Справа № 826/14081/14
Суддя: Кривенко В.В.
Дата ухвалення: 2015-11-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

3 листопада 2015 року м. Київ

Колегія суддів Судової палати в адміністративних справах Верховного Суду України у складі:

головуючого Кривенка В.В.,
суддів:Гриціва М.І., Кривенди О.В., Маринченка В.Л., Панталієнка П.В., Прокопенка О.Б., Самсіна І.Л., Терлецького О.О.,

при секретарі судового засідання Ключник А.Ю.,

за участю представників державної податкової інспекції у Шевченківському районі Головного управління Державної фіскальної служби України у м. Києві (правонаступник державної податкової інспекції у Шевченківському районі Головного управління Міністерства доходів і зборів України у м. Києві; далі - ДПІ) - Деревцова С.І., Харка Д.М., товариства з обмеженою відповідальністю (далі - ТОВ) «ЕФ ЕС МАККЕНЗІ-УКРАЇНА» - Ткача В.Д., -

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ТОВ «ЕФ ЕС МАККЕНЗІ-УКРАЇНА» до ДПІ про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,

в с т а н о в и л а:

ТОВ «ЕФ ЕС МАККЕНЗІ-УКРАЇНА» звернулося до суду з позовом до ДПІ про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 3 вересня 2014 року № .

Суди встановили, що ДПІ провела документальну позапланову невиїзну перевірку ТОВ «ЕФ ЕС МАККЕНЗІ-УКРАЇНА» з питань дотримання вимог податкового законодавства при здійсненні фінансово-господарських взаємовідносин з ТОВ «Промторгпостач», ТОВ «Укроптпром», ТОВ «Лікор Інвестмент», ТОВ «Біг-Маркет Консалт», ТОВ «Арт Фенікс», ТОВ «Росс-Сталь», ТОВ «Інкасо Торг», ТОВ «Скайсіті Груп», ТОВ «Аленгрос» та приватним підприємством «Ажур-К» за період з 1 січня 2013 року по 1 травня 2014 року.

За наслідками цієї перевірки податковий орган склав акт від 14 серпня 2014 року № 1299/2213/33835710 та прийняв податкове повідомлення від 3 вересня 2014 № , згідно з яким ТОВ «ЕФ ЕС МАККЕНЗІ-УКРАЇНА» визначено грошове зобов'язання з податку на додану вартість у сумі 391 589 грн 72 коп. (у тому числі: 261 059 грн 82 коп. - за основним платежем, 130 529 грн 90 коп. - за штрафними санкціями).

Підставою для цього донарахування став висновок податкового органу про відсутність у позивача права на податковий кредит за господарськими операціями з придбання транспортно-експедиційних послуг у рамках правовідносин з ТОВ «Укроптпром», ТОВ «Аленгрос», ТОВ «Росс-Сталь».

Окружний адміністративний суд міста Києва постановою від 14 жовтня 2014 року у задоволенні позову відмовив, визнавши доведеним висновок податкового органу про фіктивність господарських операцій між позивачем і ТОВ «Укроптпром», ТОВ «Аленгрос», ТОВ «Росс-Сталь», що виключає правомірність відображення цих операцій у податковому обліку ТОВ «ЕФ ЕС МАККЕНЗІ-УКРАЇНА».

Київський апеляційний адміністративний суд постановою від 25 листопада 2014 року рішення суду першої інстанції скасував, позов задовольнив: оспорюване податкове повідомлення-рішення визнав протиправним і скасував з посиланням на те, що реальність поставки названими контрагентами транспортно-експедиційних послуг позивачеві підтверджена необхідними документами та не спростована податковим органом належним чином.

Вищий адміністративний суд України ухвалою від 18 лютого 2015 року постанову апеляційного суду залишив без змін.

Касаційний суд погодився з висновками суду апеляційної інстанції, зазначивши, що подані позивачем первинні документи у сукупності та взаємозв'язку дозволяють достовірно встановити зміст та учасників спірних операцій. Незаповнення в деяких документах окремих позицій, які не впливають на зміст господарської операції, а також відсутність максимальної деталізації виду виконаних послуг не перешкоджає прийняттю цих документів до обліку та не є свідченням відсутності виконаних господарських операцій.

Фактично висновки податкового органу, покладені в основу прийняття оспорюваного податкового повідомлення-рішення, ґрунтуються на аналізі господарської діяльності контрагентів ТОВ «ЕФ ЕС МАККЕНЗІ-УКРАЇНА» і можуть свідчити лише про можливі порушення ними норм Податкового кодексу України (в редакції, чинній на час виникнення спірних відносин; далі - ПК), цивільного та господарського законодавства, однак не спростовують реальності господарських операцій між ТОВ «ЕФ ЕС МАККЕНЗІ-УКРАЇНА» та задекларованими контрагентами та не є доказами здійснення ними узгоджених дій, позбавлених економічного змісту та спрямованих на штучне, без реальної господарської мети, створення умов для зменшення оподаткування.

