Справа № 2а-248/2010
Суддя: Кузіна Ж. В.
Дата ухвалення: 2010-05-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД м. ПОЛТАВИ
Справа №2а-248/2010
Провадження № 248
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12.05.2010 року Київський районний суд м. Полтави у складі:

Головуючого судді Кузіної Ж.В.

При секретарі Дзюбенко Р.Д.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду адміністративну справу за позовом

ОСОБА_1 до ОСОБА_2 праці та соціального захисту населення виконкому Київської районної у м. Полтаві ради про визнання дій неправомірних і стягнення коштів ,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до відповідача про визнання неправомірними дій щодо відмови у перерахунку розміру державної допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, зобов»язати провести перерахунок допомоги при народженні дитини, допомоги по догляду за дитиною за період з 01.01.2006 року по 01.12.2008 року, та виплатити недоотриману допомогу за період з 01.12.2008 року по 10.04.2009 року, звернути постанову до негайного виконання. В позові посилалась на те, що спірна допомога виплачувалася у меншому розмірі, ніж встановлений законом, що є порушенням її конституційних прав. Рішеннями Конституційного суду у 2007 та 2008 р. визнані неконституційними положення ,які зменшували суми допомоги при народженні та допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку.

У судове засідання позивач не з»явилась, про час та місце розгляду справи повідомлена належно, надала суду заяву про розгляд справи в її відсутність.

Представник відповідача ОСОБА_2 праці та соціального захисту населення виконкому Київської районної у м. Полтаві ради у судове засідання не з»явився, надав суду заяву про розгляд справи в його відсутність та письмові заперечення, в яких позовні вимоги не визнав ,оскільки державна допомога нараховувалась та виплачувалась позивачу відповідно до вимог законодавства. Позивач пропустила строк звернення до суду щодо стягнення вказаної допомоги за 2007-2008 роки, а тому відповідач наполягає на застосуванні судом зазначеної норми при вирішенні спору. Просив відмовити у задоволенні позову.

Ухвалою суду від 04.02.2010 року до участі у справі в якості відповідача залучений ОСОБА_3 по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат у Полтавській області .

Представник відповідача ОСОБА_3 по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат у Полтавській області в судове засідання не з»явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належно, надав суду письмові заперечення в яких позовні вимоги не визнав, посилаючись на те, що спірна допомога виплачувалась у розмірах встановлених законодавством. Просив визнати позовні вимоги за 2007р. такими, що заявлені з порушенням процесуальних строків, відмовити позивачу у задоволенні позову, справу розглядати у відсутність представника. .

Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Так, в судовому засіданні встановлено, що позивач ОСОБА_1 є матірю ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується свідоцтвом про народження серії 1-КЕ № 023331 від 19 квітня 2006 року.

Як вбачається з матеріалів справи, на підставі заяви позивача від 13.04.2007р. та переданих відповідачу з місця роботи позивача Східної філії ТОВ ТК «ВЕЛТОН.ТЕЛЕКОМ» документів , з 01.04.2007р. по 10.04.2009 року позивачу призначена допомога по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку.

Позивачу була призначена і виплачена допомога по догляду за дитиною до досягнення нею трьох років відповідно до п. 7-11 Порядку призначення і виплати допомоги при народженні дитини та допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку особам, застрахованим в системі загальнообовязкового державного соціального страхування, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України за №13 від 11.01.2007 р.

Правові, організаційні та фінансові основи загальнообов'язкового державного соціального страхування громадян на випадок тимчасової втрати працездатності, у зв'язку з вагітністю та пологами, народженням дитини та необхідністю догляду за нею визначаються Законом України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими народженням та похованням».

Відповідно до визначення термінів, які вживаються у зазначеному Законі субєктом загальнообов'язкового державного соціального страхування є застрахована особа, на користь якої здійснюється відповідне страхування.

За приписами ч. 1 ст. 35 вказаного Закону, допомога по тимчасовій непрацездатності надається застрахованій особі у формі матеріального забезпечення, яке повністю або частково компенсує втрату заробітної плати (доходу), у разі настання в неї такого страхового випадку, як догляд за дитиною віком до трьох років.

Статтею 43 цього Закону визначено, що допомога по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку надається застрахованій особі в розмірі, що встановлюється правлінням Фонду, але не менше розміру прожиткового мінімуму, встановленого законом.

