Справа № 826/9218/15
Суддя: Огурцов О.П.
Дата ухвалення: 2015-12-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

02 грудня 2015 року № 826/9218/15

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Огурцова О.П., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовом Приватного акціонерного товариства "Київський страховий дім"
до Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг
про часткове визнання протиправним та скасування розпорядження № 650 від 03.04.2015,
ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Приватне акціонерне товариство "Київський страховий дім" звернулося до Окружного адміністративного суду міста Києва з адміністративним позовом до Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг про часткове визнання протиправним та скасування розпорядження № 650 від 03.04.2015.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач дійшов хибного висновку про порушення ПрАТ "Київський страховий дім" положень пункту 36.2 статті 36 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", а, відтак, розпорядження № 650 від 03.04.2015 в частині щодо усунення товариством даних порушень є протиправним та підлягає скасуванню.

В судовому засіданні 10.09.2015 представник позивача підтримала позовні вимоги та просила задовольнити позов.

Представник відповідача у судовому засіданні заперечив проти позовних вимог, надав письмові заперечення на позов, в яких просив відмовити у задоволенні позову, стверджуючи про правомірність оскаржуваного рішення та порушення позивачем законодавства про фінансові послуги.

Відповідно до частини четвертої статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України, суд ухвалив продовжити розгляд справи у письмовому провадженні.

Під час судового розгляду справи, суд,-

В С Т А Н О В И В:

Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, на підставі звернення ОСОБА_1, проведено перевірку по справі ОСОБА_1 за договором (полісом) обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів від 09.01.2014 №АС/8597013.

За результатами перевірки складено акт про правопорушення вчинені приватним акціонерним товариствмо "Київський страховий дім" на ринку фінансових послуг від 04.03.2015 № 125/13-15/16/6, в якому зафіксовані порушення пункту 36.2 статті 36 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" щодо невиконання страховиком зобов'язання протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування: у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування та виплатити його. Якщо відшкодування витрат на проведення відновлювального ремонту пошкодженого майна (транспортного засобу) з урахуванням зносу здійснюється безпосередньо на рахунок потерпілої особи (її представника), сума, що відповідає розміру оціненої шкоди, зменшується на суму визначеного відповідно до законодавства податку на додану вартість. При цьому доплата в розмірі, що не перевищує суми податку, здійснюється за. умови отримання страховиком (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) документального підтвердження факту оплати проведеного ремонту. Якщо у зв'язку з відсутністю документів, що підтверджують розмір заявленої шкоди, страховик (МТСБУ) не може оцінити її загальний розмір, виплата страхового відшкодування (регламентна виплата) здійснюється у розмірі шкоди, оціненої страховиком (МТСБУ). Страховик має право здійснювати виплати без проведення експертизи (у тому числі шляхом перерахування коштів особам, які надають послуги з ремонту пошкодженого майна), якщо за результатами проведеного ним огляду пошкодженого майна страховик і потерпілий досягли згоди про розмір та спосіб здійснення страхового відшкодування і не наполягають на проведенні оцінки, експертизи пошкодженого майна; у разі невизнання майнових вимог заявника або з підстав, визначених статтями 32 та/або 37 цього Закону, - прийняти вмотивоване рішення про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати).

Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг прийнято розпорядження про застосування заходу впливу до приватного акціонерного товариства "Київський страховий дім" від 03.04.2015 № 650, яким постановлено приписати приватному акціонерному товариству "Київський страховий дім" усунути порушення законодавства про фінансові послуги, а саме: пункту 36.2 статті 36 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" в термін включно до 17.04.2015.

Приватне акціонерне товариство "Київський страховий дім", не погоджуючись з розпорядженням від 03.04.2015 № 650 в даній частині, вважаючи його протиправним та таким, що підлягає скасуванню, звернулося з відповідним позовом до суду.

Оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні, суд вважає позов таким, що не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Загальні правові засади у сфері надання фінансових послуг, здійснення регулятивних та наглядових функцій за діяльністю з надання фінансових послуг встановлені Законом України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг».

У відповідності до статті 39 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», у разі порушення законів та інших нормативно-правових актів, що регулюють діяльність з надання фінансових послуг, національна комісія, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, застосовує заходи впливу відповідно до закону. Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, обирає та застосовує заходи впливу на основі аналізу даних та інформації стосовно порушення, враховуючи наслідки порушення та наслідки застосування таких заходів.

Згідно із пунктом першим частини першої статті 40 України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, може застосовувати такі заходи впливу, як зобов'язання порушника вжити заходів для усунення порушення та/або вжити заходів для усунення причин, що сприяли вчиненню порушення.

Як вбачається з матеріалів справи, між приватним акціонерним товариством "Київський страховий дім" та фізичною особою - ОСОБА_2 укладено договір (поліс) обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів від 10.01.2014 № АС/8597013 строком на один рік.

