Справа № 299/1873/15-а
Суддя: Большакова Олена Олегівна
Дата ухвалення: 2015-11-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 листопада 2015 року Справа № 876/8437/15

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі :

головуючого судді Большакової О.О.,

суддів Глушка І.В., Макарика В.Я,

з участю секретаря судового засідання Гнідець Р.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Виноградівського районного суду Закарпатської області від 28 липня 2015 року про залишення позовної заяви без розгляду у справі за позовом ОСОБА_1 до Виноградівської районної державної адміністрації Закарпатської області, Комунального підприємства «Виноградівське районне бюро технічної інвентаризації» про визнання розпорядження протиправним,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до Виноградівського районного суду Закарпатської області з адміністративним позовом до Виноградівської районної державної адміністрації Закарпатської області, Комунального підприємства «Виноградівське районне бюро технічної інвентаризації» про визнання розпорядження голови Виноградівської районної державної адміністрації Закарпатської області № 290 від 07.05.1996 року протиправним.

Ухвалою Виноградівського районного суду Закарпатської області від 28 липня 2015 року позовну заяву залишено без розгляду з підстав, передбачених ст. 100 КАС України.

Не погодившись з таким рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 оскаржив його в апеляційному порядку, вважає, що ухвала є необґрунтованою та винесеною з порушенням норм матеріального та процесуального права.

В апеляційній скарзі зазначено, що оскаржувана ухвала вмотивована тим, що позивачем пропущено строк звернення до адміністративного суду на підставі того, що йому було відомо про розпорядження голови Виноградівської районної державної адміністрації Закарпатської області № 290 від 07.05.1996 року під час розгляду цивільної справи №299/3235/13-ц за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання договору дарування недійсним. Проте, судом не було взято до уваги те, що рішенням Виноградівського районного суду Закарпатської області по справі №299/3235/13-ц встановлено, що згідно списку громадян, за якими визнано право власності в селах Виноградівського району (складений згідно записів в по господарських книгах сільських рад народних депутатів) від 1996 року № 220, вказане розпорядження № 290 від 07.05.1996 року не було предметом розгляду вказаної цивільної справи.

Представники сторін у судове засідання не зявились.

Заслухавши суддю-доповідача, вивчивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних міркувань.

Залишаючи позовну заяву без розгляду, суд першої інстанції виходив з того, що позивачу було відомо про наявність розпорядження голови РДА №290 від 07.05.1996 р. при розгляді справи №299/3235/13-ц.

Однак, колегія суддів з такими доводами суду першої інстанції не погоджується з таких підстав.

Відповідно до вимог частин 1 і 2 статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Відповідно до статті 99 КАС України адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Частиною 2 цієї норми Закону встановлено, що для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

У відповідності до ст. 100 КАС України адміністративний позов, поданий після закінчення строків, установлених законом, залишається без розгляду, якщо суд за заявою особи, яка його подала, не знайде підстав для поновлення строку, про що постановляється ухвала.

Згідно ч. 1 ст. 102 КАС України пропущений з поважних причин процесуальний строк, встановлений законом, може бути поновлений, а процесуальний строк, встановлений судом, - продовжений судом за клопотанням особи, яка бере участь у справі.

З урахуванням наведеного, для вирішення питання про застосування строку звернення суду необхідно з'ясувати, коли розпочався перебіг цього строку.

Згідно позовної заяви, ОСОБА_1 стверджує, що про розпорядження голови Виноградівської районної державної адміністрації Закарпатської області № 290 від 07.05.1996 року йому стало відомо в січні 2015 року.

У матеріалах справи відсутні докази, які б підтверджували момент, коли позивач дізнався про оскаржуване розпорядження голови Виноградівської районної державної адміністрації Закарпатської області № 290 від 07.05.1996 року, яким на його думку порушено його права.

