Справа № 2а-2935/11/0970
Суддя: Кафарський В.В.
Дата ухвалення: 2011-09-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"28" вересня 2011 р. Справа № 2a-2935/11/0970

м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський окружний адміністративний суд у складі:

Судді Кафарського В.В.

за участю секретаря Барчук Т.Г.

представників:

від позивача: ОСОБА_1

від відповідача: ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду адміністративну справу

за позовом: ОСОБА_1

до відповідача: Головного управління праці та соціального захисту населення Івано-Франківської обласної державної адміністрації

про визнання неправомірними та зобов'язання вчинення дій,-

ВСТАНОВИВ:

12.09.2011 року ОСОБА_1 (далі позивач) звернувся до суду з адміністративним позовом до Головного управління праці та соціального захисту населення Івано-Франківської обласної державної адміністрації (далі відповідач) про визнання протиправною відмови у наданні дозволу на перереєстрацію транспортного засобу та зобовязання вчинити певні дії.

Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідач всупереч положенням статті 5 Цивільного кодексу України, на підставі положень постанови Кабінету Міністрів України за №999 від 16.07.2006 року, протиправно відмовив позивачу в наданні дозволу на здійснені перереєстрації на власне імя транспортного засобу автомобіля марки OPEL Astra, 1999 року випуску, кузов №W0L0TGF48X5177027, обєм двигуна 1799 кубічних сантиметрів, державний номерний знак АТ9962АE (далі автомобіль), яким був безплатно забезпечений померлий дідусь позивача інвалід другої групи війни ОСОБА_3.

Вважає, що відповідно до пункту 37 постанови Кабінету Міністрів України за №999 від 08.09.1997 року, яка, на його думку, підлягає застосуванню, внаслідок смерті члена родини, з яким позивач проживав на час смерті - інваліда ІІ групи війни ОСОБА_3 М,Д., та який був безоплатно забезпечений автомобілем, набув права на безкоштовне отримання даного автомобіля та просив суд визнати відмову відповідача незаконною та зобовязати відповідача надати йому дозвіл на проведення перереєстрації транспортного засобу на власне імя.

Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав з мотивів зазначених в позовній заяві.

Представник відповідач в судовому засіданні проти позову заперечив. Суду пояснив, що у відповідності до Закону України Про гуманітарну допомогу, постанови Кабінету Міністрів України за №999 від 16.07.2006 року безкоштовна передача у власність автомобіля члену сімї померлого інваліда, з яким проживав інвалід можлива лише за умови, коли інвалід користувався автомобілем більше 10 років. Оскільки, ОСОБА_3, вказаним автомобілем користувався менше 10 років, то у позивача, як родича померлого інваліда, з яким останній проживав на час смерті виникло право на отримання автомобіля тільки за умови сплати податків і зборів, передбачених чинним законодавством на день ввезення автомобіля на митну територію України. Вважає, що постанова Кабінету Міністрів України за №999 від 08.09.1997 року не підлягає застосуванню до спірних правовідносин, оскільки дія у часі даного нормативно-правового акту не поширюється на ті правовідносини, що склались після втрати нею чинності, якими є правовідносини, що виникли між позивачем та відповідачем після смерті ОСОБА_3

Розглянувши матеріали адміністративної справи, заслухавши пояснення позивача та представника відповідача, дослідивши докази, суд встановив наступне.

27.03.2006 року громадянин ОСОБА_4 Гартмут Вегнер в якості гуманітарної допомоги надав Головному управлінню праці та соціального захисту населення Івано-Франківської обласної державної адміністрації для інваліда ІІ групи війни ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 автомобіль марки OPEL Astra, 1999 року випуску, кузов №W0L0TGF48X5177027, обєм двигуна 1799 кубічних сантиметрів (а.с. 31-32).

10.05.2006 року ОСОБА_3 звернувся до відповідача із заявою про забезпечення його в якості гуманітарної допомоги автомобілем, який дарується відповідачу, без права продажу, дарування чи передачі такого транспортного засобу іншій особі (а.с.30).

11.07.2006 року наказом відповідача за №117 згідно медичних показань, відповідно до пункту 2 Порядку надання автомобілів, отриманих як гуманітарна допомога, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України за №128 від 07.02.2001 року, відповідно до протоколу засідання Комісії з питань гуманітарної допомоги при Кабінеті Міністрів України №26/ГД-10846 від 06.07.2006 року ОСОБА_3 забезпечено автомобілем OPEL безоплатно.