Забезпеченим транспортним засобом відповідно до договору (полісу) від 10.01.2014 № АС/8597013 зазначено Toyota Camry, номер кузова НОМЕР_1, номерний знак НОМЕР_2.

За участю застрахованого автомобіля під керуванням громадянина ОСОБА_3 08.06.2014 сталася подія, що має ознаки страхового випадку.

Постановою Індустріального районного суду міста Дніпропетровська від 04.07.2014 у справі № 202/6996/14-п (3/202/1112/2014) водія транспортного засобу ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого статтею 124 Кодексу про адміністративні правопорушення України.

10.06.2014 до приватного акціонерного товариства "Київський страховий дім" з повідомленнями про подію, що може бути визнана страховою, звернулися ОСОБА_1 та ОСОБА_3

28.07.2014 ОСОБА_1 звернувся до приватного акціонерного товариства "Київський страховий дім" із заявою про виплату страхового відшкодування.

24.09.2014 приватним акціонерним товариством "Київський страховий дім" прийнято рішення № 937 про відмову у відшкодуванні шкоди, завданої дорожньо-транспортною пригодою (ДТП), оскільки транспортний засіб не є забезпеченим, а ДТП - не є страховим випадком, відтак, за спричинення шкоди внаслідок такої ДТП не виникає цивільно-правової відповідальності.

При цьому, відмовляючи у здійсненні виплати позивач посилався на пункт 8 Полісу, яким передбачено, що до керування транспортним засобом не допускаються особи з водійським стажем менше 3-х років та/або водійський стаж страхувальника є меншим 3-х років.

Згідно із статтею 3 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників.

Відповідно до частини 1 статті 1 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", страхувальниками в розумінні вказаного закону є юридичні особи та дієздатні громадяни, що уклали із страховиками договори обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності за шкоду, заподіяну життю, здоров'ю, майну третіх осіб під час експлуатації наземного транспортного засобу; особи, відповідальність яких застрахована - страхувальник та інші особи, які правомірно володіють забезпеченим транспортним засобом. Володіння забезпеченим транспортним засобом вважається правомірним, якщо інше не встановлено законом або рішенням суду; забезпечений транспортний засіб - транспортний засіб, зазначений у чинному договорі обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності, за умови його експлуатації особами, відповідальність яких застрахована.

Пунктом 1.8 частини 1 статті 1 та пунктом 17.2 статті 17 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", передбачено, що страховим полісом є єдина форма внутрішнього договору страхування, яка посвідчує укладення такого договору, технічний опис, зразки, порядок замовлення, організації постачання якого затверджуються Уповноваженим органом за поданням МТСБУ.

Відповідно до вимог Інструкції про порядок заповнення бланку поліса обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів зразка 2011 року, затвердженої протоколом Президії МТСБУ від 01.09.2011 року №279/2011, вимоги до заповнення бланків полісів, зокрема, в розділі «8. Особливі умови використання забезпеченого ТЗ» бланку полісу зазначаються істотні умови, які впливають на оцінку ризику та, відповідно, розмір страхової премії при укладанні договору ОСЦПВВНТЗ. До таких умов відносяться: перелік місяців, протягом яких використовується транспортний засіб (для річних договорів), використання транспортного засобу у якості таксі/маршрутного таксі, підлягання транспортного засобу обов'язковому технічному контролю (ОТК) (якщо «так», то вказується дата наступного ОТК), допущення до керування транспортним засобом осіб з водійським стажем менше 3-х років та/або водійський стаж страхувальника є меншим 3-х років.

Приписами пункту 17.6 статті 17 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" визначено, що особливості укладення договорів обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності встановлюються у порядку, визначеному Уповноваженим органом за поданням МТСБУ.

Згідно з підпунктом 2.1.2 пункту 2.1. розділу II до Положення про особливості укладання договорів обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, що затверджене Розпорядженням Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг від 27.10.2011 № 673 (далі - Положення № 673), при укладанні внутрішнього договору страхування страховик зобов'язаний застосовувати коригуючі коефіцієнти відповідно до схеми застосування коригуючих коефіцієнтів при укладанні договорів обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, наведеної в додатку до цього Положення.

У відповідності до пункту IV Додатку до Положення № 673, застосування коригуючих коефіцієнтів при укладанні договорів обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів залежить від водійського стажу осіб, допущених до керування забезпеченим транспортним засобом.

