Справа № 817/3114/15
Суддя: Недашківська К.М.
Дата ухвалення: 2015-11-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
26 листопада 2015 року 14 год. 50 хв.Справа № 817/3114/15 м. Рівне

Рівненський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Недашківської К.М., за участю: секретаря судового засідання Єрмошкіної Л.І.; позивача ОСОБА_1 ; представника позивача Сокаль В.О. (договір про надання юридичної допомоги від 29 жовтня 2015 року); представника відповідача Ковальчука Ю.П. (довіреність від 21 листопада 2015 року); розглянув у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Командира військової частини НОМЕР_1 про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинення певних дій.

До Рівненського окружного адміністративного суду надійшов позов ОСОБА_1 (далі іменується позивач) до Командира військової частини НОМЕР_1 (далі іменується відповідач), в якому позивач просить суд визнати протиправною бездіяльність командира військової частини НОМЕР_1 щодо виключення позивача зі списків особового складу військової частини НОМЕР_1 та ненадання довідки для присвоєння йому статусу учасника бойових дій; зобов`язати командира військової частини НОМЕР_1 виключити позивача зі списків особового складу військової частини НОМЕР_1 та надати довідку для присвоєння йому статусу учасника бойових дій, згідно пункту 6 Порядку надання статусу учасника бойових дій особам, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 20.08.2014 №413.

Заявлені позовні вимоги обґрунтовані тим, що 19 березня 2014 року позивач був призваний на військову службу Рівненським об`єднаним міським військовим комісаріатом. 19 травня 2014 року позивач переведений із Рівненського об`єднаного міського військового комісаріату у військову частину НОМЕР_1 на посаду начальника зв`язку командира взводу зв`язку. Проходив військову службу в зоні АТО. Президентом України 14 січня 2015 року видано Указ №15/2015 «Про часткову мобілізацію» (Указ затверджено Законом України №113-УІІІ від 15.01.2015, ВВР, 2015, №6, ст.42). Міністром оборони України видано наказ про звільнення військовослужбовців, які були призвані на військову службу під час мобілізації, на особливий період відповідно до Указу Президента України від 17 березня 2014 року №303 «Про часткову мобілізацію». Позивач зазначає, що не дивлячись на наявність такого Указу Президента України, він фактично не демобілізований, так як командир військової частини не виключив його як військовослужбовця зі списків особового складу військової частини у порядку, встановленому положеннями про проходження військової служби громадянами України згідно вимог частини 2 статті 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу». Позивач вказує, що він неодноразово в усній та письмовій формі звертався до командира військової частини НОМЕР_1 із заявами (рапортами) про виключення його із списків особового складу частини. Однак, керівництво військової частини ігнорує вимоги Закону, не виключає позивача із списку. Окрім того, позивач просить суд зобов`язати керівника військової частини НОМЕР_1 надати відповідні документи для присвоєння йому статусу учасника бойових дій згідно пункту 6 Порядку надання статусу учасника бойових дій особам, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 20 серпня 2014 року №413. Факт безпосередньої участі позивача в антитерористичній операції підтверджується записами у військовому квитку.

Ухвалою судді від 24.09.2015 відкрито провадження в адміністративній справі, закінчено підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.

У судове засідання, призначене на 26.11.2015, прибув позивач та його представник, підтримали заявлені позовні вимоги, та просили суд задовольнити позов у повному обсязі.

До суду також прибув представник відповідача, заперечив проти позову, та вказав, що до моменту виключення позивача зі списків особового складу, позивач був зобов`язаний передати справу та посаду, а також оформити належним чином обхідний лист. Проте, вказаної вимоги позивач не виконав. Відповідач зазначає, що в ході роботи комісії було виявлено нестачу матеріальних засобів, з вини позивача. Відповідач також зазначає, що позивач у військову частину НОМЕР_1 не повертався після відрядження до ІНФОРМАЦІЯ_1 та матеріальних збитків не відшкодував.

Посилаючись на наведені доводи, відповідач просив суд відмовити позивачу у задоволенні заявлених позовних вимог повністю.

На підставі частини 3 статті 160 КАС України, вступна та резолютивна частини рішення проголошені у судовому засіданні 26.11.2015.

