Справа № 826/10824/13-а
Суддя: Калашнікова О.В.
Дата ухвалення: 2015-11-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 листопада 2015 року м. Київ К/800/42131/14

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України в складі:

Калашнікової О.В.,

Васильченко Н.В.,

Гончар Л.Я.

провівши попередній розгляд справи за касаційною скаргою товариства з обмеженою відповідальністю "Софіт-Люкс" на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 21 серпня 2013 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 15 липня 2014 року у справі № 826/10824/13-а за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Софіт-Люкс" до Київської міжрегіональної митниці Міндоходів, Головного управління Державної казначейської служби України у м. Києві про визнання протиправним та скасування рішення про визначення митної вартості товарів, -

в с т а н о в и л а :

У липні 2013 року товариство з обмеженою відповідальністю "Софіт-Люкс" звернулося в суд з позовом до Київської міжрегіональної митниці Міндоходів, Головного управління Державної казначейської служби України у м. Києві, в якому просило визнати протиправним та скасувати рішення про визначення митної вартості товарів № 10025000/2013/600717/2 від 25.05.2013 р. та стягнути з Державного бюджету суму надмірно сплаченого державного мита у розмірі 2 463,46 грн. та ПДВ у розмірі 10 346,54 грн.

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач зазначає про неправомірність дій митного органу щодо визначення митної вартості товару за резервним методом, оскільки вважає, що заявлена декларантом митна вартість є достовірною та об'єктивною, яка підтверджується зовнішньоекономічними контрактами, інвойсами та іншими документами.

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 21 серпня 2013 року, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 15 липня 2014 року, відмовлено в задоволенні позовних вимог.

Не погоджуючись з ухваленим по справі рішенням товариство з обмеженою відповідальністю "Софіт-Люкс" звернулося до Вищого адміністративного суду України з касаційною скаргою, в якій просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій та прийняти нове рішення про задоволення позовних вимог, посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права.

Перевіривши правову оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, вивчивши доводи касаційної скарги, проаналізувавши правильність застосування судом норм матеріального та процесуального права колегія суддів Вищого адміністративного суду України вважає, що відсутні підстави для скасування судових рішень, а касаційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що 13.05.2013 р. позивачем до митного оформлення за митною декларацією № 100250000/2013/056236 було подано товар: "Прожектори для освітлення вулиць, торгової марки DELUX, виробник "ELEX INDUSTRIAL LTD" на підприємстві "NINGBO JIANGBEI ELEX IMP.&EXP.CO.,LTD", виробництва Китай.

Митна вартість зазначеного товару була визначена декларантом з використанням основного (першого) методу - за ціною договору (вартість операції).

Для здійснення митного контролю та митного оформлення товару, позивачем були надані документи, перелік яких зазначений в гр. 44 вищевказаної митної декларації.

За результатами розгляду поданих позивачем до митного оформлення документів, на підставі спрацювання критерію ризику АСАУР (автоматизована система аналізу та управління ризиками), Київською міжрегіональною митницею Міндоходів було виявлено, що митна вартість поданого до митного оформлення товару є заниженою з порівнянням до подібних товарів.

Митним органом було встановлено, що документи, надані позивачем на підтвердження заявленої митної вартості товару, не містять всіх даних відповідно до обраного декларантом методу визначення митної вартості та містять розбіжності, у зв'язку з чим митним органом було запропоновано декларанту надати додаткові документи на підтвердження заявленої митної вартості товару, про що декларант був повідомлений, та проведена процедура консультацій.

За наслідками розгляду наданих позивачем додаткових документів на підтвердження заявленої митної вартості товару, митним органом також було виявлені чисельні розбіжності, та зроблений висновок, що заявлена митна вартість не була підтверджена документально додатковими документами, що вимагались митним органом.

