Справа № П/811/392/15
Суддя: Проценко О.А.
Дата ухвалення: 2015-10-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П/811/392/15

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

21 жовтня 2015 року

справа № П/811/392/15

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Проценко О.А.

суддів: Дурасової Ю.В. Туркіної Л.П.

за участю секретаря судового засідання: Комар Н.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Світловодської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Кіровоградській області

на постанову Кіровоградського окружного адміністративного суду від 23.03.2015р. у справі №П/811/392/15

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Сідвелс"

до Світловодської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Кіровоградській області

про скасування податкових повідомлень-рішень,

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Сідвелс" (далі по тексту – позивач, ТОВ "Сідвелс") звернулось до адміністративного суду з позовом, в якому просило визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення Світловодської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Кіровоградській області (далі по тексту – відповідач, податковий орган, Світловодська ОДПІ ГУ ДФС у Кіровоградській області) від 27 січня 2015 року:

На обґрунтування позовних вимог позивач зазначив про безпідставність висновків податкового органу, які стали підставою для прийняття спірних податкових повідомлень-рішень, тому вважає рішення відповідача незаконними.

Постановою суду першої інстанції позов задоволено. При цьому суд визначився щодо безпідставності висновків податкового орагану про завищення позивачем від'ємного значення різниці між сумою податкового зобов’язання та сумою податкового кредиту з ПДВ за податковими накладними, оформленими не державною мовою, та за податковими накладними, в яких місцезнаходження юридичної особи покупця не відповідає відомостям, що містяться в Єдиному державному реєстрі.

Не погодившись з висновками суду першої інстанції, відповідач оскаржує постанову суду в апеляційному порядку. Апелянт просить скасувати постанову суду та прийняти нове рішення, яким відмовити позивачу у задоволенні позову. На обґрунтування апеляційних вимог зазначається, що приймаючи постанову, суд першої інстанції невірно застосував норми матеріального та процесуального права.

Перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, колегія суддів зазначає наступне.

Як свідчать матеріали справи, податковим органом проведено документальну позапланову виїзну перевірку ТОВ “Сідвелс” щодо правомірності нарахування від’ємного значення різниці між сумою податкового зобов’язання та сумою податкового кредиту податку на додану вартість за жовтень 2014 року та правомірності нарахування бюджетного відшкодування податку на додану вартість із зарахуванням на розрахунковий рахунок платника у банку за листопад 2014 року.

За результатами перевірки складено акт від 23.01.2015 року №24/1501/38572311, в якому зазначається про порушення позивачем пп.2) п.2, п.3, п.4, п.8, пп.3) п.14 Наказу МФУ від 22 вересня 2014 року №957 “Про затвердження форми податкової накладної та Порядку заповнення податкової накладної”, п.198.1, п.198.6 ст.198, ст.201 ПК України, підприємством завищено суму податкового кредиту за жовтень 2014 року в сумі 2628625,44 грн., за листопад 2014 року – 951741,46 грн., за рахунок чого:

- в порушення п.200.1, п.200.3 ст.200 Податкового кодексу України (ПК України) підприємством позивача завищено суму від’ємного значення в декларації з ПДВ за жовтень 2014 року в - сумі 2274841 грн., за листопад 2014 року - в сумі 805791 грн.;

- в порушення вимоги п.200.2 ст.200 ПК України позивачем занижено позитивне значення (сума, яка підлягає сплаті в бюджет за результатами звітного періоду) за жовтень 2014 року - на 353784 грн., за листопад – на 145950 грн.;

- в порушення вимоги п.200.3, п.200.4 ст.200 ПК України завищено суму, що підлягає до бюджетного відшкодування ПДВ за листопад 2014 року - на 793030 грн.;

- в порушення вимог п.200.4 ст.200 ПК України підприємством завищено залишок від’ємного значення, який після бюджетного відшкодування включається до складу податкового кредиту (рядок 24 Декларації за листопад 2014 року) в сумі 1481778 грн.

На підставі акту перевірки 27 січня 2015 року відповідачем прийнято наступні податкові повідомлення-рішення:

В акті перевірки зазначено, що ТОВ “Сідвелс” віднесло до податкового кредиту суми ПДВ за податковими накладними, в яких містяться заповнення не державною мовою та за податковими накладними, в яких місцезнаходження юридичної особи покупця не відповідає відомостям, що містяться в Єдиному державному реєстрі, що є порушенням податкового законодавства.

Аналіз матеріалів справи та норм права, які регулюють спірні правовідносини, показав наступне.

За приписами пункту 198.6 статті 198 Податкового кодексу України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними або оформлені з порушенням вимог чи не підтверджені митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з п.201.11 ст.201 цього Кодексу).

Згідно з п. 198.2 статті 198 Податкового кодексу України датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів із банківського рахунку платника податку в оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Нормами Закону України “Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні” передбачають, що підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій.

