Справа № 813/5832/15
Суддя: Потабенко Варвара Анатоліївна
Дата ухвалення: 2015-12-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 грудня 2015 року № 813/5832/15

Львівський окружний адміністративний суд у складі:
головуючої судді Потабенко В.А.,
за участю секретаря судового засідання Петрика Р.І.,

з участю:
позивача ОСОБА_1 ,
представника позивача Вольського А.Б., згідно довіреності,
представника відповідача не прибув,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 (військової частини польова пошта НОМЕР_2 ) про визнання протиправним і скасування наказу, звільнення з військової служби в запас, -

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1 , позивач) звернувся до суду з позовом до військової частини НОМЕР_1 (військової частини польова пошта НОМЕР_2 ) (далі військова частина НОМЕР_1 , відповідач), з наступними позовними вимогами:

- визнати протиправним та скасувати п. 2 наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) № 162 від 08.07.2014 року в частині продовження ОСОБА_1 строку контракту про проходження військової служби до оголошення демобілізації, а також на строк, необхідний для прийняття рішення про укладення нового контракту;

- звільнити ОСОБА_1 з військової служби в запас відповідно до п. "а" ч. 6 ст. 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" у зв`язку із закінченням строку контракту.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що оскаржуваний пункт наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) № 162 від 08.07.2014 року щодо продовження ОСОБА_1 строку контракту про проходження військової служби до оголошення демобілізації, винесений з порушенням законодавства України, адже у відповідності до п. "б" ч. 2 та п. "а" ч. 6 ст. 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", контракт припиняється (розривається), а військовослужбовці, які проходять військову службу за контрактом, звільняються з військової служби, зокрема, у зв`язку з закінченням строку контракту. Крім того, позивач наголошує, що вказаний контракт продовжений в односторонньому порядку шляхом видачі наказу, з яким позивача ознайомлено не було. Враховуючи наведене, позивач просить скасувати вищевказаний пункт наказу та просить звільнити його з військової служби у зв`язку із закінченням строку контракту.

Позивач та його представник в судовому засіданні позовні вимоги з підстав, викладених у позовній заяві та наданих суду поясненнях підтримали, просили задовольнити в повному обсязі. Додатково представник позивача зазначив, що ОСОБА_1 було продовжено строк дії контракту на підставі ч. 8 ст. 23 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", яка говорить, що до строку військової служби не зараховується час відбування військовослужбовцями покарання у виді тримання в дисциплінарному батальйоні. Оскільки позивач ніколи не відбував покарання у виді тримання в дисциплінарному батальйоні, продовження дії контракту на підставі ч. 8 ст. 23 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" є протиправним.

Представник відповідача в судове засідання не прибув, причин неявки суду не повідомив. Належним чином повідомлявся про дату, час та місце проведення судового засідання, що підтверджується повідомленням про вручення судової повістки. В судовому засіданні 11.11.2015 року надав суду письмові заперечення на адміністративний позов, суть яких полягає в тому, що на момент винесення оскарженого пункту наказу, було запроваджено особливий період, у зв`язку з яким для військовослужбовців, які проходять військову службу за контрактом, - дія контракту продовжувалася понад встановлені строки на період до оголошення демобілізації. Щодо покликання в оскаржуваному наказі на ч. 8 ст. 23 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", то це є помилка, підставою продовження контракту є п. 2 ч. 9 ст. 23 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу". Відтак, враховуючи наведене, представник відповідача просив у задоволенні позову відмовити в повному обсязі.

Заслухавши пояснення позивача та його представника, дослідивши матеріали справи, з`ясувавши дійсні обставини у справі, суд приходить до висновку, що у задоволенні позову слід відмовити повністю з огляду на наступне.

Відповідно до Директиви Генерального штабу Збройних сил України від 26.07.2014 року № 00748 (дск) та наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 12.09.2014 року № 54 (дск) військова частина НОМЕР_1 перейшла на нове умовне найменування, а саме військова частина польова пошта НОМЕР_2 з 15.09.2014 року.

Судом встановлено, що 15.07.2011 року позивачем та Міністерством оборони України в особі командира військової частини НОМЕР_3 ОСОБА_2 було укладено контракт "Про проходження громадянами України військової служби у Збройних силах України".

Відповідно до умов цього контракту, позивач проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_1 . Даний контракт був строковим та укладався на три роки.

Позивач стверджує, що за три місці до закінчення строку дії вказаного контракту скерував керівництву військової частини заяву про припинення дії контракту. Вказана заява відсутня в матеріалах справи, однак її існування підтверджується записом в журналі реєстрації заяв військової частини НОМЕР_1 , згідно якого заява позивача надійшла до військової частини 05.02.2014 року.

