Справа № 815/3629/15
Суддя: Марин П. П.
Дата ухвалення: 2015-12-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 815/3629/15
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 грудня 2015 року м.Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді Марина П.П.

суддів Стеценко О.О.,

ОСОБА_1

за участю секретаря Кулішенко ЄС.

розглянувши в порядку письмового провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Міністра внутрішніх справ України ОСОБА_3, Міністерства внутрішніх справ України, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійні вимоги на стороні відповідачів ГУ МВС України в Одеській області про визнання дій протиправними та зобовязання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 звернувся до Одеського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Міністра внутрішніх справ України ОСОБА_3, Міністерства внутрішніх справ України, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійні вимоги на стороні відповідачів ГУ МВС України в Одеській області, та з урахуванням заяви про зміну позовних вимог просить суд визнати протиправними дії Міністра внутрішніх справ України ОСОБА_3, що полягли у відмові та не прийнятті наказу про проведення службового розслідування стосовно начальника Управління внутрішньої безпеки в Одеській області Департаменту внутрішньої безпеки МВС України ОСОБА_4, заступника начальника Управління внутрішньої безпеки в Одеській області Департаменту внутрішньої безпеки МВС України ОСОБА_5 та оперуповноваженого в ОВД Управління внутрішньої безпеки в Одеській області Департаменту внутрішньої безпеки МВС України ОСОБА_6 у звязку з внесенням даних у відношенні вказаних посадових осіб (рядового та керівного складу ОВС України) Департаменту внутрішньої безпеки МВС України до Єдиного реєстру досудових розслідувань №0000005 від 20.01.2015 року Прокуратурою Одеської області, на підставі п.2.2.2 розділу 2 «Інструкції про порядок проведення службового розслідування в органах внутрішніх справ України», затвердженої Наказом МВС України №230 від 12.03.2015 року, а також на підставі скарги поданої ОСОБА_2 від 14.06.2015 року на імя Міністра внутрішніх справ України стосовно наведених осіб, а також позивач просить суд зобовязати Міністра внутрішніх справ України прийняти наказ про проведення службового розслідування у відповідності до «Інструкції про порядок проведення службового розслідування в органах внутрішніх справ України», затвердженої Наказом МВС України №230 від 12.03.2015 року, відносно начальника Управління внутрішньої безпеки в Одеській області Департаменту внутрішньої безпеки МВС України ОСОБА_4, заступника начальника Управління внутрішньої безпеки в Одеській області Департаменту внутрішньої безпеки МВС України ОСОБА_5 та оперуповноваженого в ОВД Управління внутрішньої безпеки в Одеській області Департаменту внутрішньої безпеки МВС України ОСОБА_6 та повідомити про прийняте рішення зацікавлених осіб.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 14.06.2015 року на імя Міністра внутрішніх справ України засобами поштового звязку направлена скарга ОСОБА_2 на незаконні дії начальника Управління внутрішньої безпеки в Одеській області Департаменту внутрішньої безпеки МВС України ОСОБА_4, заступника начальника Управління внутрішньої безпеки в Одеській області Департаменту внутрішньої безпеки МВС України ОСОБА_5 та оперуповноваженого в ОВД Управління внутрішньої безпеки в Одеській області Департаменту внутрішньої безпеки МВС України ОСОБА_6, в якій скаржник просив прийняти наказ про проведення службового розслідування у відповідності до вимог «Інструкції про порядок проведення службового розслідування в органах внутрішніх справ України», затвердженої Наказом МВС України №230 від 12.03.2015 року, стосовно начальника Управління внутрішньої безпеки в Одеській області Департаменту внутрішньої безпеки МВС України ОСОБА_4, заступника начальника Управління внутрішньої безпеки в Одеській області Департаменту внутрішньої безпеки МВС України ОСОБА_5 та оперуповноваженого в ОВД Управління внутрішньої безпеки в Одеській області Департаменту внутрішньої безпеки МВС України ОСОБА_6 у звязку з внесенням даних у відношенні вказаних посадових осіб (рядового та керівного складу ОВС України) Департаменту внутрішньої безпеки МВС України до Єдиного реєстру досудових розслідувань №0000005 від 20.01.2015 року Прокуратурою Одеської області, доручити проведення розслідування Департаменту ВБ МВС України, наказ про проведення службового розслідування прийняти негайно у день отримання скарги відповідно до вимог Наказів МВС України №230 від 12.03.2013 року, №1177 від 10.10.2004 року, №310 від 08.06.2011 року, на час проведення службового розслідування вказаних осіб відсторонити від займаних посад, за результатами проведення розслідування з метою відновлення прав позивача скасувати як незаконні Накази начальника ГУ МВС України в Одеській області №1725 та 452 л/с від 31.08.2012 року, звільнити вказаних осіб із займаних посад за результатами проведення розслідування та повідомити позивача про такі висновки розслідування з наданням відповідних копій наказів про звільнення вищенаведених посадових осіб. Згідно повідомлення про отримання поштового відправлення, скарга та додані матеріали до неї отримана МВС України 16.06.2015 року, проте жодного усного або письмового повідомлення про прийняття наказу щодо проведення службового розслідування, позивачем не отримано. Такі дії відповідача вчинені не у відповідності до норм Наказу МВС України №230 від 12.03.2013 року та затвердженої Інструкції, зокрема, п.2.1 якої встановлено підставу для проведення службового розслідування - порушення посадовими особами рядового та начальницького складу службової дисципліни, в тому числі вчинення кримінального порушення, та п.2.2 це реєстрація в ЄДР відомостей про вчинене особою РНС кримінального правопорушення, а тому, на думку позивача, Міністром МВС України порушено права та інтереси ОСОБА_2, у звязку з чим останній вимушений звернутись за судовим захистом.