11.01.2010 року ОСОБА_3 помер (а.с.11).

Позивач, як родич померлого інваліда, з яким останній проживав на час смерті звернувся до відповідача із заявою про надання йому дозволу на перереєстрацію автомобіля на власне імя.

07.06.2011 року відповідачем відмовлено позивачу у безоплатній передачі автомобіля та наданні дозволу на реєстрацію автомобіля на власне імя (а.с.11, 12).

Перебування позивача в родинних відносинах з померлим, 11.01.2010 року, інвалідом ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, факт спільного проживання з ним сторонами визнається, у суду не виникло сумніву щодо достовірності цих обставин та добровільності їх визнання, а тому у відповідності до частини 3 статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України вказані обставини не доказувались перед судом, і проти цього не заперечували сторони.

У відповідності до частини 8 статті 38 Закону України Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні, яким визначені основи соціальної захищеності інвалідів в Україні порядок та умови забезпечення інвалідів і дітей-інвалідів лікарськими, технічними та іншими засобами реабілітації, виробами медичного призначення, санаторно-курортними путівками, автомобілями, а також переліки технічних та інших засобів реабілітації і виробів медичного призначення визначає Кабінет Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України за №128 від 07.02.2001 року постанову Кабінету Міністрів України за №999 від 08.09.1997 року, якою затверджено Порядок забезпечення інвалідів автомобілями доповнено розділом 41, згідно якого передбачалась можливість надання інвалідам автомобілів, отриманих як гуманітарна допомога, і у відповідності до якого 11.07.2006 року інваліда ОСОБА_3 забезпечено автомобілем.

Постановою Кабінету Міністрів України за №999 від 19.07.2006 року затверджено Порядок забезпечення інвалідів автомобілями в новій редакції, а постанова за №999 від 08.09.1997 року визнана такою, що втратила чинність.

Вирішуючи питання набуття позивачем права на безкоштовну передачу автомобіля у власність, права на його реєстрацію на власне імя, та у відповідності до пункту 9 частини першої статті 161 Кодексу адміністративного судочинства України, визначаючи норму права, яку належить застосувати до спірних правовідносин, суд виходить з принципу права закріпленого у частині першій статті 58 Конституції України, згідно якого закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Аналогічний принцип закріплений в статті 5 Цивільного кодексу України, на який посилається позивач в обґрунтування своїх вимог.

При цьому, суд, виходячи з офіційного тлумачення положень Конституції України, наданого Рішенням Конституційного Суду України у справі за конституційним зверненням Національного банку України щодо офіційного тлумачення положення частини першої статті 58 Конституції України (справа про зворотну дію в часі законів та інших нормативно-правових актів) за № 1-рп/99 від 09.02.1999 року, дію нормативно-правового акта в часі розуміє так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.

Як наслідок, суд вказує на те, що до спірних правовідносин підлягають застосуванню положення постанови Кабінету Міністрів України за №999 від 19.07.2006 року, оскільки правовідносини з приводу виникнення у позивача права на реєстрацію автомобіля на власне імя, передання йому такого автомобіля виникли тільки після смерті забезпеченого автомобілем ОСОБА_3, тобто 11.01.2010 року, на момент настання якої діяла постанова Кабінету Міністрів України за №999 від 19.07.2006 року, а постанова Кабінету Міністрів України за №999 від 08.09.1997 року втратила чинність.

Необґрунтованими є твердження позивача про те, що правовідносини між ним та відповідачем виникли з моменту безоплатного забезпечення ОСОБА_3 автомобілем 11.07.2006 року, тобто під час дії Порядку забезпечення інвалідів автомобілями, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України за №999 від 08.09.1997 року. Оскільки, субєктами даних правовідносин були з одного боку інвалід, який у відповідності до Закону України Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україніпотребував забезпечення автомобілем та, з іншого боку відповідач Головне управління праці та соціального захисту населення Івано-Франківської обласної державної адміністрації, як субєкт владних повноважень, на якого покладено обовязок на здійснення такого забезпечення. При реалізації ОСОБА_3 свого права на матеріальне та соціально-побутове забезпечення інваліда, позивач не набував будь-яких прав та обовязків, не будучи інвалідом, правом на таке забезпечення не володів, а дія вказаного закону на нього не поширювалась. Правовідносини між позивачем, як членом сімї інваліда, забезпеченого через головне управління соціального захисту автомобілем, визнаним гуманітарною допомогою та відповідачем виникли після смерті інваліда. Тому, невірним є твердження позивача про те, що застосування до спірних правовідносин положень Порядку забезпечення інвалідів автомобілями, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України за №999 від 19.07.2006 року, здійснено відповідачем, всупереч статті 5 Цивільного кодексу України, та є наданням акту цивільного законодавства зворотної дії у часі.

