Справа № 824/2438/15-а
Суддя: Левицький Василь Костянтинович
Дата ухвалення: 2015-12-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

824/2438/15-а

ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

У Х В А Л А

про залишення позовної заяви без руху

03 грудня 2015 р. м. Чернівці Справа № 824/2438/15-а

Суддя Чернівецького окружного адміністративного суду Левицький В.К. розглянув адміністративний позов Державного підприємства Міністерства оборони України "Чернівецький металообробний завод" до відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби України Головного управління юстиції у Чернівецькій області про оскарження дій.

ВСТАНОВИВ:

Державне підприємство Міністерства оборони України "Чернівецький металообробний завод" (далі - позивач) звернулося до суду із вказаним позовом, в якому просить визнати протиправним бездіяльність начальника відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Чернівецькій області; скасувати постанову видану головним державним виконавцем Верестюком Б.А. відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Чернівецькій області від 03.12.2013 р. ЗВП №28657346.

Перевіривши подану заяву на предмет дотримання вимог, встановлених ст. 106 КАС України та Законом України "Про судовий збір", суд залишає її без руху з наступних підстав.

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 107 КАС України, суддя після одержання позовної заяви з'ясовує, чи подано адміністративний позов у строк, встановлений законом (якщо адміністративний позов подано з пропущенням встановленого законом строку звернення до суду, то чи достатньо підстав для визнання причин пропуску звернення до суду поважними).

Згідно ст. 99 КАС України адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ч. 1 ст. 181 КАС України учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.

Частиною 2 ст. 181 КАС України передбачено, що позовну заяву може бути подано до суду у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи інтересів.

До позовної заяви позивач подав клопотання про поновлення пропущеного строку на подання адміністративного позову, в якому просив визнати поважними причини пропуску строку звернення до суду. В обґрунтування вказаного клопотання позивач вказував, що момент початку розрахунку строку на оскарження постанови виконавця потрібно вираховувати з моменту прийняття Чернівецьким окружним адміністративним судом постанови від 22.10.2015 р. у справі № 824/1741/15-а за адміністративним позовом державного підприємства Міністерства оборони України "Чернівецький металообробний завод" до ДПІ у м. Чернівцях ГУ ДФС у Чернівецькій області про визнання протиправної бездіяльності та зобов’язання вчинити певні дії.

Однак, в позовній заяві та в поданому клопотанні позивачем не обґрунтовано звернення до суду із вказаним позовом поза межами строку звернення до суду та не надано докази, що підтверджують поважні причини пропущення строку звернення до суду з вказаним позовом.

Згідно ч. 2 ст. 106 КАС України на підтвердження обставин, якими обґрунтовуються позовні вимоги, позивач надає докази, а в разі неможливості - зазначає докази, які не може самостійно надати, із зазначенням причин неможливості подання таких доказів.

В позовній заяві позивач вказував, що до ЄДР внесено запис про припинення діяльності державного підприємства Міністерства оборони України "Чернівецький металообробний завод" шляхом приєднання до державного підприємства Міністерства обороним України « 703 металообробний завод котельного обладнання» та опублікування відповідного повідомлення в газеті «Урядовий кур’єр» від 22.11.2011 р. №217 (4615).

В поданому клопотанні про поновлення пропущеного строку звернення до суду позивач вказував, що 29.09.2015 р. звернувся до начальника відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби України Головного управління юстиції у Чернівецькій області з заявою про зняття арешту з коштів, що знаходяться на усіх банківських рахунках підприємства.

Однак на підтвердження вказаних обставин позивач докази не надав, причин неможливості подання їх до суду не вказав.

Також в позовній заяві зазначав, що 04.08.2015 р. звернувся із заявами про закриття банківських рахунків до всіх банків, у яких відкриті банківські рахунки позивача, однак відповіді банківських установ на вказані заяви до суду не надав, причин неможливості подання їх до суду не вказав.

Частиною 3 ст. 106 КАС України визначено, що до позовної заяви додаються документ про сплату судового збору, крім випадків, коли його не належить сплачувати.

Правові засади справляння судового збору, платників, об'єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору визначає Закон України "Про судовий збір" від 08.07.2011 р. № 3674-VI (далі - Закон № 3674-VI, в редакції чинній на дату звернення позивача з позовом до суду).

Частиною 2 ст. 9 цього Закону передбачено, що суд перед відкриттям (порушенням) провадження у справі, прийняттям до розгляду заяв (скарг) перевіряє зарахування судового збору до спеціального фонду Державного бюджету України.

Згідно ст. 1 Закону № 3674-VI судовий збір - збір, що справляється на всій території України за подання заяв, скарг до суду, за видачу судами документів, а також у разі ухвалення окремих судових рішень, передбачених цим Законом. Судовий збір включається до складу судових витрат.

Розміри ставок судового збору визначено ст. 4 цього Закону. Так, за подання до адміністративного суду адміністративного позову немайнового характеру, який подано юридичною особою ставка судового збору становить 1 розмір мінімальної заробітної плати (1218,00 грн.).

Частиною 3 ст. 6 Закону № 3674-VI передбачено, що у разі коли в позовній заяві об’єднано дві і більше вимог немайнового характеру, судовий збір сплачується за кожну вимогу немайнового характеру.

Як вбачається з позовної заяви та доданих до неї матеріалів, зміст та характер заявлених вимог немайновий. Оскільки позовна заява містить дві вимоги немайнового характеру, то судовий збір сплачується за кожну окремо.

Отже, для подачі позову до суду позивачу необхідно було сплатити судовий збір за дві вимоги немайнового характеру по 1218,00 грн. за кожну вимогу.

Однак доказів сплати судового збору за подання адміністративного позову, який містить вимоги майнового характеру позивачем до суду не надано.

Між тим, позивачем до суду подано клопотання про відстрочення сплати судового збору за подання адміністративного позову. В обґрунтування клопотання вказував, що на всі банківські рахунки державного підприємства Міністерства оборони України "Чернівецький металообробний завод" накладено арешт, і це спричинює неможливість сплати судового збору.

Розглянувши вказане клопотання, суд приходить до висновку, що воно не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод (РИМ, 4.XI.1950), Рекомендація щодо заходів, які полегшують доступ до правосуддя N R (81)7, прийнята Комітетом міністрів Ради Європи 14.05.1981 р. та практика Європейського суду з прав людини під час застосування цієї Конвенції не визнають необхідність сплати судових витрат обмеженням права доступу до суду. Разом із тим, ураховуючи положення пункту 1 статті 6 Конвенції та прецедентну практику Європейського суду з прав людини (зокрема, рішення від 19.06.2001 р. у справі “Креуз проти Польщі” (Kreuz v. Poland)), сплата судових витрат не повинна перешкоджати доступу до суду, ускладнювати цей доступ таким чином і такою мірою, щоб завдати шкоди самій суті цього права, та має переслідувати законну мету.

Питання про відстрочення та розстрочення сплати судового збору, зменшення його розміру або звільнення від його сплати регулюється Законом № 3674-VI. Так, положеннями ст. 8 вказаного Закону передбачено, що враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі. Суд може зменшити розмір судовому збору або звільнити від його сплати на підставі, зазначеній у частині першій цієї статті.

У відповідності до ч. 1 ст. 88 КАС України суд, враховуючи майновий стан сторони, може своєю ухвалою зменшити розмір належних до оплати судових витрат чи звільнити від їх оплати повністю або частково, чи відстрочити або розстрочити сплату судових витрат на визначений строк.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що єдиною підставою для звільнення, розстрочки, відстрочки від сплати судового збору є незадовільний майновий стан сторони, тобто фізичної або юридичної особи. Звільнення сторони від сплати судового збору є правом, а не обов'язком суду. При цьому, клопотання про відстрочення або розстрочення сплати судового збору, зменшення його розміру або звільнення від його сплати може бути викладене в позовній заяві, яка подається до суду, або окремим документом. Особа, яка заявляє відповідне клопотання, згідно з ч. 1 ст. 71 КАС України повинна навести доводи і подати докази на підтвердження того, що її майновий стан перешкоджав (перешкоджає) сплаті нею судового збору у встановленому законодавством порядку і розмірі.

Статтею 129 Конституції України передбачено, що однією із засад судочинства є рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом.

В обґрунтування поданого до суду клопотання про відстрочення сплати судового збору позивач вказував про накладення арешту на банківські рахунки підприємства. Однак наведені позивачем обставини, на думку суду, не є підставою для відстрочення сплати судового збору, оскільки ним не надано до суду докази про відкриті рахунки у банках на час звернення до суду з позовом та докази накладення на вказані банківські рахунки арешту. Крім того, позивачем не надано до суду жодного доказу на підтвердження обставин того, що його майновий стан перешкоджає сплаті судового збору за подану ним позовну заяву у встановлений законом порядку.

З долучених до позову матеріалів вбачається, що на підставі наказу Міністра оборони України № 682 від 07.11.2011 р. та передавального акту затвердженого Міністром обороним України 13.03.2015 р., припинено юридичну особу - державне підприємство Міністерства оборони України "Чернівецький металообробний завод", реорганізувавши його шляхом приєднання до державного підприємства Міністерства обороним України « 703 металообробний завод котельного обладнання».

Разом з тим, позивачем не надано до суду жодного доказу на підтвердження обставин того, що майновий стан його правонаступника - державного підприємства Міністерства обороним України « 703 металообробний завод котельного обладнання» перешкоджає сплаті судового збору за поданий ним позов у встановлений законом порядку.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позивач, за подання позовної заяви повинен сплатити судовий збір у розмірі 2436,00 грн., однак доказів сплати судового збору до суду не надав.

Відмовляючи в задоволенні клопотання про відстрочення сплати судового збору, суд також враховує, що відстрочення позивачу сплати судового збору буде суперечити завданню та меті Закону України “Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо сплати судового збору” в частині надходження до спеціального фонду Державного бюджету України коштів від сплати судового збору, а також може розцінюватися як надання позивачу певних процесуальних переваг перед іншими учасниками судового процесу, які зобов’язані сплачувати відповідний збір.

Таким чином, суд приходить до висновку, що позовна заява подана позивачем без додержання вимог ст. 106 КАС України.

Частина 1 ст. 108 КАС України передбачає, що суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, встановлених статтею 106 цього Кодексу, постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху, у якій зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб їх усунення і встановлюється строк, достатній для усунення недоліків.

Суд вважає, що без усунення вказаних вище недоліків, неможливо вирішити питання про відкриття провадження у справі, тому надає позивачеві строк для їх усунення.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 105, 106, 160, 165 та ч. 1 ст. 108 КАС України, -

УХВАЛИВ:

1. В задоволенні клопотання про відстрочення сплати судового збору відмовити.

2. Позовну заяву залишити без руху.

3. Встановити п'ятиденний строк для усунення недоліку, зазначеного в мотивувальній частині ухвали, з дати отримання копії ухвали.

4. Копію ухвали невідкладно направити позивачу.

5. У разі невиконання вимог цієї ухвали позовна заява буде вважатися неподаною і буде повернута заявникові.

Ухвала, відповідно до ст. 186 КАС України, може бути оскаржена в апеляційному порядку до Вінницького апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції шляхом подання апеляційної скарги протягом п’яти днів з дня отримання копії ухвали

Суддя В.К. Левицький