Справа № 816/5003/13-а
Суддя: Костенко М.І.
Дата ухвалення: 2015-11-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 листопада 2015 року м. Київ К/800/10996/14

Вищий адміністративний суд України у складі: суддя Костенко М.І. - головуючий, судді Бухтіярова І.О., Приходько І.В.,

за участю секретаря Загороднього А.А.

та представників сторін:

позивача - не з'явились,

відповідача - Павленко К.В.,

розглянув у судовому засіданні касаційну скаргу Гадяцької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Полтавській області (далі - Інспекція)

на постанову Харківського апеляційного адміністративного суду від 05.02.2014

у справі № 816/5003/13-а

за позовом фермерського господарства "Жито- 3" (далі - ФГ «Жито-3»)

до Інспекції

про скасування податкових повідомлень-рішень.

За результатами розгляду касаційної скарги Вищий адміністративний суд України

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2013 року ФГ «Жито-3» звернулося до Полтавського окружного адміністративного суду з позовом, в якому просило скасувати податкові повідомлення-рішення від 15.05.2013 № та від 05.08.2013 № .

Ухвалою названого суду від 02.10.2013 позовні вимоги в частині скасування податкового повідомлення-рішення від 15.05.2013 № залишено без розгляду в зв'язку з відкликанням позивачем цих вимог.

Постановою Полтавського окружного адміністративного суду від 04.10.2013 у задоволенні решти позовних вимог відмовлено з посиланням на неповноту та суперечливість відомостей про зміст та учасників господарських операцій у поданих платником первинних документах.

Постановою Харківського апеляційного адміністративного суду від 05.02.2014 назване рішення суду першої інстанції скасовано; позов задоволено; податкове повідомлення-рішення від 05.08.2013 № скасовано. У прийнятті цієї постанови апеляційний суд виходив з того, що реальність виконання операцій з придбання позивачем продукції (засобів захисту рослин) у рамках господарських взаємовідносин з товариством з обмеженою відповідальністю «Ларен» та подальше використання платником придбаного товару в господарській діяльності підтверджується належними доказами, що зумовлює право платника на податковий кредит за цими операціями.

Законність ухвалених у справі судових актів перевіряється у порядку глави 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС) у зв'язку з касаційною скаргою Інспекції, в якій вона просить скасувати оскаржувану постанову суду апеляційної інстанції та залишити в силі рішення Полтавського окружного адміністративного суду зі спору.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши відповідність висновків судів наявним у матеріалах справи доказам в оскаржуваній частині, правильність застосування судами норм матеріального права та дотримання ними процесуальних норм, обговоривши доводи касаційної скарги, Вищий адміністративний суд України не вбачає підстав для задоволення касаційних вимог виходячи з такого.

Судовими інстанціями під час розгляду даної справи встановлено, що Інспекцією було проведено позапланову виїзну перевірку ФГ «Жито-3» з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.10.2009 по 30.09.2012, оформлену актом від 24.04.2013 № 412/22/34401491.

За наслідками цієї перевірки з урахуванням результатів процедури адміністративного оскарження відповідачем було прийнято податкове повідомлення-рішення від 05.08.2013 № , за яким ФГ «Жито-3» збільшено грошове зобов'язання з ПДВ у сумі 14437,30 грн. за основним платежем та у розмірі 3609,33 грн. за штрафними санкціями.

Підставою для цього донарахування стало невизнання Інспекцією права позивача на податковий кредит за операціями з придбання ФГ «Жито-3» засобів захисту рослин у товариства з обмеженою відповідальністю «Ларен».

Відповідно до підпункту 7.4.1 пункту 7.4 статті 7 Закону України «Про податок на додану вартість» (який регулював порядок формування податкового кредиту на час виконання розглядуваних операцій) податковий кредит звітного періоду визначається виходячи із договірної (контрактної) вартості товарів (послуг), але не вище рівня звичайних цін, у разі якщо договірна ціна на такі товари (послуги) відрізняється більше ніж на 20 відсотків від звичайної ціни на такі товари (послуги), та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 6.1 статті 6 та статтею 8-1 цього Закону, протягом такого звітного періоду у зв'язку з придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

В силу вимог підпункту 7.4.5 пункту 7.4 цієї ж статті Закону не підлягають включенню до складу податкового кредиту суми сплаченого (нарахованого) податку у зв'язку з придбанням товарів (послуг), не підтверджені податковими накладними чи митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з підпунктом 7.2.6 цього пункту).

Керуючись наведеними законодавчими приписами, суди обох попередніх інстанцій цілком обґрунтовано сформували правову позицію відносно того, що податкові наслідки у вигляді права платника на податковий кредит виникають в силу сукупності таких обставин, як реальність виконання господарської операції та наявність первинних документів (зокрема, податкових накладних), що містять достовірні відомості про обсяг, зміст господарської операції та її учасників і дозволяють встановити дійсний рух активів у процесі виконання операції.

У той же час суди дійшли різних висновків щодо дотримання платником наведених правил оподаткування при відображенні у податковому обліку наслідків виконання господарських операцій із задекларованим контрагентом.

Так, суд першої інстанції не визнав належним доказом фактичного виконання товариством з обмеженою відповідальністю «Ларен» поставок в адресу ФГ «Жито-3» за договором поставки від 06.05.2010 № 06/05-10 подані платником податкові накладні, видаткові накладні, рахунки, платіжні доручення.

При цьому суд зазначив, що у платіжних дорученнях вказано здійснення позивачем оплати за насіння кукурудзи, у представлених платником товарно-транспортних накладних не зазначені місця навантаження та розвантаження товарів; також суд зазначив про неподання позивачем доказів внутрішнього переміщення придбаної продукції.

Втім наведені висновки були належним чином спростовані судом апеляційної інстанції, який встановив здійснення позивачем зміни призначення платежу шляхом направлення контрагентові листа. Також суд апеляційної інстанції зазначив, що подані платником документи у сукупності містять необхідні для цілей оподаткування відомості, дозволяють встановити зміст розглядуваних операцій та їх учасників, а тому окремі недоліки в їх оформленні не можуть слугувати підставою для висновку про невідповідність податкового кредиту критерію документальної підтвердженості.

За таких обставин суд апеляційної інстанції з урахуванням сукупності встановлених у справі обставин та наявних у ній доказів дійшов цілком обґрунтованого висновку про недоведеність Інспекцією порушення платником правил оподаткування у відображенні у податковому обліку наслідків розглядуваних операцій та правомірно задовольнив позов.

А відтак процесуальних підстав для скасування оскаржуваної постанови Харківського апеляційного адміністративного суду та задоволення касаційних вимог не вбачається.

З урахуванням викладеного, керуючись статтями 160, 167, 220, 221, 223, 224, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, Вищий адміністративний суд України

УХВАЛИВ:

1. Касаційну скаргу Гадяцької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Полтавській області залишити без задоволення.

2. Постанову Харківського апеляційного адміністративного суду від 05.02.2014 у справі № 816/5003/13-а залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути переглянута Верховним Судом України в порядку статей 236-238 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя: М.І. Костенко
судді:І.О. Бухтіярова
І.В. Приходько