При цьому, відповідно до пункту 5 Прикінцевих положень вищевказаного Закону визначено, що до стабілізації економічного становища в Україні розмір виплат, передбачених статтями 41, 43, 46 цього Закону, визначається Верховною Радою України щороку виходячи з рівня забезпечення прожиткового мінімуму одночасно з встановленням розміру страхових внесків з поступовим наближенням виплат до прожиткового мінімуму.

Таким чином, виходячи із системного аналізу приписів Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими народженням та похованням», права на отримання допомоги за цим законом має особа, застрахована в системі загальнообов'язкового державного соціального страхування, при настанні страхового випадку. При цьому розмір такої допомоги визначається щорічно Верховною Радою України.

Позивач є застрахованою (працюючою) особою в системі загальнообов'язкового державного соціального страхування та відповідно мала право на призначення допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею 3 років відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими народженням та похованням» у розмірі, що встановлюється правлінням Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності, але не менше прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Разом з тим, дія ст. 43 зазначеного Закону на 2007 рік була зупинена Законом України від 19.12.2006 р. N 489-V «Про Державний бюджет України на 2007 рік», а в цьому році така допомога виплачувалась позивачу органами праці та соціального захисту населення в розмірі, передбаченому ст. 56 Закону України «Про Державний бюджет України на 2007 рік» - розмірі, що дорівнює різниці між 50 відсотками прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб, та середньомісячним сукупним доходом сім'ї в розрахунку на одну особу за попередні шість місяців, але не менше 23 відсотків зазначеного прожиткового мінімуму для застрахованих осіб.

Рішенням Конституційного суду України № 6-рп/2007 від 09.07.2007 р. зупинення дії статті 43 на 2007 рік, передбачене пунктом 7 статті 71 Закону України від 19.12.2006 р. N 489-V, визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), щодо встановлення розміру допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, також було визнано неконституційним положення ст. 56 Закону України «Про Державний бюджет на 2007 рік», відповідно до якої позивачу виплачувалась допомога в 2007 році.

Статтею 64 Конституції України встановлено, що конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Пунктом 5 зазначеного Рішення Конституційного Суду України визначено, що рішення має преюдиціальне значення для судів загальної юрисдикції при розгляді ними позовів у звязку з правовідносинами, які виникли внаслідок дії положень статей зазначених законів, що визнані неконституційними.

Оскільки, відповідно до ч. 2 ст. 152 Конституції України закони, інші правові акти або їх окремі положення, що визначені неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність, при нарахуванні допомоги з 09 липня 2007 року органи соціального захисту населення повинні були керуватися з 09.07.2007 року ст. 43 «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими народженням та похованням».

Статтею 99 Кодексу адміністративного судочинства України встановлений річний строк звернення до адміністративного суду.

Позивач звернулася до суду з позовом 30 жовтня 2009 року.

Відповідно до ст. 100 КАС України пропущення строку звернення до адміністративного суду є підставою для відмови у задоволенні адміністративного позову за умови, якщо на цьому наполягає одна із сторін. Якщо суд визнає причину пропущення строку звернення до суду поважною, адміністративна справа розглядається і вирішується в порядку, встановленому цим Кодексом.

Позивач не просила поновити строк звернення до суду щодо позовних вимог за 2007 рік.

Статтею 100 Кодексу адміністративного судочинства України визначені наслідки пропущення строків звернення до адміністративного суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 100 Кодексу адміністративного судочинства України пропущення строку звернення до адміністративного суду є підставою для відмови у задоволенні адміністративного позову за умови, якщо на цьому наполягає одна із сторін.

З матеріалів справи вбачається, що відповідач наполягав на відмові в задоволенні позову з підстав пропущення строку для звернення до адміністративного суду, встановленою ст.99 Кодексу адміністративного судочинства України .

Таким чином, суд, вважає, що позивачем без поважних причин пропущено строк звернення до суду з позовом про зобовязання відповідача провести донарахування та до виплату недотриману допомогу по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку за 2007 рік, а тому в цій частині позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Крім того, починаючи з 9 липня 2007 року по 31 грудня 2007 р. у відповідача був відсутній обов»язок по призначенню, нарахуванню та сплаті позивачу допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трьох років, оскільки такий обов»язок відповідно до ст. 50 Закону України « Про загальнообов»язкове державне соціальне страхування у зв»язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими народженням та похованням» було покладено на роботодавця.