Згідно з абзацом 3 пункту 41 Порядку забезпечення інвалідів автомобілями, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України за №999 від 19.07.2006 року, яка підлягає застосуванню до спірних правовідносин та в редакції, що діяла на момент їх виникнення автомобіль, отриманий головним управлінням соціального захисту як гуманітарна допомога для конкретного інваліда, який перебуває на обліку, видається безоплатно такому інваліду (за його згодою або за згодою законного представника недієздатного інваліда), дитині-інваліду (за згодою її законного представника) незалежно від черговості на десятирічний строк, визначений з дати видачі, із зняттям з обліку.

У відповідності до абзацу 7 пункту 41 цього ж Порядку після смерті інваліда автомобіль, отриманий як гуманітарна допомога, крім випадків, зазначених в абзацах першому пятому пункту 16 цього Порядку, повертається (вилучається) головному управлінню соціального захисту і здається підприємству, що здійснює заготівлю та переробку металобрухту, або видається в порядку черговості інваліду, який перебуває на обліку.

У відповідності до абзацу першого пункту 16 вказаного Порядку після смерті інваліда автомобіль, яким він був забезпечений головним управлінням соціального захисту або управлінням виконавчої дирекції, строк експлуатації якого більше ніж 10 років, залишається члену сімї, який на час смерті інваліда проживав та був зареєстрований за місцем проживання і реєстрації інваліда. Абзацами 2-5 пункту 16 цього Порядку встановлене право на залишення у користуванні сімї померлого інваліда автомобіля, строк експлуатації якого менше ніж 10 років, якщо в ній є інвалід і не регулюють спірних правовідносин.

Також до спірних правовідносин підлягають застосуванню положення статті 11-1 Закону України Про гуманітарну допомогу(в редакції закону від 15.12.2009 року, що набрала чинності 31.12.2009 року), у відповідності частини другої якої після смерті інваліда, дитини-інваліда автомобіль, визнаний гуманітарною допомогою, яким інвалід був забезпечений через органи праці та соціального захисту населення і користувався менше 10 років, може бути переданий у власність одному із членів сімї за рішенням Комісії з питань гуманітарної допомоги при Кабінеті Міністрів України за умови сплати податків і зборів за ставками, діючими на день здійснення митного оформлення автомобіля. Якщо інвалід, дитина-інвалід користувався автомобілем більше 10 років, за бажанням членів його сімї автомобіль може бути переданий у їх власність безкоштовно.

Враховуючи вищевказані положення норм права, а також те, що отриманим як гуманітарна допомога автомобілем інвалід ОСОБА_3 користувався менше десяти років (з 11.07.2006 року до 11.01.2010 року), то суд приходить до висновку, що позивач як член сімї померлого інваліда права на безкоштовне отримання у власність та реєстрацію на своє імя автомобіля марки OPEL Astra, 1999 року випуску, кузов №W0L0TGF48X5177027, обєм двигуна 1799 кубічних сантиметрів, державний номерний знак АТ9962АE, не набув.

Як наслідок суд приходить до висновку про безпідставність заявлених позовних вимог про визнання протиправною відмови у наданні дозволу на перереєстрацію транспортного засобу та зобовязання надати дозвіл на проведення такої реєстрації транспортного засобу на власне імя. За таких обставин, в задоволенні позову слід відмовити.

На підставі ст. 124 Конституції України, керуючись ст. ст. 158-163, 167 < Текст > Кодексу адміністративного судочинства України, суд ,-

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні позову відмовити.

< Резолютивна частина рішення - НЕ ВИДАЛЯТИ >

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку. Відповідно до статті 186 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Апеляційна скарга подається до Львівського апеляційного адміністративного суду через Івано-Франківський окружний адміністративний суд.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого Кодексом адміністративного судочинства України, якщо таку скаргу не було подано.

Суддя: Кафарський В.В.

Постанова складена в повному обсязі 03.10.2011 року.