Справа № 2а-1870/2403/12
Суддя: Штульман І.В.
Дата ухвалення: 2015-11-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 листопада 2015 року м. Київ К/9991/67181/12

Вищий адміністративний суд України в складі колегії суддів:

головуючого:Штульман І.В. (доповідач),
суддів:Олексієнка М.М.,
Рецебуринського Ю.Й., -

провівши в порядку касаційного провадження попередній розгляд справи за позовом Приватного підприємства «Дружба 6» до Управління Пенсійного фонду України в Білопільському районі Сумської області про визнання нечинною та скасування вимоги, за касаційною скаргою Приватного підприємства «Дружба 6» на постанову Сумського окружного адміністративного суду від 7 травня 2012 року та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 2 жовтня 2012 року, -

встановив:

У квітні 2012 року Приватне підприємство «Дружба 6» звернулося в суд з позовом, у якому просило визнати нечинною та скасувати вимогу Управління Пенсійного фонду України в Білопільському районі Сумської області від 29 лютого 2012 року № Ю-144 про сплату боргу в сумі 103917,74 гривень.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що оскільки Приватне підприємство «Дружба 6» є платником фіксованого сільськогосподарського податку, то його структурний підрозділ - Луциківська філія мала право здійснювати нарахування та сплату страхових внесків за спеціальною ставкою, а отже вимога про сплату боргу прийнята відповідачем всупереч чинному законодавству.

Постановою Сумського окружного адміністративного суду від 7 травня 2012 року, залишеною без змін ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 2 жовтня 2012 року, в задоволенні позовних вимог відмовлено.

У касаційній скарзі Приватне підприємство «Дружба 6», посилаючись на порушення судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, просить Вищий адміністративний суд України скасувати постанову Сумського окружного адміністративного суду від 7 травня 2012 року та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 2 жовтня 2012 року і прийняти нове рішення про задоволення позовних вимог.

Управлінням Пенсійного фонду України в Білопільському районі Сумської області подано письмове заперечення на зазначену касаційну скаргу, відповідач просить таку залишити без задоволення, а рішення судів першої та апеляційної інстанцій - без змін.

Касаційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до частини 1 статті 220 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі і не може досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні, та вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Судами встановлено, що Приватне підприємство «Дружба 6» є юридичною особою, зареєстроване Білопільською районною державною адміністрацією Сумської області 29 вересня 2006 року. Вказане підприємство протягом 2007-2008 років мало статус платника фіксованого сільськогосподарського податку. 16 лютого 2007 року Білопільською районною державною адміністрацією Сумської області було зареєстровано Луциківську філію Приватного підприємства «Дружба 6», яка є відокремленим структурним підрозділом зазначеного підприємства та не є юридичною особою.

З 27 лютого 2012 року по 29 лютого 2012 року працівниками Управління Пенсійного фонду України в Білопільському районі Сумської області було проведено планову перевірку Луциківської філії Приватного підприємства «Дружба 6» щодо правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування та інших платежів, контроль за нарахуванням та сплатою яких покладено на Пенсійний фонд України, а також достовірності відомостей, поданих до Державного реєстру загальнообов'язкового державного соціального страхування за період з 20 лютого 2007 року до 1 лютого 2012 року, за результатами якої виявлено порушення пункту 6 частини 2 статті 17, частини 1 статті 19, частини 2 статті 20 та пункту 8 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» від 9 липня 2003 року № 1058-IV (далі - Закон № 1058-IV), пунктів 4.1, 4.4, 5.1, 5.2 Інструкції про порядок обчислення і сплати страхувальниками та застрахованими особами внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування до Пенсійного фонду України, затвердженої постановою правління Пенсійного фонду України від 19 грудня 2003 року № 21-1, зокрема, Луциківська філія Приватного підприємства «Дружба 6» при нарахуванні та сплаті страхових внесків використовувала відсоток відрахувань страхових внесків до Пенсійного фонду України за ставкою, яка була встановлена для платників фіксованого сільськогосподарського податку, а саме: у 2007 році (з березня по грудень) - 13,28%, у 2008 році - 19,92%, замість належної 33,2%, про що 29 лютого 2012 року складено акт № 11.

