Справа № 2а-2708/11/0970
Суддя: Мигалюк Ю.В.
Дата ухвалення: 2011-10-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"04" жовтня 2011 р. Справа № 2a-2708/11/0970

м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Мигалюка Ю.В.

секретаря Цюпа У.Л.

за участю сторін та представників сторін:

від позивача: ОСОБА_1,

від відповідача: ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Івано-Франківську в приміщенні суду адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Центр пластичної хірургії «АРС»до ОСОБА_3 Пенсійного фонду України в м. Івано-Франківську про зобовязання вчинення дій

ВСТАНОВИВ:

17.08.2011 року ТзОВ «Центр пластичної хірургії «АРС»звернулося в суд з адміністративним позовом до ОСОБА_3 Пенсійного фонду України в м. Івано-Франківську про зобовязання вчинення дій.

В судовому засіданні представник позивача позов підтримав та пояснив, що позивач являється субєктом підприємницької діяльності, перебував на спрощеній системі податкового обліку та звітності, щомісячно сплачував 10% від доходів до Державного казначейства, яке у свою чергу проводить розщеплення даних коштів по відповідних фондах, в тому числі і до ОСОБА_3 Пенсійного фонду - 42% від сплачених сум єдиного податку. Позивачем було переплачено (внесено аванс) страхових внесків в загальній сумі 33 488,26 грн., тобто 33,2% та 34,52 грн. 1-5 % станом на 31.03.2011 року, що підтверджується листом відповідача №1203/04 від 17.05.2011р.

На письмове звернення позивача до управління Пенсійного фонду України в м. Івано-Франківську про повернення даних коштів відповідач своїм листом №943/04 від 14.04.2011 року відмовив у їх поверненні, мотивуючи тим, що адміністратором даних коштів є податковий орган.

Просить позов задовольнити, зобовязати ОСОБА_3 Пенсійного фонду України в м. Івано-Франківську повернути надмірно сплачені кошти в сумі 33 488,26 грн.

Представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечив та пояснив, що позивач внесені ним авансові платежі у розмірі 33 788,26 грн. які сплачені ним в якості єдиного податку та в подальшому розщеплені Державним казначейством у розмірі 42% до органу Пенсійного фонду і зараховані субєкту підприємницької діяльності як страхові внески в розмірі 33,2 % вважає надміру сплаченими страховими внесками, а відтак прийшов до невірного висновку про наявність підстав про їх повернення саме органом Пенсійного фонду. У своє обґрунтування послався на судову практику та норми законодавства, що регулюють дане питання. Просив у задоволенні позову відмовити.

Вислухавши пояснення представника позивача та представника відповідача, дослідивши матеріали адміністративної справи, суд дійшов до висновку, що позов не підлягає до задоволення з таких підстав.

В судовому засіданні встановлено, що позивач ТзОВ «Ценр пластичної хірургії «АРС»відповідно до довідки з ЄДРПОУ є юридичною особою, перебував на спрощеній системі оподаткування та сплачував єдиний податок в розмірі 10% від доходу (а.с.10).

Станом на 31.03.2011 року позивачем станом на 31.03.2011 року допущено переплату (внесено авансові платежі) до Держказначейства в сумі 33 453,74 грн. та 34,52 грн., які за рахунок рощеплення від сплати єдиного податку зараховано позивачу ОСОБА_3 Пенсійного фонду України по розділу 1- 33,2% та відповідно 1-5% як страхові внески. Даний факт підтверджується листом відповіддю на звернення позивача з проханням надати акт звірки розрахунків переплат та заборгованості №1203/04 від 17.05.2011 року та визнається сторонами (а.с.9).

Згідно ч. 1 ст. 67 Конституції України кожен зобовязаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Питання оподаткування суб'єктів малого підприємництва регулюється ОСОБА_4 Президента України від 03.07.1998 р. №727/98 «Про спрощену систему оподаткування обліку та звітності суб'єктів малого підприємства».

Ставки, механізм справляння та пільги щодо сплати збору на обов'язкове державне пенсійне страхування встановлені Законом України «Про збір на обов'язкове державне пенсійне страхування»та Законом України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування».

ОСОБА_5 не встановлено такої пільги, як звільнення від сплати збору на обов'язкове державне пенсійне страхування для суб'єктів підприємницької діяльності, котрі перейшли на спрощену систему оподаткування.

Закон України «Про державну підтримку малого підприємництва»від 19.10.2000 р. №2063-111 також не встановлює пільг зі сплати страхових внесків або збору на обов'язкове державне пенсійне страхування для платників єдиного податку.

Згідно пункту 6 ОСОБА_4 Президента України від 03.07.1998 р. №727/98 «Про спрощену систему оподаткування обліку та звітності суб'єктів малого підприємства»суб'єкт малого підприємництва, який сплачує єдиний податок, не є платником, таких видів податків і зборів (обов'язкових платежів): податку на додану вартість, крім випадку, коли юридична особа обрала спосіб оподаткування доходів за єдиним податком за ставкою 6 відсотків; податку на прибуток підприємств; податку на доходи фізичних осіб (для фізичних осіб-суб'єктів малого підприємництва); плати (податку за землю; збору на спеціальне використання природних ресурсів; збору до Фонду для здійснення заходів щодо ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи та соціального захисту населення; збору до Державного інноваційного фонду; збору на обов'язкове соціальне страхування; відрахувань та зборів на будівництво, реконструкцію, ремонт і утримання автомобільних доріг загального користування України; комунального податку; податку на промисел; збору на обов'язкове державне пенсійне страхування; збору за видачу дозволу на розміщення об'єктів торгівлі та сфери послуг; внесків до Фонду України соціального захисту інвалідів; внесків до Державного фонду сприяння зайнятості населення; плати за патенти згідно із Законом України «Про патентування деяких видів підприємницької діяльності».

