Справа № 293/1023/15-а
Суддя: Майор Г.І.
Дата ухвалення: 2015-12-01 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
_____________________________________________
Головуючий у 1-й інстанції: Мініч Г.Г.
Суддя-доповідач:Майор Г.І.
УХВАЛА

іменем України

"01" грудня 2015 р. Справа № 293/1023/15-а

Житомирський апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді Майора Г.І.

суддів: Бучик А.Ю.

Шевчук С.М.,

при секретарі Витрикузі В.П. ,

за участю позивача ОСОБА_3 та представника відповідача Букати О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_3 на постанову Черняхівського районного суду Житомирської області від "25" вересня 2015 р. у справі за позовом ОСОБА_3 до Управління Пенсійного фонду України в Черняхівському районі Житомирської області про поновлення виплати пенсії та стягнення заборгованості належних пенсійних виплат,

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2015 року ОСОБА_3 звернувся до суду з вказаним позовом в якому зазначив, що він перебуває на обліку в Управлінні Пенсійного фонду України в Черняхівському районі Житомирської області як отримувач соціальної пенсії по інвалідності з дитинства третьої групи, яку встановлено довічно 28.01.2013 року. З квітня 2015 року йому припинено виплату пенсії у зв'язку з набранням 01.04.2015 року чинності Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 02.03.2015 № 213-VIII. Позивач вважає, що йому незаконно припинено виплату пенсії, оскільки положення вказаного закону на нього не поширюються. З огляду на це позивач просив зобов'язати відповідача поновити виплату йому соціальної пенсії по інвалідності з дитинства ІІІ групи, зобов'язати відповідача виплатити заборгованість з пенсійних виплат та стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір, сплачений за подання позову.

Постановою Черняхівського районного суду Житомирської області від 25.09.2015 р. у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, ОСОБА_3 звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати вищевказане рішення та прийняти нове, яким позов задовольнити. В апеляційній скарзі позивач посилається на незаконність, необ'єктивність та необґрунтованість оскаржуваного рішення, порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, що є підставою для скасування постанови суду першої інстанції.

В судовому засіданні позивач підтримав доводи апеляційної скарги у повному обсязі.

Представник відповідача в засіданні суду заперечила проти доводів апеляційної скарги. Вважає, що постанова суду першої інстанції є законною та обґрунтованою, а тому просила залишити її без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Заслухавши пояснення позивача та представника відповідача, розглянувши матеріали справи, дослідивши доводи апеляційної скарги та правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального законодавства, колегія суддів уважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 перебуває на обліку в Управлінні Пенсійного фонду України в Черняхівському районі Житомирської області, як отримувач пенсії по інвалідності з дитинства третьої групи, призначеної відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення".

З квітня місяця 2015 року позивачу тимчасово припинено виплату пенсії, у зв'язку з чим він звернувся до Управління Пенсійного фонду України в Черняхівському районі Житомирської області з відповідною заявою.

Листом від 21.04.2015 р. №6-Ч/8 Управління Пенсійного фонду України в Черняхівському районі Житомирської області повідомило, що виплата пенсії по інвалідності припинена у зв'язку з набранням чинності з 01.04.2015 р. Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" №213-VIII.

Відповідно до ст. 85 Закону України "Про пенсійне забезпечення" тимчасово, у період з 1 квітня 2015 року по 31 грудня 2015 року: у період роботи особи (крім інвалідів I та II груп, інвалідів війни III групи та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія пункту 1 статті 10 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" ( 3551-12 )) на посадах, які дають право на призначення пенсії або щомісячного довічного грошового утримання у порядку та на умовах, передбачених законами України "Про статус народного депутата України" ( 2790-12 ), "Про державну службу" ( 3723-12 ), "Про прокуратуру" ( 1789-12 ), "Про судоустрій і статус суддів" ( 2453-17 ), пенсії, призначені відповідно до цього Закону, не виплачуються; у період роботи особи (крім інвалідів I та II груп, інвалідів війни III групи та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія пункту 1 статті 10 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" ( 3551-12 ) на інших посадах/роботах пенсії, призначені відповідно до цього Закону, розмір яких перевищує 150 відсотків прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність, виплачуються в розмірі 85 відсотків призначеного розміру, але не менше 150 відсотків прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність.

