчого листа №2-1252 від 26.08.2010 року, виданого 26.08.2010 року Дніпровським районним судом м. Києва про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Ерсте Банк»заборгованості за кредитним договором в сумі 992 462, 73 гривень та витрат, повязаних з вирішенням спору Третейським судом в сумі 10 345, 08 гривень (а.с.133).

29.09.2011 року представник ПАТ «Ерсте Банк»на підставі пункту 1 частини 1 статті 47 Закону України «Про виконавче провадження»звернувся до відповідача із заявою про повернення без виконання виконавчого листа №2-1252 від 26.08.2010 року, виданого 26.08.2010 року Дніпровським районним судом м. Києва про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Ерсте Банк»заборгованості за кредитним договором в сумі 992 462, 73 гривень та витрат, повязаних з вирішенням спору Третейським судом в сумі 10 345, 08 гривень (а.с.31).

03.10.2011 року постановою старшого державного виконавця державної виконавчої служби Івано-Франківського міського управління юстиції вищевказаний виконавчий лист №2-1252, від 26.08.2010 року повернуто стягувачу (а.с.30).

Також, 03.10.2011 року постановою відповідача відкрито виконавче провадження ВП №31712345 з виконання постанови про стягнення з боржника виконавчого збору №21522179, виданої 01.10.2010 року відділом державної виконавчої служби Івано-Франківського міського управління юстиції про стягнення з ОСОБА_1 100 280, 78 гривень виконавчого збору (а.с.131).

При розгляді даної адміністративної справи суд керується положеннями Конституції України, статті 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини (Рим, 4 листопада 1950 року, ратифікована Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР), Кодексу адміністративного судочинства України, законами України «Про державну виконавчу службу», «Про виконавче провадження».

Відповідно до частини першої статті 181 Кодексу адміністративного судочинства України учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду з позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.

Тому суд при визначенні юрисдикції даного адміністративного спору виходив з того, що до юрисдикції адміністративних судів належать спори щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності державної виконавчої служби при виконанні всіх виконавчих документів, передбачених частиною другою статті 3 Закону України «Про виконавче провадження», крім тих, відносно яких законом установлено інший, виключний порядок їх оскарження.

Главою 2 розділу VII-1 Цивільного процесуального кодексу України встановлений порядок здійснення провадження у справах про видачу виконавчих листів на примусове виконання рішень третейських судів, за правилами якої Дніпровським районним судом м. Києва видано 26.08.2010 року виконавчий лист №2-1252 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Ерсте Банк»заборгованості за кредитним договором в сумі 992 462, 73 гривень та витрат, повязаних з вирішенням спору Третейським судом в сумі 10 345, 08 гривень.

Цивільний процесуальний кодекс України не встановлює інший, виключний порядок оскарження рішень, дій чи бездіяльності державної виконавчої служби при виконанні виконавчих документів виданих за правилами глави 2 розділу VII-1 цього кодексу, а положення статті 383 Цивільного процесуального кодексу України до правовідносин з приводу оскарження рішень, дій чи бездіяльності органів державної виконавчої служби під час виконання рішень третейський судів не застосовуються, оскільки поширюють свою дію на правовідносини, що виникають під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до Цивільного процесуального кодексу України.

Таким чином, до адміністративної юрисдикції також належать спори щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності органів державної виконавчої служби під час виконання рішень третейський судів, незважаючи на те, що дозвіл на видачу виконавчого документа щодо виконання рішення третейського суду надається в цивільному процесуальному або в господарському процесуальному порядку.

Така правова позиція також викладена в пункті 4 постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України за №3 від 13.12.2010 року «Про практику застосування адміністративними судами законодавства у справах із приводу оскарження рішень, дій чи бездіяльності державної виконавчої служби».

Як наслідок, посилання відповідача в своїх запереченнях проти заявленого позову на ту обставину, що вказаний спір не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства таких заперечень не обґрунтовує, а також не може слугувати підставою для закриття провадження в цій справі.

Також не підлягають застосуванню до визначення підсудності даної адміністративної справи положення частини 4 статті 82 Закону України «Про виконавче провадження», на що в своїх поясненнях звертав увагу представник відповідача, оскільки дана норма регулює правовідносини щодо оскарження рішення, дії чи бездіяльність державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення та не встановлює порядку оскарження рішення третейського суду, постановленого в порядку Закону України «Про третейські суди».

