Справа № 802/3825/14-а
Суддя: Розваляєва Т.С.
Дата ухвалення: 2015-11-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"26" листопада 2015 р. м. Київ К/800/4571/15

Вищий адміністративний суд України у складі:

головуючого суддіРозваляєвої Т. С. (суддя-доповідач),
суддівМаслія В. І.,
Черпіцької Л. Т.,
розглянувши в порядку письмового провадження касаційну скаргу Державної архітектурно-будівельної інспекції України на постанову Вінницького окружного адміністративного суду від 26 листопада 2014 року та ухвалу Вінницького апеляційного адміністративного суду від 14 січня 2015 року у справі за позовом Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у Вінницькій області до ОСОБА_4, треті особи: Відділ містобудування та архітектури Вінницької районної державної адміністрації, ОСОБА_5 про зобов'язання вчинити дії,

встановив:

Інспекція державного архітектурно-будівельного контролю у Вінницькій області звернулась з позовом до ОСОБА_4, в якому просить зобов'язати відповідача знести за власний рахунок самочинно збудований житловий будинок по АДРЕСА_1.

Постановою Вінницького окружного адміністративного суду від 26 листопада 2014 року, залишеною без змін ухвалою Вінницького апеляційного адміністративного суду від 14 січня 2015 року, у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішеннями судів, позивач подав касаційну скаргу, в якій просив їх скасувати та прийняти нове рішення, яким позов задовольнити.

Заперечень не надходило.

Заслухавши доповідача, перевіривши доводи касаційної скарги, матеріали справи, колегія суддів вважає, що касаційна скарга підлягає задоволенню частково.

Судами встановлено, що 16 квітня 2013 року відділом містобудування та архітектури Вінницької районної державної адміністрації відповідачеві виданий будівельний паспорт НОМЕР_1 для будівництва індивідуального житлового будинку з господарською спорудою за адресою: АДРЕСА_1.

08 травня 2013 року ОСОБА_4 до Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у Вінницькій області надане повідомлення про початок будівельних робіт, яке внесено до єдиного реєстру за № ВН 52.

У вказаному повідомленні, зокрема, зазначено, що для будівництва використовується земельна ділянка, належна ОСОБА_4 на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_4 від 28 квітня 2010 року, кадастровий номер НОМЕР_2. Цільове призначення зазначеної земельної ділянки - для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд.

Відповідач надала позивачеві декларацію про готовність об'єкта до експлуатації, яка зареєстрована останнім 24 квітня 2014 року за № ВН 62.

08 травня 2014 на ім'я ОСОБА_4 видане свідоцтво про право власності на нерухоме майно серії НОМЕР_3 та зареєстровано право власності на спірне нерухоме майно у державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, що підтверджується відповідним витягом (індексний номер 21435454 ) від 08 травня 2014 року.

19 травня 2014 працівниками позивача проведено позапланову перевірку дотримання вимог чинного законодавства у сфері містобудування, будівельних норм, державних стандартів і правил щодо законності будівництва по АДРЕСА_1.

Перевіркою виявлено порушення відповідачем норм Порядку прийняття в експлуатацію зазначених будівництвом об'єктів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 13 квітня 2011 року № 461.

20 травня 2014 року Інспекція Державного архітектурно-будівельного контролю у Вінницькій області видала наказ, яким скасувала реєстрацію декларації про готовність об'єкта до експлуатації, внесену до Єдиного реєстру отриманих повідомлень про початок виконання підготовчих і будівельних робіт отриманих декларацій про готовність об'єкта до експлуатації, зареєстрованих декларацій про початок виконання підготовчих і будівельних робіт, виданих дозволів на виконання будівельних робіт, зареєстрованих декларацій про готовність об'єкта до експлуатації та виданих сертифікатів, відмов у реєстрації таких декларацій та у видачі таких дозволів і сертифікатів 24 квітня 2014 року за № ВН62 щодо будівництва житлового будинку по АДРЕСА_1 (замовник - ОСОБА_4.), зареєстровану Інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю у Вінницькій області.

За вказаних обставин, враховуючи положення частини 1 статті 38 Закону України „Про регулювання містобудівної діяльності", Інспекція звернулася до суду із цим позовом.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог суд першої інстанції виходив з того, що право власності відповідач набула у передбаченому статтею 331 ЦК України, статтею 39 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" порядку, що є беззаперечним доказом неналежності спірного нерухомого майна до об'єктів самочинного будівництва. На думку суду першої інстанції, будівництво житлового будинку відповідач здійснювала на належній їй на праві власності земельній ділянці згідно з її цільовим призначенням, на підставі належним чином оформлених документів на право виконувати будівельні роботи, тому відсутні підстави віднесення спірного нерухомого майна до об'єкта самочинного будівництва.