Відповідно до статті 71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Суд при вирішенні справи керується принципами верховенства права, законності, рівності усіх учасників адміністративного процесу перед законом і судом, змагальності сторін, диспозитивності та офіційного з`ясування всіх обставин, гласності і відкритості адміністративного процесу.

Розглянувши матеріали та з`ясувавши всі обставини адміністративної справи, які мають юридичне значення для розгляду та вирішення спору по суті, дослідивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд

ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 призваний на військову службу Рівненським об`єднаним міським військовим комісаріатом 19.03.2014.

19 травня 2014 року позивач переведений із Рівненського об`єднаного міського військового комісаріату у військову частину НОМЕР_1 на посаду начальника зв`язку командира взводу зв`язку, за призовом під час мобілізації на особливий період відповідно до Указу Президента України «Про часткову мобілізацію» від 17.03.2014 №303/2014 (далі іменується Указ Президента №303/2014).

Відповідно до частини 4 статті 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 №2232-XII (далі іменується Закон України №2232-XII), порядок проходження військової служби, права та обов`язки військовослужбовців визначаються цим та іншими законами, відповідними положеннями про проходження військової служби, що затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами.

За приписами частини 7 статті 23 Закону України №2232-XII, для громадян України, які призвані на військову службу, встановлюються такі строки військової служби в календарному обчисленні: для осіб офіцерського складу, які проходять військову службу за призовом у мирний час, - до 18 місяців; для військовослужбовців, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, - до закінчення особливого періоду або до оголошення рішення про демобілізацію.

Частиною 1 статті 24 Закону України №2232-XII встановлено, що початком проходження військової служби вважається: 1) день відправлення у військову частину з обласного збірного пункту - для громадян, призваних на строкову військову службу; 2) день зарахування до списків особового складу військової частини (військового навчального закладу, установи тощо) - для громадян, прийнятих на військову службу за контрактом, у тому числі військовозобов`язаних, які проходять збори, та резервістів під час мобілізації; 3) день призначення на посаду курсанта вищого військового навчального закладу, військового навчального підрозділу вищого навчального закладу - для громадян, які не проходили військову службу, та військовозобов`язаних; 4) день відправлення у військову частину з районного (міського) військового комісаріату - для громадян, призваних на військову службу під час мобілізації, на особливий період, та на військову службу за призовом осіб офіцерського складу.

Закінченням проходження військової служби вважається день виключення військовослужбовця зі списків особового складу військової частини (військового навчального закладу, установи тощо) у порядку, встановленому положеннями про проходження військової служби громадянами України (частина 2 статті 24 Закону України №2232-XII).

Відповідно до частини 8 статті 26 Закону України №2232-XII, під час дії особливого періоду з військової служби звільняються військовослужбовці: після прийняття рішення про демобілізацію: призвані на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, а також які вислужили встановлені строки строкової військової служби, військової служби за призовом осіб офіцерського складу, у строки, визначені рішенням Президента України.

Указом Президента України «Про часткову мобілізацію» від 14.01.2015 №15/2015 (далі іменується Указ Президента №15/2015) постановлено провести у період з 18 березня по 1 травня 2015 року звільнення в запас (демобілізацію) військовослужбовців, які були призвані на військову службу під час мобілізації, на особливий період відповідно до Указу Президента України від 17 березня 2014 року №303 «Про часткову мобілізацію».

Відповідно до пункту 31 частини 1 статті 85 Конституції України, Верховна Рада України постановила затвердити Указ Президента України від 14 січня 2015 року №15 «Про часткову мобілізацію», відповідно до Закону України «Про затвердження Указу Президента України «Про часткову мобілізацію»» від 15.01.2015 №113-VIII.

Цей Закон набрав чинності з дня його опублікування 20.01.2015.

Пунктом 6 Указу Президента №15/2015 зобов`язано Міністерство оборони України, Міністерство внутрішніх справ України, Службу безпеки України, Адміністрацію Державної прикордонної служби України: провести звільнення військовослужбовців, які були призвані на військову службу під час мобілізації, на особливий період відповідно до Указу Президента України від 17 березня 2014 року № 303 «Про часткову мобілізацію», у визначені терміни, але не пізніше ніж за 10 діб до закінчення однорічного строку їх перебування на військовій службі, та перевезення звільнених військовослужбовців до місць проживання (перебування); забезпечити зазначених військовослужбовців комплектом польової форми одягу за сезоном та харчуванням під час переміщення до місць проживання (перебування).

