Справа № 809/115/13-а
Суддя: Нос Степан Петрович
Дата ухвалення: 2015-11-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 листопада 2015 р. Справа № 876/6473/13

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Носа С. П.,

суддів Кухтея Р. В., Яворського І. О.;

за участю секретаря судового засідання - Сердюк О. Ю.;

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на постанову Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 19 лютого 2013 року в справі за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Державної податкової інспекції в м. Івано-Франківську Івано-Франківської області Державної податкової служби про визнання дій неправомірними та скасування податкового повідомлення-рішення, -

ВСТАНОВИВ:

09 січня 2013 року Івано-Франківським окружним адміністративним судом зареєстровано позовну заяву фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Державної податкової інспекції в м. Івано-Франківську Івано-Франківської області Державної податкової служби про визнання неправомірними дій ДПІ в м. Івано-Франківську стосовно складання акту перевірки від 10 серпня 2012 року № 6059/172/НОМЕР_1 та скасування податкового повідомлення-рішення ДПІ в м. Івано-Франківську від 24 вересня 2012 року № НОМЕР_2 про збільшення суми грошового зобовязання за платежем податку на додану вартість.

В обґрунтування вимог позовної заяви вказано, що позивач не погоджується із відображеними в акті перевірки висновками щодо безтоварності операцій з контрагентом ТзОВ «ОСОБА_2 Дан», оскільки у позивача наявні належно оформлені первинні документи (податкові та видаткові накладні, платіжні документи).

Постановою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 19 лютого 2013 року в задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Зазначену постанову мотивовано тим, що позивачем не надано будь-яких доказів, які б підтверджували факт придбання ним у ТзОВ «ОСОБА_2 Дан» вказаних в податкових накладних товарів сантехнічної групи, не існує доказів транспортування та зберігання даного майна, актів прийому передачі та фактичного оприбуткування товару позивачем.

Не погоджуючись з прийнятою постановою, позивачем фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1, подано апеляційну скаргу до Львівського апеляційного адміністративного суду, в якій висловлено прохання скасувати оскаржувану постанову та прийняти нове рішення, яким визнати нечинним податкове повідомлення-рішення ДПІ в м. Івано-Франківську від 24 вересня 2012 року № НОМЕР_2 про збільшення суми грошового зобовязання за платежем податок на додану вартість.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначено, що оскаржувана постанова винесена з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не прибули, про дату, час і місце апеляційного розгляду повідомлені належним чином, а тому, суд апеляційної інстанції, відповідно до ч. 1 ст. 41 та ч. 4 ст. 196 КАС України, вважає можливим проведення розгляду справи за їхньої відсутності без здійснення фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Заслухавши суддю-доповідача, проаналізувавши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів не знаходить підстав для її задоволення.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно із ст. 70 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом при вирішенні справи не беруться до уваги. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування, крім випадків, коли щодо таких обставин не виникає спору.

Статтею 71 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до ст. 86 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Встановлено, що з 30 липня 2012 року по 03 серпня 2012 року ДПІ у м. Івано-Франківську було проведено документальну позапланову невиїзну перевірку фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 з питань правильності визначення повноти нарахування та своєчасності сплати податку на додану вартість по взаємовідносинах з ТзОВ «ОСОБА_2 Дан» за період з 01 грудня 2010 року по 30 вересня 2011 року, за результатами якої складено акт № 6059/17-2/НОМЕР_1 від 10 серпня 2012 року.

Перевіркою встановлено порушення п.187.1 ст. 187, п.198.3, 198.6 ст. 198, п.201.4, 201.5, 201.6, 201.10 ст.201 Податкового кодексу України, в результаті чого позивачем занижено податок на додану вартість, що підлягає сплаті в бюджет на суму 34658,00 грн., в тому числі за травень 2011 року - на суму 9280,00 грн., за червень 2011 року - на суму 11842,00 грн., за липень 2011 року - на суму 13536,00 грн.

На підставі вищевказаного акту перевірки ДПІ у м. Івано-Франківську винесено податкове повідомлення-рішення за № НОМЕР_2, згідно з яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість на 34658,00 грн. за основним платежем та 6769,00 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями.

Підставою для визначення вказаних зобов'язань слугував висновок відповідача про те, що позивачем документально не підтверджено товарність та реальність здійснення господарських операцій із ТзОВ «ОСОБА_2 Дан» та до складу податкового кредиту включено суми, що проведені на підставі здійснення безтоварних операцій.

Згідно із ч. 3 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Судом апеляційної інстанції здійснено перевірку висновків суду першої інстанції щодо відповідності дій відповідача вимогам ч. 3 ст. 2 КАС України, внаслідок чого суд апеляційної інстанції погоджується з такими та вважає за необхідне зазначити наступне.

Встановлено, що позивачем на підставі податкових накладних, виписаних ТзОВ «ОСОБА_2 Дан» до складу податкового кредиту за період травень-липень 2011 року включено 34658,00 грн. податку на додану вартість, нарахованого (сплаченого) фізичною особою-підприємцем ОСОБА_3 у зв'язку із придбанням товарів сантехнічної групи у даного контрагента.

Із наявних у матеріалах справи копій вищевказаних податкових накладних вбачається, що позивачем придбано товари сантехнічної групи згідно договору поставки від 04 травня 2011 року за № 013, однак даний договір не був представлений суду.

Також встановлено, що в акті перевірки Алчевської ОДПІ від 02 грудня 2011 року «Про результати позапланової невиїзної документальної перевірки ТзОВ «ОСОБА_2 Дан» з питань дотримання вимог податкового законодавства з податку на додану вартість за період з 01 грудня 2010 року по 31 серпня 2011 року», встановлено, що ТзОВ «ОСОБА_2 Дан» не надано документів, які підтверджують правомірність формування показників податкової звітності та безпідставно задекларовано податкові зобов'язання, господарські операції з контрагентами не підтверджуються стосовно врахування реального часу здійснення операцій, місцезнаходження майна, які економічно необхідні для здійснення такої діяльності, що свідчить про відсутність необхідних умов для результатів відповідної господарської, економічної діяльності, технічного персоналу, основних фондів і транспортних засобів. ТзОВ «ОСОБА_2 Дан» за юридичною адресою: м. Алчевськ, вул. Кірова, 136/105 не знаходиться, місцезнаходження посадових осіб не відоме, на підприємстві відсутні наймані працівники.

Статтею 2 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» зазначено, що сфера дії Закону поширюється на всіх юридичних осіб створених відповідно до законодавства України, незалежно від їх організаційно-правових форм і форм власності, які зобов'язано вести бухгалтерський облік та подавати фінансову звітність згідно з законодавством.

Відповідно до п. 2 ст. 3 вказаного Закону України бухгалтерський облік є обов'язковим видом обліку, який ведеться підприємством. Фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються даних бухгалтерського обліку.

Необхідність підтвердження господарських операцій первинними документами визначена п.1.2 ст.1, п.2.1 ст.2 Положення про документальне забезпечення записів в бухгалтерському обліку, первинні документи - це письмові свідоцтва, що фіксують та підтверджують господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації на їх проведення.

Статтею 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність Україні» встановлено вимоги до первинних документів, які є підставою для бухгалтерського та податкового обліку, відповідно до яких, підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Такі первинні документи повинні мати обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Таким чином, для надання юридичної сили і доказовості, первинні документи повинні бути складені відповідно до вимог чинного законодавства.

Перевіркою встановлено, що позивачем не надано жодних документів, які б підтверджували транспортування, передачу та зберігання товарно-матеріальних цінностей отриманих від його контрагента (товаросупроводжуючих, складських та інших документів). Крім того, позивачем вказано, що поставка продукції здійснювалась на підставі усної домовленості, хоча у видаткових накладних зазначено дату та номер договору поставки, який позивачем та його представником надано не було.

Відповідно до статті 185 Податкового кодексу України об'єктом оподаткування податком на додану вартість визначено: постачання товарів, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу, у тому числі операції з передачі права власності на об'єкти застави позичальнику (кредитору), на товари, що передаються на умовах товарного кредиту, а також з передачі об'єкта фінансового лізингу в користування лізингоотримувачу/орендарю; постачання послуг, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу; ввезення товарів (супутніх послуг) на митну територію України в митному режимі імпорту або реімпорту (далі - імпорт); вивезення товарів (супутніх послуг) у митному режимі експорту або реекспорту (далі - експорт); з метою оподаткування цим податком до експорту також прирівнюється постачання товарів (супутніх послуг), які перебувають у вільному обігу на території України, до митного режиму магазину безмитної торгівлі, митного складу або спеціальної митної зони, створених згідно з положеннями глав 35-37 Митного кодексу України; з метою оподаткування цим податком до імпорту також прирівнюється постачання товарів (супутніх послуг) з-під митного режиму магазину безмитної торгівлі, митного складу або спеціальної митної зони, створених згідно з положеннями глав 35-37 Митного кодексу України, для їх подальшого вільного обігу на території України; постачання послуг з міжнародних перевезень пасажирів і багажу та вантажів залізничним, автомобільним, морським і річковим та авіаційним транспортом.