Від відповідача - Міністра внутрішніх справ України ОСОБА_3 письмових заперечень до суду не надходило.

Від відповідача - Міністерства внутрішніх справ України надішли до суду заперечення на позов (а.с. 58-61), в яких представником останнього зазначено, що з наданих позивачем матеріалів не вбачалось ознак вчинення посадовими особами Управління внутрішньої безпеки в Одеській області будь-яких дисциплінарних проступків, а дії, повязані з проведенням перевірки співробітниками УВБ стосовно ОСОБА_2, підготовкою та затвердженням висновку від 27.08.2012 року з подальшим прийняттям наказів про звільнення позивача, були предметом судового розгляду у справі №815/2669/13-а, яка розглядалась Одеським окружним адміністративним судом та Одеським апеляційним адміністративним судом, а також судом надавалась оцінка вказаного висновку службового розслідування, тому, маючи інформацію про судове рішення, яке набрало законної сили, яким опосередковано підтверджена законність та обґрунтованість висновків службової перевірки, керівництво МВС України не мало необхідності у призначенні службового розслідування, у звязку з чим звернення позивача було направлено до УВБ в одеській області для додаткової перевірки та інформування автора. Також, відповідачем зазначено, що повноваження Міністра внутрішніх справ України щодо призначення службових розслідувань та відсторонення осіб посад є дискреційними повноваженнями та реалізується Міністром на власний розсуд за наявності такої необхідності. Посилання позивача у позові на норми Наказу МВС України №230 від 12.03.2013 року є необґрунтованими, оскільки органи державної влади та місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, а тому наказом Міністра не може бути покладено на нього ж будь-яких додаткових обовязків, а тим більше повноважень, окрім тих, що встановлені актами вищої юридичної сили, у звязку з чим відповідач вважає, що у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 слід відмовити.

У звязку з неявкою до судового засідання представників відповідачів та за відсутністю потреби заслухати свідка чи експерта, розгляд справи вирішено провести у порядку письмового провадження, на підставі ч.6 ст.128 КАС України.

Дослідивши наявні в справі письмові докази, оцінивши їх за власним внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді справи, суд встановив наступні факти та обставини.