Частиною другою статті 181 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено спеціальні строки звернення до суду. Так, рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби може бути оскаржено у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи інтересів.

Під час розгляду справи, судом не встановлено порушення позивачем спеціального десятиденного строку на звернення до адміністративного суду з позовними вимогами про визнання протиправною та скасування постанови старшого державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Івано-Франківського міського управління юстиції про стягнення з ОСОБА_1 виконавчого збору в розмірі 100 280, 78 гривень від 01.10.2010 року за виконавчим провадженням ВП №21522179 з виконання виконавчого листа №2-1252 від 26.08.2010 року, виходячи з такого.

Як зазначено позивачем в позовній заяві, та встановлено судом позивач про винесення оскаржуваної постанови про стягнення з боржника виконавчого збору №21522179, виданої 01.10.2010 року відділом державної виконавчої служби Івано-Франківського міського управління юстиції та відкриття виконавчого провадження з примусового виконання даної постанови дізнався 01.03.2012 року, під час ознайомлення з матеріалами виконавчого провадження ВП №21522179.

В матеріалах виконавчого провадження ВП №21522179 з примусового виконання виконавчого листа №2-1252 від 26.08.2010 року відсутні будь-які відомості чи документи про надіслання позивачу копії оскаржуваної постанови про стягнення з боржника виконавчого збору від 01.10.2010 року, також відсутні будь-які інші відомості щодо повідомлення позивача про прийняте державним виконавцем рішення про стягнення з нього виконавчого збору.

В матеріалах, дослідженого в судовому засіданні виконавчого провадження ВП №31712345 про виконання постанови про стягнення з ОСОБА_1 100 280, 78 гривень виконавчого збору, виданої 01.10.2010 року відділом державної виконавчої служби Івано-Франківського міського управління юстиції наявна копія супровідного листа про направлення зазначеної постанови позивачу.

Однак, вказана копія супровідного листа самостійно не підтверджує факт надіслання позивачу оскаржуваної постанови, оскільки на ній відсутні будь-які відмітки про прийняття документа для відправлення, а в матеріалах виконавчого провадження відсутні інші документи та докази, що підтверджують факт надіслання цієї постанови позивачу.

Також, в матеріалах виконавчого провадження ВП №31712345 міститься копія супровідного листа про направлення позивачу постанови від 03.10.2011 року про відкриття виконавчого провадження ВП №31712345 про виконання постанови про стягнення з ОСОБА_1 100 280, 78 гривень виконавчого збору, яка у відповідності до частини 1 статті 31 Закону України «Про виконавче провадження»(в редакції закону чинній на момент винесення постанови) підлягала надісланню позивачу рекомендованим листом з повідомленням про вручення.

Всупереч вимогам частини 1 статті 31 Закону України «Про виконавче провадження»в матеріалах виконавчого провадження відсутнє повідомлення про вручення надісланої поштової кореспонденції, а також відсутні інші документи та відомості, що підтверджують надіслання цієї постанови позивачу у встановленому порядку чи її отримання боржником (а.с.129-133).

За таких обставин, судом встановлено, що позивач дізнався про винесення відповідачем 01.10.2010 року постанови про стягнення з боржника виконавчого збору, яку він вважає такою, що порушує його законні права та інтереси 01.03.2012 року, і з цього ж часу розпочався перебіг строку на звернення до адміністративного суду позивача щодо оскарження винесеної постанови.

Оскільки позивач з даним адміністративним позовом звернувся 02.03.2012 року, то ним не пропущено строку звернення до адміністративного суду з позовними вимогами про визнання протиправною та скасування постанови про стягнення з ОСОБА_1 виконавчого збору в розмірі 100 280, 78 гривень від 01.10.2010 року за виконавчим провадженням ВП №21522179 з виконання виконавчого листа №2-1252 від 26.08.2010 року.

Вирішуючи позовні вимоги про визнання протиправною та скасування постанови старшого державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Івано-Франківського міського управління юстиції про стягнення з ОСОБА_1 виконавчого збору в розмірі 100 280, 78 гривень від 01.10.2010 року за виконавчим провадженням ВП №21522179 з виконання виконавчого листа №2-1252 від 26.08.2010 року, суд дійшов висновку про обґрунтованість таких вимог, виходячи з наступного.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку визначає Закон України «Про виконавче провадження».