28.08.2014 року ОСОБА_1 поїхав на схід України в зону Антитерористичної операції в складі батальйону тактичної групи, де пробув до 23.09.2015 року.

У зв`язку з тим, що вищевказаний контракт позивач не продовжував та по причині того, що станом на 28.09.2015 року він не був звільнений з військової служби, ним було скероване звернення на ім`я командира військової частини НОМЕР_2 з проханням надати організаційно розпорядчі документи, що констатують факт та підстави продовження строку зазначеного контракту.

08.10.2015 року на ім`я позивача надійшла відповідь та скеровані витяг з наказу командира військової частини (по стройовій частині) А 0284 № 162 від 08.07.2014 року про продовження строку контракту та копія контракту.

Як вбачається з матеріалів справи, 15.07.2015 року строк дії контракту позивача було продовжено командуванням військової частини НОМЕР_1 в односторонньому порядку на строк до оголошення демобілізації, на підставі ч. 8 ст. 23 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" та п. 33 Положення про проходження Громадянами України військової служби у Збройних Силах України.

Не погоджуючись з продовженням дії вказаного контракту, позивач звернувся з даним позовом до суду.

Вирішуючи спір у даній справі, суд керувався наступним.

Спірні правовідносини у даній справі, а саме правове регулювання проходження в Україні військової служби, регулюються Законом України "Про військовий обов`язок і військову службу", Указом Президента України про Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних силах України № 1153/2008 від 10.12.2008 року та іншими нормативно правовими актами.

У відповідності до ч. 8 ст. 23 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" (в редакції, чинній на момент закінчення строку дії контракту та на момент винесення оскаржуваного наказу), у разі настання особливого періоду для військовослужбовців, у яких закінчився строк військової служби, встановлений цією статтею, військова служба, а для військовослужбовців, які проходять військову службу за контрактом, - дія контракту продовжується понад встановлені строки на період до оголошення демобілізації, крім випадків, визначених частиною восьмою статті 26 цього Закону.

Частиною 8 ст. 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" передбачено, що під час дії особливого періоду з військової служби звільняються військовослужбовці:

1) під час проведення мобілізації: а) жінки, які мають дитину (дітей) віком до 16 років, якщо вони не висловили бажання продовжувати військову службу;

б) за станом здоров`я - на підставі висновку (постанови) військово-лікарської комісії про непридатність до військової служби в мирний час, обмежену придатність у воєнний час, якщо вони не висловили бажання продовжувати військову службу;

в) у зв`язку з позбавленням військового звання в дисциплінарному порядку;

г) у зв`язку з обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили, яким призначено покарання у виді позбавлення волі, обмеження волі або позбавлення військового звання;

ґ) через такі сімейні обставини або інші поважні причини:

- виховання матір`ю (батьком) військовослужбовцем, яка (який) не перебуває у шлюбі, дитини або кількох дітей, які з нею (з ним) проживають, без батька (матері);

- утримання матір`ю (батьком) військовослужбовцем, яка (який) не перебуває у шлюбі, повнолітньої дитини віком до 23 років, якщо вона (він) є інвалідом I чи II групи;

- необхідність постійного стороннього догляду за хворою дружиною (чоловіком), дитиною, що підтверджується відповідним медичним висновком медико-соціальної експертної комісії для осіб віком понад 18 років чи лікарсько-консультативної комісії для осіб до 18 років;

- наявність у військовослужбовця трьох і більше дітей;

д) у зв`язку з проведенням організаційних заходів у порядку, визначеному Генеральним штабом Збройних Сил України, за умови завершення виконання визначених завдань;

е) через службову невідповідність осіб рядового, сержантського і старшинського (крім прапорщиків, старших прапорщиків, мічманів, старших мічманів) складу у разі невиконання службових обов`язків;

2) під час воєнного стану:

а) які досягли граничного віку перебування військовозобов`язаних у запасі, якщо вони не висловили бажання продовжувати військову службу під час особливого періоду;

б) визнані за станом здоров`я непридатними до військової служби з виключенням з військового обліку;

в) у зв`язку з обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили, яким призначено покарання у виді позбавлення волі, обмеження волі;

3) після прийняття рішення про демобілізацію:

а) призвані на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, а також які вислужили встановлені строки строкової військової служби, військової служби за призовом осіб офіцерського складу, у строки, визначені рішенням Президента України;

б) у зв`язку із закінченням строку контракту, укладеного під час особливого періоду, та небажанням проходити військову службу за новим контрактом.

Як вбачається з позовної заяви, позивач при обґрунтуванні позовних вимог покликається на п "б" ч. 2 та п "а" ч. 6 ст. 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", в яких зазначено, що контракт припиняється (розривається), а військовослужбовці, які проходять військову службу за контрактом, звільняються з військової служби, зокрема у зв`язку із закінченням строку контракту.