Згідно з статтею 200 Податкового кодексу України сума податку на додану вартість, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов'язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду (пункт 200.1). При позитивному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума підлягає сплаті (перерахуванню) до бюджету у строки, встановлені цим розділом (пункт 200.2). При від'ємному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума враховується у зменшення суми податкового боргу з податку, що виник за попередні звітні (податкові) періоди (у тому числі розстроченого або відстроченого відповідно до цього Кодексу), а в разі відсутності податкового боргу - зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду (200.3).

Відповідно до підпункту 14.1.181 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України податковий кредит - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов'язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

Відповідно до пункту 198.3 статті 198 (розділ V) Податкового кодексу України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку. Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Відповідно до абзацу 1 пункту 198.6 статті 198 Податкового кодексу України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Тобто, необхідною умовою для віднесення сплачених у ціні товарів (робіт, послуг) сум податку на додану вартість є факт придбання товарів та послуг із метою їх використання в господарській діяльності.

Таким чином, податковий кредит для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на додану вартість мають бути фактично здійснені і підтверджені належним чином складеними первинними документами, що відображають реальність господарської операції, яка є підставою для формування податкового обліку платника податків.

Водночас за відсутності факту придбання товарів чи послуг або в разі якщо придбані товари чи послуги не призначені для використання у господарській діяльності платника податку відповідні суми не можуть включатися до складу податкового кредиту з податку на додану вартість навіть за наявності формально складених, але недостовірних документів або сплати грошових коштів.

Наявність у позивача видаткових та податкових накладних, виданих ТзОВ «ОСОБА_2 Дан» як виключно єдиної законодавчо визначеної підстави для підтвердження податкового кредиту за травень-липень 2011 року, чим обґрунтовує свої вимоги позивач, є достатніми, але не вичерпними підставами для віднесення до складу податкового кредиту сум, сплаченого в ціні товару податку на додану вартість.

Позивачем не надано, а судом не виявлено будь-яких доказів, які б підтверджували факт придбання ним у ТзОВ «ОСОБА_2 Дан» вказаних в податкових накладних товарів сантехнічної групи, не існує доказів транспортування та зберігання даного майна, актів прийому передачі та фактичного оприбуткування товару позивачем.

Виходячи із аналізу норм Податкового кодексу України та встановлених у судовому засіданні обставин, наявність податкових накладних у позивача, як платника податків, є обов'язковою обставиною для визначення правильності формування податкового кредиту, але не вичерпною.

Судом першої інстанції вірно зазначено, що якщо певна господарська операція між суб'єктами господарювання (платниками податку) не відбулася, чи відбулася не за тим її змістом, який відображений в укладених платником податку договорах, то це є підставою для застосування відповідних наслідків у податковому обліку. Тобто, якщо наведені у договорах товари чи послуги фактично не поставлялися, то придбання таких товарів або послуг не відбулося. Відповідно право на податковий кредит у такого платника податків не виникає, оскільки при цьому не дотримано обов'язкових умов для виникнення такого права - придбання товарів (послуг) з метою їх використання у господарській діяльності.

З огляду на фактичні обставини справи, колегія суддів констатує, що податкове повідомлення-рішення ДПІ в м. Івано-Франківську від 24 вересня 2012 року № НОМЕР_2 відповідає вимогам ч. 3 ст. 2 КАС України.

Узагальнюючи викладене, суд апеляційної інстанції переконаний, що судом першої інстанції надано належну оцінку наявним у справі доказам, а їх достатня кількість та взаємний звязок у сукупності дали змогу суду першої інстанції зробити вірний висновок про відсутність підстав для задоволення позову.

Враховуючи вищенаведене, суд апеляційної інстанції визнає, що судом першої інстанції, при вирішенні даного публічно-правового спору, правильно встановлено обставини справи та ухвалено законне рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права, постанова суду першої інстанції ґрунтується на повно, обєктивно і всебічно зясованих обставинах, доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, тому підстав для скасування постанови суду першої інстанції немає.

Керуючись ст. ст. 41, 158-160, 195, 196, п. 1 ч. 1 ст. 198, ст. ст. 200, 205, 206, 254 КАС України, суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 19 лютого 2013 року в справі № 809/115/13-а без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення.

Ухвала може бути оскаржена у касаційному порядку, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України, протягом двадцяти днів з дня набрання ухвалою законної сили, а у випадку коли, відповідно до частин 3 та 7 ст. 160 КАС України, складення ухвали в повному обсязі відкладено з дня складення ухвали в повному обсязі.

Головуючий суддя: С. П. Нос

Судді: Р. В. Кухтей

ОСОБА_4

Ухвалу складено в повному обсязі 30 листопада 2015 року.