Справа № 7803/10/2070
Суддя: Шевченко О.В.
Дата ухвалення: 2010-10-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 2а- 7803/10/2070
Харківський окружний адміністративний суд
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 жовтня 2010 р. м. Харків

Харківський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Шевченко О.В.,

при секретарі - Нікітенко Л.Ю.,

за участі представника позивача - ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом приватного підприємства "Сервісно-метрологічний центр" до Державної податкової інспекції у Московському районі м. Харкова про скасування податкового повідомлення-рішення,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач, приватне підприємство «Сервісно-метрологічний центр»звернулось до суду з позовом, в якому, з урахуванням уточнення позовних вимог від 28.10.2010 року, просило скасувати податкове повідомлення-рішення №00002318/0 від 12 травня 2010 року, винесене ДПІ у Московському районі м.Харкова.

В обґрунтування позовних вимог Приватне підприємство «Сервісно-метрологічний центр»посилалось на те, що 07 травня 2010 року відповідачем було проведено невиїзну документальну перевірку їх приватного підприємства з питань взаємовідносин з ПП «Каф-Буд»за період з 01.07.2007 року по 31.07.2007 року. На підставі акта перевірки ДПІ у Московському районі м.Харкова прийнято податкове повідомлення-рішення від 12 травня 2010 року №00002318/0, яким відповідно до підпункту «б»підпункту 4.2.2 статті 4 та підпункту 17.1.3 пункту 17.1 статті 17 Закону N 2181-III "Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами" та підпункту 7.4.5, пункту 7.4 статті 7 Закону України від 3 квітня 1997 року N 168/97-ВР "Про податок на додану вартість" (далі - Закон N 168/97-ВР) визначено суму податкового зобов'язання з податку на додану вартість у розмірі 4830,0 грн. та застосовано штрафні (фінансові) санкції у розмірі 2415,0 грн. відносно їх підприємства.

Позовні вимоги мотивовано тим, що висновки викладені в акті перевірки не відповідають дійсним обставинам справи, а отже, оскаржуване податкове повідомлення-рішення, прийняте з порушенням норм чинного законодавства, оскільки 11 червня 2007 року між ПП «Сервісно-метрологічний центр»та ПП «Каф-Буд»був укладений договір на постачання установки проливної JOS 15Z/A-М у кількості один комплект. Загальна сума договору склала на устаткування 38400,00 грн., в тому числі ПДВ 6400,0 грн. Всі здійснені платежі підтверджені банківськими виписками та податковими накладними. З огляду на зазначене після здійснення розрахунків та поставки установки приватним підприємством «Каф-Буд»були видані податкові накладні № 716 від 16.07.2007 року та № 709 від 19.07.2007 року. Тому податковий кредит у розмірі 4830 грн. сформовано відповідно до вимог Закону «Про податок на додану вартість». Посилаючись на те, що податковим органом неправомірно винесено податкове повідомлення-рішення позивач просив його скасувати.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив суд позов задовольнити.

Представник відповідача в судове засідання не зявився, про дату, час та місце розгляду справи сповіщений належним чином, надав до суду клопотання про перенесення розгляду справи у звязку з зайнятістю представників відповідач в інших судових засіданнях. Суд зазначає, що дане клопотання не підтверджено необхідними доказами щодо зайнятості всіх представників ДПІ у Московському районі м. Харкова в інших судових засіданнях, тому дане клопотання суд вважає необґрунтованим, та не визнає поважними причини неприбуття представника відповідача в судове засідання. В запереченнях наданих до суду відповідач вимоги адміністративного позову не визнав з посиланням на висновки акту перевірки, вважає, що правочин, укладений між позивачем та його контрагентом не створює юридичних наслідків, крім тих, що повязані з його недійсністю, а тому оскаржуване податкове повідомлення-рішення винесене правомірно, просив суд відмовити в задоволенні адміністративного позову в повному обсязі.

Згідно положень ч.4 ст.128 КАС України, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності представника відповідача на підставі наявних у справі доказів.

Заслухавши пояснення представника позивача, перевіривши матеріали справи, суд дійшов до наступного.

Судом встановлено, що оспорюване податкове повідомлення-рішення про визначення позивачу податкового зобов'язання з ПДВ у сумі 7245,0 грн. (у тому числі 4830,0 грн. за основним платежем та 2415,0 грн. штрафних санкцій) прийняте на підставі акту невиїзної документальної перевірки приватного підприємства «Сервісно-метрологічний центр»з питань взаємовідносин з ПП «Каф-Буд»за період з 01.07.2007 року по 31.07.2007 року по факту включення позивачем до складу податкового кредиту сум ПДВ за операціями з поставки установки проливної JOS 15Z|/A-М у кількості один комплект, в якому безпосереднім постачальником позивача являлось приватне підприємством «Каф-Буд».

Відповідно до підпункту 7.4.1 пункту 7.4 статті 7 Закону України "Про податок на додану вартість" податковий кредит звітного періоду складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 6.1 статті 6 та статтею 81 цього Закону, протягом такого звітного періоду у зв'язку з, зокрема, придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Підпунктом 7.4.5 пункту 7.4 статті 7 Закону України "Про податок на додану вартість" передбачено, що не підлягають включенню до складу податкового кредиту суми сплаченого (нарахованого) податку у зв'язку з придбанням товарів (послуг), не підтверджені податковими накладними чи митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з підпунктом 7.2.6 цього пункту).

У разі коли на момент перевірки платника податку органом державної податкової служби суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними цим підпунктом документами, платник податку несе відповідальність у вигляді фінансових санкцій, установлених законодавством, нарахованих на суму податкового кредиту, не підтверджену зазначеними цим підпунктом документами.

Матеріали справи свідчать про те, що 11 червня 2007 року між ПП «Сервісно-метрологічний центр»та ПП «Каф-Буд»був укладений договір на постачання установки проливної JOS 15Z/A-М у кількості один комплект. Загальна сума договору склала на устаткування 38400,00 грн., в тому числі ПДВ 6400,0 грн. (а.с.17).

У рахунок виконання умов договору поставки ПП «Сервісно-метрологічний центр»перерахував ПП «Каф-Буд»кошти в сумі 23680,00 грн., що підтверджується банківськими виписками (а.с. 31). На час проведення перевірки позивач за договором від 11.07.2007р. мав заборгованість в розмірі 9420,00 грн., в т.ч. ПДВ 1570грн.

На виконання умов договору підприємством «Каф-Буд»поставило позивачу товар, про що свідчать накладна №719 на відвантаження товару від 19.07.2007р. ПП «Каф-Буд»відвантажено товар на адресу ПП «Сервісно-метрологічний центр», про що свідчать податкові накладні № 716 від 16.07.2007 року на суму 5300,00грн. (ПДВ 883,33 грн.) та № 709 від 19.07.2007 року на суму 33100,00грн. (ПДВ 5516,67 грн.) (а.с.19,20).

Із акту перевірки Державної податкової інспекції у Московському районі м. Харкова №2241/18/33674274 від 07.05.2010р. вбачається, що підставою визнання зазначених вище угод такими, що не спрямовані на реальне настання правових наслідків, а рівно і донарахування позивачу зобовязання з податку на прибуток та податку на додану вартість став висновок перевіряючих щодо невідповідності первинних документів, а саме податкових накладних ПП "Каф-Буд" п.18 Порядку "Про затвердження форми податкової накладної та порядку її заповнення", зокрема підписання їх особою, що не уповноважена платником податку здійснювати поставку товару (послуг).

Державною податковою інспекцією у Московському районі м. Харкова отримана інформація про проведення Державною податковою інспекцією у Фрунзенському районі м. Харкова перевірки, якою встановлено, що директор ПП "Каф-Буд" ОСОБА_2, яким підписані податкові накладні, що стали підставою для формування позивачем податкового кредиту, не має відношення до зазначеної юридичної особи, податкові декларації не підписував.

Однак, суд із наведеним висновком погодитись не може з огляду на наступне.

В обґрунтування вказаного твердження ДПІ наводить письмові пояснення ОСОБА_2 про те, що він дійсно з жовтня 2006 року призначений директором ПП "Каф-Буд", але відношення до господарської діяльності юридичної особи не мав, відповідних документів від її імені не підписував.

Посилання представника відповідача на ксерокопію пояснень директора ПП «Каф-Буд»ОСОБА_2, наданих ним 29.09.2008 року на імя начальника відділу податкової міліції Фрунзенського району м.Харкова, як на підтвердження факту відсутності будь-яких договірних відносин між ПП «Сервісно-метрологічний центр»та ПП «Каф-Буд», про те, що він не має відношення до господарської діяльність підприємства, є безпідставними, з огляду на те, що в установленому порядку вказані пояснення не оформлені, ніким не завірені. Під час надання вказаних пояснень, ОСОБА_2 про кримінальну відповідальність за дачу неправдивих показань не попереджався. Крім того, з наданих пояснень не вбачається за яких умов та за яких обставин ОСОБА_2 надавав вказані пояснення.

Не є належним доказом і постанова Ленінського районного суду м.Харкова від 25 листопада 2009 року про притягнення ОСОБА_2 до кримінальної відповідальності та застосування до нього Закону України «Про амністію»у звязку із складанням та підписанням завідомо недостовірних документів підряду від імені ПП «Каф-Буд»на виконання ремонтних робіт у Харківському художньому училищі, оскільки вказані правовідносини ні по суті ні по часу до спірних ніякого відношення не мають. Постанова не містить інформації щодо того, що позивач - ПП «Сервісно-метрологічний центр»був задіяний в схемах ухилення від сплати податків, а діяльність його посадових осіб була протиправною або злочинною.

За змістом ч. 4 ст. 72 Кодексу адміністративного судочинства України вирок суду в кримінальній справі, який набрав законної сили, є обовязковим для адміністративного суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, щодо якої ухвалений вирок, лише в питаннях, чи мало місце діяння та чи вчинене воно цією особою. Зав таких обставин суд дійшов висновку, що постанова Ленінського районного суду м.Харкова від 25 листопада 2009 року не є належним доказом щодо предмету доказування.

Посилання відповідача на висновок почеркознавчого дослідження №386 від 08.10.2008 року, проведеним НДЕКЦ при ГУМВСУ в Харківській області, яким встановлено, що підписи від імені директора ПП "Каф-Буд" ОСОБА_2, що маються у податкових деклараціях, виконані не цією, а іншою особою є безпідставним, оскільки із його тексту не вбачається, що предметом дослідження спеціаліста були саме податкові накладні № 716 від 16.07.2007 року та № 709 від 19.07.2007 року. Також із тексту вказаного висновку не вбачається які саме та у звязку з чим проводилось дослідження податкових декларацій на 10 сторінках (а.с.97). Однією із обовязкових вимог належності висновку експерта є попередження експерта про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок та за відмову без поважних причин від виконання покладених на нього обовязків. Із наданого висновку почеркознавчого дослідження №386 від 08.10.2008 року вбачається, що старший експерт ОСОБА_3 про таку відповідальність попереджений не був.

З огляду на те, що згідно з підпунктом 7.2.4 пункту 7.2 статті 7 Закону України "Про податок на додану вартість" право на нарахування податку та складання податкових накладних надається виключно особам, зареєстрованим як платники податку у порядку, передбаченому статтею 9 цього Закону, відповідачем не надано доказів того, що на момент видачі приватним підприємством «Каф-Буд» податкових накладних воно діяло всупереч вищевказаним приписам Закону.

У судовому засіданні встановлено, що на час здійснення господарських операцій (за якими податкова інспекція не визнала обґрунтованим віднесення позивачем до податкового кредиту сум ПДВ) ПП "Каф-Буд" було включене до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб підприємців, а також мало свідоцтво про реєстрацію платника ПДВ. За таких обставин позивач не може нести відповідальність за можливу недостовірність відомостей про особу, наведених у зазначеному реєстрі, за умови необізнаності щодо неї.

Статтею 18 Закону України від 15 травня 2003 року № 755-IV «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб підприємців»встановлено, що якщо відомості, які підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, були внесені до нього, то вони вважаються достовірними і можуть бути використані у спорі з третьою особою, доки до них не внесено відповідних змін. Якщо відомості, які підлягають внесенню до цього реєстру, є недостовірними і були внесені до нього, то третя особа може посилатися на них у спорі як на достовірні, за винятком випадків, коли вона знала або могла знати про те, що такі відомості є недостовірними.

Положеннями п.п. 7.4.1 п. 7.4. ст.7 Закону України «Про податок на додану вартість»визначено, що податковий кредит звітного періоду складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку у зв'язку з придбанням або виготовленням товарів з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку. Якщо ж платник податку придбаває матеріальні активи, які не призначаються для їх використання в господарській діяльності такого платника, то сума податку, сплаченого у звязку з таким придбанням відповідно до п.п. 7.4.4 п. 7.4 ст. 7 Закону України «Про податок на додану вартість»не включається до складу податкового кредиту.

Звідси випливає, що правильність формування платником податків податкового кредиту вимагає наявності зв'язку витрат платника податків на придбання товарів з його господарською діяльністю, що полягає у намірі платника податку отримати користь від придбаних товарів. За відсутності ж останнього відсутні підстави для зменшення бази оподаткування податком на прибуток і податком на додану вартість за рахунок валових витрат та податкового кредиту. З урахуванням вказаних законодавчих норм суд дійшов висновку, що для підтвердження неправомірності віднесення позивачем витрат до складу валових витрат та до складу податкового кредиту, відповідач має представити такі докази, що дозволяють стверджувати про здійснення операцій, що не відносяться до господарської діяльності підприємства.

Проте, судом встановлено, що ПП «Сервісно-метрологічний центр»є виробником лічильника води ЛВ-4Т, який зареєстрований у Державному реєстрі засобів вимірювальної техніки за №У2516-07 (а.с. 34) та для їх виробництва повинно мати робочі еталони. З метою отримання дозволу на серійне виробництво таких лічильників води позивач прийняв рішення придбати установку проливну JOS 15Z/A-М, яка є робочим еталоном. Лічильники води під час виробництва проходять Державну повірку, яка здійснюється на установці JOS 15Z/A-М.

Суд звертає увагу, що відповідач не надав заперечень щодо факту використання позивачем установки проливної JOS 15Z/A-М у власній господарській діяльності. Використання позивачем придбаної установки підтверджуються наданими позивачем технічними документами.

Відповідно до п.п. 2.3.4 Порядку оформлення результатів невиїзних документальних, виїзних планових та позапланових перевірок з питань дотримання податкового, валютного та іншого законодавства, затвердженого наказом ДПА України № 327 від 10.08.2005р., не допускається відображення в акті перевірки необґрунтованих даних, а також суб'єктивних припущень перевіряючих, які не мають підтверджених доказів, та різного роду висновків щодо дій посадових осіб суб'єкта господарювання. Разом з цим суд зауважує, що висновки акту перевірки №2241/18/33674274 від 07.05.2010р. зроблені з посиланням на пояснення ОСОБА_2, постанову Ленінського районного суду м. Харкова, висновок почеркознавчого дослідження №386 від 08.10.2008 року зі змісту яких не вбачається будь-яких даних щодо протиправної діяльності ОСОБА_2 по взаємовідносинам з ПП «Сервісно-метрологічний центр»на предмет постачання позивачу товару. На підтвердження таких фактів відповідачем до матеріалів справи будь-яких документальних доказів не надано.

Відповідно до положень ч.2 ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідач, Державна податкова інспекція у Московському районі м. Харкова, приписів ч.2 ст.71 КАС України не виконав і не довів належним чином правомірність власних висновків, правильність та законність прийнятого податкового повідомлення рішення. Висновки акту перевірки про порушення позивачем п.п. 7.4.1, п. 7.4 ст. 7 Закону України «Про податок на додану вартість»є необґрунтованими та безпідставними.

З урахуванням викладеного, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню, факти порушень вимог законодавства позивачем не знайшли свого підтвердження матеріалами судової справи, що дає суду підстави для задоволення позову в повному обсязі.

Керуючись ст. ст. 2, 8-14, 71, 94, 159, 160-164, 167, 186 КАС України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов приватного підприємства "Сервісно-метрологічний центр" до Державної податкової інспекції у Московському районі м. Харкова про скасування податкового повідомлення-рішення задовольнити.

Скасувати податкове повідомлення - рішення № 00002318/0 від 12.05.2010 року, винесене ДПІ у Московському районі м. Харкова.

Стягнути з Державного бюджету України на користь приватного підприємства "Сервісно-метрологічний центр" 03,40 грн. сплаченого судового збору.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Харківського апеляційного адміністративного суду через Харківський окружний адміністративний суд шляхом подачі апеляційної скарги в десятиденний строк з дня її проголошення та з дня отримання копії постанови, у разі проголошення постанови суду, яка містить вступну та резолютивну частини, а також прийняття постанови у письмовому провадженні.

Якщо субєкта владних повноважень, у випадках та порядку, передбаченому частиною четвертою статті 167 КАС України, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення пятиденного строку з моменту отримання субєктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Постанова набирає законної сили після закінчення строків для подачі апеляційної скарги.

Повний текст постанови виготовлено 02 листопада 2010 року.

Суддя Шевченко О.В.