Справа № 812/1525/15
Суддя: Т.І. Ковальова
Дата ухвалення: 2015-11-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛУГАНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
Іменем України

24 листопада 2015 рокуСєвєродонецькСправа № 812/1525/15

Луганський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Ковальової Т.І.

при секретарі судового засідання - Дюкаревій М.І.

за участю:

позивача - ОСОБА_1

представника позивача - Носової Ю.М.

представника 1 відповідача - не з`явився

представника 2 відповідача - не з`явився

представника 3 відповідача - не з`явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до тимчасово виконуючого обов`язки начальника штабу першого заступника командира військової частини НОМЕР_1 Баротова Тимура Хикманкулловича, тимчасово виконуючого обов`язки командира військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_2 , військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності неправомірною та зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

13 жовтня позивач звернувся з позовними вимогами до тимчасово виконуючого обов`язки начальника штабу першого заступника командира військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_3 , тимчасово виконуючого обов`язки командира військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_2 , військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності неправомірною та зобов`язання вчинити певні дії.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що проходив військову службу у військовій частині ПП НОМЕР_2 до середини березня 2015 року, на даний час це військова частина НОМЕР_1 , яка ще мала назву «24-й окремий штурмовий батальйон «Айдар». Отримав зброю, військову форму та харчове забезпечення. За період несення військової служби у зазначеній частині позивач приймав участь, разом з ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та іншими хлопцями у бойових діях біля м. Щастя Луганської області, ніс чергування на блокпостах у с. Половинкіне, Чмирівка, Співаківка Старобільського і Новоайдарського районів Луганської області.

Позивач зазначає, що він сумлінно виконував свій військовий обов`язок громадянина України, передбачений ст.68 Конституції України, оскільки отримав зброю за обліком, виконував накази командирів, носив форму і знаки розрізнення, приймав участь у бойових завданнях у складі військового формування створеного відповідно до законів України.

Відповідно до довідки від 14.07.2014 вбачається, що він знаходився на військово польових зборах у військовій частині НОМЕР_2 , яка підписана командиром військової частини ПП НОМЕР_2 підполковником ОСОБА_6 .

Просив суд визнати неправомірною бездіяльність тимчасово виконуючого обов`язки начальника штабу - першого заступника командира військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_3 , тимчасово виконуючого обов`язки - командира військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_2 щодо не зарахування його до штату військової частини НОМЕР_1 у період з 06.05.2014 по 16.03.2015.

Зобов`язати військову частину польова пошта НОМЕР_1 зарахувати його до штату військової частини з 06.05.2014 по 16.03.2015.

Зобов`язати військову частину польова пошта НОМЕР_1 нарахувати та виплатити йому грошове забезпечення з 06.05.2014 по 16.03.2015.

У судовому засіданні позивач та представник позивача уточнили позовні вимоги та просили суд визнати неправомірною бездіяльність військової частини - польова пошта НОМЕР_1 щодо не зарахування ОСОБА_1 до штату у період з 16 травня 2014 року по 01 червня 2015 року. Зобов`язати військову частину - польова пошта НОМЕР_1 зарахувати до штату ОСОБА_1 у період з 16 травня 2014 року по 01 червня 2015 рік. Зобов`язати військову частину - польова пошта НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошове забезпечення за період з 16 травня 2014 року по 01 червня 2015 рік.

Представники відповідачів повторно у судове засідання не з`явились, належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, причини неявки не повідомили.

Відповідно до ст. 128 Кодексу адміністративного судочинства суд вважає за можливе, з урахуванням терміну розгляду справи, вирішити справу на підставі наявних у ній доказів.

Вислухавши позивача, представника позивача, дослідивши матеріали справи, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог і наданих доказів, оцінивши докази відповідно до вимог ст.ст.69-72 КАС України, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню із наступних підстав.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 є громадянином України, народився у м.Шелехов Іркутської області, проживає у АДРЕСА_1 (а.с.5, 5 на звороті).

Довідкою № 0624 від 19.07.2014 підтверджено, що ОСОБА_1 проходив військову службу у військовій частині польова пошта НОМЕР_2 , відповідно до Указу Президента України № 454/2014 від 06.05.2014 «Про часткову мобілізацію» дано дозвіл на носіння зброї АК-74У № НОМЕР_3 від 14.07.2014 (а.с.6).

При цьому суд зазначає, що відповідачами не надано доказів недостовірності чи фальшивості вказаної довідки.

Відповідно до витягу з наказу від 28.01.2015 року №26, анульовано умовне найменування та поштову адресу військової частини НОМЕР_2 , та надано нове найменування та поштову адресу військової частини НОМЕР_1 (а.с.8).

Свідок ОСОБА_4 вказав, що 08.05.2014 вони з позивачем добровольцями почали нести службу в батальйоні «Айдар», який був розташований в ковбасному цеху в с. Половинкіно, Старобільського району. 16.05.2014 отримав зброю (4 магазини, боєприпаси). З ОСОБА_1 знайомий з березня 2014 року, вони охороняли з ОСОБА_7 міст. В травні 2014 року він був у відділенні, де проходив службу позивач. 25.05.2014 слідкували за порядком на виборах в смт Новоайдар. 06.08.2014 був мобілізований до в/ч НОМЕР_2 , військовий квиток НОМЕР_4 , відрахований з в/ч 10.07.2015.

Свідок ОСОБА_5 пояснив, що з березня 2014 року вони з позивачем почали проходити службу, позивач став командиром взводу, зброю одержували в штабі в с. Половинкіно, Старобільського району для охорони. Їх вважали солдатами, ставили підпис у відомостях. Одержували форму, пайки. З Германом були на завданнях в м. Щастя, Новоайдарі. Чому їх не було зараховано до штату військової частини йому не відомо. Особисто одержав зброю. Військовий квиток НОМЕР_5 . Коли ОСОБА_1 отримав зброю йому не відомо.

Пунктом 2 ч. 4 ст. 2 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" визначено, що одним із видів військової служби, зокрема, є військова служба за призовом під час мобілізації, на особливий період.

Згідно п. 2 Указу Президента України "Про часткову мобілізацію" від 17.03.2014 року №303/2014 визначено про проведення мобілізації на території Вінницької, Волинської, Дніпропетровської, Донецької, Житомирської, Закарпатської, Запорізької, Івано-Франківської, Київської, Кіровоградської, Луганської, Львівської, Миколаївської, Одеської, Полтавської, Рівненської, Сумської, Тернопільської, Харківської, Херсонської, Хмельницької, Черкаської, Чернівецької, Чернігівської областей, міста Києва.

На виконання даного Указу Президента України, 18.03.2014 року Начальником Генерального штабу Збройних Сил України було видано мобілізаційну директиву №0188, одним із розпорядчих пунктів якої надано вказівку командирам частин, зарахувати до списків військових частин військовозобов`язаних, які проходять десятиденні збори при військових частинах.

Відповідно до п.п.2 п. 252 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10 грудня 2008 року N 1153/2008, зазначено, що у разі оголошення мобілізації: "... військовозобов`язані, призвані на збори, продовжують перебувати на зборах до особливого розпорядження відповідних органів військового управління згідно з їх повноваженнями".

Згідно абз.2 ч.5 ст. 22 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію", та Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо удосконалення оборонно-мобілізаційних питань під час проведення мобілізації" від 20.05.2014 року N 1275-VII військовозобов`язані та резервісти, які перебувають на зборах, у разі оголошення мобілізації продовжують перебувати на зборах. За необхідності зазначені особи призиваються на військову службу командирами відповідних військових частин за розпорядженням Генерального штабу Збройних Сил України.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 отримав зброю, військову форму, брав участь в бойових операціях, проходив військову службу на блокпостах та виконував інші обов`язки бійця військової частини ПП НОМЕР_2 в зоні АТО.

З матеріалів справи вбачається, що відповідачами не спростовано того факту, що позивач перебував на військово-польових зборах при військовій частині польова пошта НОМЕР_2 ( НОМЕР_1 ), як і не спростовано належними та допустимими доказами факту видачі позивачу вогнепальної зброї.

Згідно ч. 1 ст. 65 Конституції України, захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України.

Відповідно до ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду, як джерело права.