На виконання вимог Указу Президента №15/2015, Командувачем Сухопутний військ Збройних сил України видано наказ від 30.04.2015 №347, яким звільнено з військової служби у запас, зокрема, капітана ОСОБА_1 начальника зв`язку командира взводу. Даний наказ адресовано і Командиру військової частини НОМЕР_1 (а.с. 37).

Судом встановлено, що на дату розгляду справи позивача не виключено зі списків особового складу військової частини НОМЕР_1 .

Відповідач вказує на те, виключення позивача зі списків особового складу військової частини НОМЕР_1 не відбулось через те, що до моменту виключення позивача зі списків особового складу, він був зобов`язаний передати справу та посаду, а також оформити належним чином обхідний лист. Проте, вказаної вимоги позивач не виконав. Відповідач зазначає, що в ході роботи комісії було виявлено нестачу матеріальних засобів, з вини позивача. Відповідач також зазначає, що позивач у військову частину НОМЕР_1 не повертався після відрядження до ІНФОРМАЦІЯ_1 та матеріальних збитків не відшкодував.

З даного приводу суд зазначає, що позивач неодноразово звертався до керівництва з проханням вирішити питання щодо його звільнення з військової служби, відповідно до Указу Президента №15/2015: рапорт від 24.03.2015 (а.с. 18), рапорт від 03.09.2015 (а.с. 16), рапорт від 07.09.2015 (а.с. 14), адресований Командуючому Сухопутний військ Збройних Сил України.

Суд зазначає, що відповідач був зобов`язаний виконати вимоги Указу Президента №15/2015 в частині демобілізації позивача, та вимоги наказу від 30.04.2015 №347 Командувача Сухопутний військ Збройних сил України, яким звільнено з військової служби у запас капітана ОСОБА_1 начальника зв`язку командира взводу.

Суд зазначає, що наявність у відповідача претензій щодо завданої позивачем майнової шкоди (виявлена нестача майнових цінностей), не являється підставою для відмови у виключенні позивача зі списків особового складу військової частини НОМЕР_1 , оскільки дане питання може бути вирішене відповідачем незалежно від перебування особи у таких списках.

Таким чином, бездіяльність Командира військової частини НОМЕР_1 щодо виключення ОСОБА_1 зі списків особового складу військової частини НОМЕР_1 є протиправною, а відтак Командир військової частини НОМЕР_1 зобов`язаний виключити позивача зі списків особового складу військової частини НОМЕР_1 , на виконання Указу Президента №15/2015 та наказу Командувача Сухопутний військ Збройних сил України від 30.04.2015 №347.

Щодо позовних вимог про визнання протиправною бездіяльності командира військової частини НОМЕР_1 щодо ненадання довідки для присвоєння позивачу статусу учасника бойових дій та зобов`язання надати позивачу довідку для присвоєння йому статусу учасника бойових дій, згідно пункту 6 Порядку надання статусу учасника бойових дій особам, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 20.08.2014 №413, суд зазначає, що такі вимоги підлягають частковому задоволенню, за наступних підстав.

Відповідно до пункту 19 частини 1 статті 6 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», учасниками бойових дій визнаються військовослужбовці (резервісти, військовозобов`язані) та працівники Збройних Сил України, Національної гвардії України, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України, Державної прикордонної служби України, особи рядового, начальницького складу, військовослужбовці, працівники Міністерства внутрішніх справ України, Управління державної охорони України, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції, а також працівники підприємств, установ, організацій, які залучалися та брали безпосередню участь в антитерористичній операції в районах її проведення у порядку, встановленому законодавством.

Порядок №413 визначає процедуру надання статусу учасника бойових дій особам, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, та категорії таких осіб.

Згідно із пунктом 2 Порядку №413, статус учасника бойових дій надається: військовослужбовцям (резервістам, військовозобов`язаним) та працівникам Збройних Сил, Національної гвардії, СБУ, Служби зовнішньої розвідки, Держприкордонслужби, Держспецтрансслужби, особам рядового і начальницького складу, військовослужбовцям, працівникам МВС, Управління державної охорони, Держспецзв`язку, ДСНС, ДПтС, військових формувань, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах проведення антитерористичної операції.

Пунктом 4 Порядку №413 визначено, що підставою для надання особам статусу учасника бойових дій є: для осіб, зазначених в абзаці другому пункту 2 цього Порядку, - документи про безпосереднє залучення до виконання завдань антитерористичної операції в районах її проведення, направлення (прибуття) у відрядження до районів проведення антитерористичної операції, їх перебування в таких районах з метою виконання завдань із захисту незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України шляхом безпосередньої участі в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення (витяги з наказів, директив, розпоряджень, посвідчень про відрядження, журналів бойових дій, бойових донесень, дислокацій, книг нарядів, графіків несення служби, звітів, зведень, донесень, матеріалів спеціальних (службових) розслідувань за фактами отримання поранень).

За приписами пункту 6 Порядку №413, для надання статусу учасника бойових дій особам, зазначеним в абзаці другому пункту 2 цього Порядку, командири (начальники) військових частин (органів, підрозділів) або інші керівники установ, закладів у місячний строк після завершення особами виконання завдань антитерористичної операції в районах її проведення зобов`язані подати на розгляд комісії, утвореної міністерством, центральним органом виконавчої влади чи іншим державним органом, у підпорядкуванні яких перебували військові частини (органи, підрозділи), установи та заклади, у складі яких проходили службу чи працювали особи, довідки за формою згідно з додатком 1 та документи із зазначених у пункті 4 цього Порядку, які є підставою для надання особам статусу учасника бойових дій.

Комісії вивчають документи, у разі потреби заслуховують пояснення осіб, стосовно яких вони подані, свідків та у місячний строк з дня надходження документів приймають рішення щодо надання статусу учасника бойових дій. За відсутності підстав повертають їх до військових частин (органів, підрозділів), установ, закладів з метою подальшого доопрацювання.

Комісії інформують у місячний строк Державну службу у справах ветеранів війни та учасників антитерористичної операції про осіб, яким надано статус учасника бойових дій, за формою згідно з додатком 3.

Так, пунктом 5 Порядку №413 рішення про надання статусу учасника бойових дій приймається міжвідомчою комісією з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій (далі - міжвідомча комісія), яка утворюється Державною службою у справах ветеранів війни та учасників антитерористичної операції із включенням до її складу фахівців Міноборони, МВС, Національної гвардії, СБУ, Служби зовнішньої розвідки, Адміністрації Держприкордонслужби, Адміністрації Держспецтрансслужби, Управління державної охорони, Адміністрації Держспецзв`язку, ДСНС, ДПтС, військових формувань. До складу міжвідомчої комісії можуть включатися фахівці інших державних органів та представники громадських організацій.

Відповідно пункту 8 Порядку №413, у разі неподання командиром (начальником) військової частини (органу, підрозділу) або іншим керівником установи, закладу до комісії чи керівником підприємства, установи, організації до міжвідомчої комісії документів, необхідних для надання статусу учасника бойових дій, особа може самостійно звернутися до таких комісій.

Зі змісту даних норм вбачається, що довідка за формою згідно з додатком 1 не видається безпосередньо особі для надання статусу учасника бойових дій, а подається до відповідної комісії командирами (начальниками) військових частин (органів, підрозділів) або іншими керівниками установ чи закладів.

Таким чином, позовна вимога про зобов`язання надати безпосередньо позивачу довідку для присвоєння йому статусу учасника бойових дій, згідно пункту 6 Порядку №413, не підлягає задоволенню.

Разом з тим, суд зазначає, що в матеріалах справи наявна довідка військової частини НОМЕР_1 від 15.12.2015 №1055 (а.с. 9), в якій зазначено, що позивач дійсно в період з 05.10.2014 по 16.12.2014 безпосередньо брав участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України в районі/районах проведення антитерористичної операції в м. Краматорськ (сектор С зони антитерористичної операції). Також у довідці зазначено, що вона є підставою для надання особі статусу учасника бойових дій.

Окрім того, в матеріалах справи міститься довідка військової частини НОМЕР_1 від 26.08.2014 №291 (а.с. 10), в якій зазначено, що позивач дійсно з 20.07.2014 (наказ від 20.07.2014 №45) приймає участь у бойових діях, пов`язаних з участю в антитерористичній операції (АТО) в секторі «Д» зони проведення антитерористичної операції. В даній довідці також зазначено, що вона є підставою для видачі посвідчення учасника бойових дій.