Тобто для підтвердження включення сум сплаченого податку на додану вартість у складі ціни за придбані товари (роботи, послуги) до складу податкового кредиту, а також формування валових витрат, необхідні первинні документи, оформлені відповідно до вимог Закону України “Про бухгалтерській облік та фінансову звітність в Україні” (далі-Закон). Даний Закон поширюється на всіх юридичних осіб, створених відповідно до законодавства України, незалежно від їх організаційно-правових форм і форм власності, а також на представництва іноземних суб'єктів господарської діяльності, які зобов'язані вести бухгалтерський облік та подавати фінансову звітність згідно з законодавством (ст.2).

У відповідності до ч.2 ст.3 Закону України “Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні” бухгалтерський облік є обов'язковим видом обліку, який ведеться підприємством. Фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку.

За визначенням ст.1 Закону України “Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні” первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Згідно зі ст.9 Закону України “Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні” підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

У відповідності до п.2.4 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України (далі по тексту – Положення) від 24.05.1995р. № 88, первинні документи (на паперових і машинозчитуваних носіях інформації) для надання їм юридичної сили і доказовості повинні мати такі обов'язкові реквізити: назва підприємства, установи, від імені яких складений документ, назва документа (форми), код форми, дата і місце складання, зміст господарської операції та її вимірники (у натуральному і вартісному виразі), посади, прізвища і підписи осіб, відповідальних за дозвіл та здійснення господарської операції і складання первинного документа.

Відповідно до п.2.15 та п.2.16 Положення забороняється приймати до виконання первинні документи на операції, що суперечать законодавчим та нормативним актам.

Таким чином, для набуття юридичної сили і доказовості, первинні документи повинні бути складені відповідно до вимог чинного законодавства та не порушувати публічний порядок, встановлений Законом України “Про бухгалтерській облік та фінансову звітність в Україні”.

Вказаними нормами права визначено підстави, за яких платник податків має право на віднесення понесених витрат, у зв’язку з придбаванням товарів (робіт, послуг), до складу валових витрат та сплачених сум ПДВ, у вартості товарів (робіт, послуг), до складу податкового кредиту підприємства. До таких підстав віднесено: наявність господарської операції, понесення витрат, у зв’язку з господарською діяльністю платника, сплата податку на додану вартість у вартості товарів (робіт, послуг), факт понесення витрат та сплати податку на додану вартість має підтверджуватись відповідними первинними документами.

З урахуванням вищевказаних норм та матеріалів справи суд дійшов обгрунтованого висновку про те, що позивач правомірно сформовано валові витрати у спірному періоді фінансово-господарських операціях, а також, позивач мав право віднести до складу податкового кредиту суму ПДВ сплачену у складі вартості товарів (робіт, послуг) по даних взаємовідносинах.

Слід також погодитись з тим, що сама по собі наявність або відсутність окремих документів, а так само помилки у їх оформленні не є підставою для висновків про відсутність господарської операції, якщо з інших даних вбачається, що фактичний рух активів або зміни у власному капіталі чи зобов'язаннях платника податків у зв'язку з його господарською діяльністю мали місце. Тобто, окремий недолік податкової накладної не може бути безумовною підставою для позбавлення податкової накладної сили звітного документу.

Суд вірно визначився, що відповідачем безпідставно, всупереч фактичним обставинам справи зроблено висновок про завищення позивачем від'ємного значення різниці між сумою податкового зобов’язання та сумою податкового кредиту ПДВ за податковими накладними, в яких містяться заповнення не державною мовою та за податковими накладними, в яких місцезнаходження юридичної особи покупця не відповідає відомостям, що містяться в Єдиному державному реєстрі.

В акті перевірки також зазначено, що позивачем віднесено до складу податкового кредиту суми ПДВ за податковими накладними, складеними не на суму коштів, що надійшли на поточний рахунок як попередня оплата.

Відповідно до п.201.7 ст.201 ПК України податкова накладна складається на кожне повне або часткове постачання товарів/послуг, а також на суму коштів, що надійшли на поточний рахунок як попередня оплата (аванс).

У разі якщо частка товарів/послуг не містить відокремленої вартості, перелік (номенклатура) частково поставлених товарів/послуг зазначається в додатку до податкової накладної у порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, та враховується при визначенні загальних податкових зобов'язань.

Крім того, відповідачем зазначено, що позивачем віднесено до складу податкового кредиту суми ПДВ за податковими накладними від СФГ “Атланта”, складеними не на кожне повне або часткове постачання товарів/послуг.

За встановлених обставин з урахуванням аналізу норм законодавства висновки суду першої інстанції є обґрунтованими, а рішення – законним. Доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду. Суд об’єктивно, повно і всебічно дослідив обставини, які мають значення для вирішення справи, висновки суду відповідають матеріалам справи, тобто рішення суду законне та обгрунтоване. Апеляційна скарга задоволенню не підлягає. Судове рішення слід залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 195, 196, 198, 200, 205, 206 Кодексу адміністративного судочинства України, Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Світловодської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Кіровоградській області на постанову Кіровоградського окружного адміністративного суду від 23.03.2015р. у справі №П/811/392/15 залишити без задоволення.

Постанову Кіровоградського окружного адміністративного суду від 23.03.2015р. у справі №П/811/392/15 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили у відповідності до ст.254 КАС України та може бути оскарженою згідно зі ст.212 КАС України.

Головуючий: О.А. Проценко

Суддя: Ю.В. Дурасова

Суддя: Л.П. Туркіна