Справа № 817/3810/13-а
Суддя: Костенко М.І.
Дата ухвалення: 2015-11-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 листопада 2015 року м. Київ К/800/10931/14

Вищий адміністративний суд України у складі: суддя Костенко М.І. - головуючий, судді Бухтіярова І.О., Приходько І.В.,

за участю секретаря Загороднього А.А.

та представників сторін:

позивача - не з'явились,

відповідача - Махаринця М.Є.,

розглянув у судовому засіданні касаційну скаргу державної податкової інспекції у м. Рівному Головного управління Міндоходів у Рівненській області (далі - Інспекція)

на постанову Рівненського окружного адміністративного суду від 02.12.2013

та ухвалу Житомирського апеляційного адміністративного суду від 05.02.2014

у справі № 817/3810/13-а

за позовом комунального підприємства "Теплотранссервіс" Рівненської міської ради (далі - Підприємство)

до Інспекції

про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення.

За результатами розгляду касаційної скарги Вищий адміністративний суд України

ВСТАНОВИВ:

Постановою Рівненського окружного адміністративного суду від 02.12.2013, залишеною без змін ухвалою Житомирського апеляційного адміністративного суду від 05.02.2014, позов задоволено; визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення від 21.10.2013 № .

Судові акти зі спору мотивовані тим, що податковий кредит в оспорюваній сумі було сформовано платником на підставі належним чином податкових накладних, оформлених постачальником з дотриманням вимог чинного законодавства та зареєстрованих в Єдиному реєстрі податкових накладних, тоді як за відсутності доказів отримання платником розрахунків коригувань від постачальника зменшення останнім задекларованих податкових зобов'язань не може слугувати підставою для зменшення Підприємством податкового кредиту.

Законність ухвалених у справі судових актів перевіряється у порядку глави 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС) у зв'язку з касаційною скаргою Інспекції, в якій вона просить скасувати ухвалені у справі судові акти та відмовити у позові. На обґрунтування касаційних вимог скаржник зазначає про виявлені розбіжності між сумами задекларованого позивачем податкового кредиту та визначеними постачальником податковими зобов'язаннями. Також відповідач зазначає, що на час формування платником податкового кредиту в оспорюваній сумі перша подія, з якою закон пов'язує право на податковий кредит, не настала.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши відповідність висновків судів наявним у матеріалах справи доказам, правильність застосування судами норм матеріального права та дотримання ними процесуальних норм, обговоривши доводи касаційної скарги, Вищий адміністративний суд України не вбачає підстав для задоволення касаційних вимог виходячи з такого.

Попередніми судовими інстанціями у розгляді справи встановлено, що Інспекція провела документальну позапланову виїзну перевірку правомірності нарахування Підприємством бюджетного відшкодування ПДВ, задекларованого у зменшення податкових зобов'язань з ПДВ наступних звітних періодів за січень 2013 року. За наслідками цієї перевірки відповідачем складено акт від 09.10.2013 № 28/17-16-15-01/30841056 та прийнято податкове повідомлення-рішення від 27.10.2013 № , згідно з яким Підприємству визначено суму завищення бюджетного відшкодування за названий період у розмірі 3 027 576 грн.

Підставою для прийняття цього акта індивідуальної дії слугував установлений Інспекцією факт невідповідності визначеного позивачем податкового кредиту з ПДВ за операціями з придбання природного газу у національної акціонерної компанії «Нафтогаз України» (далі - НАК «Нафтогаз України») сумам податкових зобов'язань, задекларованим названим постачальником. Крім того, Інспекція зазначила про безпідставне неврахування платником результатів акта попередньої податкової перевірки, оформленої актом від 14.06.2013 № 405/22-200/30841056, згідно з якою позивачеві зменшено податковий кредит за грудень 2012 року на 4813 грн.

Досліджуючи правомірність формування платником податкового кредиту за вказаними операціями, суди цілком об'єктивно керувалися положеннями пунктів 198.1, 198.3, 198.6 статті 198 Податкового кодексу України (далі - ПК), які пов'язують податкові наслідки у вигляді зменшення бази оподаткування ПДВ на суму понесених витрат по сплаті (нарахуванню) ПДВ у ціні придбаних товарів (робіт, послуг) з реальним виконанням господарської операції та з наявністю первинних документів (зокрема, податкових накладних), що містять достовірні відомості про обсяг та зміст господарської операції.

При цьому суди встановили, що задекларовані платником обсяги придбаного природного газу засвідчені актами приймання-передачі газу, складеними та підписаними сторонами розглядуваних операцій у листопаді 2012 року; податкові накладні, за якими платником сформовано податковий кредит в оспорюваній сумі, зареєстровані в Єдиному реєстрі податкових накладних.

Судами також з'ясовано, що невідповідність між сумами податкових зобов'язань, задекларованих НАК «Нафтогаз України», та визначеним Підприємством податковим кредитом виникла у зв'язку з поданням НАК «Нафтогаз України» уточнюючих розрахунків податкових зобов'язань з ПДВ, згідно з якими названий постачальник зменшив податкові зобов'язання за розглядувані звітні періоди.

Випадки коригування податкових зобов'язань та податкового кредиту наведені у статті 192 ПК. Так, за правилами пункту 192.1 цієї статті якщо після постачання товарів/послуг здійснюється будь-яка зміна суми компенсації їх вартості, включаючи наступний за постачанням перегляд цін, перерахунок у випадках повернення товарів/послуг особі, яка їх надала, або при поверненні постачальником суми попередньої оплати товарів/послуг, суми податкових зобов'язань та податкового кредиту постачальника та отримувача підлягають відповідному коригуванню.

Відповідно до підпункту 192.1.1 пункту 192.1 статті 192 ПК якщо внаслідок такого перерахунку відбувається зменшення суми компенсації на користь платника податку - постачальника, то:

а) постачальник відповідно зменшує суму податкових зобов'язань за результатами податкового періоду, протягом якого був проведений такий перерахунок, та надсилає отримувачу розрахунок коригування податку;

б) отримувач відповідно зменшує суму податкового кредиту за результатами такого податкового періоду в разі, якщо він зареєстрований як платник податку на дату проведення коригування, а також збільшив податковий кредит у зв'язку з отриманням таких товарів/послуг.

Втім, як встановили суди, НАК «Нафтогаз України» не надсилав позивачеві розрахунки коригування, що виключає обов'язок Підприємства відкоригувати податковий кредит в порядку наведеної норми Закону.

Доказів на підтвердження зворотного Інспекцією не подано.

З урахуванням того, що чинне податкове законодавство не пов'язує право платника на податковий кредит з діями його постачальника по виконанню своїх податкових обов'язків та не надає покупцеві товару (робіт, послуг) необхідних повноважень по контролю за відображенням його контрагентами у податковій звітності операцій по реалізації товарів (виконанню робіт, послуг) та їх оплаті, а також за сплатою ними податку до бюджету і поданням до податкового органу будь-яких документів, суди, встановивши факт формування Підприємством податкового кредиту за операціями з придбання документально підтверджених обсягів природного газу на підставі належним чином оформлених та зареєстрованих податкових накладних, дійшли цілком об'єктивного висновку про відсутність підстав для невизнання податкової вигоди, на яку претендує платник.

Правильною є і надана судами правова оцінка по епізоду, пов'язаному з неврахуванням платником висновків попереднього акта податкової перевірки щодо завищення Підприємством податкового кредиту у грудні 2012 року на 4813 грн. Адже самі по собі висновки акта перевірки мають констатуючий, а не владно-зобов'язуючий характер, і самі по собі не породжують для платника юридичних наслідків. Інспекцією не представлено доказів наявності узгодженого податкового зобов'язання, визначеного платникові на підставі цього висновку.

За таких обставин суди цілком правомірно задовольнили даний позов, а тому передбачених законом підстав для скасування оскаржуваних судових рішень не вбачається.

З урахуванням викладеного, керуючись статтями 160, 167, 220, 221, 223, 224, 231 КАС, Вищий адміністративний суд України

УХВАЛИВ:

1. Касаційну скаргу державної податкової інспекції у м. Рівному Головного управління Міндоходів у Рівненській області залишити без задоволення.

2. Постанову Рівненського окружного адміністративного суду від 02.12.2013 та ухвалу Житомирського апеляційного адміністративного суду від 05.02.2014 у справі № 817/3810/13-а залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути переглянута Верховним Судом України в порядку статей 236-238 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя: М.І. Костенко
судді:І.О. Бухтіярова
І.В. Приходько