Проте, не зважаючи на наявність таких документів, відповідач не подавав на розгляд відповідної комісії довідку за встановленою формою згідно пункту 6 Порядку №413, з метою розгляду комісією питання про присвоєння ОСОБА_1 статусу учасника бойових дій, що свідчить про протиправну бездіяльність відповідача.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 13.01.2011 (остаточне) по справі «ЧУЙКІНА ПРОТИ УКРАЇНИ» (CASE OF CHUYKINA v. UKRAINE) (Заява №28924/04) констатував: «50. Суд нагадує, що процесуальні гарантії, викладені у статті 6 Конвенції, забезпечують кожному право звертатися до суду з позовом щодо своїх цивільних прав та обов`язків. Таким чином стаття 6 Конвенції втілює «право на суд», в якому право на доступ до суду, тобто право ініціювати в судах провадження з цивільних питань становить один з його аспектів (див. рішення від 21 лютого 1975 року у справі «Голдер проти Сполученого Королівства» (Golder v. the United Kingdom), пп. 2836, Series A № 18). Крім того, порушення судового провадження саме по собі не задовольняє усіх вимог пункту 1 статті 6 Конвенції. Ціль Конвенції гарантувати права, які є практичними та ефективними, а не теоретичними або ілюзорними. Право на доступ до суду включає в себе не лише право ініціювати провадження, а й право отримати «вирішення» спору судом. Воно було б ілюзорним, якби національна правова система Договірної держави дозволяла особі подати до суду цивільний позов без гарантії того, що справу буде вирішено остаточним рішенням в судовому провадженні. Для пункту 1 статті 6 Конвенції було б неможливо детально описувати процесуальні гарантії, які надаються сторонам у судовому процесі провадженні, яке є справедливим, публічним та швидким, не гарантувавши сторонам того, що їхні цивільні спори будуть остаточно вирішені (див. рішення у справах «Мултіплекс проти Хорватії» (Multiplex v. Croatia), заява № 58112/00, п. 45, від 10 липня 2003 року, та «Кутіч проти Хорватії» (Kutic v. Croatia), заява № 48778/99, п. 25, ECHR 2002-II)».

У даному випадку, вирішення спору по суті можливе шляхом зобов`язання Командира військової частини НОМЕР_1 подати на розгляд відповідної комісії довідку за встановленою формою згідно пункту 6 Порядку №413, з метою розгляду комісією питання про присвоєння ОСОБА_1 статусу учасника бойових дій.

За приписами статті 19 Конституції України від 28.06.1996 №254к/96-ВР, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Дослідивши наявні в матеріалах справи допустимі та належні докази у їх сукупності та заслухавши пояснення представників сторін, суд дійшов висновку, що заявлені позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Керуючись статтями 2, 4, 7 12, 14, 86, 158 163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:
Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Командира військової частини НОМЕР_1 щодо виключення ОСОБА_1 зі списків особового складу військової частини НОМЕР_1 .

Зобов`язати Командира військової частини НОМЕР_1 виключити ОСОБА_1 зі списків особового складу військової частини НОМЕР_1 .

Визнати протиправною бездіяльність Командира військової частини НОМЕР_1 щодо неподання на розгляд відповідної комісії довідки за встановленою формою згідно пункту 6 Порядку надання статусу учасника бойових дій особам, які захищали незалежність, сувернітет та територіальну цілісність України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 20.08.2014 №413, з метою розгляду комісією питання про присвоєння ОСОБА_1 статусу учасника бойових дій.

Зобов`язати Командира військової частини НОМЕР_1 подати на розгляд відповідної комісії довідку за встановленою формою згідно пункту 6 Порядку надання статусу учасника бойових дій особам, які захищали незалежність, сувернітет та територіальну цілісність України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 20.08.2014 №413.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Постанова суду першої інстанції, якщо інше не встановлено Кодексом адміністративного судочинства України, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Житомирського апеляційного адміністративного суду через Рівненський окружний адміністративний суд шляхом подачі в 10-денний строк з дня отримання копії постанови, складеної у повному обсязі, апеляційної скарги з подачею її копії відповідно до кількості осіб, які беруть участь у справі.

Суддя К.М. Недашківська