Справа № 2-а-1398/2010
Суддя: Вознюк С. М.
Дата ухвалення: 2010-12-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Бориспільський міськрайонний суд Київської області
Справа № 2-а-1398/2010
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 грудня 2010 року м. Бориспіль

Бориспільський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого судді Вознюка С.М.,

розглянувши в письмовому провадженні справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Бориспільської міської ради Київської області, про визнання дії неправомірними та зобовязання здійснити виплату одноразової компенсації за встановлення інвалідності вищої групи, -

в с т а н о в и в:

01.12.2010 року ОСОБА_1 звернувся до суду з даним адміністративним позовом про виплату йому, як інваліду ІІ групи, що повязана із виконанням військових обовязків по ліквідації наслідків на Чорнобильській АЕС, одноразової компенсації за встановлення інвалідності вищої групи, у розмірі 15 мінімальних заробітних плат, а саме 9355 гривень 20 коп.

Свої вимоги позивач обґрунтовував тим, що він є учасником ліквідації наслідків на Чорнобильській АЕС першої категорії, у звязку з чим йому встановлено 3 групу інвалідності. 07.09.2010 року ОСОБА_1 встановлено 2 групу інвалідності, через захворювання повязане із виконанням військових обовязків по ліквідації наслідків на Чорнобильській АЕС. Відповідно до ч.1 ст.48 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" інвалідам 2 групи виплачується одноразова компенсація у розмірі 45 мінімальних заробітних плат, а інвалідам 3 групи - 30 мінімальних заробітних плат. Зважаючи, що зміна групи інвалідності виникла через дії повязані із виконанням ним військових обовязків по ліквідації наслідків на Чорнобильській АЕС йому повинні здійснити доплату, що становить різницю між виплатами для інвалідів 2 та 3 групи, а саме у розмірі 15 мінімальних заробітних плат. Розмір мінімальної заробітної плати на момент отримання 2 групи інвалідності становив 630 грн., а тому загальна сума, що підлягала виплаті позивачу становить 9450 грн. Однак відповідач, згідно до постанови Кабінету Міністрів України «Про компенсаційні виплати особам, що постраждали в наслідок Чорнобильської катастрофи» здійснив виплати в сумі 94 грн. 80 коп. Вважаючи, що таким чином були порушені його права, передбачені наведеним Законом на отримання соціальної допомоги в повному розмірі, ОСОБА_1 просить суд стягнути з відповідача - управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Бориспільської міської ради Київської області на його користь недоотриману суму одноразової щорічної грошової допомоги, як інваліду 2 групи, в загальному розмірі 9355 гривень 20 коп.

В судове засідання ОСОБА_1 не зявився, але надав заяву в якій позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив розглядати справу у письмовому провадженні.

Управління праці та соціального захисту населення Бориспільської міської ради Київської області в судове засідання не зявилося, але надало письмову заяву в якій проти позову заперечило та просило слухати справу у відсутність його представника в письмовому провадженні. Письмові заперечення управління Пенсійного фонду України у Бориспільському районі зводились до того, що відповідно до Порядку використання коштів державного бюджету для виконання програм, повязаних із соціальним захистом громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 20.09.2005 року за № 936, з метою реалізації положень Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" встановлено, що головним розпорядником коштів є управління праці та соціального захисту населення виконкомів міських рад, але вони розпоряджається коштами відповідно до бюджетних призначень і не можуть самостійно змінювати суми виплат. Позивачу був здійснений перерахунок у звязку із зміною групи інвалідності, у розмірі встановленому законом про державний бюджет на відповідний рік. Заявлені позовні вимоги можуть бути виконані лише після відповідного законодавчого забезпечення, тобто шляхом ретельного розгляду і прийняття Верховною Радою України відповідних змін до діючого законодавства.

Дослідивши матеріали справи, надані письмові заперечення по справі, суд приходить до висновку про необхідність часткового задоволення вимог ОСОБА_1 з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 відповідно до відмітки посвідченні ОСОБА_2 А №032642, вкладки до нього №147259 (а.с.11) та ст.9 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" від 28.02.1991 року є учасником ліквідації наслідків на Чорнобильській АЕС 1 категорії. З 30.04.1994 року по 07.09.2010 року він мав 3 групу інвалідності, повязану з роботами по ліквідації наслідків на Чорнобильській АЕС. 07.09.2010 року ОСОБА_1 встановлено обласною спеціалізованою МСЕК 2 групу інвалідності, повязану з виконанням військових обовязків по ЛНА на Чорнобильській АЕС (а.с.10).

02.08.2010 року ОСОБА_1 звернувся до відповідача з заявою про перерахунок та виплату різниці між групами інвалідності, проте відповідач здійснив такий перерахунок у відповідності до розмірів, визначених постановою Кабінету Міністрів України від 26.07.1996 року №836 «Про компенсаційні виплати особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Однак застосування указаної постанови суперечить Конституції України та ст. 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Так, у відповідності до ст.48 Закону України „Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, (в редакції станом на 02.08.2010 року), учасникам ліквідації наслідків на Чорнобильській АЕС інвалідам 2 групи виплачується одноразова компенсація у розмірі 45 мінімальних заробітних плат, а інвалідам 3 групи - 30 мінімальних заробітних плат. Різниця між групами інвалідності становить 15 мінімальних заробітних плат.

Розмір мінімальної заробітної плати на момент отримання позивачем 2 групи інвалідності (01.09.2010 року) становив 630 грн., а тому загальна сума, що підлягала виплаті позивачу становить 9450 грн.

Однак відповідач, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України «Про компенсаційні виплати особам, що постраждали в наслідок Чорнобильської катастрофи» та Закону України «Про державний бюджет на 2009 рік» здійснив нарахування різниці без виплати лише в сумі 94 грн. 80 коп., про що свідчить відповідь відповідача від 19.11.2010 року та письмові заперечення останнього.

Крім того, вказаним листом управління праці та соціального захисту населення Бориспільської міської ради Київської області відмовило ОСОБА_1 у здійсненні виплати одноразової компенсації за встановлення інвалідності вищої групи в повному обсязі (а.с.6-8).

Ці обставини сторони визнають, тому за правилами ч.1 ст.72 КАС України вони не потребують доказування.

Як зазначив відповідач у вказаному вище листі та письмових запереченнях долучених до матеріалів справи, управління праці та соціального захисту населення Бориспільської міської ради Київської області здійснило нарахування та виплату різниці по компенсаційним виплатам інвалідам учасникам ліквідації на ЧАЕС на підставі постанови Кабінету Міністрів України «Про компенсаційні виплати особам, що постраждали в наслідок Чорнобильської катастрофи» №836 від 26.07.1996 року з урахуванням положень ст. 71 Закону України "Про Державний бюджет України на 2009 рік".

При розгляді адміністративного позову ОСОБА_1, суд виходить з того, що ухилення відповідача від сплати одноразової компенсації за встановлення інвалідності вищої групи, розмір якої становить 15 мінімальних заробітних плат, не ґрунтуються на вимогах Закону України „ Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Відповідно до ст.152 Конституції України закони, та інші нормативно-правові акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність.

При цьому рішення Конституційного Суду України є обовязковими для виконання на всій території України з моменту їх проголошення. З цього приводу, слід зазначити, що Конституційний Суд України неодноразово зазначав про неможливість внесення змін та регулювання відносин щодо виплат, повязаних із соціальними законами, шляхом внесення змін та встановлення додаткових порядків іншими законами, в тому числі законами України «Про Державний бюджет України» на відповідний рік.

У відповідності зі статтями 1, 13 Закону України «Про Конституційний Суд України» єдиним органом конституційної юрисдикції в Україні є Конституційний Суд України, який приймає рішення та дає висновки у справах щодо конституційності законів та інших правових актів Верховної Ради України, актів Президента України, актів Кабінету Міністрів України, правових актів Верховної Ради Автономної Республіки Крим.

Отже до компетенції адміністративних судів, як судів загальної юрисдикції, належить надання висновків щодо відповідності нормативно-правових актів законам України (законності), в той час як прийняття рішень та надання висновків щодо конституційності законів та інших нормативно-правових актів є виключною юрисдикцією Конституційного Суду України.

Не підлягає застосуванню судом при вирішенні даної справи також постанова Кабінету Міністрів України «Про компенсаційні виплати особам, що постраждали в наслідок Чорнобильської катастрофи» №836 від 26.07.1996, оскільки її зміст не відповідає ст. 48 Закону України „Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, як нормативно-правовому акту вищої юридичної сили.

Посилання відповідача на неможливість призначення та виплати різниці компенсаційних виплат, в розмірі 15 мінімальних заробітних плат, у звязку з відсутністю відповідного механізму для визначення розміру цього підвищення, суд оцінює критично.

З цих підстав, суд визнає незаконною відмову управління праці та соціального захисту населення Бориспільської міської ради Київської області у перерахуванні та сплаті одноразової компенсації при зміні групи інвалідності та вважає достатніми підстави для зобовязання відповідача здійснити виплати одноразової компенсації, призначеної ОСОБА_1, з урахуванням встановлення інвалідності вищої групи.

До такого висновку суд приходить також зважаючи на те, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом (ст.55 Конституції України). Кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових чи службових осіб.

Згідно ч.1 ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини", суди України, при розгляді справ, застосовують Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та Протоколи до неї, а також практику Європейського суду - як джерело права.

Згідно зі ст.1 Протоколу №1 до вказаної Конвенції, кожна фізична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Борги розглядаються у сенсі поняття "власності", яке міститься у ч.1 ст.1 Протоколу №1 до Конвенції і яке не обмежене власністю на фізичні речі та залежить від формальної класифікації у національному законодавстві, борги, що становлять майно, можуть також розглядатись як "майнові права" і, таким чином, як власність.

Європейський Суд з прав людини при розгляді справи "Кечко проти України" зауважив, що в межах свободи дій держави визначати які надбавки виплачувати своїм робітникам з державного бюджету. Держава може вводити, припиняти чи закінчити виплату таких надбавок, вносячи відповідні зміни в законодавство. Однак, якщо чинне правове положення передбачає виплату певних надбавок і дотримано всі вимоги, необхідні для цього, органи влади не можуть свідомо відмовляти у цих виплатах, доки відповідні положення є чинними. У зв'язку з чим Європейський суд не прийняв до уваги позицію Уряду України про колізію двох нормативних актів - Закону України "Про соціальний захист дітей війни", відповідно до якого встановлені надбавки з бюджету і який є діючим, та Закону України "Про державний бюджет" на відповідний рік, де положення останнього Закону, на думку уряду України, превалювали як lex specialis. Європейський суд не прийняв аргумент уряду України щодо бюджетних асигнувань, постільки органи державної влади не можуть посилатися на відсутність коштів як на причину невиконання своїх зобов'язань.

Невиконання державою своїх соціальних зобов'язань щодо окремих громадян ставить їх у не рівні умови, підриває принцип довіри особи до держави і закономірно призводить до порушення принципів соціальної справедливості у правовій державі. Законами України "Про Державний бюджет України на 2009 рік" безпідставно скасовано та зменшено відповідно обсяг соціальної пільги, виплата якої передбачена іншим чинним Законом України, а саме Законом України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" і гарантована Конституцією України.

Суд також враховує, що позивачем не пропущено строк звернення до суду, оскільки дії відповідча, що оскаржуються, мали місце в серпні 2010 року.

З цього приводу суд вважає, що вимоги позивача є обгрунтованими та підлягають частковому задоволенню, зважаючи на те, що адміністративний суд не вправі проводити відповідні розрахунки щодо нарахувань та виплат, оскільки це компетенція субєкта владних повноважень. Тому у суду відсутні підстав для стягнення з відповідача конкретних сум заборгованості щодо виплати різниці між групами інвалідності, а є необхідним визнати такі дії відповідача неправомірними та зобовязати його привести свою діяльність у відповідності до вимог діючого законодаства, що регулює конкретні правовідносини, з првиоду чого виник спір між сторонами.

Судові витрати у справі слід віднести на рахунок Державного бюджету України, оскільки позивач та відповідач звільнені від їх сплати.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 2, 11, 71, 86, 94, 102, 128, 158-163, 186 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

п о с т а н о в и в :

Позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визнати неправомірними дії управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Бориспільської міської ради Київської області щодо нарахування ОСОБА_1 різниці в одноразовій компенсації при встановленні йому вищої групи інвалідності в розмірі, що не відповідає ст. 48 Закону України " Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи ".

Зобовязати управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Бориспільської міської ради Київської області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 одноразової компенсації - різниці при встановленні ІІ групи інвалідності в розмірі 15 мінімальних заробітних плат на підставі ч.1 ст. 48 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", виходячи з розміру мінімальної заробітної плати 630 грн. 00 коп.

У задоволенні іншої частини позовних вимог ОСОБА_1 відмовити.

Судовий збір в розмірі 3 гривні 40 копійок віднести на рахунок Державного бюджету України.

Постанова може бути оскаржена до Київського апеляційного адміністративного суду через Бориспільський міськрайонний суд Київської області шляхом подачі заяви про апеляційне оскарження протягом десяти днів з дня проголошення постанови та поданням після цього протягом двадцяти днів вмотивованої апеляційної скарги, копія якої одночасно надсилається до суду апеляційної інстанції, або в порядку ч. 5 ст. 186 КАС України.

Повний текст постанови виготовлено 20.12.2010 року.

Суддя Бориспільського міськрайонного суду

Київської області ОСОБА_2