Судом встановлено, що 14.06.2015 року представником ОСОБА_2 за довіреністю ОСОБА_7 складена та направлена на імя Міністра внутрішніх справ України засобами поштового звязку скарга на незаконні дії начальника Управління внутрішньої безпеки в Одеській області Департаменту внутрішньої безпеки МВС України ОСОБА_4, заступника начальника Управління внутрішньої безпеки в Одеській області Департаменту внутрішньої безпеки МВС України ОСОБА_5 та оперуповноваженого в ОВД Управління внутрішньої безпеки в Одеській області Департаменту внутрішньої безпеки МВС України ОСОБА_6, в якій скаржник просить прийняти наказ про проведення службового розслідування у відповідності до вимог «Інструкції про порядок проведення службового розслідування в органах внутрішніх справ України», затвердженої Наказом МВС України №230 від 12.03.2015 року, стосовно начальника Управління внутрішньої безпеки в Одеській області Департаменту внутрішньої безпеки МВС України ОСОБА_4, заступника начальника Управління внутрішньої безпеки в Одеській області Департаменту внутрішньої безпеки МВС України ОСОБА_5 та оперуповноваженого в ОВД Управління внутрішньої безпеки в Одеській області Департаменту внутрішньої безпеки МВС України ОСОБА_6 у звязку з внесенням даних у відношенні вказаних посадових осіб (рядового та керівного складу ОВС України) Департаменту внутрішньої безпеки МВС України до Єдиного реєстру досудових розслідувань №0000005 від 20.01.2015 року Прокуратурою Одеської області, доручити проведення розслідування Департаменту ВБ МВС України, наказ про проведення службового розслідування прийняти негайно у день отримання скарги відповідно до вимог Наказів МВС України №230 від 12.03.2013 року, №1177 від 10.10.2004 року, №310 від 08.06.2011 року, на час проведення службового розслідування вказаних осіб відсторонити від займаних посад, за результатами проведення розслідування з метою відновлення прав позивача скасувати як незаконні Накази начальника ГУ МВС України в Одеській області №1725 та 452 л/с від 31.08.2012 року, звільнити вказаних осіб із займаних посад за результатами проведення розслідування та повідомити позивача про такі висновки розслідування з наданням відповідних копій наказів про звільнення вищенаведених посадових осіб (а.с.17-26).

Так, підставою звернення позивача з наведеною скаргою слугувало повідомлення старшого слідчого другого слідчого відділу прокуратури Одеської області ОСОБА_8 про початок досудового розслідування, відповідно до якого 20.01.2015 року останнім за дорученням заступника начальника управління начальника другого слідчого відділу ОСОБА_9 від 20.01.2015 року розпочато досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000005, яке зареєстровано 15.01.2015 року за фактом перевищення своїм службовим становищем працівниками УВБ ГУМВС України в Одеській області ДВБ МВС України ОСОБА_10, ОСОБА_11 та ОСОБА_6, попередня правова кваліфікація кримінального правопорушення ч.1 ст.365 Кримінального кодексу України (а.с.27).

Відповідно до повідомлення про отримання поштового відправлення, скарга та додані до неї матеріали отримана МВС України 16.06.2015 року (а.с.16)., проте жодного усного або письмового повідомлення про прийняття наказу щодо проведення службового розслідування, позивачем не отримано.

Дії щодо відмови у прийнятті наказу та не прийнятті наказу про проведення службового розслідування позивач вважає протиправними та з метою захисту порушених прав звернувся до суду із даним позовом.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про міліцію» (діючого на момент виникнення спірних правовідносин) міліція в Україні - державний озброєний орган виконавчої влади, який захищає життя, здоров'я, права і свободи громадян, власність, природне середовище, інтереси суспільства і держави від протиправних посягань.

Статтею 4 наведено Закону передбачено, що правовою основою діяльності міліції є: Конституція України, цей Закон, інші законодавчі акти України, постанови Верховної ОСОБА_6 України, укази Президента України, постанови Кабінету Міністрів України, нормативні акти Міністерства внутрішніх справ України, Загальна декларація прав людини, міжнародні правові норми, ратифіковані у встановленому порядку.

Відповідно до ст.7 Закону, Міністр внутрішніх справ України здійснює керівництво всією міліцією України.

Згідно п.п.1-3 Положення про Міністерство внутрішніх справ України, затвердженого Указом Президента України від 6 квітня 2011 року №383/2011, Міністерство внутрішніх справ України (МВС України) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України.

МВС України входить до системи органів виконавчої влади і є головним органом у системі центральних органів виконавчої влади у формуванні та реалізації державної політики у сфері захисту прав і свобод людини та громадянина, власності, інтересів суспільства і держави від злочинних посягань, боротьби зі злочинністю, розкриття та розслідування злочинів, охорони громадського порядку, забезпечення громадської безпеки, безпеки дорожнього руху, а також з питань формування державної політики у сферах міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів.

