Справа № 2а/0370/1921/10
Суддя: Довга Ольга Іванівна
Дата ухвалення: 2015-11-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 листопада 2015 року Справа № 9104/СК-97346/12

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі колегії:

головуючого-судді Довга О.І.,

судді Ліщинський А.М.

судді Запотічний І.І.

секретар судового засідання Гнатик А.З.

за участю представників сторін:

3-тя особа ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу ТзОВ «Олицьке ремонтно-транспортне підприємство» на постанову Волинського окружного адміністративного суду від 20.04.2012 року у справі № 2а/0370/1921/10 за позовом ТзДВ «Ківерцівський агрохім» до Комунального підприємства «Волинське обласне бюро технічної інвентаризації», треті особи - ТзОВ «Олицьке ремонтно-транспортне підприємство», Регіональне відділення фонду держмайна України у Волинській області про визнання нечинним рішення, -

В С Т А Н О В И В :

У липні 2010 року Товариство з додатковою відповідальністю «Ківерцівський агрохім» звернулось до суду з адміністративним позовом до Комунального підприємства «Волинське обласне бюро технічної інвентаризації» в якому просило визнати нечинним рішення відповідача від 19.04.2007 року про реєстрацію за ТзОВ «Олицьке ремонтно-транспортне підприємство» права власності на обєкт нерухомого майна склад готової продукції, що знаходиться за адресою: Волинська область, Ківерцівський район, с. Дідичі, вул. Робітнича,7, та нечинною державну реєстрацію права власності на вказаний обєкт нерухомості, реєстраційний № 18591184 від 19 квітня 2007 року.

Позовні вимоги обгрунтовує тим, що реєстрація права власності на вказаний вище обєкт нерухомості проведена відповідачем з порушенням вимог Тимчасового положення про порядок державної реєстрації прав власності на нерухоме майно, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 07.02.2002 року № 7/5, оскільки була здійснена за відсутності правовстановлюючого документа.

Постановою Волинського окружного адміністративного суду від 20 квітня 2012 року позовні вимоги ТзДВ «Ківерцівський агрохім» задоволено повністю.

Визнано нечинним рішення від 19.04.2007 року про реєстрацію за ВАТ «Олицьке ремонтно-транспортне підприємство» права власності на склад готової продукції (С-1), що знаходиться за адресою: Волинська область, Ківерцівський район, с. Дідичі, вул. Робітнича,7, та визнано нечинною державну реєстрацію за ВАТ «Олицьке ремонтно-транспортне підприємство» права власності на зазначений обєкт нерухомості.

Не погоджуючись із зазначеним судовим рішенням ТзОВ «Олицьке ремонтно-транспортне підприємство» подало апеляційну скаргу. З посиланням на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права товариство просило його скасувати.

Ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 22.05.2013 року постанову суду першої інстанції скасовано, позов залишено без розгляду у звязку з пропущенням позивачем строку звернення до адміністративного суду.

Не погодившись із ухвалою ЛААС ТзДВ «Ківерцівський агрохім» подало касаційну скаргу.

Ухвалою Вищого адміністративного суду від 15.01.20014 року касаційну скаргу ТзДВ «Ківерцівський агрохім» задоволено частково. Ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 22.05.2013 року скасовано та направлено справу в суд апеляційної інстанції для продовження розгляду.

У своїй ухвалу Вищий адміністративний суд України зазначає, що суд апеляційної інстанції прийшов до передчасного висновку про пропущення позивачем встановленого законодавством річного строку звернення до адміністративного суду.

Представник ТзОВ «Олицьке ремонтно-транспортне підприємство» просить постанову суду першої інстанції скасувати, та закрити провадження у справі.

Інші особи, які беруть участь у справі, в судове засідання на виклик суду не з'явилися, що не перешкоджає розгляду справи в їх відсутності згідно ч.4 ст. 196 КАС України.

Перевіривши за наявними у справі матеріалами доводи апеляційної скарги та правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі, колегія суддів приходить до висновку про наявність підстав для задоволення апеляційної скарги виходячи з наступного.

Розгляд справи здійснюється за законодавством, яке діяла на час виникнення спірних правовідносин.

Задовольняючи адміністративний позов суд першої інстанції виходив з того, що КП «Волинське обласне бюро технічної інвентаризації» при прийнятті оскарженого рішення діяло не на підставі, не в межах та у спосіб, що передбаченні Конституцією та законами України, що дає підстави для задоволення позовних вимог.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції з наступного.

Завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ (ч. 1ст. 2 КАС України).

Відповідно до ч. 1 ст. 9 КАС України, суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого суд вирішує справи відповідно до Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України та застосовує інші нормативно-правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, у межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією та законами України.

Перевіряючи правомірність оскаржуваного рішення, колегія суддів звертає увагу на таке.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач звернувся до суду 02.07. 2010 року.

Відповідно до частини першої та другої статті 99 КАС України (в її редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин та на час звернення позивача до суду) адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється річний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

За правилами статті 100 КАС України ( в її редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин та на час звернення позивача до суду) пропущення строку звернення до адміністративного суду є підставою для відмови у задоволенні адміністративного позову за умови, якщо на цьому наполягає одна зі сторін.