Однак, суд зазначає, що на момент винесення оскаржуваного наказу діяла норма, що викладена в ч. 8 ст. 23 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", згідно якої, у разі настання особливого періоду для військовослужбовців, у яких закінчився строк військової служби, встановлений цією статтею, військова служба, а для військовослужбовців, які проходять військову службу за контрактом, - дія контракту продовжується понад встановлені строки на період до оголошення демобілізації, крім випадків, визначених частиною восьмою статті 26 цього Закону.

Так, Указом в.о. Президента України "Про часткову мобілізацію" № 303/2014 від 17.03.2014 року, затв. Законом України від 17.03.2014 року № 1126-VII, у зв`язку з різким ускладненням внутрішньополітичної обстановки, втручанням Російської Федерації у внутрішні справи України, зростанням соціальної напруги в Автономній Республіці Крим і місті Севастополі, оголошено та розпочато часткову мобілізацію.

Згідно листа Міністерства оборони України № 322/2/8417 від 01.10.2015 року "Щодо особливого періоду", у відповідності до ст. 1 Закону України "Про оборону України" з моменту оголошення Указу Президента України "Про часткову мобілізацію" від 17.03.2014 року № 303/2014 в Україні настав особливий період, який діє і на даний час.

Указу Президента України про оголошення демобілізації мобілізованих відповідно до Указу Президента України" № 303/2014 від 17.03.2014 року осіб станом на момент розгляду справи в суді не існує.

В подальшому, Закон України "Про військовий обов`язок і військову службу" було викладено в новій редакції Законом України від 18.03.2015 року № 259-VIII та пункт 2 частини дев`ятої статті 23 у викладено у наступній редакції: «У разі настання особливого періоду для військовослужбовців, які проходять військову службу за контрактом, дія контракту продовжується понад встановлені строки на період до оголошення демобілізації, крім випадків, визначених абзацом другим частини третьої цієї статті та частиною восьмою статті 26 цього Закону».

З урахуванням змін до Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", до п. 2 наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) № 162 від 08.07.2014 року (продовження ОСОБА_1 строку контракту про проходження військової служби до оголошення демобілізації, а також на строк, необхідний для прийняття рішення про укладення нового контракту), були внесені зміни наказом по військовій частині польова пошта НОМЕР_2 в частині законодавчих норм та вказано п. 2 ч. 9 ст. 23 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" та п. 33 Положення про проходження Громадянами України військової служби у Збройних Силах України.

Тобто, наказ №162 від 08.07.2014 року приведено у відповідність до чинного в даний час законодавства.

Відтак, на підставі наведеного, суд дійшов висновку, що рішення, оформлене наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) № 162 від 08.07.2014 року в частині продовження ОСОБА_1 строку контракту про проходження військової служби до оголошення демобілізації, прийнято відповідачем у відповідності до норм законодавства, що діяло на момент його прийняття, тобто у відповідності до ч. 8 ст. 23 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу". В даний час, підставою для продовження дії контракту є п. 2 ч. 9 ст. 23 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу".

Су вважає за необхідне зазначити, що позивачем в судовому засіданні не надано доказів існування обставин, передбачених ч. 8 ст. 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", що могли б слугувати підставами для звільнення ОСОБА_1 під час дії особливого періоду з військової служби.

З урахуванням наведеного, у суду відсутні жодні підстави для визнання оскаржуваного пункту наказу № 162 (по стройовій частині) від 08.07.2014 року про продовження строку контракту ОСОБА_1 протиправним та його скасування.

Звідси, у зв`язку з відмовою у задоволенні вищевказаної позовної вимоги, у суду немає підстав і для задоволення вимоги позивача щодо його звільнення з військової служби в запас відповідно до п. "а" ч. 6 ст. 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" у зв`язку із закінченням строку контракту.

Відтак, суд дійшов переконання, що у задоволенні позову слід відмовити в повному обсязі.

Відповідно до вимог ст. 94 КАС України, судові витрати в цій справі стягненню зі сторін не підлягають.

Керуючись ст. ст. 2, 7-11, 14, 18, 19, 69-71, 72, 86, 87, 94, 128, 158-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

у задоволенні позову відмовити повністю.

Постанова може бути оскаржена в порядку та строки, передбачені ст.ст. 186, 254 КАС України.

Постанова може бути оскаржена до Львівського апеляційного адміністративного суду.

Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через Львівський окружний адміністративний суд. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції. Апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Повний текст постанови виготовлений 07.12.2015 року

Суддя Потабенко В.А.