Справа № 200/20497/14-а(2а/200/71/15)
Суддя: Гімон М.М.
Дата ухвалення: 2015-11-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

25 листопада 2015 рокусправа № 200/20497/14-а(2а/200/71/15)

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Гімона М.М.

суддів: Чумака С. Ю. Юрко І.В.

розглянув в порядку письмового провадження в приміщенні суду апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 09 жовтня 2015 року по справі № 200/20497/14-а (2а/200/71/15) за позовом ОСОБА_1 до Дніпропетровської міської ради про визнання неправомірними та скасування рішень та зобов`язання вчинити дії,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулась до із позовом до Дніпропетровської міської ради, в якому просила, з урахуванням уточнень позовних вимог, визнати неправомірними і скасувати рішення відповідача № 97/60 від 27.08.2010 р., № 133/42 від 30.10.2013 р., № 233/53 від 18.06.2014 р. та зобовязати надати дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність.

Ухвалою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 09 жовтня 2015 року закрито провадження у даній справі з підстав, передбачених пунктом 1 ч.1 ст. 157 КАС України.

Не погодившись з таким рішення суду, позивач звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу і направити справу для продовження розгляду. Посилається на те, що суд невірно застосував норми процесуального права і не звернув уваги, що спір є публічно-правовим, оскільки відповідач є субєктом владних повноважень.

ОСОБА_1 в судове засідання суду апеляційної інстанції не з'явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.

За приписами п.2 ч.1 ст.197 КАС України розгляд справи колегією суддів здійснюється в письмовому провадженні.

Вивчивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів, здійснюючи апеляційний перегляд справи в межах апеляційної скарги виходить з наступного.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що оскаржені позивачем рішення відповідача стосуються надання дозволу на розробку проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок громадянам (№ 97/60), про передачу у власність земельних ділянок для будівництва та обслуговування жилих будинків громадянам (№ 133/42) та про відмову позивачу у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для будівництва жилого будинку (№ 223/53).

Закриваючи провадження у даній справі, суд першої інстанції вказав, що даний спір не є публічно правовим, а тому повинен розглядатися в порядку цивільного провадження.

Колегія суддів такі висновки суду вважає хибними, а апеляційну скаргу обґрунтованою з наступних підстав.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.3 КАС України справою адміністративної юрисдикції є переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб'єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Законодавство не містить визначення терміна «публічно-правовий спір». Отже, для розгляду спору необхідно встановити його публічно-правовий зміст (характер), при цьому необхідно враховувати, що протилежним за змістом є приватно-правовий спір. Спір набуває ознак публічно-правового за умов не лише наявності серед суб'єктів спору публічного органу чи посадової особи, а й здійснення ним (ними) у цих відносинах владних управлінських функцій. Для цілей і завдань адміністративного судочинства владну управлінську функцію необхідно розуміти як діяльність усіх суб'єктів владних повноважень з виконання покладених на них Конституцією чи законами України завдань.

Відповідно до рішення Конституційного Суду України від 01.04.2010 року №10-рп/2010 у справі за конституційним поданням Вищого адміністративного суду України щодо офіційного тлумачення положень ч.1 ст.143 Конституції України, пунктів «а», «б», «в», «г» ст.12 Земельного кодексу України, п.1 ч.1 ст.17 КАС України, положення ч.1 ст.143 Конституції України, згідно з якими територіальні громади села, селища, міста безпосередньо або через утворені ними органи місцевого самоврядування «вирішують інші питання місцевого значення, віднесені законом до їхньої компетенції», слід розуміти так, що при вирішенні цих питань органи місцевого самоврядування діють як суб'єкти владних повноважень; положення пунктів «а», «б», «в», «г» ст.12 Земельного кодексу України у частині повноважень сільських, селищних, міських рад відповідно до цього кодексу вирішувати питання розпорядження землями територіальних громад, передачі земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб, надання земельних ділянок у користування із земель комунальної власності, вилучення земельних ділянок із земель комунальної власності треба розуміти так, що при вирішенні таких питань ці ради діють як суб'єкти владних повноважень; положення п.1 ч.1 ст.17 КАС України стосовно поширення компетенції адміністративних судів на «спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності» слід розуміти так, що до публічно-правових спорів, на які поширюється юрисдикція адміністративних судів, належать і земельні спори фізичних чи юридичних осіб з органом місцевого самоврядування як суб'єктом владних повноважень, пов'язані з оскарженням його рішень, дій чи бездіяльності.

Крім того, відповідно до постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України № 8 від 20.05.2013 «Про окремі питання юрисдикції адміністративних судів» спори щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень, що виникають із земельних правовідносин підлягають розгляду адміністративними судами.

Аналізуючи правовідносини, які є предметом позову у даній справі та враховуючи правову позицію Конституційного суду, колегія суддів дійшла висновку, що даний спір є публічно-правовим та підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства.

Оскільки при поданні апеляційної скарги було задоволено клопотання апелянта про відстрочення сплати судового збору, який складає 1218 грн., а за результатами розгляду апеляційна скарга підлягає задоволенню і тому понесені апелянтом судові витрати, зокрема на сплату судового збору, підлягали б відшкодуванню за рахунок відповідача, то колегія суддів вважає необхідним відразу стягнути з відповідача суму відстроченого судового збору до спеціального фонду Державного бюджету України.

Керуючись ст.ст. 195, 197, 199, ст. 202 ч. 1 п. 4, ст. 204, 205, 206, ч. 2 ст. 211 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 09 жовтня 2015 року по справі № 200/20497/14-а (2а/200/71/15) - скасувати, а справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Стягнути до спеціального фонду державного бюджету України судовий збір в сумі 1218 грн. за рахунок бюджетних асигнувань Дніпропетровської міської ради.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її постановлення та оскарженню не підлягає.

Головуючий: М.М.Гімон

Суддя: С.Ю. Чумак

Суддя: І.В. Юрко