Приписами пункту 15 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування»встановлено, що до приведення законодавства у відповідність із цим Законом, закони України та інші нормативно-правові акти застосовуються в частині, що не суперечать цьому Закону.

Згідно положень ч.3, ч.4 та ч.6 ст. 18 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», яка діяла па час виникнення спірних правовідносин, страхові внески є цільовим загальнообов'язковим платежем, який справляється на всій території України в порядку, встановленому цим Законом.

То ж обов'язок зі сплати страхових внесків або збору на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування не зумовлюються певним статусом платника податку, а нормативні акти, які регулюють діяльність осіб, які сплачують єдиний податок, не звільняють останніх від обов'язку сплати таких внесків.

Розміри відсотків, які підлягають відрахуванню з сум єдиного податку, порядок і строк їх перерахування чітко визначені ОСОБА_4 Президента України від 03.07.1998 р. №727/98, пунктом 2 якого передбачено, що суб'єкт підприємницької діяльності - фізична особа сплачує єдиний податок щомісяця не пізніше 20 числа наступного місяця на окремий рахунок відділень Державного казначейства України. Відділення Державного казначейства України наступного дня після надходження коштів перераховують суми єдиного податку у таких розмірах: до місцевого бюджету - 43 відсотки; до Пенсійного фонду України - 42 відсотки; на обов'язкове соціальне страхування - 15 відсотків (у тому числі до Державного фонду сприяння зайнятості населення - 4 відсотки) дія відшкодування витрат, які здійснюються відповідно до законодавства у звязку з тимчасовою втратою працездатності, а також витрат, зумовлених народженням та похованням.

Аналіз наведених положень ОСОБА_4 свідчить про те, що позивач не приймає участі в розподілі чи визначенні розміру відрахувань перерахованої ним до держказначейства суми єдиного податку. ОСОБА_4 або іншими нормативними актами не встановлено підстав та порядку зменшення розміру суми відрахування з єдиного податку, перерахованого суб'єктом підприємницької діяльності до Держказначейства, а позивач не наділений повноваженнями по здійсненню контролю за перерахованими грошовими коштами.

Відповідно до от. 19 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування»страхові внески до солідарної системи загальнообов'язкового державного пенсійного страхування нараховуються роботодавцем на суми фактичних витрат на оплату праці (грошового забезпечення) працівників, що включають витрати на виплату основної та додаткової заробітної плата та інших заохочувальних ї компенсаційних виплат.

Аналізуючи наведені вище норми законодавства, суд вважає, що суб'єкти підприємницької діяльності, які перебувають на спрощеній системі оподаткування, починаючи з 01.01.2004 р. сплачують до Пенсійного фонду України страхові внески на загальних підставах, тобто на суми витрат на оплату праці (грошового забезпечення) працівників, що включають витрати на виплату основної та додаткової заробітної плати та інших - заохочувальних і компенсаційних виплат, які були здійснені фактично.

Крім того, порядок обчислення і сплати страхувальниками та застрахованими особами внесків на загальнобовязкове державне пенсійне страхування до Пенсійного фонду України регулюється Інструкцією, затвердженою постановою Правління Пенсійного фонду України №21-1 від 19.12.2003 року.

Відповідно до вимог п. 11.17 зазначеної Інструкції суми надміру сплачених чи помилково сплачених страхових внесків та інших платежів (в тому числі частина єдиного та фіксованого податків, що надходить за найманих працівників суб'єктів підприємницької діяльності, які обрали відповідний особливий спосіб оподаткування) повертаються страхувальникам або за їх згодою зараховуються в рахунок майбутніх платежів страхових внесків. З аналізу вказаної норми вбачається, що повернення або зарахування в рахунок майбутніх платежів страхових внесків може здійснюватися лише щодо надміру сплачених страхових внесків та інших платежів (в тому числі частина єдиного та фіксованого податків, що надходить за найманих працівників суб'єктів підприємницької діяльності, які обрали відповідний особливий спосіб оподаткування) або помилково сплачених страхових внесків та інших платежів (в тому числі частина єдиного та фіксованого податків, що надходить за найманих працівників суб'єктів підприємницької діяльності, які обрали відповідний особливий спосіб оподаткування).

Досліджуючи в судовому засіданні подані представником позивача докази щодо переплати грошових коштів, з урахуванням вказаних вище норм законодавства, судом встановлено, що останні не є надміру сплаченими або помилково сплаченими. Натомість дані грошові кошти є авансовими платежами, внесеними позивачем як сплата єдиного податку до органу Держказначейства. Інших доказів на підтвердження даного факту суду не додано. Крім того, правові підстави для повернення останніх позивачу саме відповідачем відсутні.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що правові підстави для задоволення позову відсутні.

На підставі наведеного, керуючись ст. 124 Конституції України, ст.ст. 2, 8-14, 86, 158-163, ст. 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні адміністративного позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Центр пластичної хірургії «АРС»до ОСОБА_3 Пенсійного фонду України в м. Івано-Франківську про зобовязання вчинення дій відмовити.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку. Відповідно до статті 186 КАС України, апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Якщо субєкта владних повноважень у випадках та порядку, передбаченому частиною четвертою статті 167 КАС України, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення пятиденного строку з моменту отримання субєктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Апеляційна скарга подається до Львівського апеляційного адміністративного суду через Івано-Франківський окружний адміністративний суд.

Постанова набирає законної сили в порядку та строки встановлені статтею 254 КАС України.

Постанова складена в повному обсязі 07.10.2011 року.

Суддя: Мигалюк Ю.В.