МВС України у своїй діяльності керується Конституцією та законами України, актами Президента України та Кабінету Міністрів України, іншими актами законодавства України, а також дорученнями Президента України.

Основним завданням МВС України є формування та забезпечення реалізації державної політики у сфері захисту прав і свобод людини і громадянина, власності, інтересів суспільства і держави від злочинних посягань, боротьби зі злочинністю, розкриття та розслідування злочинів, охорони громадського порядку, забезпечення громадської безпеки, безпеки дорожнього руху, а також формування державної політики у сферах міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів.

Згідно п.10 вказаного Положення, МВС України очолює Міністр, який призначається на посаду за поданням Прем'єр-міністра України і звільняється з посади Президентом України.

Пунктом 11 визначено, що Міністр: 1) очолює МВС України, здійснює керівництво його діяльністю; 2) спрямовує і координує здійснення іншими центральними органами виконавчої влади заходів з питань, що належать до компетенції МВС України; 3) спрямовує та координує діяльність Державної міграційної служби України (далі - ДМС України);4) визначає стратегічні напрями роботи МВС України та шляхи виконання покладених на нього завдань, затверджує плани роботи МВС України, звіти про їх виконання; 5) організовує та контролює виконання Конституції та законів України, актів і доручень Президента України, актів Кабінету Міністрів України в органах внутрішніх справ, а також на підприємствах, в установах та організаціях, що належать до сфери управління МВС України; 6) бере участь у розгляді питань на засіданнях Кабінету Міністрів України та вносить пропозиції щодо порядку денного таких засідань; 7) подає на розгляд Кабінету Міністрів України проекти законів, актів Президента України, Кабінету Міністрів України, розробником яких є МВС України; 8) представляє в установленому порядку проекти законів України, розробником яких є МВС України та ДМС України, і доповідає з інших питань, що належать до компетенції МВС України, під час їх розгляду на пленарних засіданнях Верховної ОСОБА_6 України; 9) веде переговори і підписує міжнародні договори України в межах наданих йому повноважень;10) представляє МВС України у відносинах з іншими органами, підприємствами, установами і організаціями в Україні та за її межами; 11) вносить Кабінету Міністрів України подання про утворення в межах загальної чисельності Міністерства і коштів, передбачених на його утримання, ліквідацію і реорганізацію органів внутрішніх справ як юридичних осіб, затверджує положення про них, їх структуру та штатний розпис; 12) утворює, ліквідує, реорганізовує за погодженням з Кабінетом Міністрів України органи внутрішніх справ як структурні підрозділи апарату Міністерства, що не мають статусу юридичної особи; 13) призначає на посади та звільняє з посад начальників головних управлінь, управлінь МВС України в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, на транспорті, їх перших заступників і заступників; призначає на посади та звільняє з посад начальників районних, районних в містах, міських управлінь (відділів), лінійних управлінь (відділів); 14) призначає на посади та звільняє з посад ректорів, перших проректорів та проректорів вищих навчальних закладів МВС України; 15) затверджує положення про самостійні структурні підрозділи апарату Міністерства, призначає на посади та звільняє з посад керівників та заступників керівників структурних підрозділів апарату Міністерства та працівників патронатної служби Міністра;16) відповідно до законодавства України присвоює ранги та спеціальні звання працівникам органів внутрішніх справ, установ та організацій, що належать до сфери управління МВС України; у випадках, передбачених законодавством, звертається з поданнями про присвоєння працівникам органів внутрішніх справ, установ та організацій, що належать до сфери управління МВС України, рангів та спеціальних звань; 17) вносить подання щодо представлення в установленому порядку працівників органів внутрішніх справ, підприємств, установ та організацій, що належать до сфери його управління, до відзначення державними нагородами України; 18) застосовує відповідно до законодавства заходи дисциплінарного впливу до працівників органів внутрішніх справ, підприємств, установ та організацій, що належать до сфери управління МВС України; 19) скликає та проводить наради з питань, що належать до його компетенції; 20) приймає рішення щодо розподілу бюджетних коштів, головним розпорядником яких є МВС України; 21) підписує накази МВС України; 22) скасовує повністю чи в окремій частині акти територіальних органів МВС України, що суперечать Конституції України, іншим актам законодавства України та актам Міністерства; 23) організовує роботу колегії МВС України і головує на її засіданнях; 24) дає обов'язкові для виконання працівниками апарату Міністерства доручення; 25) здійснює інші передбачені законом повноваження.

