Справа № 815/4101/14
Суддя: Ємельянова В.І.
Дата ухвалення: 2015-11-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"25" листопада 2015 р. К/800/24456/15

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:

Ємельянової В.І.,

Рецебуринського Ю.Й., Стародуба О.П.,

розглянувши у порядку письмового провадження касаційну Державної податкової інспекції у Малиновському районі м. Одеси Головного управління Міндоходів в Одеській області на постанову Одеського окружного адміністративного суду від 11 листопада 2014 року та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 15 травня 2015 року по справі № 815/4101/14

за позовом ОСОБА_4

до Державної податкової інспекції у Малиновському районі м. Одеси Головного управління Міндоходів в Одеській області

третя особа Державна казначейська служба України

про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди,

В С Т А Н О В И В:

У липні 2014 року ОСОБА_4 звернулась до суду з позовом до Державної податкової інспекції у Малиновському районі м. Одеси Головного управління Міндоходів в Одеській області, третя особа Державна казначейська служба України про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди.

Постановою Одеського окружного адміністративного суду від 11 листопада 2014 року, залишеною без змін ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 15 травня 2015 року, позов задоволено частково.

Стягнуто з Державної податкової інспекції у Малиновському районі м. Одеси Головного управління Міндоходів в Одеській області на користь ОСОБА_4 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 25 травня 2012 року по 28 травня 2012 року у сумі 311,03 грн. та з 23 листопада 2012 року по 1 липня 2014 року у сумі 60057,48 грн. Стягнуто на користь позивача з Державного бюджету України моральну шкоду в сумі 5000 грн.

Не погоджуючись із зазначеними рішеннями, відповідач подав касаційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права, просить рішення судів першої та апеляційної інстанції скасувати, ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.

Перевіривши правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, юридичної оцінки обставин справи, доводи касаційної скарги, суд касаційної інстанції вважає, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що постановою Одеського окружного адміністративного суду від 24 травня 2012 року позов ОСОБА_4 до Державної податкової інспекції у Малиновському районі м. Одеси Одеської області Державної податкової служби про визнання незаконним та скасування наказу, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу задоволено. Визнано протиправним та скасовано наказ від 28 лютого 2012 року № 38-о «Про звільнення ОСОБА_4». Поновлено позивача на посаді старшого державного податкового інспектора відділу погашення податкового боргу державної податкової інспекції у Малиновському районі міста Одеси Одеської області Державної податкової служби. Стягнуто середню заробітну плату за час вимушеного прогулу за період з 28 лютого 2012 року по 24 травня 2012 року.

На виконання зазначеної постанови суду, Державною податковою інспекцією у Малиновському районі м. Одеси Одеської області Державної податкової служби 29 травня 2012 року видано наказ №56-0 «Про поновлення ОСОБА_4», яким позивача поновлено на посаді старшого державного податкового інспектора відділу погашення податкового боргу Державної податкової інспекції у Малиновському районі м. Одеси Одеської області Державної податкової служби з 29 лютого 2012 року та виплачено середній заробіток за один місяць.

Наказом Державної податкової інспекції у Малиновському районі м. Одеси Одеської області Державної податкової служби від 11 липня 2012 року №88-О доручено сектору фінансування, бухгалтерського обліку та звітності виплатити ОСОБА_4 середню заробітну плату за час вимушеного прогулу за період з 28 лютого 2012 року по 24 травня 2012 року.

Постановою Одеського апеляційного адміністративного суду від 6 листопада 2012 року рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовлено.

На виконання постанови апеляційного суду, Державною податковою інспекцією у Малиновському районі м. Одеси Одеської області Державної податкової служби було видано наказ від 22 листопада 2012 року №246-о «Про звільнення ОСОБА_4»., яким позивача з 22 листопада 2012 року звільнено з посади, а сектору фінансування, бухгалтерського обліку та звітності доручено здійснити перерахунок та утримати з ОСОБА_4 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 28 лютого 2012 року по 24 травня 2012 року.

В період роботи з 29 травня 2012 року по 22 листопада 2012 року позивачу нараховано та виплачено заробітну плату у розмірі 20518,75 грн., що підтверджується довідками Державної податкової інспекції у Малиновському районі м. Одеси від 9 жовтня 2014 року №6873/Н/15-5205-30 та від 28 жовтня 2014 року №6457/9/Н/15-52-05-30.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 10 червня 2014 року постанову Одеського апеляційного адміністративного суду від 6 листопада 2012 року скасовано, а постанову Одеського окружного адміністративного суду від 24 травня 2012 року залишено в силі.

У 2013 році Державна податкова інспекція у Малиновському районі м. Одеси Одеської області Державної податкової служби реорганізована в Державну податкову інспекцію у Малиновському районі м. Одеси Головного управління Міндоходів в Одеській області, яка є її правонаступником.

Наказом Державної податкової інспекції у Малиновському районі м. Одеси Головного управління Міндоходів в Одеській області 2 липня 2014 позивача поновлено на рівнозначній посаді - старшого державного-ревізора інспектора відділу погашення заборгованостей Державної податкової інспекції у Малиновському районі м. Одеси Головного управління Міндоходів в Одеській області з 22 листопада 2012 року та доручено відділу фінансово-економічної роботи та бухгалтерського обліку виплатити їй середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 28 лютого 2012 року по 24 травня 2012 року.

