Справа № 803/2376/14
Суддя: Гінда Оксана Миколаївна
Дата ухвалення: 2015-11-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 листопада 2015 року № 876/186/15

Львівський апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Гінди О.М.

суддів: Качмара В.Я., Ніколіна В.В.

за участю секретаря судових засідань: ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Управління Державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Волинській області на постанову Волинського окружного адміністративного суду від 5 грудня 2014 року у справі за адміністративним позовом Відділу державної виконавчої служби Луцького районного управління юстиції до Управління Державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Волинській області про визнання незаконними дій та скасування постанов,

встановив:

13.11.2014 ВДВС Луцького районного управління юстиції Волинської області звернувся в суд із адміністративним позовом до УДВС Головного управління у Волинській області у якому просить: визнати незаконними дії заступника начальника відповідача ОСОБА_2 під час винесення постанов від 13.11.2014 №№ 23/3/2/2013, 23/3/2/2013, 24/3/2/2013, 25/3/2/2013 про проведення перевірки виконавчих проваджень та їх витребування, та скасувати ці постанови ; визнати дії в.о. начальника УДВС Головного управління у Волинській області ОСОБА_2 під час видання вимоги, що міститься у листі від 20.11.2014 № 93-25/4380 такими, що порушують правовий порядок в Україні, а саму вимогу такою, що не підлягає виконанню.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на те, що виходячи з положень статей 83, 84 Закону України «Про виконавче провадження» (далі - Закон), пункту 2.3 Порядку витребування та проведення перевірки виконавчого провадження, затвердженого наказом Міністерства юстиції України № 136/5 від 01.12.2004 (далі - Порядок), були відсутні правові підстави для витребування завершених виконавчих проваджень ВП № 38754704, ВП № 39328609, ВП № 37767600, ВП № 39013927.

Постановою Волинського окружного адміністративного суду від 05.12.2014 позов задоволено частково. Визнано протиправними та скасовано постанови заступника начальника УДВС Головного управління юстиції у Волинській області ОСОБА_2 №№ 22/3/2/2013, 23/3/2/2013, 24/3/2/2013, 25/3/2/2013 про витребування для перевірки завершених виконавчих проваджень ВП № 38754704, ВП № 39328609, ВП № 37767600, ВП № 39013927. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Із цією постановою не погодився відповідач та оскаржив її в апеляційному порядку. Вважає, що така прийнята з неповним зясуванням обставин, що мають значення для справи та з порушенням норм матеріального і процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, а тому просить її скасувати та прийняти нову постанову, якою у задоволенні позову відмовити.

21.11.2015 від апелянта надійшло доповнення до апеляційної скарги у якій, він, зокрема, просить допустити заміну відповідача на Управління ДВС Головного територіального управління юстиції у Волинській області у порядку ст. 55 КАС України.

Вказане клопотання належить задовольнити, оскільки відповідно до наказу Міністерства юстиції України від 02.02.2015 № 139/5 та виписки є ЄДРЮОФОП Управління ДВС Головного управління юстиції у Волинській області перейменовано на Управління ДВС Головного територіального управління юстиції у Волинській області.

Особи, які беруть участь у справі в судове засідання не прибули, хоча належним чином повідомлені про його дату, час та місце, а тому у відповідності до ч. 1 ст. 41 та ч. 4 ст. 196 КАС України апеляційний розгляд справи проведено у їх відсутності без фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Суд апеляційної інстанції, заслухав доповідь судді-доповідача, перевірив матеріали справи та обговорив підстави і межі апеляційних вимог, вважає, що апеляційну скаргу належить задовольнити.

Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що 13 листопада 2014 року заступником начальника УДВС Головного управління юстиції у Волинській області ОСОБА_2, за власної ініціативи було винесено постанови №№ 22/3/2/2013, 23/3/2/2013, 24/3/2/2013, 25/3/2/2013 відповідно до яких останнім були витребувані для перевірки законності здійснення виконавчих дій при виконанні виконавчих проваджень, які завершені (ВП № 38754704, ВП № 39328609, ВП № 37767600, ВП № 39013927).

Ці постанови були направлені начальнику ВДВС Луцького районного управління юстиції, яке своїм листом № 18222 від 14.11.2014 відмовило у наданні виконавчих проваджень для перевірки у звязку з відсутністю підстав, передбачених пунктом 2.3 Порядку, що дозволяють витребувати і здійснювати перевірку законності завершених виконавчих проваджень.

Листом № 93-25/4380 від 20.11.2014 в.о. начальника УДВС Головного управління юстиції у Волинській області ОСОБА_2 зобовязано позивача до 24.11.2014 виконати постанови про витребування та перевірку виконавчих проваджень від 13.11.2014.

Суд першої інстанції дійшов висновку, що позов належить задовольнити в частині визнання протиправними та скасування постанов, оскільки пунктом 2.3 Порядку визначено вичерпний перелік підстав за наявності яких вищестоящий орган ДВС може витребовувати завершені виконавчі провадження, наявність яких у цій справі не встановлено. Щодо решти позовних вимог, то суд першої інстанції дійшов висновку про відмову у їх задоволенні, оскільки виходячи з положень ст. 162 КАС України для захисту прав позивача достатнім є скасування оскаржених постанов та не має необхідності визнавати додатково незаконними дії відповідача.