Частинами 1,2 ст.8 Кодексу адміністративного судочинства України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

Суд не може не враховувати при розгляді справи факту мобілізації на території Луганської області, яка відбулася на підставі Указу Президента України "Про часткову мобілізацію" від 17.03.2014 року, а також факту видачі вогнепальної зброї позивачу державою в особі військової частини польова - пошта НОМЕР_2 , тобто на законних підставах.

Статтею 43 Додаткового протоколу І до Женевських конвенцій 1949 року, який ратифікований Україною у 1993 р. визначено, що до збройних сил сторони, що перебуває в конфлікті, належать формування з усіх організованих збройних сил, груп і підрозділів, що перебувають під командуванням особи, відповідальної перед цією стороною за поведінку своїх підлеглих, навіть якщо ця сторона представлена урядом чи владою, не визнаними супротивною стороною. Такі збройні сили підпорядковані внутрішній дисциплінарній системі, яка, поряд з іншим, забезпечує додержання норм міжнародного права, застосовуваних у період збройних конфліктів. Особи, які входять до складу збройних сил сторони, що перебуває в конфлікті, крім медичного і духовного персоналу, є комбатантами, тобто вони мають право брати безпосередню участь у воєнних діях, мають право вбивати та наносити поранення військовим збройних сил супротивника.

Положеннями Гаазької конвенції про права й обов`язки нейтральних держав та осіб у разі сухопутної війни 1907 року, фактично визначено поняття добровольця, який, на відміну від найманця, керується передусім ідеологічними, моральними почуттями, релігійними переконаннями. Так, основною відмінністю добровольців є те, що вони фактично вступають до регулярних збройних сил держави і беруть участь у конфлікті в складі добровольчих формувань, створених на підставі нормативно-правових актів держави-учасниці конфлікту. Саме законодавча база держави, на стороні якої беруть участь добровольці, легітимує участь таких осіб у збройному конфліктів та дає їм право носити розпізнавальні знаки, які свідчать про приналежність добровольців до регулярних збройних сил сторони конфлікту. Фактично забезпечення матеріальними ресурсами, такими, як зброя, харчування, заробітна плата покладається також значною мірою на приймаючу державу.

В Україні питання, пов`язане з участю добровольців у збройних конфліктах, регулюється Законом України "Про оборону України" від 06.12.1991 року №1932-XII, Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про часткову мобілізацію" від 17.03.2014 року №1126-VІІ, Законом України "Про збройні сили України" від 06.12.1991 року № 1934-XII.

Так, положеннями Закону України "Про оборону України" визначено, що до виконання завдань територіальної оборони в межах їх повноважень залучаються Збройні Сили України, інші військові формування, утворені відповідно до законів України.

Таким чином, через законодавче закріплення знаків розрізнення, які ідентифікують особу, як учасника збройних сил держави (нашивки на формі у вигляді національного прапору, погони з гербом та інше), створено механізм, який дозволяє розпізнати комбатантів, зокрема добровольців від найманців та цивільних осіб.

Враховуючи той факт, що позивач мобілізований до військової частини ПП НОМЕР_2 та отримав вогнепальну зброю на законних підставах, а також те, що відповідачами не спростовано факту надання військовою частиною ПП НОМЕР_2 ( НОМЕР_1 ) позивачу харчового та речового забезпечення, отже, держава в особі військової частини ПП НОМЕР_2 ( НОМЕР_1 ) визнала правовідносини з приводу проходження служби з позивачем, а тому на відповідача покладено обов`язок зарахування ОСОБА_1 до штату військової частини ПП НОМЕР_2 ( НОМЕР_1 ).

Згідно абз. 2 п. 12 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затверджених указом Президента України від 10.12.2008 року № 1153/2008, право видавати накази по особовому складу надається командирам, командувачам, начальникам, керівникам (далі - командири (начальники) органів військового управління, з`єднань, військових частин, установ, організацій, вищих військових навчальних закладів, військових навчальних підрозділів вищих навчальних закладів, які утримуються на окремих штатах (далі - військові частини), за посадами яких штатом передбачено військове звання підполковника (капітана 2 рангу) і вище.

