Справа № 817/2325/15
Суддя: Сало А.Б.
Дата ухвалення: 2015-11-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 817/2325/15

26 листопада 2015 року 16год. 28хв. м. Рівне
Рівненський окружний адміністративний суд у складі судді Сала А.Б. за участю секретаря судового засідання Демчук І.М. та сторін і інших осіб, які беруть участь у справі:

позивача: ОСОБА_1,

представника позивача: ОСОБА_2,

відповідача: представник не з'явився

третьої особи відповідача: представник не з'явився;

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом

ОСОБА_1
до Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу ОСОБА_3 третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_4 з обмеженою відповідальністю "Факторингова група "Вектор Плюс"
про визнання протиправним та скасування рішення
ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі Позивач, Іпотекодавець) звернувся до Рівненського окружного адміністративного суду із позовом до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу ОСОБА_3 (далі Відповідач, Нотаріус) в якому, з урахуванням заяви про зміну позовних вимог, просив суд визнати протиправним та скасувати рішення індексний номер 22596167 від 04.07.2015 про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (реєстраційний номер обєкта нерухомого майна: 01, номер запису про право власності: 10283839 від 04.07.2015), про державну реєстрацію права власності за ОСОБА_4 з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Вектор Плюс» , на об'єкт нерухомого майна: трикімнатну квартира № 80, що знаходиться за адресою: м. Рівне, вул. Кавказька (вул. Тольятті), 15, загальною площею 60,7 кв.м., яка є предметом Іпотечного договору № 1701/0608/88-067-Z-1 від 06 червня 2008 року.

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що оспорюване рішення є протиправним з тих підстав, що при його винесенні нотаріус, діючи як державний реєстратор, діяв не в межах, у спосіб та порядку передбаченому законодавством.

Зазначає, що жодних нотаріальних дій щодо нерухомого майна приватним нотаріусом не вчинялось, відтак він не набув повноважень державного реєстратора; нотаріусом не перевірено подані заявником документи для здійснення реєстрації права власності, зокрема щодо своєчасного повідомлення боржника про намір звернути стягнення на майно в позасудовому порядку; покликається на те, що право на звернення стягнення на іпотечне майно вже реалізовано позивачем в судовому порядку і існує рішення, яке набрало законної сили; вказує на те, що на момент винесення спірного рішення тривало виконавче провадження по примусовій реалізації нерухомого майна, яке є предметом іпотечного договору та на нього державним виконавцем накладено арешт; стверджує, що іпотечним договором передбачено використання лише одного із можливих способів задоволення вимог іпотекодержателя і він ним уже використаний раніше; наголошує на порушенні права неповнолітньої дитини, яка зареєстрована у квартирі та порушення відповідачем вимог законодавства при проведенні реєстраційної дії.

Ухвалою суду від 18.08.2015 залучено до розгляду справи в якості треттьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_4 з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Вектор Плюс» (далі - Третя особа, Іпотекодержатель).

В судовому засіданні під час розгляду справи позивач та представник позивача позов підтримали з підстав викладених у позовній заяві.

Відповідач - Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу ОСОБА_3 позовні вимоги не визнав, подав до суду письмові заперечення із витребуваними судом документами, просив розглядати справу за його відсутності.

Третя особа без самостійних вимог на предмет спору ТОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс» позовні вимоги не визнало, подало до суду письмові заперечення в яких зазначало про правомірність дій нотаріуса та прийнятого ним рішення про державну реєстрацію права власності на квартиру за іпотекодержателем в силу приписів ст.37 Закону України «Про іпотеку». Представник третьої особи просив в позові відмовити.

Заслухавши пояснення позивача та його представника, представника третьої особи, дослідивши докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає до задоволення в повному обсязі з огляду на наступне.

Судом встановлено, що позивачу на праві спільної часткової власності належала квартира АДРЕСА_1 на підставі договору купівлі-продажу від 22.08.2002, посвідченого приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу ОСОБА_5 за реєстровим №2326.