Відповідачем оскаржувана постанова про стягнення з ОСОБА_1 виконавчого збору в розмірі 100 280, 78 гривень від 01.10.2010 року винесена на підставі статті 46 Закону України «Про виконавче провадження»

Частиною 1 статті 46 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції закону чинній на момент винесення оскаржуваного рішення) встановлено, що в разі невиконання рішення у строк, установлений для добровільного його виконання, з боржника постановою державного виконавця, яка затверджується начальником відповідного органу державної виконавчої служби, якому він безпосередньо підпорядкований, стягується виконавчий збір у розмірі 10 відсотків від фактично стягненої суми або вартості майна боржника, яке передане стягувачу за виконавчим документом, а в разі невиконання рішення немайнового характеру в строк, встановлений для добровільного його виконання, з боржника після повного виконання рішення в тому ж порядку стягується виконавчий збір у розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з боржника - громадянина і в розмірі пятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян - з боржника - юридичної особи.

Виходячи з аналізу положень вказаної статті Закону України «Про виконавче провадження»для обґрунтованого стягнення виконавчого збору є необхідним настання двох умов, а саме факту невиконання боржником виконавчого документу добровільно в установлений для цього строк та примусового виконання цього виконавчого документу державним виконавцем.

На це, пунктом 20 постанови Пленуму Верховного Суду України за №14 від 26.12.2003 року «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження»звернуто увагу судів та зазначено, що відповідно до статей 45, 46 Закону «Про виконавче провадження» витрати виконавчого провадження та виконавчий збір стягуються за постановою державного виконавця з боржника, якщо останній не виконав рішення добровільно в установлений для цього строк і воно було виконане примусово.

Настання факту невиконання боржником виконавчого документу добровільно в установлений для цього строк, тобто тільки однієї умови для стягнення виконавчого збору, у відповідності до статті 46 Закону України «Про виконавче провадження»(в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) не породжує підстав для стягнення такого збору.

Крім того, при виконанні рішень майнового характеру, в тому числі стягнення коштів, що має місце в даних правовідносинах, підлягає врахуванню обсяг фактично стягненої суми або вартості майна боржника, яке передане стягувачу за виконавчим документом, як розрахункової величини для визначення розміру виконавчого збору за встановленою 10 відсотковою ставкою.

Враховуючи, що відповідачем за виконавчим провадженням ВП №21522179, виконавчий лист №2-1252, виданий 26.08.2010 року Дніпровським районним судом м. Києва про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Ерсте Банк»заборгованості за кредитним договором в сумі 992 462, 73 гривень та витрат, повязаних з вирішенням спору Третейським судом в сумі 10 345, 08 гривень примусово виконаний не був, виконавчий документ повернутий стягувачеві без виконання, то в державного виконавця були відсутні підстави для стягнення виконавчого збору за цим виконавчим провадженням.

Також, у звязку з тим, що з позивача, як боржника, на користь ПАТ «Ерсте Банк», як стягувача, за вказаним виконавчим документом не було стягнено будь-яких коштів, а також не було передано стягувачеві будь-якого майна боржника, то відсутня розрахункова величина для визначення розміру виконавчого збору, а зазначена сума виконавчого збору в оскаржуваній постанові встановлена всупереч вимогам статті 46 Закону України «Про виконавче провадження».

За таких умов, є протиправною та такою, що підлягає до скасування постанова старшого державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Івано-Франківського міського управління юстиції про стягнення з ОСОБА_1 виконавчого збору в розмірі 100 280, 78 гривень від 01.10.2010 року за виконавчим провадженням ВП №21522179 з виконання виконавчого листа №2-1252 від 26.08.2010 року, а позовні вимоги є такими, що підлягають до задоволення.

На підставі статті 124 Конституції України, керуючись статтями 158-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Позов задовольнити повністю.

Визнати протиправною та скасувати постанову старшого державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Івано-Франківського міського управління юстиції про стягнення з ОСОБА_1 виконавчого збору в розмірі 100 280, 78 гривень від 01.10.2010 року за виконавчим провадженням ВП №21522179 з виконання виконавчого листа №2-1252 від 26.08.2010 року.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку. Відповідно до статті 186 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Апеляційна скарга подається до Львівського апеляційного адміністративного суду через Івано-Франківський окружний адміністративний суд.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого Кодексом адміністративного судочинства України, якщо таку скаргу не було подано.

Суддя: Остап'юк С.В.

Постанова складена в повному обсязі 21.03.2012 року.