Справа № 820/6940/14
Суддя: Мойсюк М.І.
Дата ухвалення: 2015-11-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 листопада 2015 року м. Київ К/800/52210/14

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі:

Іваненко Я.Л., Ліпського Д.В., Мойсюка М.І.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Головного управління Державної міграційної служби України у Харківській області про визнання дій неправомірними та скасування рішення, за касаційною скаргою ОСОБА_2 на постанову Харківського окружного адміністративного суду від 10 липня 2014 року та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 15 вересня 2014 року,

у с т а н о в и л а :

У квітні 2014 року ОСОБА_2 звернулася з позовом до Головного управління Державної міграційної служби України у Харківській області (далі - ГУ ДМС) в якому просила визнати неправомірним та скасувати рішення відповідача від 19 березня 2014 року про її примусове повернення до країни походження (далі - спірне рішення).

В обґрунтування своїх вимог ОСОБА_2 посилалась на те, що спірне рішення не ґрунтується на вимогах закону, порушує її права, а тому просила про задоволення позову.

Постановою Харківського окружного адміністративного суду від 10 липня 2014 року, залишеною без змін ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 15 вересня 2014 року. в задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі позивач, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального і порушення норм процесуального права, просить ухвалені ними судові рішення скасувати та задовольнити позов.

Заслухавши доповідача, перевіривши доводи касаційної скарги, матеріали справи, в межах статті 220 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів дійшла висновку про відхилення скарги з таких підстав.

Відмовляючи у задоволенні позову, суди на підставі наявних у справі даних встановили і правильно виходили з того, що відповідач, приймаючи спірне рішення, діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачений Конституцією і законами України.

Судами встановлено, що позивач 21 січня 2011 року прибула на територію України з метою догляду за своїм чоловіком - громадянином Соціалістичної Республіки В'єтнам ОСОБА_1, який постійно проживає на території України, згідно посвідки на постійне проживання, виданої 17 травня 2005 року.

Згідно наданої позивачу візи, строк її перебування в Україні встановлений до 17 квітня 2011 року, який в подальшому було продовжено до 15 вересня 2011 року.

Так, відповідно до статті 3 Закону України від 4 лютого 1994 року № 3929-ХІІ «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» (далі - Закон № 3929-ХІІ, який діяв на момент в'їзду позивача на територію України) іноземці та особи без громадянства, які перебувають в Україні на іншій законній підставі, вважаються такими, що тимчасово перебувають в Україні. Вони зобов'язані в порядку, що визначається Кабінетом Міністрів України, зареєструвати свої паспортні документи і виїхати з України після закінчення відповідного терміну перебування.

Частиною 1 статті 25 цього ж Закону встановлено, що іноземці та особи без громадянства можуть в'їжджати в Україну за дійсними паспортними документами. При цьому іноземці та особи без громадянства повинні одержати у встановленому порядку в'їзну візу, якщо інше не передбачено законодавством України.

Водночас, статтею 28 Закону № 3929-ХІІ передбачено, що правила в'їзду в Україну іноземців та осіб без громадянства, їх виїзду з України і транзитного проїзду через її територію встановлюються відповідно до цього Закону Кабінетом Міністрів України і підлягають опублікуванню.

На виконання вказаної норми закону, постановою Кабінету Міністрів України від 29 грудня 1995 року № 1074 затверджені Правила в'їзду іноземців та осіб без громадянства в Україну, їх виїзду з України і транзитного проїзду через її територію (далі - Правила № 1074).

Згідно приписів пункту 5 цих Правил, юридичні і фізичні особи, які приймають іноземців та осіб без громадянства, забезпечують своєчасне роз'яснення їм прав, свобод і обов'язків, передбачених законодавством України, ведуть відповідний облік цих осіб, а також несуть відповідальність за своєчасне оформлення документів на право їх перебування в Україні, пересування по території країни і виїзд з України після закінчення визначеного терміну їх перебування.

Приймати іноземців та осіб без громадянства можуть зареєстровані в установленому порядку українські, спільні чи іноземні підприємства, установи й організації (далі - організації), а також фізичні особи, які постійно проживають в Україні або тимчасово тут перебувають у зв'язку з навчанням, стажуванням тощо.

За правилами абзаців 1, 2 Правил № 1074 в'їзд в Україну та виїзд з України може здійснюватися іноземців та осіб без громадянства - за паспортним документом і за наявності відповідної візи, якщо інший порядок в'їзду та виїзду не встановлено законодавством України.

У відповідності до вимог абзаців 1, 2 пункту 19, пункту 27 вищезазначених Правил іноземці та особи без громадянства, які прибули в Україну на законній підставі, можуть тимчасово перебувати на території країни за паспортним документом, зареєстрованим у порядку, встановленому цими Правилами.

Паспортний документ подається іноземцем та особою без громадянства для реєстрації у пункті пропуску через державний кордон посадовій особі Державної прикордонної служби. Реєстрація проводиться на період короткотермінового перебування - для іноземців та осіб без громадянства з держав з візовим порядком в'їзду на період дії візи, але не більш як 90 днів протягом 180 днів з дати першого в'їзду, якщо інший термін не визначено міжнародними угодами; для іноземців та осіб без громадянства з держав з безвізовим порядком в'їзду - на термін не більш як 90 днів протягом 180 днів з дати першого в'їзду, якщо інший термін не визначено міжнародними угодами. Іноземці та особи без громадянства можуть звільнятися від реєстрації паспортного документа на підставі відповідного міжнародного договору України на умовах взаємності.