06 червня 2008 року між ПАТ «Сведбанк» та ОСОБА_1 укладено Кредитний договір № 1701/0608/88-067, за яким ОСОБА_1 отримав грошові кошти у вигляді кредитної лінії, що не поновлюється в розмірі 65 000,00 доларів США, на строк з 06.06.2008 по 05.06.2018.

В якості забезпечення належного виконання ОСОБА_1 його грошових зобов'язань по Кредитному договору, між сторонами договору додатково укладено Іпотечний договір № 1701/0608/88-067-Z-1 від 06.06.2008.

Предметом Іпотечного договору виступає Трикімнатна квартира № 80, що знаходиться за адресою: м. Рівне, вул. Кавказька (вул. Тольятті), 15, загальною площею 60,7 кв.м.

28 листопада 2012 року між ПАТ «Сведбанк» та ТОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс» було укладено Договір факторингу № 15, відповідно до якого було відступлено право вимоги виконання боржниками, в т.ч. і ОСОБА_1 по укладених договорах застави та іпотеки до ТОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс». При цьому Сторони погодили, що права вимоги заборгованості по кредитних договорах та права вимоги по Договорам забезпечення, укладених з боржниками відступаються Банком Фактору на основі «як є» без надання будь-яких повязаних запевнень та гарантій, окрім тих, що вказані у цьому Договорі.

З моменту відступлення Банком Фактору прав вимоги заборгованості від боржників, всі гарантії, надані боржникам щодо заборгованостей, стають дійсними для Фактора та вважаються наданими Фактору. Разом з правами вимоги до Фактора переходять всі пов'язані з ними права, зокрема права грошової вимоги щодо нарахованих та несплачених Боржниками процентів, комісій, штрафних санкцій та інших обов'язкових платежів. Внаслідок укладення вказаного договору відбулася заміна кредитора, а саме ТОВ «Факориногова компанія "Вектор Плюс" набуло статусу нового кредитора/стягувача за кредитним договором, укладеним між ПАТ «Сведбанк» та ОСОБА_1

28 листопада 2012 року між ПАТ «Сведбанк» (Первісний іпотекодержатель) та ТОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс» (Новий іпотекодержатель) укладено договір, предметом якого стало відступлення права вимоги за договорами іпотеки, зазначеними реєстрі, в тому числі за договором №1701/0608/88-067-Z-1 від 06 червня 2008 року укладеним з ОСОБА_1

30 червня 2015 року ТОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс» було направлено ОСОБА_1 повідомлення №4324-юр про намір звернути стягнення на предмет іпотеки за договором №1701/0608/88-067-Z-1 від 06 червня 2008 року, також заявлено вимогу про усунення порушень умов даного договору шляхом погашення упродовж 30 днів суми заборгованості.

04 липня 2015 року на підставі заяви уповноваженої особи ТОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс» ОСОБА_6 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_3 прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (реєстраційний номер обєкта нерухомого майна: 01, номер запису про право власності: 10283839 від 04.07.2015 року) про державну реєстрацію права власності за ОСОБА_4 з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Вектор Плюс» , на об'єкт нерухомого майна: трикімнатну квартира № 80, що знаходиться за адресою: м. Рівне, вул. Кавказька (вул. Тольятті), 15, загальною площею 60,7 кв.м., яка є предметом Іпотечного договору №1701/0608/88-067-Z-1 від 06 червня 2008 року.

Не погоджуючись із вказаним рішенням приватного нотаріуса позивач звернувся із позовом до нього, як державного реєстратора до адміністративного суду.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам суд виходив з наступного.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» №1952-IV від 01.07.2004 року (далі Закон №1952-IV), цей Закон регулює відносини, пов'язані з державною реєстрацією прав на нерухоме майно та їх обтяжень.

Державна реєстрація речових прав на нерухоме майно (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (ч.1 ст.2 Закону №1952-IV).

Частиною 5 ст.3 Закону №1952-IV встановлено, що державна реєстрація прав є публічною, проводиться органом державної реєстрації прав, який зобов'язаний надавати інформацію про зареєстровані права та їх обтяження в порядку, встановленому цим Законом. Державна реєстрація прав та їх обтяжень проводиться в порядку черговості надходження заяв.