Київською міжрегіональною митницею Міндоходів, враховуючи не надання позивачем належних додаткових документів на підтвердження заявленої митної вартості товару та наявності інформації з бази даних цінової інформації ЄАІС ДМСУ щодо розмитнення за останні 90 днів, що передували митному оформленню задекларованого позивачем товару, за аналогічними кодами згідно з УКТЗЕД, за ціною, що є вищою ціни товару, визначеної позивачем в митній декларації, прийняте рішення про визначення митної вартості товарів № 10025000/2013/600717/2 від 25.05.2013 р.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог суди першої та апеляційної інстанцій виходили з того, що оскаржуване рішення митного органу про визначення митної вартості товарів повністю відповідає вимогам ст. 55 МКУ щодо коригування митної вартості та послідовності застосування методів, про що зроблена відмітка в Рішенні про визначення митної вартості.

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України погоджується з висновками судів першої та апеляційної інстанцій виходячи з наступного.

Згідно обставин справи предметом спору у даній справі є правомірність рішення Київської міжрегіональної митниці Міндоходів про визначення митної вартості товарів № 10025000/2013/600717/2 від 25.05.2013 р. та повернення надмірно сплачених митних платежів.

Спірні правовідносини регулюються Митним кодексом України від 13.03.2012 р. № 4495-VI (надалі - МК України).

Згідно ст.49 МК України митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Відповідно ст.51 МК України митна вартість товарів, що ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, визначається відповідно до гл. 9 цього Кодексу.

Згідно ст.52 МК України декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов'язані: 1) заявляти митну вартість, визначену ними самостійно, у тому числі за результатами консультацій з митним органом; 2) подавати митному органу достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об'єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню; 3) нести всі додаткові витрати, пов'язані з коригуванням митної вартості або наданням митному органу додаткової інформації.

У ст.53 МК України передбачено, що одночасно з митною декларацією декларант подає митному органу документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення. Документами, які підтверджують митну вартість товарів, є: 1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п'ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; 2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; 3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об'єктом купівлі-продажу); 4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; 7) копія імпортної ліцензії, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; 8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

Разом з тим, у ч.3 ст.53 Кодексу передбачений перелік документів, які митний орган може вимагати у декларанта у разі, якщо документи, зазначені у ч.2 ст.53 МК України містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари. Це, зокрема, транспортні (перевізні) документи, виписки з бухгалтерської документації, каталоги, специфікації, прейскуранти виробника товару.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що позивачем надані відповідачу для митного оформлення імпортованого товару документи, що передбачені ч.2 ст.53 МК. Подані документи не містять всіх даних відповідно до обраного декларантом методу визначення митної вартості та містять розбіжності, а саме такі.

Відповідно до пункту 3 контракту від 17.03.2011 р. № SEL11, можливе як відстрочення платежів так і передплата, що має бути зазначено у інвойсі, хоча у наданому до митного оформлення інвойсі від 20.03.2013 № ЕХ12UА6056-6 вищезазначена інформація відсутня.

Згідно документів, поданих позивачем до митного оформлення виробником товару виступає фірма "ELEX INDUSTRIAL LTD" на підприємстві "NINGBO JIANGBEI ELEX IMP.&EXP.CO.,LTD", виробництва Китай, а контракт від 17.03.2011 р. № SEL11 укладений з "NINGBO JIANGBEI ELEX IMP.&EXP.CO.,LTD".

В той же час ТОВ "Софіт Люкс" заявляє, що поставка товарів здійснюється згідно з контрактом від виробника товарів.

Документи, що підтверджують відсутність взаєморозрахунків між виробником товару та контрактодержателем митному органу ТОВ "Софіт Люкс" надано не було.

Відповідно до пункту 3 договору про транспортно-експедиційне обслуговування від 08.01.2013 р. № 08/01/2013, невід'ємною частиною договору є рахунки, в яких обумовлюються ставки фрахту і послуг, а також умови транспортно-експедиційного обслуговування.

Для підтвердження витрат на транспортування до митного кордону України відповідно до умов поставки товарів FOB NINGBO до митного оформлення декларантом надано лише довідку про транспортні витрати від 26.04.2013 р.

Крім того, на виконання ч.3 ст. 53 МК України декларант також подав додаткові документи.

Частиною 2 ст. 53 МКУ встановлений вичерпний перелік документів, які підтверджують митну вартість товарів, разом із тим копія митної декларації країни відправлення згідно вказаної норми закону не передбачена.