Розпорядженням Державної комісії з регулювання ринків фінансових послуг в Україні від 09.07.2010 року № 566 «Про деякі питання здійснення обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» встановлено відповідні коригуючі коефіцієнти та їх розміри. Розмір коригуючого коефіцієнта за типом водійського стажу осіб, допущених до керування забезпеченим транспортним засобом - незалежно від водійського стажу (для страхувальників - фізичних осіб, у тому числі якщо водійський стаж страхувальника - фізичної особи менше 3 років) становить 1,27 - 1,76, а розмір коригуючого коефіцієнта при водійському стажі 3 роки та більше (для страхувальників - фізичних осіб) - 1 - 1,76.

В матеріалах справи міститься поліс від 10.01.2014 № АС/8597013, виданий ОСОБА_2, яким передбачено відшкодування шкоди та захист майнових інтересів страхувальника.

Позивач, посилається на пункт 8 вказаного полісу, яким передбачено, що до керування транспортним засобом не допускаються особи з водійським стажем менше 3-х років та/або водійський стаж страхувальника є меншим 3-х років, як на підставу, що стала основою для прийняття рішення про відмову у здійсненні виплати страхового відшкодування від 24.09.2014 № 937.

Статтею 21 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" встановлено, що з урахуванням положень пункту 21.3 цієї статті на території України забороняється експлуатація транспортного засобу (за винятком транспортних засобів, щодо яких не встановлено коригуючий коефіцієнт в залежності від типу транспортного засобу) без поліса обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності, чинного на території України, або поліса (сертифіката) обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності, укладеного в іншій країні з уповноваженою організацією із страхування цивільно-правової відповідальності, з якою МТ СБУ уклало угоду про взаємне визнання договорів такого страхування.

У відповідності до статті 17 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", страховики зобов'язані укладати договори обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності (внутрішній договір страхування, міжнародний договір страхування, міжнародний договір "Зелена картка") відповідно до цього Закону та чинного законодавства України. Внутрішні договори обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності укладаються строком на один рік.

Виключні випадки, коли шкода не відшкодовується, передбачені статтею 32 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", зокрема, шкоду, заподіяну при експлуатації забезпеченого транспортного засобу, але за спричинення якої не виникає цивільно-правової відповідальності відповідно до закону (пункт 32.1).

Статтею 38-1 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" встановлено, що у разі якщо страховик здійснив страхове відшкодування за шкоду, заподіяну під час використання забезпеченого транспортного засобу, у сфері, що передбачає більше значення коригуючого коефіцієнта, ніж визначено договором страхування, чи з порушенням умов, передбачених пунктом 13.2 статті 13 цього Закону (при укладенні договору страхування із застосуванням такого пункту), то особа, відповідальна за шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, зобов'язана компенсувати страховику 50 відсотків виплаченого страхового відшкодування.

Таким чином, значення коригуючого коефіцієнта у страховому випадку, що настав, є більшим, ніж той, що використаний при обрахунку страхових внесків для ОСОБА_2, а відтак, недотримання особливих умов страхового полісу страхувальником означатиме для останнього лише компенсацію на користь страховика половини відшкодованої суми в розрізі статті 38-1 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів".

При цьому, відмовляючи у здійсненні страхової виплати у повному обсязі, позивач, зокрема, послався на пункт 32.1 статті 32 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", відповідно до якої страховик або МТСБУ не відшкодовує шкоду, заподіяну при експлуатації забезпеченого транспортного засобу, але за спричинення якої не виникає цивільно-правової відповідальності відповідно до закону.

Проте, при застосуванні даної норми позивачем не було враховано, що вона визначає єдину умову, яка звільняє страховика від здійснення страхової виплати: відсутність цивільно-правової відповідальності за заподіяння шкоди забезпеченим транспортним засобом.

У свою чергу, представником позивача не заперечувалось проти обізнаності позивача на момент здійснення відмови про існування постанови Індустріального районного суду міста Дніпропетровська від 04.07.2014 у справі № 202/6996/14-п (3/202/1112/2014), якою водія транспортного засобу (Toyota, номерний знак НОМЕР_2) ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого статтею 124 Кодексу про адміністративні правопорушення України.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що оскаржуване розпорядження № 650 від 03.04.2015 в частині щодо усунення порушень пункту 36.2 статті 36 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" прийняте відповідачем в межах правового поля, а тому позовні вимоги є безпідставними та необґрунтованими.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Київського апеляційного адміністративного суду від 12.02.2015 № 826/17379/14 та ухвалі Київського апеляційного адміністративного суду від 23.07.2015 № 826/1993/15.

Відповідно до частин першої та другої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

З огляду на викладене, керуючись статтями 69-71, 94, 160-165, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні адміністративного позову - відмовити повністю.

Відповідно до статті 254 Кодексу адміністративного судочинства України постанова суду першої інстанції, якщо інше не встановлено цим Кодексом, набирає законної сили після закінчення строку для її апеляційного оскарження. У разі апеляційного оскарження постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції протягом десяти днів за правилами, встановленими статтями 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України. Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції. Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя О.П. Огурцов