Суд апеляційної інстанції, погодившись з рішенням суду першої інстанції, вказав, оскільки відповідач набула право власності у передбаченому статтею 331 ЦК України, статтею 39 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" порядку, зокрема, відповідач надала позивачеві декларацію про готовність об'єкта до експлуатації, яка була зареєстрована останнім 24 квітня 2014 року за № ВН 62, тому відсутні підстави для віднесення вказаного нерухомого майна до об'єктів самочинного будівництва, і як наслідок, відсутні підстави для його знесення.

Колегія суддів вважає висновки судів передчасними.

За приписами ст. 41 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" державний архітектурно-будівельний контроль - сукупність заходів, спрямованих на дотримання вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил. Державний архітектурно-будівельний контроль здійснюється інспекціями державного архітектурно-будівельного контролю в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Посадові особи інспекцій державного архітектурно-будівельного контролю під час перевірки мають, зокрема, право видавати обов'язкові для виконання приписи щодо: а) усунення порушення вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил; б) зупинення підготовчих та будівельних робіт, які виконуються без реєстрації декларації про початок їх виконання або дозволу на виконання будівельних робіт.

Стаття 38 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" визначає порядок знесення самочинно збудованих об'єктів.

Так, цією статтею передбачено, що у разі виявлення факту самочинного будівництва об'єкта, перебудова якого з метою усунення істотного відхилення від проекту або усунення порушень законних прав та інтересів інших осіб, істотного порушення будівельних норм є неможливою, посадова особа відповідної інспекції державного архітектурно-будівельного контролю видає особі, яка здійснила (здійснює) таке будівництво, припис про усунення порушень вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил з визначенням строку для добровільного виконання припису.

Такий позов може бути пред'явлено до суду у разі, якщо особа в установлений строк добровільно не виконала вимоги, встановлені у приписі про усунення порушень вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил із визначенням строку для добровільного виконання припису, та/або якщо перебудова об'єкта є неможливою.

Здійснивши аналіз наведеної норми права, логічним буде висновок про те, що позов про знесення самочинного будівництва, можливо, зокрема за умови, якщо цим будівництвом порушуються права третіх осіб, а перебудова не призведе до усунення їх порушених прав, а також у разі, якщо перебудову нерухомості відповідно до проекту або відповідно до норм і правил, визначених державними правилами та санітарними нормами, вчинити неможливо, або якщо особа, яка здійснила (здійснює) будівництво, відмовляється від такої перебудови.

При вирішенні питання про те, чи є відхилення від проекту істотним і таким, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, суди повинні в кожному випадку з'ясовувати, зокрема, наскільки збудована будівля за розміром відповідає площі, поверховості, розміщенню та іншим умовам, передбаченим проектом; як впливає допущене порушення з урахуванням місцевих правил забудови, громадських і приватних інтересів на планування, забудову, благоустрій вулиці, на зручність утримання суміжних ділянок тощо.

При цьому, знесення самочинного будівництва є крайньою мірою і можливе лише тоді, коли використано усі передбачені законодавством України заходи щодо реагування та притягнення винної особи до відповідальності.

Відповідно до КАС України під час прийняття судового рішення суд вирішує, зокрема, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин.

Це означає, що судове рішення має містити пояснення (мотиви), чому суд вважає ту чи іншу обставину доведеною або недоведеною, чому суд врахував одні докази, але не взяв до уваги інших доказів, чому обрав ту чи іншу норму права (закону), а також чому застосував чи не застосував встановлений нею той чи інший правовий наслідок. Кожен доречний і важливий аргумент особи, яка бере участь у справі, повинен бути проаналізований і одержати відповідь суду.

Дотримання судами вказаних норм процесуального права є ніщо як гарантія для сторін на право на справедливий суд, принцип якого закріплений у ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Отже, розглядаючи зазначені позови, суди мають встановити обставини наведені вище судом касаційної інстанції.

Між тим, суди обох інстанцій залишили їх без з'ясування та вирішили спір поверхнево.

Згідно із ст. 159 КАС України рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги процесуального законодавства і всебічно перевіривши всі обставини справи, вирішив справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин.

При новому розгляду справи судам необхідно врахувати обов'язкові вказівки суду касаційної інстанції, викладені у судовому рішенні.

Оскільки під час вирішення справи по суті судами допущені порушення норм процесуального та матеріального права, скаргу позивача слід задовольнити частково.

Керуючись статтями 220, 222, 223, 227, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ухвалив :

Касаційну скаргу Державної архітектурно-будівельної інспекції України задовольнити частково.

Постанову Вінницького окружного адміністративного суду від 26 листопада 2014 року та ухвалу Вінницького апеляційного адміністративного суду від 14 січня 2015 року скасувати, а справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі, і може бути переглянута Верховним Судом України з підстав, у строк та у порядку, визначеними статтями 237, 238, 239-1 КАС України.

Судді: