Справа № 872/8588/15
Суддя: Сафронова С.В.
Дата ухвалення: 2015-11-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

19 листопада 2015 рокусправа № П/811/4372/14(2-ап/811/26/15)

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Сафронової С.В.

суддів: Чепурнова Д.В. Поплавського В.Ю.

за участю секретаря судового засідання: Олійник Р.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетроську апеляційну скаргу Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України на постанову Кіровоградського окружного адміністративного суду від 05.06.2015р. у справі № П/811/4372/14(2-ап/811/26/15) за позовом ОСОБА_1 до Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України про визнання не чинною, незаконною та скасування постанови про відмову у відкритті виконавчого провадження від 24.11.2014 року №ВП45631843, -

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_1 звернувся до суду першої інстанції з адміністративним позовом до Відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України про визнання не чинною, незаконною та скасування постанови старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України ОСОБА_2 від 27.11.2014 року №ВП45631843 про відмову у відкритті виконавчого провадження (відмову у прийнятті до провадження виконавчого документу).

Постановою Кіровоградського окружного адміністративного суду від 05.06.2015р. адміністративний позов задоволено повністю. Визнано протиправною та скасовано постанову старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України ОСОБА_2 від 27.11.2014 року №ВП45631843 про відмову у відкритті виконавчого провадження (відмову у прийнятті до провадження виконавчого документу).

Не погодившись з вищевказаною постановою відповідач подав апеляційну скаргу, мотивуючи тим, що судом першої інстанції під час винесення судового рішення були порушені норми матеріального та процесуального права, повністю не встановлені всі обставини справи та не досліджені докази, які мають значення для встановлення обставин справи, а тому просить постанову суду першої інстанції скасувати та прийняти нову, якою відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Дослідивши доводи апеляційної скарги за матеріалами справи та перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги виходячи з наступного.

Судом встановлено, що додатковою постановою Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 20 березня 2009 року, стягнуто з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 375,0 грн. судових витрат на оплату правової допомоги.

19 листопада 2014 року позивачем на адресу відділу примусового виконання рішень ДВС України направлена заява про надання до виконання виконавчого листа Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області №2а 17/09 за додатковим рішенням про стягнення з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 375,0 грн. судових витрат на оплату правової допомоги.

27 листопада 2014 року старшим державним виконавцем Кушнір Л.В. винесено постанову про відмову у відкритті виконавчого провадження ВП №45631843 на підставі того, що у резолютивній частині поданого на виконання виконавчому документі зазначено «стягнути з Державного бюджету України», який не є ні фізичною особою ні юридичною особою. Крім того, у графі «найменування боржника» поданого на виконання виконавчого документу боржником зазначено: Державне казначейство України, яке ліквідоване, як урядовий орган державного управління, постановою КМУ від 28.03.2011 року №346 «Про ліквідацію урядових органів».

Вважаючи таку відмову протиправною, позивач оскаржив постанову про відмову у відкритті виконавчого провадження від 27.11.2014 року у судовому порядку.

Вирішуючи спір у справі та задовольняючи позовні вимоги у повному обсязі, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач до правовідносин, які виникли у 2009 році застосував норми Закону в редакції станом на 2015 рік. Дані обставини є порушенням правил дії Закону у часі, що з урахуванням п. 3 Розділу ІІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про гарантії держави щодо виконання рішень судів" указаний виконавчий документ підлягає пред'явленню до виконання до органів державної виконавчої служби, що спростовує твердження представника відповідача про правомірність прийнятої постанови про відмову у відкритті виконавчого провадження.

Судова колегія апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції та зазначає наступне.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку визначає Закон України "Про виконавче провадження".

Частиною 1 статті 11 Закону України "Про виконавче провадження" передбачено, що державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Статтею 17 Закону України "Про виконавче провадження" визначено, що примусове виконання рішень здійснюється державною виконавчою службою на підставі виконавчих документів, визначених цим Законом. Відповідно до цього Закону підлягають виконанню державною виконавчою службою, зокрема, виконавчі листи, що видаються судами.

Згідно з частиною 1 статті 25 Закону України "Про виконавче провадження" державний виконавець зобов'язаний прийняти до виконання виконавчий документ і відкрити виконавче провадження, якщо не закінчився строк пред'явлення такого документа до виконання, він відповідає вимогам, передбаченим цим Законом, і пред'явлений до виконання до відповідного органу державної виконавчої служби.

Підстави для відмови у відкритті виконавчого провадження визначені ст. 26 Закону України Про виконавче провадження", до яких, зокрема, відноситься наявність передбачених законом обставин, що виключають здійснення виконавчого провадження.

Так, приписами ч. 2 ст. 3 Закону України "Про виконавче провадження", на яку посилається відповідач у запереченнях визначено, що рішення про стягнення коштів з державного та місцевих бюджетів або бюджетних установ виконуються органами Державного казначейства України в установленому Кабінетом Міністрів України порядку.

Порядок №845 прийнятий відповідно до частини 2 статті 3 Закону України "Про виконавче провадження" і пункту 9 розділу VI "Прикінцеві та перехідні положення" Бюджетного кодексу України та визначає механізм виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників (далі - рішення про стягнення коштів), прийнятих судами, а також іншими державними органами (посадовими особами), які відповідно до закону мають право приймати такі рішення.

З 01.01.2013 року набрав чинності Закон України від 05.06.2012 року № 4901-VI "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень", згідно з вимогами якого виконання рішень суду про стягнення коштів, боржником за якими є державний орган, покладається на Державну казначейську службу України.

суд першої інстанції правильно звернув увагу на положення пункту 3 Розділу ІІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про гарантії держави щодо виконання рішень судів", що доповнений Законом України "Про внесення змін до деяких законів України щодо виконання судових рішень" від 19.09.2013 року № 583-VII, відповідно до якого встановлено, що виконавчі документи за рішеннями суду про стягнення коштів або рішення суду, що набрали законної сили, боржниками за якими є визначені частиною першою статті 2 цього Закону ("Про гарантії держави щодо виконання рішень судів") суб'єкти, які видані або ухвалені до набрання чинності цим Законом, подаються до органу державної виконавчої служби протягом шести місяців з дня набрання чинності цим пунктом. Якщо рішення суду про стягнення коштів або виконавчі документи за цими рішеннями, боржниками за якими є визначені частиною першою статті 2 цього Закону суб'єкти, не було подано в строк, встановлений цим пунктом, це не є підставою для відмови у виконанні даного судового рішення, яке не врахував відповідач приймаючи оскаржуване рішення.

З матеріалів справи вбачається, що додаткова постанова Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 20 березня 2009 року у справі № 2-а-17/2009 набрала законної сили 25.10.2011 року, тобто до набрання чинності Законом України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень" .

Таким чином судова колегія апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, що відповідач до правовідносин, які виникли у 2009 році застосував норми Закону в редакції станом на 2015 рік, а тому, з урахуванням п. 3 Розділу ІІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про гарантії держави щодо виконання рішень судів" указаний виконавчий документ підлягає пред'явленню до виконання до органів державної виконавчої служби, що спростовує твердження представника відповідача про правомірність прийнятої постанови про відмову у відкритті виконавчого провадження.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів приходить до висновку про те, що суд першої інстанції об'єктивно, повно, всебічно дослідив обставини, які мають суттєве значення для вирішення даної адміністративної справи, застосував до правовідносин, які виникли між сторонами у справі, норми права, які регулюють саме ці правовідносини, зроблені судом першої інстанції висновки відповідають фактичним обставинам справи та підтверджуються зібраними у справі доказами, будь-яких порушень судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, яке б потягло за собою наявність підстав для скасування або зміни оскаржуваного судового рішення, не було встановлено, тому постанову суду першої інстанції від 05.06.2015 року у даній адміністративній справі необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, оскільки доводи, які викладені у апеляційній скарзі, суперечать зібраним у справі доказам та фактичним обставинам справи, зводяться до переоцінки ним доказів, які були досліджені судом першої інстанції під час розгляду даної адміністративної справи і незгоди з висновками суду з оцінки обставин у справі, а також помилкового тлумачення заявником апеляційної скарги норм матеріального та процесуального права, а тому не можуть бути підставою для скасування постанови суду першої інстанції у даній справі.

Керуючись п.1 ч.1 ст. 198, ст. 200, 206 КАС України, судова колегія, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України - без задоволення.

Постанову Кіровоградського окружного адміністративного суду від 05.06.2015р. залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України в порядку та строки, встановлені статтею 212 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий: С.В. Сафронова

Суддя: Д.В. Чепурнов

Суддя: В.Ю. Поплавський