Не погоджуючись з ухвалою суду касаційної інстанції, ДПІ звернулася із заявою про її перегляд Верховним Судом України з підстави неоднакового застосування касаційним судом пункту 138.2 статті 138, підпункту 139.1.9 пункту 139.1 статті 139, пункту 198.6 статті 198, пункту 200.1 статті 200 ПК.

На обґрунтування заяви додано копію ухвали Вищого адміністративного суду України від 14 серпня 2013 року, яка, на думку ДПІ, підтверджує неоднакове застосування касаційним судом одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах.

У цьому рішенні суд касаційної інстанції дійшов висновку, що господарські операції здійснювались без мети настання відповідних правових наслідків з ціллю створення умов для отримання необґрунтованих податкових переваг.

Аналіз наведених рішень суду касаційної інстанції дає підстави вважати, що він неоднаково застосував одні і ті самі норми матеріального права у подібних правовідносинах.

Вирішуючи питання про усунення розбіжностей у застосуванні судом касаційної інстанції зазначених норм матеріального права, колегія суддів Судової палати в адміністративних справах Верховного Суду України виходить із такого.

Вимоги до підтвердження даних, визначених у податковій звітності, встановлені статтею 44 ПК. Так, згідно з пунктом 44.1 цієї статті для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством. Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Правові засади регулювання, організації, ведення бухгалтерського обліку та складання фінансової звітності в Україні визначає Закон України від 16 липня 1999 року № 996-XIV «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» (далі - Закон № 996-XIV).

Відповідно до статті 1 цього Закону первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Аналіз цієї норми дає підстави вважати, що первинний документ згідно з цим визначенням містить дві обов'язкові ознаки: він має містити відомості про господарську операцію і підтверджувати її реальне (фактичне) здійснення.

Згідно зі статтею 1 Закону № 996-ХIV господарська операція - це дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов'язань, власному капіталі підприємства.

Таким чином, визначальною ознакою господарської операції є те, що вона має спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

Здійснення господарської операції і власне її результат підлягають відображенню в бухгалтерському обліку.

За змістом частин першої та другої статті 9 Закону № 996-ХIV підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Тобто для бухгалтерського обліку мають значення лише ті документи, які підтверджують фактичне здійснення господарських операцій.

Слід зазначити, що договір не є первинним обліковим документом для цілей бухгалтерського обліку. Відповідно до частини першої статті 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Отже, договір свідчить лише про намір виконання дій (операцій) в майбутньому, а не про їх фактичне виконання.

Відповідно до наведеного вище визначення господарська операція пов'язана не з фактом підписання договору, а з фактом руху активів платника податків та руху його капіталу.

Вимога щодо реальних змін майнового стану платника податків як обов'язкова ознака господарської операції кореспондує з нормами ПК.

Так, згідно з пунктом 138.2 статті 138 ПК витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

При цьому відповідно до підпункту 139.1.9 пункту 139.1 статті 139 ПК не включаються до складу витрат витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

Водночас відповідно до пункту 198.3 статті 198 ПК податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Згідно з пунктом 198.6 статті 198 ПК не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Аналіз наведених норм свідчить, що господарські операції для визначення податкового кредиту мають бути фактично здійсненими та підтвердженими належним чином оформленими первинними бухгалтерськими документами, які відображають реальність таких операцій, та спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків

Довести правомірність своїх дій чи бездіяльності відповідно до принципу офіційності в адміністративному судочинстві зобов'язаний суб'єкт владних повноважень.

Разом з тим відповідно до принципу змагальності суб'єкт господарювання зобов'язаний заперечувати проти доводів суб'єкта владних повноважень.

У справі, що розглядається, суди не дослідили, які саме первинні бухгалтерські документи підтверджували здійснення господарських операцій між позивачем та його контрагентами та чи спричинили вони реальні зміни в майновому стані ТОВ «ЕФ ЕС МАККЕНЗІ-УКРАЇНА».

Керуючись статтями 241-243 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія судді Судової палати в адміністративних справах Верховного Суду України

п о с т а н о в и л а:

Заяву державної податкової інспекції у Шевченківському районі Головного управління Державної фіскальної служби України у м. Києві задовольнити.

Постанову окружного адміністративного суду міста Києва від 14 жовтня 2014 року, постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 25 листопада 2014 року та ухвалу Вищого адміністративного суду України від 18 лютого 2015 року скасувати, а справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає, крім випадку, встановленого пунктом 3 частини першої статті 237 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий В.В. Кривенко
Судді: М.І. ГрицівО.В. Кривенда
В.Л. МаринченкоП.В. Панталієнко
О.Б. ПрокопенкоІ.Л. Самсін
О.О. Терлецький