Відповідно до п.п.1.3.4 Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженої наказом Міністра оборони України від 11.06.2008 № 260, грошове забезпечення згідно з цією Інструкцією виплачується: військовослужбовцям, які перебувають у розпорядженні відповідних командирів (начальників), а також які звільнені від посад без зарахування у розпорядження, у тому числі у зв`язку зі скороченням штатних посад.

Рішенням Європейського суду з прав людини від 24.07.2014р. №38677/06 "Будченко проти України" визначено, що відсутність механізму реалізації законодавчих положень є втручанням у право заявника за ст.1 Першого протоколу до Конвенції та порушенням цієї статті у зв`язку з відмовою заявнику через не існування механізму реалізації відповідного законодавчого положення.

Отже, наявність правовідносин з приводу проходження військової служби між позивачем та військовою частиною ПП 0624 в період з 16.05.2014 по 01.06.2015 дають суду підстави для висновків щодо порушення ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод через невиплату позивачу грошового забезпечення за час проходження служби.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Згідно ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що бездіяльність військової частини - польова пошта НОМЕР_1 щодо не зарахування ОСОБА_1 до штату військової частини - польова пошта НОМЕР_1 в період з 16 травня 2014 року по 01 червня 2015 року є неправомірною та такою, що порушує баланс між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких вона спрямована.

У зв`язку з вищевикладеним, порушені права позивача підлягають поновленню шляхом зобов`язання військової частини - польова пошта НОМЕР_1 зарахування до штату військової частини - польова пошта НОМЕР_1 рядового ОСОБА_8 в період з 16 травня 2014 року по 01 червня 2015 року, а також нарахувати та виплатити йому заробітну плату за період з 16 травня 2014 року по 01 червня 2015 року.

Відповідачем по справі зазначена військова частина НОМЕР_1 , як суб`єкт владних повноважень. Вимоги позивача були направлені до військової частини, а не конкретно до тимчасово виконуючих обов`язки першого заступника командира в/ч НОМЕР_6 .

Позивач не зазначив неправомірних дій зі сторони посадових осіб ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , останні не вчиняли владних управлінських функцій, які б порушували права позивача, тому у задоволенні позовних вимог стосовно них слід відмовити за необґрунтованістю.

Враховуючи, викладене, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_1 з підстав викладених вище.

Питання щодо розподілу судових витрат судом не вирішується, оскільки позивач звільнений від сплати судового збору відповідно до вимог Закону України «Про судовий збір».

Керуючись ст.ст. 158-163, 167, 186 Кодексу адміністративного судочинства України суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до тимчасово виконуючого обов`язки начальника штабу першого заступника командира військової частини НОМЕР_1 Баротова Тимура Хикманкулловича, тимчасово виконуючого обов`язки командира військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_2 , військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності неправомірною та зобов`язання вчинити певні дії, - задовольнити частково.

Визнати неправомірною бездіяльність військової частини - польова пошта НОМЕР_1 щодо не зарахування ОСОБА_1 до штату у період з 16 травня 2014 року по 01 червня 2015 року.

Зобов`язати військову частину - польова пошта НОМЕР_1 зарахувати до штату ОСОБА_1 у період з 16 травня 2014 року по 01 червня 2015 рік.

Зобов`язати військову частину - польова пошта НОМЕР_1 нарахувати та виплатити рядовому ОСОБА_1 грошове забезпечення за період з 16 травня 2014 року по 01 червня 2015 рік.

В задоволенні іншої частини позовних вимог стосовно тимчасово виконуючого обов`язки начальника штабу першого заступника командира військової частини НОМЕР_1 Баротова Тимура Хикманкулловича, тимчасово виконуючого обов`язки командира військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_2 , про визнання бездіяльності неправомірною та зобов`язання вчинити певні дії відмовити за необґрунтованістю.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Донецького апеляційного адміністративного суду.

Апеляційна скарга подається до Донецького апеляційного адміністративного суду через Луганський окружний адміністративний суд. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 КАС України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Якщо суб`єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 КАС України, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п`ятиденного строку з моменту отримання суб`єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого статтею 186 КАС України, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, то вважається, що постанова суду не набрала законної сили.

Повний текст постанови складено та підписано 30 листопада 2015 року.

Суддя Т.І. Ковальова