Після звільнення з роботи виплата пенсії відповідно до цього Закону поновлюється.

З 1 січня 2016 року пенсії виплачуються без урахування одержуваної заробітної плати (доходу).

Аналогічні зміни внесені в ч. ч. 4-7 ст. 37 Закону України від 16 грудня 1993 року N 3723-XII "Про державну службу" (далі Закон N 3723-XII) та в абзац другий частини 1 статті 47 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування".

Вказані норми вищевказаних законів є чинними, рішенням Конституційного суду України чи іншим законом скасовані не були, а отже підлягають обов'язковому застосуванню органами Пенсійного фонду України та всіма органами державної влади на території України.

Відповідно до ч.1 ст.9 КАС України, суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Кончституцією та законами України.

Згідно з рішенням Конституційного Суду України від 26 грудня 2011 року №20-рп/2011 та 25 січня 2012 року №3-рп/2012 суди під час вирішення справ про соціальний захист громадян керуються, зокрема, принципом законності. Цей принцип передбачає застосування судами законів України, а також нормативно-правових актів відповідних органів державної влади, виданих на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Таким чином, обмеження застосовуються у разі наявності таких умов у їх сукупності: особа має працювати, особа не має бути інвалідом I або II груп, інвалідом війни III групи або учасником бойових дій, особою, на яких поширюється дія пункту 1 статті 10 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", особа має працювати на посаді, яка дає право на призначення пенсії або щомісячного довічного грошового утримання у порядку та на умовах, передбачених, зокрема, Законом України "Про державну службу".

З матеріалів справи убачається, що ОСОБА_3 з 25.11.2011 призначений та по теперішній час працює на посаді начальника реєстраційної служби Черняхівського районного управління юстиції Житомирської області, що підтверджується наказом від 25.11.2011 № 942/к (а.с. 12) та довідкою від 31.03.2015 № 26-48/408, виданою Головним територіальним управлінням юстиції у Житомирській області (а.с. 11).

Відповідно до п. 2 Прикінцевих положень Закону N 213-VIII порядок виплати пенсії (щомісячного довічного грошового утримання) працюючим пенсіонерам, встановлений цим Законом, поширюється на пенсіонерів (отримувачів щомісячного довічного грошового утримання) незалежно від часу призначення пенсії. З огляду на це суд приходить до висновку, що положеннями Закону N 213-VIII та Закону N 3723-XII не визначено, що така особа, до якої застосовується обмеження щодо виплати пенсії, вже фактично має мати право на призначення пенсії або щомісячного довічного грошового утримання у порядку та на умовах, передбачених, зокрема, законом України "Про державну службу", зокрема фактично має досягти пенсійного віку, мати необхідний страховий стаж, у тому числі стаж державної служби, тощо. А тому суд приходить до висновку, що вказані обмеження поширюються на будь-яких осіб, які отримують пенсію, крім тих, які прямо визначені у вказаних законах, а саме:

1) інвалідів I та II груп, інвалідів війни III групи та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія пункту 1 статті 10 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту";

2) осіб, які працюють на посадах, які не дають право на призначення пенсії або щомісячного довічного грошового утримання у порядку та на умовах, передбачених законами України "Про статус народного депутата України","Про державну службу", "Про прокуратуру","Про судоустрій і статус суддів";

3) осіб, які проходять військову службу або перебувають на посадах у Міністерстві оборони України, Головному управлінні розвідки Міністерства оборони України, Міністерстві внутрішніх справ України, Апараті Ради національної безпеки і оборони України, Державній спеціальній службі транспорту, Службі безпеки України, Службі зовнішньої розвідки України, Державній прикордонній службі України, Управлінні державної охорони України, Державній пенітенціарній службі України, Державній службі України з надзвичайних ситуацій, Державній службі спеціального зв'язку та захисту інформації України, Національній гвардії України, органах військової прокуратури або беруть участь в антитерористичних операціях, здійсненні заходів із забезпечення правопорядку на державному кордоні, відбитті збройного нападу на об'єкти, що охороняються військовослужбовцями, звільненні цих об'єктів у разі захоплення, відбитті спроб насильницького заволодіння зброєю, бойовою та іншою технікою; до пенсій, щомісячного довічного грошового утримання, що призначені відповідно до законів України "Про прокуратуру", "Про судоустрій і статус суддів", на період виконання особами, яким вони призначені, повноважень членів Вищої кваліфікаційної комісії суддів України та Вищої ради юстиції (п. 3 Прикінцевих положень Закону N213-VIII).