З оскаржуваного рішення, зокрема зі змісту графи 33 вбачається, що подані позивачем документи містять обставини, зазначені ст.53 Митного кодексу України, а саме: документи містять розбіжності або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Декларант не повідомляє інформацію зазначену у товарному каталозі, що товар виготовлений з алюмінієвого сплаву.

Оскільки у поданих калькуляціях виробництва товару ТОВ "Софіт Люкс" не вказало масову частку алюмінію у сплаві, що являється матеріалом виготовлення освітлювальних приладів, а також оскільки сировина товару (алюміній) реалізується в порядку біржової торгівлі (оптової торгівлі товарами, шляхом укладання угоди по біржових товарах, в результаті чого утворюється динаміка ціни тільки під впливом тільки під впливом ринкового попиту та пропозиції, що дає змогу орієнтуватися учасникам ринку та прогнозувати хід торгів у майбутньому), не можливо перевірити чи не перевищують затрати на виробництво та вартість сировини ціну товару заявлену позивачем.

Крім того, декларантом позивача не подані документи згідно з переліком для підтвердження числового значення складових митної вартості товарів, а саме: згідно з пунктом 3 "Порядку розрахунку та загальної вартості" Договору про транспортне-експедиційне обслуговування від 08.01.2013 р. № 08/01/2013 - рахунків, в яких обумовлюються ставки фрахту і послуг, а також умови транспортно-експедиційного обслуговування, що є невід'ємною частиною договору.

Згідно пункту 3.6 Договору про транспортне-експедиційне обслуговування від 08.01.2013 р. № 08/01/2013 вказано, що оплата послуг за перевезення проводиться за виставленими рахунками на протязі п'яти банківських днів з моменту отримання оригіналів цих рахунків.

Таким чином, на момент митного оформлення оплата за транспортно-експедиційні послуги ТОВ "Софіт Люкс" вже була здійснена, однак митному органу, не надано документів, що підтверджують вартість перевезення згідно частини 2 статті 53 Кодексу.

У експертному висновку Житомирської ТПП від 27.05.2013 р. № В-2387/2 експертом зазначено, що ним зроблений маркетинг ринку аналогічного обладнання на підставі інформації прайс-листів фірм, що займаються продажем аналогічних товарів, інформації Інтернет, інформації фірм-виробників аналогічного обладнання та цін на ринку України.

При цьому, експертом не зазначені конкретні джерела інформації, що не дає змогу упевнитись в достовірності або точності вказаної у висновку інформації згідно пункту 5 статті 54 Кодексу. Вказаний документ носить виключно інформаційний характер та не може бути підставою для підтвердження заявленої митної вартості товару.

Також, позивачем не було забезпечено перекладу митної декларації країни-відправлення.

Згідно пункту 3 Розділу 3 Порядку роботи посадових осіб митного органу при здійсненні контролю за правильністю визначення митної вартості товарів, які переміщуються через митний кордон України, затвердженого наказом Держмитслужби від 24.06.2009 р. № 602, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України від 21.07.2009 р. за № 669/16685, під час здійснення контролю за правильністю визначення митної вартості товарів та прийнятті Рішень використовується спеціалізовані програмно-інформаційні комплекси Єдиної автоматизованої системи Державної митної служби України.

Так, при проведенні контролю правильності визначення митної вартості товарів відповідно до методичних рекомендацій щодо роботи посадових осіб митних органів з аналізу, виявлення та оцінки ризиків при здійсненні контролю правильності визначення митної вартості товарів, які переміщуються через митний кордон України, затверджених наказом Держмитслужби України від 13.07.2012 р. № 362, відповідачем були здійснені відповідні заходи.

За результатами розгляду поданих позивачем до митного оформлення документів, на підставі спрацювання критерію ризику АСАУР (автоматизована система аналізу та управління ризиками), митним органом було виявлено, що митна вартість поданого до митного оформлення товару є заниженою з порівнянням до подібних товарів.

Виходячи з вищевикладеного, митницею було здійснене коригування митної вартості на підставі поданих декларантом документів та наявних відомостей із застосуванням положень ст. 64 МКУ (резервний метод) відповідно до якої, митна вартість, визначена згідно з положеннями цієї статті, повинна ґрунтуватися на раніше визнаних (визначених) митними органами митних вартостях та видане оскаржуване Рішення.

Відповідно до ст.57 МК України визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами:1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний.

Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції). Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.

Відповідно до ч.6 ст.54 МК України митний орган може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі: 1) невірно проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунку митної вартості; 2) неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари; 3) невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 цього Кодексу; 4) надходження до митного органу документально підтвердженої офіційної інформації митних органів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості.

Перевіряючи правомірність застосування методів визначення митної вартості, слід виходити із ст.58 Митного кодексу України, за якою перший метод визначення митної вартості може бути використаний лише за умови, якщо дані, заявлені декларантом, підтверджені документально та є достовірними, підтверджені документально або визначені кількісно і достовірні та/або наявна хоча б одна із складових митної вартості, яка є обов'язковою при її обчисленні.

Метод 1 (основний) за ціною договору не був застосований, оскільки позивач документально не підтвердив заявлену митну вартість, в зв'язку з чим виникли застереження стосовно ціни оцінюваних товарів, а саме: неможливість декларанта достовірно підтвердити задекларовану ним митну вартість як дійсну вартість товару (п.п. 2 п. 5 ст. 54 МКУ); заниження позивачем митної вартості товарів, у порівнянні з товарами, митне оформлення яких вже здійснено та інформація по яким міститься у ціновій базі даних ЄАІС; надані позивачем документи та додаткові документи на підтвердження митної вартості товару, є неналежними, тобто мають розбіжності та не базуються на об'єктивних даних.

Методи визначення митної вартості за ціною договору щодо ідентичних товарів, за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів не використовувались у зв'язку з відсутністю інформації щодо митної вартості ідентичних та подібних (аналогічних) товарів, які продаються на експорт в Україну з тієї ж країни і час експорту яких збігається з часом експорту оцінюваних товарів або є максимально наближеним до нього.

Для використання методу визначення митної вартості на основі віднімання вартості у митного органу була відсутня інформація щодо ціни одиниці товару, за якою оцінювані ідентичні чи подібні товари продаються найбільшою партією на території України одночасно або у час, максимально наближений до часу ввезення, або на найбільш ранню дату після ввезення товарів, які оцінюються, але до сплину 90-денного строку.

Метод визначення митної вартості на основі додавання вартості не був використаний у зв'язку з тим, що Позивачем не були надані документи на основі яких можливо застосувати даний метод: вартості матеріалів та витрат, понесених виробником при виробництві оцінюваних товарів, обсягу прибутку та загальних витрат, витрат на завантаження, розвантаження та обробку оцінюваних товарів, витрат на страхування цих товарів та інших витрат, пов'язаних із ввезенням цих товарів в Україну.

Таким чином, митницею був правомірно застосований резервний метод визначення митної вартості.

Враховуючи вищевикладене, суди першої та апеляційної інстанції дійшли вірного висновку, що відповідачем була доведена правомірність прийняття оскаржуваного рішення за резервним методом та неможливості визначення митної вартості товару за ціною договору.

Щодо вимог про стягнення надмірно сплаченого податку на додану вартість та митних платежів колегія суддів зазначає, що вони не підлягають задоволенню, оскільки є похідними від вимоги про скасування оскаржуваного у цій справі рішення про визначення митної вартості.

Враховуючи вищенаведене суди попередніх інстанцій дійшли вірного висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

Згідно ч.3 ст.220-1 КАС України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Відповідно до ст. 224 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Колегія суддів вважає, що доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального чи процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

З урахуванням викладеного, судами першої та апеляційної інстанцій винесені законні та обґрунтовані рішення, постановлені з дотриманням норм матеріального та процесуального права і підстав для їх скасування не вбачається.

Керуючись ст.ст. 220, 220-1, 223, 224, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів Вищого адміністративного суду України, -

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "Софіт-Люкс" відхилити.

Постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 21 серпня 2013 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 15 липня 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через 5 днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі і оскарженню не підлягає, але може бути переглянута Верховним судом України з підстав, в порядку та у строки, визначені ст.ст. 236 - 239-1 КАС України.

Судді: