Справа № 307/4548/14-а, 2а-307/19/15
Суддя: Ліщинський Андрій Михайлович
Дата ухвалення: 2015-11-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 листопада 2015 р. Справа № 876/9748/15

Колегія суддів Львівського апеляційного адміністративного суду в складі :

головуючого судді: Ліщинського А.М.,

суддів: Довгої О.І., Запотічного І.І.

розглянувши у порядку письмового провадження в м.Львові апеляційну скаргу Тячівського управління соціального захисту населення Тячівської районної державної адміністрації на постанову Тячівського районного суду Закарпатської області від 03 вересня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Тячівського управління соціального захисту населення Тячівської районної державної адміністрації про визнання дій неправомірними та зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И Л А:

12.12.2014 року позивач звернувся до суду з адміністративним позовом до відповідача про стягнення заборгованості зі сплати допомоги по догляду за дітьми до досягнення ними трирічного віку за період з 01.10.2010 року по 13.03.2013 року відповідно до ст.43 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими народженням та похованням».

Постановою Тячівського районного суду Закарпатської області від 03 вересня 2015 року адміністративний позов задоволено частково. Визнано неправомірними дії Тячівського управління соціального захисту населення Тячівської районної державної адміністрації щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 щомісячної допомоги по догляду за дітьми до досягнення ними трирічного віку, а саме за малолітнім сином ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженцем с.Колодне, Тячівського району, Закарпатської області, України за період з 01 жовтня 2010 року по 24 липня 2013 року, у розмірі 130 гривень щомісячно, та за малолітньою донькою ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, уродженкою м.Тячів, Закарпатської області, України за період з 13 березня 2013 року по 31 грудня 2014 року, у розмірі 130 гривень щомісячно. Зобов`язано Тячівське управління соціального захисту населення Тячівської районної державної адміністрації провести ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_5, перерахунок та виплату недоплаченої щомісячної допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку малолітнім сином ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженцем с.Колодне, Тячівського району, Закарпатської області, України, в розмірі, що встановлюється правлінням Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності, але не менше прожиткового мінімуму, встановленого законом, як це передбачено ст.43 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими похованням», з урахуванням раніше виплачених сум, починаючи з 01 жовтня 2010 року по 24 липня 2013 року. Зобов`язано Тячівське управління соціального захисту населення Тячівської районної державної адміністрації провести ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_5, перерахунок та виплату недоплаченої щомісячної допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку малолітньою донькою ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, уродженкою м.Тячів, Закарпатської області, України, в розмірі, що встановлюється правлінням Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності, але не менше прожиткового мінімуму, встановленого законом, як це передбачено ст.43 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими похованням», з урахуванням раніше виплачених сум, починаючи з 13 березня 2013 року по 31 грудня 2014 року. В решті позову відмовлено.

Відповідач постанову оскаржив, не погодившись із зазначеним судовим рішенням, подав апеляційну скаргу, зазначивши, що оскаржувана постанова винесена з порушенням норм матеріального та процесуального права та є незаконною, просить оскаржувану постанову скасувати та прийняти нову, якою відмовити в задоволенні позову.

В апеляційній скарзі покликається на те, що для призначення допомоги по догляду за дитиною до 3-х років у розмірі більшому 130, 00 грн. ОСОБА_1 не подавала.

Особи які беруть участь у справі, в судове засідання на виклик суду не з'явилися, хоча належним чином були повідомлені про місце та час розгляду справи, що не перешкоджає розгляду справи в їх відсутності згідно з п.2 ч.1 ст. 197 КАС України.

Судова колегія заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши підстави апеляційної скарги, вважає за необхідне її відхилити з наступних підстав.

Задовольняючи частково позов суд першої інстанції виходив з того, що на відносини щодо нарахування та виплати позивачці щомісячної допомоги по догляду за дітьми до досягнення ними трирічного віку у зазначеному періоді поширюються норми спеціального Закону України №2240-III «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими похованням», відповідно до ст.43 якого допомога по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку надається застрахованій особі у розмірі, що встановлюється правлінням Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності, але не менше розміру прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Розглядаючи спір, судова колегія вважає, що місцевий суд повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

Згідно ст.2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, добросовісно.

Частиною 1 ст.195 КАС України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Правильність вирішення справи відповідно до вимог ст.13 КАС України забезпечується системою: апеляційною та касаційною. Можливість апеляційного та касаційного оскарження судових рішень є принципом адміністративного судочинства, що спрямований на забезпечення прав осудності (законності та обґрунтованості) судових рішень.

Як встановлено судом та підтверджено матеріалами справи, що позивачка є матір`ю неповнолітніх дітей ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується копією свідоцтв про народження дітей, що містяться в матеріалах справи, а відтак, має право отримувати допомогу по догляду за дітьми до досягнення ними трирічного віку.

Позивачка 16 травня 2014 року зверталася з заявою до відповідача про виплату допомоги з урахуванням ст.43 Закону України від 18 січня 2001 року за №2240-ІІІ «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими похованням», що підтверджується письмовою заявою від 16 травня 2014 року (а.с.8-9).

На вказану заяву відповідачем було надано письмову відповідь від 27 травня 2014 року за №462, зі змісту якої вбачається, що позивачці згідно Закону України «Про державну соціальну допомогу сім`ям з дітьми» призначено допомогу з 01.03.2013 року по 31.01.2019 року в розмірі 1485 гривень, з 01.10.2010 року по 12.03.2013 року в розмірі 130 гривень, з 13.03.2013 року по 24.07.2013 року в розмірі 260 гривень, з 25.07.2013 року по 06.01.2016 року в розмірі 130 гривень (а.с.8-9).