При цьому абз.3 ч.5 ст.3 Закону №1952-IV вказує, що державна реєстрація прав у результаті вчинення нотаріальної дії з нерухомим майном, об'єктом незавершеного будівництва проводиться нотаріусом, яким вчинено таку дію.

Статтею 9 Закону №1952-IV визначено коло осіб, які можуть бути державними реєстраторами, а саме: державним реєстратором може бути громадянин України, який має вищу освіту та відповідає кваліфікаційним вимогам, установленим Міністерством юстиції України. У випадку, передбаченому цим Законом, державним реєстратором є нотаріус як спеціальний суб'єкт, на якого покладаються функції державного реєстратора прав на нерухоме майно.

За змістом частини 9 статті 15 Закону України №1952-IV, державна реєстрація прав, їх обтяжень у результаті вчинення нотаріальної дії (надання відмови в ній) проводиться одночасно з вчиненням такої дії.

Згідно із ч.10 ст.16 Закону №1952-IV, під час подання заяви про державну реєстрацію прав особи, визначені у частині сьомій цієї статті (власник, інший правонабувач, сторона правочину, за яким виникло право, уповноваженої ними особи), повинні повідомити орган державної реєстрації прав, державного реєстратора про наявність встановленої законом заборони на відчуження нерухомого майна.

Абзацом 7 пункту 2 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, що затверджений Постановою Кабінету Міністрів України від 17.10.2013 року №868 (надалі Порядок), встановлено, що нотаріус, яким вчинено нотаріальну дію з нерухомим майном, проводить державну реєстрацію прав, набутих виключно у результаті вчинення такої дії, крім випадків, визначених Законом України №1952-IV.

В силу вимог п. 1 ч. 2 ст. 9 Закону України №1952-IV нотаріус, як спеціальний суб'єкт, здійснює функції державного реєстратора, в тому числі, встановлює відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями, зокрема: відповідність обов'язкового дотримання письмової форми правочину та його нотаріального посвідчення (у випадках, встановлених законом); відповідність повноважень особи, яка подає документи на державну реєстрацію прав та їх обтяжень; відповідність відомостей про нерухоме майно, наявних у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та поданих документах; наявність обтяжень прав на нерухоме майно, зареєстрованих відповідно до вимог цього Закону; наявність факту виконання умов правочину, з якими закон та/або договір (угода) пов'язує можливість проведення державної реєстрації виникнення, переходу, припинення прав на нерухоме майно або обтяження таких прав.

Аналіз наведених норм дає підстави для висновків, що чинне законодавство наділяє нотаріуса окремими повноваженнями державного реєстратора щодо прав на нерухоме майно, які виникають лише у результаті вчинення нотаріальних дій з таким майном, які також повинні реалізовуватися одночасно з їх вчиненням та за наслідками перевірки правильності оформлення документів в офіційному порядку, що дозволяє забезпечити належний рівень захисту гарантованих Конституцією України речових прав осіб на нерухоме майно.

Отже, законодавством не передбачено можливості проведення державної реєстрації речових прав на обєкт нерухомого майна нотаріусом без вчинення нотаріальної дії, повязаної з переходом таких прав на обєкт нерухомості.

Як вбачається з матеріалів справи, Відповідачем було здійснено нотаріальну дію - засвідчення справжності підпису, перевірка дієздатності та повноважень уповноваженої особи ТОВ "Факторингова компанія "Вектор Плюс" ОСОБА_6 під час складення заяви від 04.07.2015 реєстраційний №2406 про виключення іпотеки, накладеної на квартиру за адресою АДРЕСА_2 згідно договору іпотеки №1701/0608/88-067-Z-1 від 06 червня 2008 року з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Відповідно до п. 6.1-6.2 Порядку, вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, що затверджений Наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 №296/5, зареєстрований у Міністерстві юстиції України 22.02.2012 за №282/20595, нотаріус засвідчує справжність підпису на документах, зміст яких не суперечить закону і які не мають характеру правочинів та не містять у собі відомостей, що порочать честь і гідність людини. Нотаріус, засвідчуючи справжність підпису, не посвідчує факти, викладені у документі, а лише підтверджує, що підпис зроблений певною особою.

