Справа № 2а-2299/11/0970
Суддя: Остап'юк С.В.
Дата ухвалення: 2011-10-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"06" жовтня 2011 р. Справа № 2a-2299/11/0970

м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський окружний адміністративний суд у складі:

Суддя Остапюк С.В.

з участю секретаря Хоми О.В.

представника позивача ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду адміністративну справу за позовом Державної податкової інспекції в місті Івано-Франківську до товариства з обмеженою відповідальністю «Новітні енергетичні програми», товариства з обмеженою відповідальністю «Пауер Грідс» про стягнення коштів в розмірі 33 494 гривні, -

ВСТАНОВИВ:

15.07.2011 року Державна податкова інспекція в місті Івано-Франківську (далі позивач) звернулася з адміністративним позовом до товариства з обмеженою відповідальністю «Новітні енергетичні програми», товариства з обмеженою відповідальністю «Пауер Грідс»(далі відповідачі) про стягнення 33 494 гривень.

Позовні вимоги мотивовані тим, що укладені відповідачами в грудні 2009 року правочини з придбання товарно-матеріальних цінностей на суму 33 494 гривні, суперечить інтересам держави і суспільства, а тому є нікчемними, що тягне застосування санкцій, передбачених частиною 1 статті 208 Господарського кодексу України. Такий висновок обґрунтовується висновком викладеним в акті про результати планової виїзної перевірки товариства з обмеженою відповідальністю «Новітні енергетичні програми»за №16914/23-2/34623220 від 10.10.2010 року проведеної позивачем.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав з мотивів викладених в позовній заяві. Просив позов задовольнити.

Відповідач товариство з обмеженою діяльністю «Новітні енергетичні програми»правом подання письмових заперечень проти заявленого позову не скористався, його представник в судове засідання не зявився повторно без поважних причин та без повідомлення про причини неприбуття.

Відповідач товариство з обмеженою відповідальністю «Пауер Грідс»припинено.

Розглянувши матеріали адміністративної справи, заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши докази, суд дійшов висновку про необґрунтованість позовних вимог з наступних підстав.

Судом встановлено, що за наслідками проведеної планової виїзної перевірки товариства з обмеженою відповідальністю «Новітні енергетичні програми»з питань дотримання податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.07.2009 року до 30.06.2010 року (акт за №16914/23-2/3462320 від 14.10.2010 року (а.с.13-31) встановлено здійснення господарських операцій з товариством з обмеженою відповідальністю «Пауер Грідс», а саме придбання в грудні 2009 року товарів на суму 27 911, 25 гривень, оплату проведено в сумі 5 839, 38 гривень та віднесення 5 582, 25 гривень податку на додану вартість згідно отриманої податкової накладної ТОВ «Пауер Грідс», щодо якого актом позапланової невиїзної перевірки за №81/23-5/34728220 від 21.06.2010 року, Державною податковою інспекцією в Шевченківському районі міста Запоріжжя встановлено відсутність обєктів оподаткування при придбанні та продажу товарів (послуг) з 01.03.2008 року до 30.04.2010 року (а.с. 8-11).

Внаслідок виявлення вказаних обставин позивачем зазначено, що правочини, укладені між відповідачами правочини не спрямовані на реальне настання правових наслідків. А отже, вони відповідно до пунктів 1, 2 статті 215 Цивільного кодексу України, пунктів 1, 5 статті 203 Цивільного кодексу України є нікчемними, і в силу статті 216 Цивільного кодексу України не створюють юридичних наслідків, крім тих, що повязані з їх недійсністю.

Вказаний висновок слугував підставою звернення з даним позовом на підставі положень статті 228 Цивільного кодексу України.

Частиною 3 статті 228 Цивільного кодексу України встановлено, що у разі недодержання вимоги щодо відповідності правочину інтересам держави і суспільства, його моральним засадам такий правочин може бути визнаний недійсним. Якщо визнаний судом недійсний правочин було вчинено з метою, що завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, то при наявності умислу у обох сторін - в разі виконання правочину обома сторонами - в дохід держави за рішенням суду стягується все одержане ними за угодою, а в разі виконання правочину однією стороною з іншої сторони за рішенням суду стягується в дохід держави все одержане нею і все належне - з неї першій стороні на відшкодування одержаного. При наявності умислу лише у однієї із сторін все одержане нею за правочином повинно бути повернуто іншій стороні, а одержане останньою або належне їй на відшкодування виконаного за рішенням суду стягується в дохід держави.

Аналогічні санкції встановлені й статтею 208 Господарського кодексу України, відповідно до якої, якщо господарське зобовязання визнано недійним як таке, що вчинено з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, то за наявності наміру в обох сторін у разі виконання зобовязання обома сторонами в доход держави за рішенням суду стягується все одержане ними за зобовязаннями, а у разі виконання зобовязання однією стороною з другої сторони стягується в доход держави все одержане нею, а також все належне з неї першій стороні на відшкодування одержаного. У разі наявності наміру лише у однієї із сторін усе одержане нею повинно бути повернено другій стороні, а одержане останньою або належне їй на відшкодування виконаного стягується за рішенням суду в доход держави.

Однак, слід зазначити, що на відміну від положень статті 208 Господарського кодексу України, у відповідності до змісту частини 3 статті 228 Цивільного кодексу України, обовязковою умовою застосування наслідків укладення правочину вчиненого з метою, що завідомо суперечить інтересам держави і суспільства є визнання його недійсним судом.

Згідно з вимогами вищенаведених норм Цивільного та Господарського кодексів України передбачені ними санкції застосовує лише суд. Це правило відповідає статті 41 Конституції України, згідно з якою конфіскація майна може бути застосована виключно за рішенням суду у випадках, обсязі та порядку, встановлених законом.

Оскільки зазначені санкції є конфіскаційними, стягуються за рішенням суду в доход держави за порушення правил здійснення господарської діяльності, то вони належать не до цивільно-правових, а до адміністративно-господарських санкцій як такі, що відповідають визначенню, наведеному в частині першій статті 238 Господарського кодексу України.

Слід також, зазначити, що стаття 228 Цивільного кодексу України доповнена частиною 3 в грудні 2010 року та набрала законної сили з 01.01.2011 року. Тобто, на момент укладення правочинів відповідачами, як і на час проведення перевірки податковим органом, вказаної норми не існувало.

Встановлені частиною 1 статті 208 Господарського кодексу України санкції можуть бути застосовані лише з дотриманням строків, установлених статтею 250 цього Кодексу, протягом шести місяців з дня виявлення порушення, але не пізніше ніж через один рік з дня порушення субєктом установлених законодавчими актами правил здійснення господарської діяльності, крім випадків, передбачених законом.

З вищенаведеного вбачається, що умовою для застосування санкцій встановлених статтею 228 Цивільного кодексу України та статті 208 Господарського кодексу України є визнання договору недійсним, як такого, що вчинений з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства.

Згідно статті 228 Цивільного кодексу України правочин вважається таким, що порушує публічний порядок якщо він спрямований на порушення конституційних прав людини і громадянина, знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним.

Із системного аналізу норм цивільного і господарського кодексів вбачається, що для визнання договору недійним є наявність умислу в обох сторін або однієї із них. Такий умисел виникає при укладенні договору або в момент виконання такого договору, а не в момент здійснення розрахунку.

Підсумовуючи викладене, суд констатує, що за умови доведеності позивачем недійсності укладених правочинів, моментом виникнення мети, яка завідомо суперечить інтересам держави, в контексті статті 208 Господарського кодексу України, є укладення договорів між відповідачами, тобто грудень 2009 року. Саме з цього часу слід обчислювати строк застосування адміністративно-господарських санкцій.

Оскільки позивач, звернувся в суд з позовом 15.07.2011 року, а правочини між відповідачами укладались в грудні 2009 роках, то строк для застосування адміністративно-господарських санкцій встановлений статтею 250 Господарського кодексу України, позивачем пропущено.

В обґрунтування позовних вимог позивач стверджує, що вищезазначений договір укладений з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, водночас є таким, що порушує публічний порядок, а тому згідно частини 1 статті 203, частини 2 статті 215 Цивільного кодексу України його слід вважати нікчемним. Визнання такої угоди недійсною не вимагається. Та враховуючи вищенаведені висновки суду щодо характеру санкцій, укладення таких угод тягне за собою наслідки у вигляді застосування санкцій, передбачених частиною 1 статті 208 Господарського кодексу України.

Відповідно до Постанови Пленуму Верховного суду України від 28.04.1978 року №3 «Про судову практику в справах про визнання угод недійсними»до угод, укладених з метою завідомо суперечною інтересам держави і суспільства належать, зокрема угоди, спрямовані на використання всупереч закону колективної, державної або приватної власності з корисливою метою, на приховування фізичними та юридичними особами від оподаткування прибутків та доходів, використання майна, що перебуває у їх власності або користуванні, всупереч інтересам суспільства, на незаконне відчуження землі або незаконне користування нею, розпорядження чи придбання всупереч встановленим правилам предметів, вилучених з обігу або обмежених в обігу.

В матеріалах справи відсутні обставини, встановлені податковим органом на підтвердження того, що укладаючи спірні договори, відповідач діяв з метою, яка є завідомо суперечною інтересам держави та суспільства.

Податковим органом не доведено наявності протиправного умислу та мети при укладенні угод відповідачами, що мали місце під час здійснення підприємницької діяльності, оскільки мета є субєктивною ознакою, притаманною фізичним особам, юридичні особи діють через органи управління і як наслідок через фізичних осіб, які входять до складу таких органів управління, а тому для встановлення умислу та мети в діях юридичної особи необхідно довести наявність умислу та мети в діях фізичних осіб, що діяли від імені відповідної юридичної особи.

Не доведено також позивачем й наявності доказів кримінальної відповідальності посадових осіб та відповідальності субєктів господарювання за ухилення від сплати податків або інші податкові правопорушення. Позивачем по даній справі не було надано суду постанови про притягнення до кримінальної відповідальності відповідальних осіб відповідачів та визнання їх винними у вчиненні злочину, передбаченого статтею 212 Кримінального кодексу України, яка б набрала законної сили.

Доказів на підтвердження факту порушення відповідачем встановленого порядку здійснення підприємницької діяльності, ухилення від сплати податків, наявності шкоди заподіяної державі, зокрема таких як, чинні податкові вимоги, надіслані відповідачу в звязку з несплатою ним сум податкових зобовязань, що виникли внаслідок укладання та виконання спірних зобовязань за спірними договорами або відомості про наявність податкового боргу у відповідача, також суду не надано, а визначенні позивачем товариству з обмеженою відповідальністю «Новітні енергетичні програми»в податкових повідомленнях-рішеннях суми податкових зобовязань, нарахованих в тому числі й за вказаними господарськими операціями сплачені відповідачем, про що в своїх поясненнях вказав представник позивача.

Порушення сторонами договору законодавства про податки не є підставою для визнання його недійсним. Якщо податковим органом не подано доказів спрямованості укладеної угоди на вчинення порушення податкового законодавства, несплата податків (обовязкових платежів) не є підставою для визнання угоди недійсною.

Таким чином, відсутність наявності в діях хоча б однієї зі сторін угоди умислу на її укладання з метою, завідомо суперечною інтересам держави та суспільства, зумовлює відсутність підстав для застосування визначених статтями 215, 216, 228 Цивільного кодексу України правових наслідків, повязаних із стягненням виконаного.

Позивач, обґрунтовуючи свої доводи, тим що укладені відповідачами договори є нікчемним, оскільки порушує публічний порядок (стаття 228 Цивільного кодексу України), не врахував, що правові наслідки вчинення правочину, який порушує публічний порядок, також встановлено статтею 216 цього Кодексу, згідно з якою кожна зі сторін зобовязана повернути іншій стороні в натурі все, що вона отримала на виконання цього правочину, що виключає підстави для звернення з позовом про стягнення з відповідачів всього отриманого за угодою в доход держави.

За вчинення правочину з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, застосовуються санкції, передбачені частиною 1 статті 208 Господарського кодексу України (як і частиною 3 статті 228 Цивільного кодексу України). Для стягнення цих санкцій є необхідною наявність умислу на укладення угоди з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, наявність якого в діях відповідальних осіб відповідачів, податковим органом не доведено.

Зазначені вище правові позиції з приводу застосування вказаних адміністративно-господарських санкцій також висловлені в ухвалах Вищого адміністративного суду України по справі №К-16801/07 від 11.08.2010 року та по справі №К-20514/08 від 03.11.2010 року.

Враховуючи вищенаведене, суд вважає, що у задоволенні адміністративного позову до товариства з обмеженою відповідальністю «Новітні енергетичні програми»слід відмовити.

Щодо заявлених позовних вимог до товариства з обмеженою відповідальністю «Пауер Грідс», то судом встановлено, що дана юридична особа припинена (а.с.93-94).

У відповідності до пункту 5 частини 1 статті 157 Кодексу адміністративного судочинства України суд закриває провадження у справі у разі ліквідації підприємства, установи, організації, які були стороною у справі, якщо спірні правовідносини не допускають правонаступництва.

Оскільки, товариство з обмеженою відповідальністю «Пауер Грідс» припинено без переходу прав та обовязків до інших осіб (відсутнє правонаступництво), то провадження в даній справі в частині позовних вимог Державної податкової інспекції в місті Івано-Франківську до товариства з обмеженою відповідальністю «Пауер Грідс»про стягнення коштів в розмірі 33 494 гривень підлягає закриттю на підставі пункту 5 частини 1 статті 157 Кодексу адміністративного судочинства України.

На підставі статті 124 Конституції України, керуючись пунктом 5 частини 1 статті 157, статтями,158-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Провадження в справі в частині позовних вимог Державної податкової інспекції в місті Івано-Франківську до товариства з обмеженою відповідальністю «Пауер Грідс» про стягнення коштів в розмірі 33 494 гривень закрити.

В задоволенні позовних вимог Державної податкової інспекції в місті Івано-Франківську до товариства з обмеженою відповідальністю «Новітні енергетичні програми» про стягнення коштів в розмірі 33 494 гривень відмовити.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку. Відповідно до статті 186 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Апеляційна скарга подається до Львівського апеляційного адміністративного суду через Івано-Франківський окружний адміністративний суд.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого Кодексом адміністративного судочинства України, якщо таку скаргу не було подано.

Суддя: Остап'юк С.В.

Постанова складена в повному обсязі 11.10.2011 року.