Якщо суд визнає причину пропущення строку звернення до суду поважною, адміністративна справа розглядається і вирішується в порядку, встановленому цим Кодексом.

Позовні заяви приймаються до розгляду адміністративним судом незалежно від закінчення строку звернення до адміністративного суду.

Як вбачається із матеріалів справи відповідач під час розгляду справи судом першої інстанції не наполягав на відмові у задоволені позовних вимог з підстав передбачених статтею 100 КАС України, а саме - у звязку з пропущенням позивачем строку звернення до адміністративного суду.

З врахуванням викладеного колегія суддів вважає, що позивачем не пропущено строк на право звернення до суду.

Окрім вказаного колегія суддів зазначає.

Правові, економічні та організаційні засади проведення державної реєстрації речових та інших прав, які підлягають реєстрації, визначені Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» №1952-ІV від 01.07.2004 року, із змінами та доповненнями. Також, при розгляді та вирішенні даної адміністративної справи до спірних правовідносин слід застосовувати Порядок державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень і Порядок надання інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, затверджений Постановою Кабінету Міністрів України №703 від 22.06.2011 року, в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин (надалі - Порядок).

Так, порядок проведення державної реєстрації права власності та права користування (сервітуту) на об'єкти нерухомого майна регламентовано Тимчасовим положенням про порядок державної реєстрації права власності та інших речових прав на нерухоме майно, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 07 лютого 2002 року №7/5 (Положення).

Пунктом 1.2 Положення визначено, що державна реєстрація прав - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення права власності та інших речових прав на нерухоме майно, а також права власності на об'єкти незавершеного будівництва шляхом внесення відповідного запису до Реєстру прав власності на нерухоме майно.

Державна реєстрація прав проводиться реєстраторами бюро технічної інвентаризації у межах визначених адміністративно-територіальних одиниць, обслуговування на території яких здійснюється БТІ, створеними до набрання чинності Законом України «Про внесення змін до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» та інших законодавчих актів України» (п. 1.3 Положення).

При цьому, для проведення державної реєстрації виникнення, переходу або припинення права власності та інших речових прав на нерухоме майно власник (власники), інший правонабувач (правонабувачі) або уповноважена ним (ними) особа подає реєстратору БТІ заяву про державну реєстрацію прав за формою, визначеною у додатку 1 (п. 2.1 Положення).

Відповідно до п. 2.2 Положення заява про державну реєстрацію прав подається реєстратору того БТІ, яке здійснює свою діяльність відповідно до договору з Адміністратором Реєстру прав на території адміністративно-територіальної одиниці, на якій розташований об'єкт, права щодо якого підлягають державній реєстрації.

До заяви про державну реєстрацію прав додаються правовстановлюючі документи (додаток 2), їх нотаріально засвідчені копії, документи, що підтверджують оплату за проведення державної реєстрації прав та видачу витягу про державну реєстрацію прав, а також інші документи, визначені Положенням. Відповідальність за достовірність та повноту інформації у заяві про державну реєстрацію прав та доданих документах несе(уть) заявник (заявники).

Згідно п. 3.1 Положення з моменту прийняття заяви про державну реєстрацію прав реєстратором БТІ розпочинається її розгляд.

Так, реєстратор БТІ встановлює відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими правами на об'єкти, права щодо яких підлягають державній реєстрації.

В свою чергу, п. 3.5 Положення визначений перелік підстав згідно яких реєстратор БТІ відмовляє у проведенні державної реєстрації прав, зокрема подані документи не відповідають вимогам, установленим Положенням та іншими нормативно-правовими актами, або не дають змоги установити відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що рішенням господарського суду Львівської області від 11.01.2011 року по справі № 06/34-75, яке набрало законної сили, за позивачем визнано право власності на нерухоме майно складське приміщення площею 470 кв. м., що розташоване в с. Дідичі, Ківерцівського району по вул. Робітничій,15.

Однак, як зазначає позивач, провести реєстрацію права власності на це майно у нього немає можливості, так як в 2006 році до відповідача звернулось ВАТ «Олицьке РТП», та на підставі поданих ВАТ «Олицьке РТП» наказів РВ ФДМ України та листа заступника начальника Регіонального відділення ФДМ України від 15.12.2006 року, Волинське БТІ 19.04.2007 року здійснило державну реєстрацію за ним складського приміщення за адресою: с. Дідичі, Ківерцівського району, Волинської області по вул. Робітничій,7.

Матеріалами справи доведено, що згідно з наказом Регіонального відділення ФДМУ по Волинській області № 596 від 21.11.1995 року Державне підприємство «Олицьке РТП» перетворене у ВАТ «Олицьке ремонтно-транспортне підприємство». Згідно переліку нерухомого майна, що передавалось у власність ВАТ «Олицьке ремонтно-транспортне підприємство», останньому було передано 31 обєкт, які знаходились у с. Дідичі, Ківерцівського району, Волинської області, в т.ч. склад готової продукції (ІН №3).

Відповідно до довідки Дідичівської сільської ради № 171 від 01.03.2007 року, всі обєкти, які передавались третій особі, знаходились за адресою: с. Дідичі, Ківерцівського району, Волинської області по вул. Робітничій,7. Право користування спірною ділянкою, на якій знаходились обєкти нерухомості, підтверджується Державним актом на право постійного користування землею від 13.11.1995 року, виданим на імя «Олицьке ремонтно-транспортне підприємство».

Відповідно до Статуту ТзОВ «Олицьке ремонтно-транспортне підприємство» є правонаступником ВАТ «Олицьке ремонтно-транспортне підприємство».

Вирішуючи даний спір по суті, суд повинен встановити наявність у особи, яка звернулася з позовом, субєктивного матеріального права або законного інтересу, на захист якого подано позов, а також зясувати наявність чи відсутність факту їх порушення або оспорювання.

Згідно витягу № 14305901 про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 19.04.2007 р., правомірність видачі якого оспорюється, однією з підстав виникнення у ВАТ «Олицьке ремонтно-транспортне підприємство» права власності на склад готової продукції зазначено Перелік нерухомого майна як додаток до наказу Регіонального відділення ФДМ України по Волинській області № 596 від 21.11.1995 р., до якого, як зазначалося вище, зокрема, і входив склад готової продукції.

ОСОБА_1 обєктів нерухомого майна, що передавалося у власність ВАТ в процесі приватизації, немає приміщення під назвою просто «склад».

Підставою позовних вимог визначено неправомірне оформлення з боку ВАТ «Олицьке ремонтно-транспортне підприємство» права власності на склад, який розміщений по вул. Робітничій,15 в с. Дідичі Ківерцівського р-ну Волинської обл., та здійснення його державної реєстрації Комунальним підприємством «Волинське обласне бюро технічної інвентаризації».

Однак, ВАТ «Ківерцівський агрохім» не подано належних і допустимих доказів, які дають змогу ідентифікувати та підтвердити право його власності на обєкти за адресою: с. Дідичі, Ківерцівського району, Волинської області по вул. Робітничій,7.

Посилання позивача на рішення Львівського апеляційного господарського суду від 11.01.2011 року, яким визнано за ВАТ «Ківерцівський агрохім» право власності на складське приміщення площею 470 кв.м., що розташоване в с. Дідичі, Ківерцівського району, Волинської області по вул. Робітничій,15, як на підставу для реєстрації за ним такого права, не може слугувати підставою для визнання недійсним рішення реєстратора та визнання недійсною державної реєстрації права власності на обєкт нерухомого майна за адресою: с. Дідичі, Ківерцівського району, Волинської області по вул. Робітничій,7.

Правовий акт визначається як письмовий документ, прийнятий уповноваженим субєктом права (державним органом, органом місцевого самоврядування тощо), такий, що має офіційний характер та обовязкову силу, містить владні веління і спрямований на регулювання суспільних відносин. Акти є нормативними та індивідуальної дії.

Предметом позову в даній справі є скасування реєстрації права власності. На час виникнення спірних правовідносин реєстрацію прав власності, згідно п.1.3 Тимчасового положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затвердженого наказом Мінюсту від 28.01.2003 № 615 і зареєстрованого ним 28.01.2003 року за № 66/7387, здійснювали комунальні підприємства бюро технічної інвентаризації (БТІ) на підставі правовстановлюючих документів.

Відповідно до частини другої статті 2 КАС до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність субєктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлений інший порядок судового провадження.

Відповідно до п.1 частини другої статті 17 КАС юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема спори фізичних чи юридичних осіб із субєктом владних повноважень щодо оскарження його рішень, дій чи бездіяльності.

Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), відповідно, прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій.

З врахуванням того, що оскаржується рішення реєстратора - КП «Волинське бюро технічної інвентаризації» про реєстрацію, даний спір стосується перевірки законності такого. З огляду на це відповідач є органом з делегованими владними повноваженнями щодо державної реєстрації права власності на нерухоме майно, відтак спір належить розглядати за правилами КАС України.

Відповідно до вимог ст. 198 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на постанову суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати її та прийняти нову постанову суду.

Відповідно до статті 202 КАС України, підставами для скасування постанови або ухвали суду першої інстанції та ухвалення нового рішення є неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими, невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення норм матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи або питання.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, та невідповідність висновків суду обставинам справи призвели до помилкового висновку, у звязку з чим, постанова суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нової постанови про відмову в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Керуючись ст. 160, ст.ст. 195,196, п.п. 3,4 ст. 198, п. 4 ст. 202, ч. 1 ст. 203, ч. 2 ст. 205 ст.ст. 207,254 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ТзОВ «Олицьке ремонтно-транспортне підприємство» задовольнити.

Постанову Волинського окружного адміністративного суду від 20.04.2012 року у справі № 2а/0370/1921/10 скасувати.

Прийняти нову постанову, якою в задоволені адміністративного позову відмовити. Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення. На постанову протягом двадцяти днів після набрання нею законної сили може бути подана касаційна скарга безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя Довга О.І.

Судді Ліщинський А.М.

ОСОБА_2