На підставі зазначеного акта Управлінням Пенсійного фонду України в Білопільському районі Сумської області сформовано вимогу від 29 лютого 2012 року № Ю-144 про сплату боргу в сумі 103917,74 гривень.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог суд першої інстанції, з рішенням якого погодився апеляційний суд, виходив з того, що Луциківська філія Приватного підприємства «Дружба 6» протягом 2007-2008 років не була зареєстрована платником фіксованого сільськогосподарського податку, а тому не може бути платником цього податку в силу приписів статті 2 Закону України «Про фіксований сільськогосподарський податок» від 17 грудня 1998 року № 320-ХІV (чинного на час виникнення спірних відносин; далі - Закон № 320-ХІV) .

Так, абзацом першим частини 1 статті 2 Закону № 320-XIV визначено, що особи можуть бути зареєстровані як платники фіксованого сільськогосподарського податку, якщо такі особи є сільськогосподарськими підприємствами різних організаційно-правових форм, передбачених законами України, селянські та інші господарства, які займаються виробництвом (вирощуванням), переробкою та збутом сільськогосподарської продукції, а також рибницькі, рибальські та риболовецькі господарства, які займаються розведенням, вирощуванням та виловом риби у внутрішніх водоймах (озерах, ставках та водосховищах), у яких сума, одержана від реалізації сільськогосподарської продукції власного виробництва та продуктів її переробки за попередній звітний (податковий) рік, перевищує 75 відсотків загальної суми валового доходу.

Відповідно до статті 4 Закону України «Про систему оподаткування» від 25 червня 1991 року № 1251-ХІІ (чинного на час виникнення спірних

відносин) платниками податків і зборів (обов'язкових платежів) є юридичні і фізичні особи, на яких згідно з законами України покладено обов'язок сплачувати податки і збори (обов'язкові платежі).

За приписами абзацу сьомого пункту 1 статті 4 Закону України «Про збір на обов'язкове державне пенсійне страхування» від 26 червня 1997 року № 400/97-ВР (у редакції, чинній на час виникнення спірних відносин; далі - Закон № 400/97-ВР) для платників фіксованого сільськогосподарського податку збір на обов'язкове пенсійне страхування визначається окремо за спеціальною ставкою від об'єкта оподаткування.

Зі змісту преамбули Закону № 1058-IV вбачається, що зміна умов і норм загальнообов'язкового державного пенсійного страхування здійснюється виключно шляхом внесення змін до цього Закону.

Питання нарахування та сплати страхових внесків до Пенсійного фонду України були врегульовані вищезгаданими Законами № 400/97-ВР, № 1058-IV, відповідними підзаконними актами, зокрема Положенням про порядок справляння та обліку фіксованого сільськогосподарського податку, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 23 квітня 1999 року № 658 (чинним на час виникнення спірних відносин).

Аналіз зазначених норм дає підстави вважати, що до суб'єктів права на користування спеціальною пільговою ставкою нарахування страхових внесків віднесені платники фіксованого сільськогосподарського податку. Закон не дає підстав для розширеного тлумачення поняття платника такого податку за рахунок його філій, що не є юридичними особами.

Таким чином, висновок судів попередніх інстанцій у справі, що розглядається, ґрунтується на правильному застосуванні норм матеріального права.

Доводи, викладені в касаційній скарзі, не спростовують встановлених судами обставин справи та їх висновку, підстави для призначення справи до розгляду в судовому засіданні відсутні.

Відповідно до частини 3 статті 2201 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Згідно частини 1 статті 224 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Керуючись статтями 220, 2201, 223, 224, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

у х в а л и в :

Касаційну скаргу Приватного підприємства «Дружба 6» - залишити без задоволення.

Постанову Сумського окружного адміністративного суду від 7 травня 2012 року та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 2 жовтня 2012 року у справі за позовом Приватного підприємства «Дружба 6» до Управління Пенсійного фонду України в Білопільському районі Сумської області про визнання нечинною та скасування вимоги - залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає, може бути переглянута Верховним Судом України з підстав, у строк та у порядку, визначеними статтями 237-2391 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий: Штульман І.В.

Судді: Олексієнко М.М.

Рецебуринський Ю.Й.