Однак, суд апеляційної інстанції з такими висновками суду першої інстанції не погоджується, з огляду на таке.

За визначенням підпункту 1 частини першої ст. 3 КАС України справа адміністративної юрисдикції це переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший субєкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Визнаючи можливість звернення субєкта владних повноважень з адміністративним позовом, законодавець встановив, що таке звернення може бути на виконання повноважень цього субєкта у випадках, встановлених Конституцією та законами України (пункт 8 частини першої ст. 3, пункт 5 частини другої ст. 17 КАС). При цьому вимога щодо встановлення в законодавчому порядку випадків звернення з адміністративним позовом владного субєкта означає, що тільки шляхом звернення до суду він може реалізувати своє повноваження стосовно іншого, не владного субєкта. У такий спосіб забезпечується контроль за дотриманням балансу публічного і приватного інтересу у сфері відносин державного управління, який здійснюється судом.

До повноважень адміністративного суду входить також вирішення спорів між субєктами владних повноважень з приводу реалізації їхньої компетенції у сфері управління, у тому числі делегованих повноважень (пункт 3 частини другої ст. 17 КАС України), та спорів, що виникають з приводу укладення, виконання, припинення, скасування чи визнання нечинними адміністративних договорів (за умови, що такий сторонами такого договору є субєкти владних повноважень) (пункт 4 частини другої ст. 17 КАС України).

Хоча стаття 17 КАС України не встановлює вичерпаного переліку публічно-правових спорів, на які поширюється юрисдикція адміністративних судів, беззаперечним є те, що ця юрисдикція, як юрисдикція взагалі, стосується лише тих відносин, що характеризуються як правовий спір.

Суспільні відносини, які склалися між сторонами у цій справі, характеризується ієрархією відповідних органів з чітко встановленою компетенцією та підпорядкованістю, наділенням вищестоящих органів в цій ієрархії адміністративними повноваженнями, в тому числі повноваженнями контролю та застосування примусу стосовно нижчестоящих. У разі невиконання чи неналежного виконання органом галузевого управління покладених на нього завдань на виконання функцій держави такі відносини не мають ознак правового спору, який підлягає юрисдикційному вирішенню, а регулюються в межах сфери виконавчої влади.

Позивач, як субєкт владних повноважень, звертаючись із розглядуваним адміністративним позовом, не вказує норму закону, яка надає йому право на звернення з цим позовом.

Разом з тим, суд апеляційної інстанції зазначає, що відповідно до ч. 3 ст. 86 Закону постанова про проведення перевірки або результати перевірки законності виконавчого провадження може бути оскаржена в десятиденний строк з дня її прийняття в порядку, встановленому цим Законом.

Такий порядок оскарження визначений у ст. 82 Закону, частиною 4 якої передбачено, що рішення, дії чи бездіяльність державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами до суду, який видав виконавчий документ, а іншими учасниками виконавчого провадження та особами, які залучаються до проведення виконавчих дій, - до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом.

У статті 7 Закону, закріплено перелік осіб, які є учасниками виконавчого провадження, серед них: державний виконавець; сторони (стягувач і боржник); представники сторін; експерти; спеціалісти; перекладачі; суб'єкти оціночної діяльності - суб'єкти господарювання, а також визначено коло осіб, які залучаються до проведення виконавчих дій, серед них: поняті; працівники органів внутрішніх справ; представники органів опіки і піклування; інших органів і установ у порядку, встановленому цим Законом.

Таким чином, позивач не є ні учасником виконавчого провадження, ні особою, яка залучається до проведення виконавчих дій. Тобто, в межах спірних правовідносин, на які поширюються особливості розгляду, передбачені ст. 181 КАС України, позивач не є тією особою, якій закон надає право на звернення до адміністративного суду із позовом щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності посадової особи органу ДВС.

За таких обставин, за відсутні у позивача права на звернення із цим позовом, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про задоволення позову.

Враховуючи те, постанова суду першої інстанції прийнята з помилковим застосуванням норм матеріального і процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про її скасування та прийняття нової постанови про відмову у задоволенні позову.

Керуючись ст.ст. 195, 196, 198, 202, 205, 207, 212, 254 КАС України, суд

постановив:

апеляційну скаргу Управління Державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Волинській області задовольнити.

Постанову Волинського окружного адміністративного суду від 5 грудня 2014 року у справі № 803/2376/14 скасувати та прийняти нову постанову, якою у задоволенні позову відмовити.

Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення.

На постанову протягом двадцяти днів, з дня складення її у повному обсязі, може бути подана касаційна скарга безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий: О.М. Гінда

Судді: В.Я. Качмар

ОСОБА_3

Постанова у повному обсязі складена та підписана 30.11.2015.