У жовтні 2014 року Державною податковою інспекцією у Малиновському районі м. Одеси позивачу виплачено середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 28 лютого 2012 року по 24 травня 2012 року в розмірі 11588,20 грн.

Вважаючи свої права порушеними, ОСОБА_4 звернулася до суду із позовом, в якому, з урахуванням доповнень, просила стягнути середню заробітну плату за період з 24 травня 2012 року по 1 липня 2014 року в сумі 83275,14грн та компенсацію за спричинену моральну шкоду в розмірі 43848 грн.

Суди першої та апеляційної інстанцій дійшли висновку щодо часткового задоволення позовних вимог ОСОБА_4 про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, оскільки відповідач виконав рішення суду про поновлення позивача на посаді лише 1 липня 2014, а тому наведене свідчить про затримку виконання такого рішення і наявність підстав для виплати спірних коштів. Також частково відшкодовано моральну шкоду.

Однак при прийнятті зазначених рішень судами не враховано наступного.

Статтею 159 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) передбачено, що судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до частини 1 статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, втому числі на виконання делегованих повноважень. До адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового оскарження.

З матеріалів справи вбачається, що постановою Одеського окружного адміністративного суду від 24 травня 2012 року ОСОБА_4 поновлено на посаді старшого державного податкового інспектора відділу погашення податкового боргу державної податкової інспекції у Малиновському районі міста Одеси Одеської області Державної податкової служби. Стягнуто середню заробітну плату за час вимушеного прогулу за період з 28 лютого 2012 року по 24 травня 2012 року.

Таким чином, суди відповідно до вимог статті 235 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України) при винесенні рішення про поновлення на роботі, одночасно прийняли рішення про виплату ОСОБА_4 середнього заробітку за час вимушеного прогулу та визначили період вимушеного прогулу.

Судове рішення, яким закінчується розгляд справи в адміністративному суді є обов'язковим до виконання на всій території України, а його невиконання тягне за собою відповідальність, встановлену законом (стаття 14 КАС України).

Правильність вирішення справи відповідно до вимог статті 13 КАС України забезпечується системою судових інстанцій: апеляційною та касаційною. Можливість апеляційного і касаційного оскарження судових рішень є принципом адміністративного судочинства, що спрямований на забезпечення правосудності (законності та обґрунтованості) судових рішень.

Отже, з набранням чинності судового рішення, спірні правовідносини між ОСОБА_4 та відповідачем щодо оплати вимушеного прогулу (час постановлення рішення суду першої інстанції) перейшли у виконавчу сферу.

Крім того, судами встановлено, що зазначене судове рішення в частині поновлення на посаді ОСОБА_4 виконано лише у липні 2014 року.

Порядок і умови вирішення питання про оплату вимушеного прогулу при затримці виконання судового рішення про поновлення на роботі працівника визначено статтею 236 КЗпП Україн. Ця норма передбачає обов'язок власника, а у сфері публічно-правових правовідносинах - суб'єкта владних повноважень, виплатити працівникові середній заробіток або різницю в заробітку за весь час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника. В цьому випадку орган, який розглядав спір, виносить ухвалу про виплату вказаного відшкодування.

Проте, вирішуючи спір та задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції не врахував згаданих положень закону та розглядав позов ОСОБА_4 про оплату вимушеного прогулу, як новий публічно-правовий спір.

Перевіряючи законність рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції на допущені цим судом порушення вимог закону уваги не звернув, та не виправив їх.

Відповідно до частини 2 статті 11 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, і не може виходити за межі позовних вимог.

Позовні вимоги позивач змінює в порядку, передбаченому статтею 137 КАС України, подавши про це відповідну письмову заяву.

Крім того, за правилами частини 2 статті 21 КАС України вимоги про відшкодування шкоди, заподіяної протиправними рішеннями, діями чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень або іншим порушенням прав, свобод та інтересів суб'єктів публічно-правових відносин, розглядаються адміністративним судом, якщо вони заявлені в одному провадженні з вимогою вирішити публічно-правовий спір. Інакше вимоги про відшкодування шкоди вирішуються судами в порядку цивільного або господарського судочинства.

Враховуючи, що передбачені процесуальним законодавством межі перегляду справи в касаційній інстанції не дають права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні, та вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, оскаржувані судові рішення у справі підлягають скасуванню з направленням справи на новий судовий розгляд до суду першої інстанції відповідно до частини 2 статті 227 Кодексу адміністративного судочинства України.

Під час нового розгляду справи суду необхідно врахувати все вище викладене, всебічно і повно з'ясувати і перевірити всі фактичні обставини справи та прийняти обґрунтоване і законне судове рішення.

Керуючись ст. ст. 220, 222, 223, 227, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

У Х В А Л И В:

Касаційну скаргу Державної податкової інспекції у Малиновському районі м. Одеси Головного управління Міндоходів в Одеській області задовольнити частково.

Постанову Одеського окружного адміністративного суду від 11 листопада 2014 року та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 15 травня 2015 року скасувати, а справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили протягом п'яти днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі і оскарженню не підлягає, крім як з підстав, у строк та в порядку, визначеними статтею 237 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий Ємельянова В.І.

Судді Рецебуринський Ю.Й.

Стародуб О.П.