Справа № 321/1463/15-а
Суддя: Олійник М. Ю.
Дата ухвалення: 2015-12-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Михайлівський районний суд Запорізької області
Справа № 321/1463/15-а
Провадження № 2-а/321/18/2015
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 грудня 2015 року смт. Михайлівка

Михайлівський районний суд Запорізької області у складі:

головуючого судді Олійника М.Ю.

за участю:

секретаря судового засідання Засько О.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України у Михайлівському районі Запорізької області про визнання дій неправомірними та зобовязання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до Михайлівського районного суду Запорізької області з позовом до Управління Пенсійного фонду України у Михайлівському районі Запорізької області в якому просить визнати незаконними дії відповідача щодо припинення виплати їй пенсії у звязку із втратою годувальника і зобовязати відповідача продовжувати нарахування та виплату пенсії до досягнення нею 23-х років, за умови продовження навчання. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивачу у звязку зі смертю батька, була призначена пенсія по втраті годувальника. Виплата була припинена у звязку із досягненням позивача 18-річного віку. Проте позивач навчається у ДНЗ «Михайлівське вище професійне училище», тому звернулася до відповідача із заявою про призначення (продовження) виплати пенсії у звязку із втратою годувальника на період навчання до досягнення 23-річного віку, але відповідач протиправно відмовив у виплаті пенсії.

Представник позивача ОСОБА_2 в судове засідання не зявилася, але надала суду заяву з клопотанням про розгляду справи за її відсутності, наполягає на задоволенні позовних вимог.

Представник відповідача ОСОБА_3 в судове засідання не зявилася, але надала суду заяву з клопотанням про розгляд справи за її відсутності, просить відмовити в задоволенні позову, надала письмові заперечення (а.с. 14-16), відповідно до яких, згідно ст. 37, 93 Закону України «Про пенсійне забезпечення» у позивача ОСОБА_1 відсутнє право на отримання соціальної пенсії по втраті годувальника після досягнення 18 років.

За відсутності учасників процесу розгляд адміністративної справи здійснено в порядку ч. 1 ст. 41 КАС України без фіксації судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Дослідивши матеріали справи в межах наданих суду доказів, суд вважає, що адміністративний позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про народження серії І-ЖС №331216 виданого 21 листопада 1997 року батьком ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, зазначено ОСОБА_4 (а.с. 6).

Згідно зі свідоцтвом про смерть серії 1-ЖС №231708 виданого 11 вересня 2001 року, ОСОБА_4 помер 28 березня 2002 року (а.с. 7).

Відповідно до протоколу № 82 від 12 вересня 2002 року, за заявою матері позивача ОСОБА_5 від 5 вересня 2002 року, ОСОБА_1 було призначено пенсію у звязку із втратою годувальника у період з 5 вересня 2002 року до 31 жовтня 2015 року (а.с. 24).

Позивач ОСОБА_1 на теперішній час є ученицею державного навчального закладу «Михайлівське вище професійне училище» за професією «Оператор з обробки інформації та програмного забезпечення», термін навчання з 1 вересня 2013 року до 30 червня 2016 року, що підтверджується відповідною довідкою № 690 від 3 листопада 2015 року (а.с. 10).

5 жовтня 2015 року позивач ОСОБА_1 звернулася до Управління Пенсійного фонду України у Михайлівському районі Запорізької області із заявою про призначення (продовження виплати) їй пенсії у звязку із втратою годувальника до 23 років, оскільки вона продовжує навчання (а.с. 4).

Листом №4753/03 від 15 жовтня 2015 року ОСОБА_1 було повідомлено, що згідно з п. «а» ст. 37, ст. 93 Закону України «Про пенсійне забезпечення», соціальні пенсія у разі втрати годувальника призначається та виплачується дітям, які не досягли 18 років. Продовження виплат соціальної пенсії після досягнення утриманцем 18-річного віку не передбачено нормами діючого законодавства. У звязку із досягненням 14 жовтня 2015 року 18-річного віку, в перерахунку пенсії відмовлено (а.с. 5).

Відповідно до ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Відповідно до частини першої статті 9 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» за рахунок коштів Пенсійного фонду в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності внаслідок загального захворювання (у тому числі каліцтва, не повязаного з роботою, інвалідності з дитинства); 3) пенсія у звязку з втратою годувальника.

Згідно положень статті 36 вказаного Закону пенсія у звязку з втратою годувальника призначається непрацездатним членам сімї померлого годувальника, які були на його утриманні, за наявності в годувальника на день смерті страхового стажу, який був би необхідний йому для призначення пенсії по III групі інвалідності, а в разі смерті пенсіонера або осіб, зазначених у частині другій статті 32 цього Закону, - незалежно від тривалості страхового стажу. При цьому дітям пенсія у зв'язку з втратою годувальника призначається незалежно від того, чи були вони на утриманні годувальника.