Продовження терміну перебування в Україні іноземців та осіб без громадянства, які не зазначені у пунктах 20 і 21 цих Правил і прибули на тривале перебування з метою навчання, працевлаштування, у приватних справах тощо, здійснюється територіальними органами або підрозділами Державного департаменту у справах громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб в порядку, встановленому МВС. Відповідні документи оформляються на підставі письмових звернень іноземця та особи без громадянства та приймаючої сторони, які подаються не пізніше ніж за 3 робочих дні до закінчення дії реєстрації. У продовженні терміну може бути відмовлено у разі відсутності для цього підстав та коштів для покриття витрат, пов'язаних з перебуванням іноземця та особи без громадянства в Україні, або відповідних гарантій від приймаючої сторони.

Процедуру приймання та розгляду звернень щодо продовження терміну перебування в Україні іноземців та осіб без громадянства, які не зазначені в пунктах 20 і 21 Правил № 1074 визначає Порядок розгляду звернень щодо продовження терміну перебування в Україні іноземців та осіб без громадянства, затверджений наказом Міністерства внутрішніх справ України від 23 серпня 2011 року № 601, зареєстрований в Міністерстві юстиції України 20 вересня 2011 року за № 1112/19850 (далі - Порядок № 601).

Пунктами 2.1 і 2.7 Порядку № 601 встановлено, що для продовження терміну перебування письмові звернення іноземців чи осіб без громадянства та приймаючої їх сторони не раніше ніж за десять та не пізніше ніж за три робочі дні до закінчення терміну дії реєстрації подаються за місцем проживання цих осіб до територіальних органів чи підрозділів Державного департаменту у справах громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб МВС України.

Термін перебування продовжується на весь період існування підстав, зазначених у заяві, але при цьому час перебування в Україні іноземця чи особи без громадянства не повинен перевищувати 180 днів з дати останнього в'їзду.

Як правильно встановлено судами, позивач скористалась наданим їй правом продовження терміну перебування на території України і продовжила такий строк до 15 вересня 2011 року.

Після зазначеної дати позивач продовжила перебувати на території України, при цьому, з наступною заявою про продовження терміну перебування на території України звернулась лише 4 жовтня 2013 року.

Постановою ГУ ДМС від 26 вересня 2013 року на позивача накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу за порушення вимог статті 17 Закону України від 22 вересня 2011 року № 3773-VІ «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» (далі - Закон № 3773-VІ, в редакції чинній на момент накладення адміністративного стягнення).

В подальшому, спірним рішенням від 19 березня 2014 року позивача примусово повернуто до країни походження на підставі статті 26 Закону № 3773-VІ.

За приписами частини 1 статті 26 Закону № 3773-VІ іноземець або особа без громадянства можуть бути примусово повернуті в країну походження або третю країну, якщо їх дії порушують законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства або суперечать інтересам забезпечення національної безпеки України чи охорони громадського порядку, або якщо це необхідно для охорони здоров'я, захисту прав і законних інтересів громадян України за рішенням центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, органу Служби безпеки України або органу охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України), з подальшим повідомленням протягом 24 годин прокурору про підстави прийняття такого рішення. У рішенні про примусове повернення зазначається строк, протягом якого іноземець або особа без громадянства повинні виїхати з України. Зазначений строк не повинен перевищувати 30 днів з дня прийняття рішення.

Аналогічні підстави для прийняття рішення про примусове повернення іноземців за межі України містить і пункт 1.6 Інструкції про примусове повернення і примусове видворення з України іноземців та осіб без громадянства затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України, Адміністрації Державної прикордонної служби України, Служби безпеки України від 23 квітня 2012 року № 353/271/150, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 21 травня 2012 року за № 806/21119, зокрема, такими підставами є: дії іноземців, що порушують законодавство України про правовий статус іноземців та осіб без громадянства; дії іноземців, що суперечать інтересам забезпечення національної безпеки України чи охорони громадського порядку; якщо це необхідно для охорони здоров'я, захисту прав і законних інтересів громадян України та інших осіб, які проживають в Україні.

Розглядаючи справу суди, на підставі повно і всебічно досліджених і встановлених обставин справи, наявних у ній доказів, встановили, що позивач порушила законодавство України про правовий статус іноземців та осіб без громадянства, зокрема, не продовжила строк перебування на території України у встановленому законом порядку, тобто, починаючи з 16 вересня 2011 року перебувала на території України без законних не те підстав.

За наведених обставин, спірне рішення відповідача узгоджується з вимогами вищезазначених правових норм, а тому висновки судів про відсутність підстав для задоволення позову є правильними.

З огляду на викладене, рішення судів першої та апеляційної інстанцій відповідають дійсним обставинам справи та нормам матеріального і процесуального права, доводи касаційної скарги їх висновків не спростовують, такі ґрунтуються на помилковому трактуванні правових норм, а тому підстав для скасування оскаржуваних судових рішень колегія суддів не вбачає.

За правилами частини першої статті 224 Кодексу адміністративного судочинства України, суд касаційної інстанцій залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Не може бути скасовано правильне і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Керуючись статтями 223, 224, 231 Кодексу адміністративного судочинства України колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_2 відхилити, а постанову Харківського окружного адміністративного суду від 10 липня 2014 року та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 15 вересня 2014 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: Я.Л. Іваненко

Д.В. Ліпський

М.І. Мойсюк