Справа № 813/5833/14
Суддя: Старунський Дмитро Миколайович
Дата ухвалення: 2015-11-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 листопада 2015 року Справа № 876/9839/14
Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Старунського Д.М.,

суддів Багрія В.М., Рибачука А.І.,

за участю секретаря судового засідання Лемцьо І.В.,

представника відповідача Дац Н.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові апеляційну скаргу управління Пенсійного фонду України в Золочівському районі Львівської області на постанову Львівського окружного адміністративного суду від 6 жовтня 2014 року у справі за позовом управління Пенсійного фонду України в Золочівському районі Львівської області до Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в Золочівському районі Львівської області про спонукання до вчинення дій та стягнення коштів,

в с т а н о в и в:

УПФ України в Золочівському районі Львівської області 19.08.2014 року звернулося в суд з адміністративним позовом до ВВД ФСС від НВВ та ПЗ України в Золочівському районі Львівської області, в якому просило зобов'язати прийняти до заліку суми пенсій, виплачені управлінням гр. ОСОБА_2 за період з 01.02.2014 р. по 31.07.2014 р. в розмірі 539,34 грн., включити до щомісячних актів звірки та стягнути вказані суми пенсій.

Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 6 жовтня 2014 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись з таким рішенням суду першої інстанції УПФ України в Золочівському районі Львівської області оскаржило його в апеляційному порядку. В апеляційній скарзі просить рішення суду першої інстанції скасувати і прийняти нове рішення, яким позов задовольнити.

Апелянт зазначає, що вимоги управління ПФУ про відшкодування відділенням Фонду витрат, пов'язаних із виплатою та доставкою пенсій по інвалідності внаслідок нещасного випадку на виробництві ОСОБА_2, відповідають змісту його прав як робочого органу ПФУ щодо відшкодування понесених ним витрат та узгоджуються із компетенцією та основними завданнями виконавчої дирекції Фонду.

Представник відповідача в судовому засіданні вимоги апеляційної скарги заперечив та просив її залишити без задоволення.

Представник позивача в судове засідання не прибув, про дату, час і місце апеляційного розгляду був повідомлений належним чином, тому колегія суддів, у відповідності до ч. 4 ст. 196 КАС України, вважає за можливе розглядати справу за його відсутності.

Заслухавши суддю-доповідача у справі, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку про те, що апеляційна скарга не підлягають задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що гр. ОСОБА_2 12.11.1981 року отримав травму в м. Золочеві на території сільгосптехніки, куди був скерований по службових обов'язках як водій колгоспу "Нове життя". Про нещасний випадок на виробництві було складено акт № 3 форми Н-1.

Виплачена Управлінням Пенсійного фонду України в Золочівському районі Львівської області сума пенсії гр. ОСОБА_2 не була включена Відділенням виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в Золочівському районі Львівської області до актів звірки витрат за період з лютого 2014 року по липень 2014 року, у зв'язку з тим, що нещасний випадок стався з необережності з боку потерпілого, тому не була відшкодована Пенсійному фонду України на централізованому рівні Фондом соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України.

Відмовляючи у задоволенні адміністративного позову, суд першої інстанції виходив з того, що обраний позивачем спосіб захисту порушеного права не відповідає встановленому чинним законодавством порядку відшкодування понесених позивачем витрат, оскільки в разі незгоди відповідача на підписання актів звірки, в судовому порядку мають вирішуватися вимоги про стягнення відповідних сум, а не вимоги про зобов'язання вчинити певні дії по прийняттю сум до заліку, процедура вчинення яких розрахована на випадок відсутності спору. Крім того, нещасний випадок з гр. ОСОБА_2 стався з необережності з боку потерпілого, що не пов»язаний з виробництвом, тому спірна сума пенсії правомірно не відшкодована Пенсійному фонду України на централізованому рівні Фондом соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції виходячи з наступних підстав.

Відповідно до ст. 21 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» дає повний перелік соціальних послуг та виплат, які здійснюються Фондом соціального страхування від нещасних випадків.

Порядком відшкодування Фондом соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України Пенсійному Фонду витрат, пов'язаних з виплатою пенсій по інвалідності внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання та пенсій у зв'язку із втратою годувальника, який помер внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання, затвердженого Постановою Правління Пенсійного Фонду України та Правління Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України від 04.03.2003 року №5-4/4 та зареєстрованого 16.05.2003 року в Міністерстві юстиції України (далі - Порядок), визначено механізм відшкодування на централізованому рівні витрат Пенсійного Фонду, пов'язаних з виплатою відповідних пенсій.

Згідно з п.4 Порядку відшкодуванню підлягають суми, що виплачуються відповідно до Законів України «Про пенсійне забезпечення», «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» постанов Кабінету Міністрів, а саме: сума основного розміру пенсії по інвалідності внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання та пенсії у зв'язку із втратою годувальника, який помер внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання; щомісячна цільова грошова допомога на прожиття, якщо така надавалася пенсіонеру, який одержував вищезазначену пенсію; допомога на поховання сім'ї померлого або особі, яка здійснила поховання особи, яка отримувала вищезазначену пенсію; сума витрат Пенсійного Фонду з виплати і доставки вищезазначених пенсій.