Посилання суду на те, що позивачу було відомо про наявність розпорядження голови РДА №290 від 07.05.1996 р. при розгляді справи №299/3235/13-ц, не підтверджується матеріалами справи, та згідно наданої апелянтом копії рішення Виноградівського районного суду Закарпатської області по справі №299/3235/13-ц від 20.01.2014 року вказане розпорядження не було предметом розгляду вказаної цивільної справи.

Колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що в матеріалах справи відсутні будь-які докази про те, що позивачу було відомо про оскаржуване розпорядження 27.01.2014 року. Зокрема, також відсутні докази на підтвердження доводів суду першої інстанції про те, що в апеляційній скарзі, яка подана до суду 27.01.2014 року по справі №299/3235/13-ц, ОСОБА_1 робить посилання на зазначене розпорядження голови РДА №290 від 07.05.1996 року.

Враховуючи наведене, в суду першої інстанції не було достатньо правових підстав стверджувати, що позивачем пропущено строк встановлений ст. 99 КАС України для звернення до суду без поважних причин, а відтак, і не було підстав для залишення позовної заяви без розгляду з підстав передбачених ст. 100 КАС України.

Суд першої інстанції, залишивши позов без розгляду, позбавив позивача можливості захистити свої права та інтереси, відповідно порушив його право на захист прав, свобод та інтересів і розгляд справи в адміністративному суді, гарантовані п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод .

Європейський суд з прав людини також акцентує увагу на тому, що право на доступ до суду має бути ефективним. Реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух. Разом з тим, суд зазначає, що не повинно бути занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, так як доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним, але і реальним (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Жоффр де ля Прадель проти Франції» від 16 грудня 1992 р.).

У Рішеннях у справі «Мірагаль Есколано та інші проти Іспанії» від 13 січня 2000 року та у справі «Перес де Рада Каваніллес проти Іспанії» від 28 жовтня 1998 року, Європейський суд з прав людини зазначив, що надто суворе тлумачення внутрішніми судами процесуальної норми позбавило заявників права доступу до суду і завадило розгляду їхніх позовних вимог. Це слід вважати як порушення п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

У Рішенні у справі «Белле проти Франції» від 4 грудня 1995 року Європейський суд з прав людини зазначив, що «стаття 6 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права».

Норми, що регулюють строки подачі скарг, безсумнівно, спрямовані на забезпечення належного здійснення правосуддя і юридичної визначеності. Зацікавлені особи мають розраховувати на те, що ці норми будуть застосовані. У той же час такі норми та їх застосування не повинні перешкоджати учасникам провадження використовувати доступні засоби захисту (Рішення у справі «Мельник проти України» від 28 березня 2006 року).

Суд має перевірити дотримання вимог Конвенції, переконатись що право доступу до суду не було обмежено таким чином, що нанівець зводиться вся його суть, також, обмеження доступі до суду не буде відповідати ч. 1 ст. 6, якщо воно не переслідує легітимної мети та не існує розумної пропорційності між використаними засобами та поставленою метою (Рішення у справі «ОСОБА_3 Ганс-Адам ІІ проти Німеччини» від 12 липня 2001 року).

Відповідно до ч. 2 ст. 8 Кодексу адміністративного судочинства України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, а ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачає, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Згідно п. 3 ч. 1 ст. 199 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на ухвалу суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати ухвалу суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду.

З огляду на зазначене суд апеляційної інстанції вважає, що оскаржувана ухвала підлягає скасуванню, оскільки винесена із порушенням норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення питання про залишення позовної заяви без розгляду, а справу слід направити до цього ж місцевого суду для продовження її розгляду.

Керуючись ч. 3 ст. 160, ст. 196, п. 3 ч. 1 ст. 199, ст. ст. 204, 205, 206, 254 КАС України, суд,

У Х В А Л И В :

апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Виноградівського районного суду Закарпатської області від 28 липня 2015 року про залишення позовної заяви без розгляду у справі № 299/1873/15-а скасувати та справу направити до цього ж місцевого суду для продовження її розгляду.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя О.О. Большакова

Судді І.В. Глушко

ОСОБА_4

Повний текст виготовлено 01 грудня 2015 року.