Рішенням відповідача від 08 жовтня 2010 року позивачці, у зв`язку з народженням дитини ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_6, було призначено допомогу по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку в розмірі 130 гривень з її виплатою щомісячно в період з 01.10.2010 року по 24.07.2013 року.

Рішенням відповідача від 12 березня 2013 року позивачці, у зв`язку з народженням дитини ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, було призначено також допомогу по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку в розмірі 130 гривень з її виплатою щомісячно в період з 13.03.2013 року по 06.01.2016 року.

Вважаючи, що дана допомога виплачується в меншому розмірі ніж це передбачено ст.43 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими похованням», позивачка звернулася до суду з відповідними позовними вимогами.

Порушене право застрахованої особи в системі загальнообов'язкового державного соціального страхування щодо неотриманої в повному обсязі допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею 3-річного віку регулюється положенням ст. 43 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими народженням та похованням» №2240-III.

Також право на допомогу по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку за статтею 15 Закону України «Про державну допомогу сім'ям з дітьми» №2811-ХІІ має не застрахована в системі загальнообов'язкового державного соціального страхування особа, яка фактично здійснює догляд за дитиною.

До 01.01.2008 року, дати набрання чинності Законом України №107-VI від 28 грудня 2007 «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України», правовідносини щодо виплати допомоги по догляду за дитиною регулювалися Законом України «Про державну допомогу сім'ям з дітьми» №2811-ХII від 21 листопада 1992 року, дія якого поширювалася на осіб, не застрахованих в системі загальнообов'язкового державного соціального страхування там Законом України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими народженням та похованням» №2240-III від 18 січня 2001 року, який поширював свою дію на застрахованих у зазначеній системі осіб. Розмір допомоги також визначався цими Законами.

Згідно з ч.1 ст.13 Закону України «Про державну допомогу сім'ям з дітьми» встановлено, що право на допомогу по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку за цим Законом має особа (один з батьків, усиновлювач, опікун, баба, дід або інший родич), яка фактично здійснює догляд за дитиною.

Відповідно до ст.15 Закону України «Про державну допомогу сім'ям з дітьми», передбачено, що допомога по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку надається у розмірі встановленого законом прожиткового мінімуму для дітей віком до 6 років.

Статтею 43 Закону №2240-III, було передбачено, що допомога по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку надається застрахованій особі у розмірі, що встановлюється правлінням Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності, але не менше розміру прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Пунктами 23, 25 розділу ІІ Закону №107-VI були внесені відповідні зміни до Закону №2811-ХІІ та Закону №2240-III. Зокрема, змінами до статті 13 Закону №2811-ХІІ його дію поширено на застрахованих осіб, а із Закону №2240-III було виключено статті 40- 44.

Рішенням Конституційного Суду України від 22 травня 2008 року №10-рп/2008 визнано неконституційними низку положень Закону №107-VI, в тому числі й пункт 25 розділу II Закону №107-VI щодо виключення статей 40-44 Закону №2240-III.

Пунктом 2 розділу ІІІ Закону №107-VI було передбачено, що розділ II цього Закону діє до 31 грудня 2008 року.

Таким чином, з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення №10-рп/2008 відновили свою дію вищезазначені положення Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими народженням та похованням».

Порядок призначення і виплати державної допомоги сім'ям з дітьми був затверджений постановою Кабінету Міністрів України 27 грудня 2001 року №1751 саме на виконання Закону №2811-ХІІ (пункт 1). Новий акт уряду на виконання статті 45 Закону №2154-VI не приймався.

Розміри і порядок виплати допомоги відповідно до Закону №2240-III на виконання статті 45 Закону №2154-VI Кабінетом Міністрів України не визначалися.

Крім того, на відносини щодо виплати допомоги позивачу у зазначеному нею періоді поширюються норми спеціального Закону (яким є Закон №2240-III), відповідно до ст.43 якого допомога по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку надається застрахованій особі у розмірі, що встановлюється правлінням Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності, але не менше розміру прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Керуючись вищенаведеним колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правоміро задовольнив частково позовні вимоги позивача, оскільки допомога по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку надається застрахованій особі у розмірі, що встановлюється правлінням Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності, але не менше розміру прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Відповідно до ст.71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а суд згідно з статтею 86 КАС України оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Мотивація та докази, наведені у апеляційній скарзі, не дають адміністративному суду апеляційної інстанції підстав для постановлення висновків, які б спростовували правову позицію суду першої інстанції.

За таких обставин справи колегія суддів приходить до переконання, що суд першої інстанції прийшов до правильного висновку вирішуючи даний публічно-правовий спір, правильно встановив фактичні обставини справи та надав їм у оскаржуваному судовому рішенні належну правову оцінку, відтак подана апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Відповідно до ст.200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи і ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги не являються суттєвими і не складають підстави для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, які призвели до неправильного вирішення справи.

Керуючись статтями 160, 195, 197, 198 п.1, 200, 205, 206, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Тячівського управління соціального захисту населення Тячівської районної державної адміністрації залишити без задоволення, а постанову Тячівського районного суду Закарпатської області від 03 вересня 2015 року у справі №307/4548/14-а - без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, що беруть участь у справі, може бути оскаржена протягом двадцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя А.М.Ліщинський

Судді О.І.Довга

І.І.Запотічний