Отже, позивач не є особою, на яку не поширюються вказані обмеження, тому суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відмову у задоволенні позову.

Твердження позивача про те, що суд першої інстанції не взяв до уваги, що в період тимчасового обмеження він не набув і не набуде необхідного 10-річного стажу державної служби, а тому до нього не може бути застосовані положення закону щодо тимчасового припинення виплати пенсії на підставі Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів щодо пенсійного забезпечення" №213 VIII є помилковим.

Як вже зазначалося, порядок виплати пенсії працюючим пенсіонерам, встановлений Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів щодо пенсійного забезпечення" №213- VIII поширюється на пенсіонерів незалежно від часу призначення пенсії та не містить застережень про те, що цей закон не розповсюджується на осіб, які в період дії цього закону не набули і не набудуть необхідного 10-річного стажу державної служби

Щодо твердження позивача про неможливість обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина, зокрема права на соціальний захист, колегія суддів зазначає таке.

Рішенням Конституційного Суду України від 26.12.2011 року № 20-рп/2011, визначено, що одним з визначальних елементів у регулюванні суспільних відносин у соціальній сфері є додержання принципу пропорційності між соціальним захистом громадянина та фінансовими можливостями держави, а також гарантування права кожного на достатній життєвий рівень (абзац сьомий підпункту 2.1 пункту 2 Рішення). При цьому Конституційним Судом України взято до уваги статтю 22 Загальної декларації прав людини, за якою розміри соціальних виплат і допомоги встановлюються з урахуванням фінансових можливостей держави. Європейський суд з прав людини у рішенні від 09.10.1979 року у справі "Ейрі проти Ірландії" констатував, що здійснення соціально-економічних прав людини значною мірою залежить від становища в державах, особливо фінансового. Такі положення поширюються й на питання допустимості зменшення соціальних виплат, про що зазначено і рішенні цього суду у справі "Кйартан Асмундсон проти Ісландії" від 21.10.2004 року (абзац шостий підпункту 2.1 пункту 2 Рішення).

Отже, одним із визначальних елементів у регулюванні суспільних відносин у соціальній сфері є додержання принципу пропорційності між соціальним захистом громадян та фінансовими можливостями держави, а також гарантування права кожного на достатній життєвий рівень.

Конституційний Суд України також зазначив, що передбачені законами соціально -економічні права не є абсолютними. Механізм реалізації цих прав може бути змінений державою, зокрема, через неможливість їх фінансового забезпечення шляхом пропорційного перерозподілу коштів з метою збереження балансу інтересів усього суспільства. Крім того, такі заходи можуть бути обумовлені необхідністю запобігання чи усунення реальних загроз економічній безпеці України, що згідно з частиною першою статті 17 Конституції України є найважливішою функцією держави.

Таким чином, оскільки позивач продовжує працювати на посаді державного службовця - начальника реєстраційної служби Черняхівського районного управління юстиції Житомирської області, відсутні підстави для нарахування та виплати йому пенсії по інвалідності з дитинства третьої групи з 01 квітня 2015 року.

Суд першої інстанції дав належну оцінку обставинам справи, вірно застосував законодавство, яке регулює ці правовідносини та ухвалив правильне рішення, яке відповідає вимогам матеріального і процесуального права.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а постанову Черняхівського районного суду Житомирської області без змін.

Згідно ст. 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 195, 196, 198, 200, 205, 206, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення, а постанову Черняхівського районного суду Житомирської області від "25" вересня 2015 р. без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня складання її в повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя Г.І. Майор

судді: А.Ю.Бучик

С.М. Шевчук

Повний текст cудового рішення виготовлено "01" грудня 2015 р.

Роздруковано та надіслано:р.л.п.

1- в справу:

2 - позивачу/позивачам: ОСОБА_3 АДРЕСА_1

3- відповідачу/відповідачам: Управління Пенсійного фонду України в Черняхівському районі Житомирської області майдан Рад, 2,смт.Черняхів,Житомирська область,Черняхівський район,12301

4-третій особі: - ,