Позивачем зазначено, що Міністр внутрішніх справ України відмовив у прийнятті наказу про проведення службового розслідування та не прийняв такого наказу, і позивач вважає такі дії протиправними.

Судом встановлено, що позивача не повідомлено про прийняття будь-якого рішення по наведеній скарзі, проте, відповідачем у запереченнях зазначено про направлення скарги на додаткову перевірку до УВБ в Одеській області.

Колегія суддів вважає, що в даному випадку, відповідачем не надано відмови у задоволенні скарги, а тому не прийняття наказу за скаргою позивача не є дією субєкта владних повноважень.

Так, здійснюючи передбачене статтею 55 Конституції України право на судовий захист, звертаючись до суду, позивач вказує у позові власне суб'єктивне уявлення про порушене право чи охоронюваний інтерес та спосіб його захисту.

Вирішуючи спір по суті, суд зобов'язаний не тільки надати об'єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до суду, а також визначити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача.

Не тільки відсутність порушеного права, але й не відповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством, встановлюється при розгляді справи по суті та є підставою для прийняття судового рішення про відмову у позові.

Доводи заявника зводяться до того, що відповідачем не приймалося рішення щодо задоволення або відмови у задоволенні відповідної скарги, при цьому, позивачем не оскаржено бездіяльності останнього.

Підставою для відмови у задоволенні позову є невірно обраний спосіб захисту порушених прав, оскільки за наведених обставин позивач не позбавлений права щодо захисту порушених прав шляхом пред'явлення вимоги саме про визнання протиправною бездіяльності відповідача.

Водночас, відмовляючи у задоволенні позовних вимог, судом враховано, що правила ч. 3 ст. 105 КАС України стосовно зазначення позивачем у позовній заяві способу захисту судом порушених прав не виключають можливості обрання іншого способу захисту самим судом.

Також, судом прийнято до уваги, що зазначені у ч. 2 ст. 162 КАС України способи захисту порушеного права не містять виняткового переліку. У абзаці другому зазначеної статті законодавець вказав, що суд може прийняти іншу постанову, яка б гарантувала дотримання і захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб'єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Зміст принципу офіційного з'ясування всіх обставин у справі також зобов'язує адміністративний суд до активної ролі у судовому засіданні, в тому числі і до уточнення змісту позовних вимог, з наступним обранням відповідного способу захисту порушеного права.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 16 червня 2009 року.

Але, під час розгляду справи позивач не виявив бажання та не скористався правом на зміну та уточнення позовних вимог, постанова за наслідком задоволення яких би гарантувала дотримання і захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб'єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб'єктів владних повноважень, а саме наполягав на заявлених вимогах.

Таким чином, колегія суддів прийшла до висновку про відсутність підстав для визнання протиправними дій відповідачів, а як наслідок зобовязання вчиняти певні дії.

Відповідно до пп. 1, 3 ч. 3 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень суб'єктів владних повноважень, суди перевіряють, зокрема, чи прийняті вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення.

Згідно зі ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч.1 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Відповідно до ч.2 ст.71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

З урахуванням викладеного суд прийшов до висновку щодо відмови у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Судові витрати розподілити відповідно до вимог ст.94 КАС України.

Керуючись ст. ст. 2, 4, 9, 11, 69-72, 86, 158-163, 167, 254 КАС України суд, -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_2 до Міністра внутрішніх справ України ОСОБА_3, Міністерства внутрішніх справ України, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійні вимоги на стороні відповідачів ГУ МВС України в Одеській області про визнання дій протиправними та зобовязання вчинити певні дії відмовити повністю.

Постанову може бути оскаржено до Одеського апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції. Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 КАС України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Головуючий суддя П.П. Марин

Судді О.О.Стеценко

ОСОБА_1