Пункт 6 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» передбачає, що до прийняття відповідного закону до пенсій, передбачених цим Законом встановлюються надбавки та здійснюється їх підвищення згідно із Законом України «Про пенсійне забезпечення». Зазначені надбавки та підвищення встановлюються в розмірах, що фактично виплачувалися на день набрання чинності цим Законом з наступною індексацією відповідно до законодавства про індексацію грошових доходів населення. Виплата їх здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України.

Вказаним Порядком також встановлено вимогу підписання актів звірки розрахунків у разі відсутності спору між сторонами.

Окрім цього, Верховний суд України у постанові від 20 червня 2011 року у справі №21-76а11 погодився з позицією Вищого адміністративного суду України про безпідставність вимог управління ПФУ про зобов'язання відділення Фонду прийняти до заліку (підписати акт звірки) виплачені суми пенсії по інвалідності у зв'язку з трудовим каліцтвом, оскільки обраний позивачем спосіб захисту (відновлення) порушеного права є таким, що не відповідає змісту прав управління ПФУ щодо відшкодування понесених ним витрат. Порядок, на який він посилається, не регулює спірні відносини, які виникли у цьому випадку, бо встановлене правило щодо підписання актів звірки розрахунків підлягає застосуванню лише при відсутності спору. У разі наявності спору та незгоди на підписання актів звірки розрахунків з боку Фонду вимоги про стягнення таких сум мають вирішуватись у судах адміністративної юрисдикції, шляхом пред'явлення позову про стягнення цих сум, а не шляхом пред'явлення вимог про підписання актів звірки.

Аналізуючи вищенаведені законодавчі приписи та фактичні обставини справи, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що при наявності спору між сторонами, вимога позивача про спонукання відповідача прийняти до заліку зазначених сум витрат не врегулює спірних правовідносин, що також виключає можливість її задоволення судом.

Законом України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» встановлено, що страхові виплати мають бути пов'язані із страховими випадками, що спричинені ушкодженням здоров'я або професійного захворювання застрахованої особи.

Відповідно до ст. 13 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» страховий ризик - обставини, внаслідок яких може статися страховий випадок.

Страховим випадком є нещасний випадок на виробництві або професійне захворювання, що спричинили застрахованому професійно зумовлену фізичну чи психічну травму за обставин, зазначених у ст.14 цього Закону, з настанням яких виникає право застрахованої особи на отримання матеріального забезпечення та/або соціальних послуг.

Факт нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання розслідується в порядку, затвердженому Кабінетом Міністрів України, відповідно до Закону України "Про охорону праці".

Підставою для оплати потерпілому витрат на медичну допомогу, проведення медичної, професійної та соціальної реабілітації, а також страхових виплат є акт розслідування нещасного випадку або акт розслідування професійного захворювання (отруєння) за встановленими формами (Н-1).

Розслідування нещасного випадку проводилось відповідно до Положення про розслідування та облік нещасних випадків на виробництві, затвердженого Постановою Президії ВЦРПС від 20.05.1966 року. Відповідно до п. 6 вказаного Положення відмітка про те, що нещасний випадок не пов'язаний з виробництвом, робилася на акті, якщо адміністрація підприємства прийшла до висновку про відсутність зв'язку нещасного випадку з виробництвом та поставила це питання на розгляд місцевого комітету профспілки, а той погодився з таким висновком.

Згідно з актом про нещасний випадок на виробництві № 3 від 13.11.1981 року нещасний випадок, що стався з гр. ОСОБА_2, не пов'язаний з виробництвом.

В акті також міститься відмітка голови профспілки з посиланням на протокол МК профспілки № 23 від 02.12.1981 року про те, що нещасний випадок не пов'язаний із виробництвом.

Відповідно до ст. 37 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» Фонд соціального страхування від нещасних випадків може відмовити у виплатах і наданні соціальних послуг застрахованому, зокрема, якщо нещасний випадок згідно із законодавством не визнаний пов'язаним з виробництвом.

З огляду на вищезазначене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що у зв'язку з тим, що нещасний випадок з гр. ОСОБА_2 стався з необережності з боку потерпілого, то спірна сума пенсії правомірно не відшкодована Пенсійному фонду України на централізованому рівні Фондом соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України.

Таким чином, доводи апелянта є безпідставними та не спростовують висновків суду першої інстанції.

Відповідно до ст. 200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Колегія суддів апеляційного суду вважає, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводами апеляційних скарг висновки, викладені в судовому рішенні, не спростовуються і підстав для його скасування не має.

Керуючись ст.ст. 160 ч.3, 195, 196, 198 п.1, 200, 205 ч.1 п.1, 206, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

у х в а л и в:

Апеляційну скаргу управління Пенсійного фонду України в Золочівському районі Львівської області залишити без задоволення, а постанову Львівського окружного адміністративного суду від 6 жовтня 2014 року у справі №813/5833/14 - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення.

На ухвалу може бути подано касаційну скаргу безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів після набрання нею законної сили, а в разі складання ухвали в повному обсязі відповідно до статті 160 КАС України - з дня складання ухвали в повному обсязі.

Головуючий суддя Д.М. Старунський

Судді В.М. Багрій

А.І. Рибачук

Ухвала у повному обсязі складена 01.12.2015 року.