Що стосується позовних вимог про стягнення з відповідачів недоотриманої допомоги при народженні дитини, то вказану допомогу відповідач позивачеві не виплачував, а тому відсутні правові підстави для звернення позивача з такими позовними вимогами.

Вирішуючи позовні вимоги про нарахування допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку в 2008 році, то судом встановлено наступне.

Рішенням Конституційного Суду України від 22 травня 2008 року N 10-рп/2008 (у справі за конституційними поданнями Верховного Суду України щодо відповідності Конституції України (конституційності) окремих положень статті 65 розділу I, пунктів 61, 62, 63, 66 розділу II, пункту 3 розділу III Закону України "Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України" і 101 народного депутата України щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень статті 67 розділу I, пунктів 1 - 4, 6 - 22, 24 - 100 розділу II Закону України "Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України") вищезазначені положення (підпункту 7 пункту 23 розділу ІІ Внесення змін до деяких законодавчих акті України) Закону України Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України не були визнані такими, що не відповідають Конституції України, а отже, були чинні на момент нарахування та виплати позивачу допомоги по догляду за дитиною впродовж 2008 року

Таким чином, враховуючи викладене, у відповідача у 2008 році не було підстав нараховувати та сплачувати позивачеві допомогу по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку у розмірі, встановленого законом прожиткового мінімуму для дітей віком до 6 років, оскільки згідно Закону України Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України частину 1 ст.15 "Про державну допомогу сім'ям з дітьми" було викладено в новій редакції, та саме цим керувався відповідач, здійснюючи нарахування та виплату відповідної допомоги у 2008 році в зазначеному розмірі, що визнається сторонами по справі.

При цьому, надаючи перевагу Закону України Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України, суд виходить з того, що закони є актами єдиного органу законодавчої влади - Верховної Ради України. Конституція України не встановлює пріоритету в застосуванні того чи іншого закону, в тому числі залежно від предмета правового регулювання. Немає такого закону України, який би регулював питання подолання колізії норм законів, що мають однакову юридичну силу.

Позивач не просила поновити строк звернення до суду щодо позовних вимог за 2008 рік.

З матеріалів справи вбачається, що відповідач наполягав на відмові в задоволенні позову з підстав пропущення строку для звернення до адміністративного суду, встановленою ст.99 Кодексу адміністративного судочинства України .

Таким чином, суд, вважає, що позивачем без поважних причин пропущено строк звернення до суду з позовом про зобовязання відповідача провести донарахування та до виплату недотриману допомогу по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку за 2008 рік, а тому в цій частині позовні вимоги не підлягають задоволенню.

У 2009 році положення ч.1 ст. 15 Закону України "Про державну допомогу сім"ям з дітьми" залишились в редакції п.23 розділу ІІ Закону України "Про державний бюджет України на 2008 рік та внесення змін до деяких законодавчих актів" .

Пунктом 1 частини 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Здійснюючи позивачеві у 2009 році виплату допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку у розмірі, визначеному п. 23 розділу ІІ Закону України "Про Державний бюджет України на 2008 рік та внесення змін до деяких законодавчих актів", відповідач діяв на підставі та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, а тому позовні вимоги про здійснення перерахунку такої допомоги з 01.01.2009 року по 10 квітня 2009 року такими, що не підлягають задоволенню.

Керуючись ст. 64, ч.5 ст.152 Конституції України, ст.ст.1,3, 5 «Про державну допомогу сім'ям з дітьми», ст. 43 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими народженням та похованням», Рішенням Конституційного Суду України від 09.07.2007 року № 6-рп/2007, ст.ст. 160-163 Кодексу адміністративного судочинства України суд, -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити.

Постанова може бути оскаржена до Харківського апеляційного адміністративного суду через Київський районний суд м. Полтави шляхом подачі заяви про апеляційне оскарження в 10-денний термін з дня складення постанови в повному обсязі та подачі апеляції у 20-денний термін після подачі заяви про апеляційне оскарження.

Повний текст постанови виготовлений 19 травня 2010 року.

Головуючий Ж.В.Кузіна