Непрацездатними членами сім'ї вважаються: 1) чоловік (дружина), батько, мати, якщо вони є інвалідами або досягли пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону; 2) діти (у тому числі діти, які народилися до спливу 10 місяців з дня смерті годувальника) померлого годувальника, які не досягли 18 років або старші цього віку, якщо вони стали інвалідами до досягнення 18 років. Діти, які навчаються за денною формою навчання у загальноосвітніх навчальних закладах системи загальної середньої освіти, а також професійно-технічних, вищих навчальних закладах (у тому числі у період між завершенням навчання в одному із зазначених навчальних закладів та вступом до іншого навчального закладу або у період між завершенням навчання за одним освітньо-кваліфікаційним рівнем та продовженням навчання за іншим за умови, що такий період не перевищує чотирьох місяців), - до закінчення такими дітьми навчальних закладів, але не довше ніж до досягнення ними 23 років, та діти-сироти - до досягнення ними 23 років незалежно від того, навчаються вони чи ні; 3) чоловік (дружина), а в разі їх відсутності - один з батьків або брат чи сестра, дідусь чи бабуся померлого годувальника незалежно від віку і працездатності, якщо він (вона) не працюють і зайняті доглядом за дитиною (дітьми) померлого годувальника до досягнення нею (ними) 8 років.

Частиною першою статті 38 Закону визначено, що пенсія у звязку з втратою годувальника призначається на весь період, протягом якого член сім'ї померлого годувальника вважається непрацездатним згідно із частиною другою статті 36 цього Закону, а членам сім'ї, які досягли пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону, - довічно.

Отже, пенсія у звязку із втратою годувальника дітям призначається на період до досягнення ними 18 років та у разі, якщо такі особи навчаються за денною формою навчання у професійно-технічних та вищих навчальних закладах, до закінчення ними навчальних закладів, але не довше ніж до досягнення 23 років.

Крім того, згідно зі ст.37 ЗУ «Про пенсійне забезпечення» N 1788-XII від 05.11.1991р., право на пенсію в разі втрати годувальника мають непрацездатні члени сім'ї померлого годувальника, які були на його утриманні (стаття 38). При цьому дітям пенсії призначаються незалежно від того, чи були вони на утриманні годувальника. Непрацездатними членами сім'ї вважаються: а) діти, брати, сестри й онуки, які не досягли 18 років або старші цього віку, якщо вони стали інвалідами до досягнення 18 років, при цьому брати, сестри й онуки - за умови, якщо вони не мають працездатних батьків. Вихованці, учні, студенти, курсанти, слухачі, стажисти мають право на пенсію в разі втрати годувальника до закінчення навчальних закладів, але не довше ніж до досягнення ними 23-річного віку.

Згідно зі ст. 47 ЗУ «Про пенсійне забезпечення» N 1788-XII від 05.11.1991р., пенсія в разі втрати годувальника встановлюється на весь період, протягом якого член сім'ї померлого вважається непрацездатним згідно зі статтею 37 цього Закону. Зміна розміру пенсії або припинення її виплати членам сім'ї провадиться з першого числа місяця, що йде за тим місяцем, в якому настали обставини, що спричинили зміну розміру або припинення виплати пенсії.

Таким чином, суд вважає, що позивач дійсно має право на продовження отримання пенсії по втраті годувальника, саме з 1 листопада 2015 року, оскільки 18 років ОСОБА_1 виповнилося 14 жовтня 2015 року. і відповідно пенсію по втраті годувальника вона отримувала до 31 жовтня 2015 року.

Частиною 2 статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності субєктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Частиною 1 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України закріплено, що суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого: 1) суд вирішує справи відповідно до Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обовязковість яких надана Верховною ОСОБА_2 України; 2) суд застосовує інші нормативно-правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, у межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 70 Кодексу адміністративного судочинства України належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмету доказування. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування, крім випадків, коли щодо таких обставин не виникає спору.

Згідно частини першої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Суд критично ставиться до посилань представника відповідача на положення ст. 93 Закону України «Про пенсійне забезпечення», оскільки вказана стаття втратила чинність у частині призначення соціальних пенсій на підставі Закону N 2603-IV ( 2603-15 ) від 31.05.2005.

Водночас, п. 2 Прикінцевих положень вказаного Закону України Про внесення змін до деяких законів України у звязку з прийняттям Закону України «Про державну соціальну допомогу особам, які не мають права на пенсію, та інвалідам» N 2603-IV ( 2603-15 ) від 31.05.2005, передбачено, що за бажанням особи виплата соціальної пенсії та надбавки до пенсії на догляд, призначених відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення» ( 1788-12 ), здійснюється до закінчення строку, на який вони призначені.

Отже, належних доказів, які б спростовували доводи позивача, відповідачем суду надано не було.

Оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та обєктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, суд вважає, що відповідач не довів правомірність оскаржуваних позивачем дій, а позовні вимоги позивача щодо зобовязання відповідача вчинити певні дії є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 11, 14, 69, 70, 71, 158-163, 167, 254 КАС України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України у Михайлівському районі Запорізької області про визнання дій неправомірними та зобовязання вчинити дії - задовольнити.

Визнати незаконними дії Управління Пенсійного фонду України у Михайлівського району Запорізької області щодо відмови ОСОБА_1 у продовженні виплати пенсії у звязку з втратою годувальника.

Зобовязати Управління Пенсійного фонду України у Михайлівському районі Запорізької області призначити та продовжувати виплачувати ОСОБА_1 пенсію у звязку з втратою годувальника з 1 листопада 2015 року до закінчення навчальних закладів, але не довше ніж до досягнення нею 23 років.

На постанову може бути подана апеляційна скарга до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Михайлівський районний суд Запорізької області протягом десяти днів з дня її проголошення. Особи, які не були присутні у судовому засіданні під час проголошення постанови, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання її копії.

Суддя Михайлівського районного суду

Запорізької області ОСОБА_6