За наведеного суд прийшов до висновку, що Відповідачем не вчинялось нотаріальної дії щодо нерухомого майна, виключно у результаті вчинення якої він набував окремих прав державного реєстратора та міг прийняти оскаржуване в даному судовому провадженні рішення про реєстрацію права власності.

Водночас, відповідно до ч. 1 ст. 15 Закону України №1952-IV, державна реєстрація прав та їх обтяжень проводиться в такому порядку:

1)прийняття і перевірка документів, що подаються для державної реєстрації прав та їх обтяжень, реєстрація заяви;

2)встановлення факту відсутності підстав для відмови в державній реєстрації прав та їх обтяжень, зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та/або їх обтяжень;

3)прийняття рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, відмову в ній або зупинення державної реєстрації;

4)внесення записів до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно;

5)видача свідоцтва про право власності на нерухоме майно у випадках, встановлених статтею 18 цього Закону;

6)надання витягів з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про зареєстровані права та/або їх обтяження.

Згідно з ч. 4 ст. 15 Закону України №1952-IV, державній реєстрації підлягають виключно заявлені права та їх обтяження за умови їх відповідності законодавству і поданим документам.

Пунктом 36 Порядку передбачено, що для проведення державної реєстрації речових прав необхідними документами є документи, що підтверджують виникнення, перехід або припинення таких прав на нерухоме майно, та інші документи, визначені цим Порядком.

Пунктом 1 частини 1 статті 19 Закону України №1952-IV визначено, що державна реєстрація прав проводиться на підставі договорів, укладених у порядку, встановленому законом.

Підпунктом 1 пункту 37 Порядку встановлено, що документами, що підтверджують виникнення, перехід та припинення речових прав на нерухоме майно, є укладений в установленому законом порядку договір, предметом якого є нерухоме майно, права щодо якого підлягають державній реєстрації, або речове право на нерухоме майно чи його дублікат.

В свою чергу, відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону України "Про іпотеку" від 05.06.2003 року №898-IV (далі - Закон №898-IV), у разі порушення іпотекодавцем обов'язків, встановлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов'язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки.

Згідно з ч. 1 ст. 33 Закону України №898-IV, у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону.

Частиною 1 статті 37 Закону України №898-IV передбачено, що іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання.

Отже, в межах процедури звернення стягнення на предмет іпотеки, іпотекодержатель має право звернутися до органу державної реєстрації з метою державної реєстрації за собою права власності на об'єкт нерухомого майна і документом, що буде підтверджувати відповідний перехід права власності, підставою чому буде або окремий договір між іпотекодавцем та іпотекодержателем або застереження в іпотечному договорі.

Судом досліджено іпотечний договір №1701/0608/88-067-Z-1 від 06 червня 2008 року, зокрема, положення п.12 щодо способів задоволення вимог іпотекодержателя та встановлено, ним передбачено використання іпотекодержателем лише одного із способів задоволення своїх вимог на власний розсуд, а не всіх способів одночасно чи почергово.

Враховуючи положення частини 1 статті 37 Закону України №898-IV, звернення стягнення на предмет іпотеки відбувається саме шляхом набуття Іпотекодержателем права власності на останній. Разом з тим, з огляду на норми закріплені частиною 9 статті 15 Закону України №1952-IV та абзацом 7 пункту 2 Порядку, нотаріус як спеціальний суб'єкт, проводить державну реєстрацію прав на нерухоме майно, набутих виключно у результаті вчинення нотаріальної дії з таким майном.

Як вбачається з матеріалів справи та не заперечується сторонами, 12 лютого 2014 року Рівненським міським судом Рівненської області винесено заочне рішення по справі № 569/17512/13-ц, яке набрало законної сили 26.01.2015 року, за позовом ТОВ «Факторингова компанія «Вектор плюс» до ОСОБА_1 та ОСОБА_7 про звернення стягнення на предмет іпотеки, яким вирішено в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №1701/0608/88-067 від 22.05.2007 року яка складає 112793,61 доларів США, що за офіційним курсом НБУ на дату розрахунку складає 901559,32 гривень звернути стягнення на предмет іпотеки - трикімнатну вищезазначену квартиру та належить ОСОБА_1 та ОСОБА_7 на праві приватної спільної часткової власності (по ? частині кожному) на підставі Договору купівлі-продажу від 22 серпня 2002 року шляхом продажу предмета іпотеки на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження за початковою ціною продажу, що відповідатиме ринковій, додатково визначеній незалежним експертом оцінювачем.

Таким чином, відповідач приймаючи оспорюване рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 04.07.2015 №22596167 діяв з виходом за межі повноважень, визначених Законом України №1952-IV та Порядком, у спосіб не передбачений законом.

Водночас суд звертає увагу на те, що 06 березня 2015 року ТОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс» звернулось до органів Державної виконавчої служби за примусовим виконанням названого рішення суду. Як встановлено судом, станом на момент прийняття відповідачем оспорюваного рішення тривало виконавче провадження №46821396 по примусовому виконанню рішення Рівненського міського суду у справі №569/17512/13-ц.

При чому, 20 березня 2015 року державним виконавцем ВДВС Рівненського міського управління юстиції винесено постанову про арешт всього майна боржника та заборону його відчуження.

23 вересня 2015 року згідно із постановою державного виконавця ВДВС Рівненського міського управління юстиції виконавчий документ повернуто стягувачеві (ТОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс») на підставі п.9 ч.1 ст.47 Закону України «Про виконавче провадження» (за боржником зареєстровано право власності на нерухоме житлове майно, яке є предметом застави як забезпечення кредиту в іноземній валюті, яке відповідно до Закону від 03.06.2014 року №1304-VII не може бути примусово стягнуто (відчужено без згоди власника).

За таких обставин прийняття Відповідачем оспорюваного рішення суперечить умовам договору про задоволення вимог іпотекодержателя - відповідного застереження в іпотечному договорі (п.12), яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками.

Крім того, пунктом 46 Порядку передбачено, що для проведення державної реєстрації права власності на підставі договору іпотеки, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, заявник, крім документа, що підтверджує виникнення, перехід та припинення речових прав на нерухоме майно, подає:

1)завірену в установленому порядку копію письмової вимоги про усунення порушень, надіслану іпотекодержателем іпотекодавцеві та боржникові, якщо він є відмінним від іпотекодавця, в якій зазначається стислий зміст порушеного зобов'язання, вимога про виконання порушеного зобов'язання у не менш як 30-денний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання такої вимоги;

2)документ, що підтверджує завершення 30-денного строку з моменту отримання іпотекодавцем та боржником, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмової вимоги іпотекодержателя у разі, коли більш тривалий строк не зазначений у письмовій вимозі, надісланій іпотекодержателем іпотекодавцеві та боржникові, якщо він є відмінним від іпотекодавця;

3)заставну (якщо іпотечним договором передбачено її видачу).

Наявність зареєстрованої заборони відчуження нерухомого майна, накладеної нотаріусом під час посвідчення договору іпотеки, на підставі якого відбувається перехід права власності на предмет іпотеки від іпотекодавця до іпотекодержателя, а також зареєстрованих після державної реєстрації іпотеки прав чи вимог інших осіб на передане в іпотеку нерухоме майно не є підставою для відмови у проведенні державної реєстрації права власності за іпотекодержателем.

Тому, обов'язок з надіслання вимоги може вважатися виконаним Іпотекодержателем лише у разі, якщо така вимога отримана іпотекодавцем і строк її виконання обчислюється з моменту отримання цієї вимоги.

Як вбачається з матеріалів реєстраційної справи, лише 30 червня 2015 року ТОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс» було направлено ОСОБА_1 повідомлення №4324-юр про намір звернути стягнення на предмет іпотеки за договором №1701/0608/88-067-Z-1 від 06 червня 2008 року, також заявлено вимогу про усунення порушень умов даного договору шляхом погашення упродовж 30 днів суми заборгованості.

Отже, суд приходить до висновку, що відповідачем неналежно перевірено подані представником ТОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс» документи для проведення державної реєстрації права власності, яку проведено 04 липня 2015 року, тобто до спливу 30-денного терміну з моменту отримання іпотекодавцем вимоги іпотекодержателя про намір звернути стягнення на іпотечне майно.

Статтею 24 Закону №1952-IV встановлено перелік підстав для відмови в державній реєстрації прав та їх обтяжень, зокрема: подані документи не відповідають вимогам, встановленим цим Законом, або не дають змоги встановити відповідність заявлених прав документам, що їх посвідчують (п.4); заяву про державну реєстрацію прав, пов'язаних з відчуженням нерухомого майна, подано після державної реєстрації обтяжень, встановлених щодо цього майна, крім випадків, встановлених частиною дев'ятою статті 15 цього Закону (п.5); заявником подано ті самі документи, на підставі яких заявлене право та обтяження такого права вже зареєстровано у Державному реєстрі прав (п.6).

З огляду на наведене вище, приватний нотаріус зобовязаний був прийняти рішення про відмову в державній реєстрації права власності за ТОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс».

Проведення державної реєстрації права на нерухоме майно на підставі договору іпотеки, який містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя є способом захисту прав іпотекодержателя, наслідком чого є перехід права власності на нерухоме майно від боржника до кредитора, тобто проведення його відчуження.

Відповідно до ст.590, 578 ЦК України, звернення стягнення на предмет застави/іпотеки здійснюється лише за рішенням суду, якщо для укладення такого договору щодо майна фізичної особи вимагалось отримання згоди чи дозволу іншої особи чи органу.

Як вбачається з матеріалів справи, в квартирі АДРЕСА_3 зареєстрована неповнолітня дитина ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Отже, Відповідачем, при прийнятті оскаржуваного рішення не враховано наведених норм та прав неповнолітньої дитини, яка зареєстрована у квартирі, реєстрацію права власності на яку проведено за ТОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс».

Крім того, як встановлено судом, Відповідач, при прийнятті оскаржуваного рішення керувався Порядком державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого Постановою КМУ від 22 червня 2011 року №703, який, на момент прийняття оскаржуваного рішення, тобто 04.07.2015 року, втратив чинність згідно із Постановою КМУ від 17.10.2013 року №868 «Про затвердження Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень і Порядку надання інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно» (а.с. 80).

Відповідно до п. 1 Порядку взаємодії органів державної реєстрації прав та їх посадових осіб, що затверджений Наказом міністерства юстиції України від 02.04.2013 року №607/5, зареєстрований в Міністерстві юстиції України 02.04.2013 року за №534/23066, він визначає процедуру взаємодії системи органів державної реєстрації прав та державних реєстраторів прав на нерухоме майно органів державної реєстрації прав, посадових осіб органів місцевого самоврядування, адміністраторів центрів надання адміністративних послуг, нотаріусів під час прийняття заяв та під час проведення державної реєстрації права власності або інших речових прав на нерухоме майно, що виникають, в тому числі, на підставі договорів іпотеки, що містять застереження про задоволення вимог іпотекодержателя.

Згідно з п.2 цього Порядку, державна реєстрація речових прав на нерухоме майно у випадках, передбачених у пункті 1 наказу, проводиться державними реєстраторами прав на нерухоме майно Мін'юсту відповідно до Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 17.10.2013 року №868.

Пунктом 3 вказаного Порядку (в редакції чинній на час спірних правовідносин) передбачено, що протягом одного робочого дня з дати прийняття заяви орган державної реєстрації прав забезпечує виготовлення електронних копій документів, поданих для державної реєстрації прав, шляхом сканування оригіналів документів, що подаються для проведення державної реєстрації прав, та копій документів, що предявляються для державної реєстрації прав, засвідчені в установленому порядку та розміщення у базі даних про реєстрацію заяв і запитів Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Електронні документи, подані для проведення державної реєстрації прав, оформляються згідно з вимогами законодавства у сфері електронних документів та електронного документообігу, а також електронного цифрового підпису. Відповідність електронних копій оригіналів документів, необхідних для державної реєстрації прав та їх обтяжень, оригіналам таких документів у паперовій формі забезпечує особа, яка їх виготовила.

Пунктом 4 даного Порядку (в редакції чинній на час спірних правовідносин) визначено, що орган державної реєстрації прав у день прийняття відповідної заяви у випадках, передбачених пунктом 1 наказу, та виконання дій, передбачених пунктом 3 цього Порядку, за допомогою програмного забезпечення Державного реєстру речових прав на нерухоме майно передає таку заяву на розгляд до Укрдержреєстру.

Оскільки відповідачем, як державним реєстратором, проведено державну реєстрацію переходу права власності від іпотекодавця до іпотекодержателя, на спірні правовідносини поширюються положення Порядку взаємодії органів державної реєстрації прав та їх посадових осіб, що затверджений Наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2013 №607/5, зареєстрований в Міністерстві юстиції України 02.04.2013 за №534/23066.

У зв'язку з цим, суд вважає, що відповідач під час прийняття оспорюваного рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 04.07.2015 необґрунтовано не виконав вимоги вказаного Порядку та не передав заяву ТОВ "Факторингова компанія "Вектор Плюс" на розгляд до Укрдержреєстру (структурного підрозділу територіальних органів Міністерства юстиції України, що забезпечує реалізацію повноважень Укрдержреєстру).

Крім того, як вбачається з матеріалів справи, в порушення вимог п.3 Порядку передачі документів у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого наказом Міністерства юстиції України 20.01.2012 N 111/5, який зареєстровано в Міністерстві юстиції України 26 січня 2012 р. за N 118/20431, документи щодо реєстрації за ТОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс» права власності на квартиру АДРЕСА_3 передані Відповідачем ОСОБА_9 службі Рівненського міського управління юстиції лише 02 вересня 2015 року згідно вих. листа №424-01-30 без опису вкладення, який має містити повний перелік документів, які передаються, із зазначенням кількості аркушів кожного окремого документа, прізвища, імені та по батькові державного реєстратора прав на нерухоме майно (а.с. 75).

Згідно із ч. 2 ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», у разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав.

Відповідно до абз. 1, 5 п. 42 Порядку введення Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України віл 26.10.2011 року № 1141, державний реєстратор вносить записи до Державного реєстру прав про скасування державної реєстрації прав у разі скасування на підставі рішення суду рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав та їх обтяжень.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За змістом ч. 3 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій або бездіяльності суб'єктів владних повноважень, адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, які мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема, з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод, та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до статей 11, 71 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Отже, позивачем доведено протиправність рішення приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу ОСОБА_3 від 04.07.2015 року №22596167 з огляду на недотримання останнім вимог ч.5 ст.3, ч.1,2 ст.9, ч.9 ст.15, ч.1 ст.16, ст.24 Закону «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», норм п.46 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, а відповідачем не доведено правомірності оскаржуваного рішення.

Відповідно до ст. 94 КАС України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Керуючись статтями 160-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна: 01, номер запису про право власності: 10283839 від 04.07.2015) прийняте приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_3, при виконанні функцій державного реєстратора прав на нерухоме майно, про державну реєстрацію права власності за ОСОБА_4 з обмеженою відповідальністю Факторингова група "Вектор Плюс" , на об'єкт нерухомого майна: трикімнатну квартиру №80, що знаходиться за адресою: м. Рівне, вул. Кавказька (вул. Тольятті), 15, загальною площею 60,7 кв.м., яка є предметом Іпотечного договору №1701/0608/88-067-Z-1 від 06.06.2008.

Присудити на користь позивача ОСОБА_1 з Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу ОСОБА_3 судовий збір у розмірі 73,08 грн.

Постанова суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга подається до Житомирського апеляційного адміністративного суду через Рівненський окружний адміністративний суд. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до Житомирського апеляційного адміністративного суду.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 КАС України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 КАС України, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Суддя Сало А.Б.