Справа № 552/5108/15-а
Суддя: Старостін В.В.
Дата ухвалення: 2015-11-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 листопада 2015 р.Справа № 552/5108/15-а
Колегія суддів Харківського апеляційного адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Старостіна В.В.

Суддів: Бегунца А.О. , Рєзнікової С.С.

за участю секретаря судового засідання Машури Г.І.

представника позивача ОСОБА_1; представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на постанову Київського районного суду м. Полтави від 19.10.2015р. по справі № 552/5108/15-а за позовом ОСОБА_3 до Полтавської митниці Державної фіскальної служби України про скасування постанови в справі про порушення митних правил,

ВСТАНОВИЛА:

28.08.2015 року позивач, ОСОБА_3, звернувся до Київського районного суду м. Полтави з адміністративним позовом до Полтавської митниці ДФС, в якому просив суд: визнати протиправною та скасувати постанову Полтавської митниці ДФС від 20 серпня 2015 року в справі про порушення митних правил № 0049/80600/15 про притягнення ОСОБА_3 до адміністративної відповідальності за ст. 485 МК України.

В обгрунтування позовних вимог, позивач посилається на відсутність в його діях складу відповідного правопорушення, вказує, що ним, як декларантом було подано відповідні документи (особиста довідка від 30.07.2013 року та довідка ТОВ «Лімко Логістікс» від 24.07.2013 року), які підтверджують вартість витрат саме на суму 35169,20 гривень.

Постановою Київського районного суду м. Полтави від 19.10.2015 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 до Полтавської митниці Державної фіскальної служби України про скасування постанови в справі про порушення митних правил відмовлено.

Позивач, не погодившись з постановою суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати вказану постанову та прийняти нову, якою задовольнити позовні вимоги.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги позивач посилається на порушення судом першої інстанції при прийнятті рішення норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного, на його думку, вирішення спору судом першої інстанції.

В судовому засіданні апеляційної інстанції представник позивача підтримав апеляційну скаргу, просив задовольнити її, посилаючись на доводи та обґрунтування, викладені в апеляційній скарзі.

Представник відповідача, посилаючись на законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, просив залишити без задоволення апеляційну скаргу, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, представників сторін, перевіривши доводи апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено у суді апеляційної інстанції, що 27 квітня 2015 року відносно позивача ОСОБА_3 складено протокол про порушення митних правил № 0049/80600/15 за ст. 485 МК України, який був звільнений з посади директора ПВКП «Агродеталь» 31.07.2015 року, а отже на момент вчинення правопорушення був його суб'єктом.

01.08.2013 року в Полтавській митниці ДФС згідно митної декларації № 806020000/2013/007907 ПВКП «Агродеталь» проведено митне оформлення в режимі «імпорт» вантажу, декларування вантажу проведено ОСОБА_4 Разом з вказаною митною декларацією подано довідку про транспортні витрати від 30.07.2013 року та довідку перевізника ТОВ «Лімко Логістік» від 24.07.2013 року №2408 із зазначенням суми 35169,20 гривень. 05.08.2013 року ТОВ «Лімко Логістік» виставило рахунок на оплату транспортних послуг ПВКП «Агродеталь» на суму 52560 гривень.

Проведеною перевіркою встановлено, що директору ПВКП «Агродеталь» ОСОБА_3 було відомо про фактичні витрати, понесені підприємством на транспортування вантажу на суму 52560 грн., але при декларуванні товару зазначені витрати в сумі 35169,20 гривень чим вчинено протиправні дії, спрямовані на ухилення від сплати митних платежів, що спричинило недобори митних платежів.

Постановою в справі про порушення митних правил № 0049/80600/15 заступника начальника Полтавської митниці ДФС ОСОБА_5 від 20 серпня 2015 року позивача ОСОБА_3 за вчинення зазначених в протоколі дій визнано винним у вчиненні порушення митних правил, за ознаками правопорушення, передбаченого ст. 485 МК України та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу 10434,48 грн.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що постанова заступника начальника Полтавської митниці в справі про порушення митних правил № 0049/80600/15 від 20 серпня 2015 року про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ст. 485 МК України винесена за умови вчинення позивачем відповідних дій, наявності в діях складу правопорушення, на підставі та в межах повноважень, наданих уповноваженій особі, у спосіб, що передбачені Конституцію України та чинним законодавством України.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Статтею 485 МК України передбачено адміністративну відповідальність у випадку зазначення в митній декларації з метою неправомірного звільнення від сплати митних платежів чи зменшення їх розміру неправдивих відомостей щодо істотних умов зовнішньоекономічного договору (контракту), ваги (з урахуванням допустимих втрат за належних умов зберігання і транспортування) або кількості, країни походження, відправника та/або одержувача товару, неправдивих відомостей, необхідних для визначення коду товару згідно з УКТ ЗЕД та його митної вартості, та/або надання з цією ж метою органу доходів і зборів документів, що містять такі відомості, або несплата митних платежів у строк, встановлений законом, або інші протиправні дії, спрямовані на ухилення від сплати митних платежів, а так само використання товарів, стосовно яких надано пільги щодо сплати митних платежів, в інших цілях, ніж ті, у зв'язку з якими було надано такі пільги.

Згідно зі ст. 319 МК України порушення митних правил є адміністративним правопорушенням, яке являє собою протиправні, винні (умисні або з необережності) дії чи бездіяльність, що посягають на встановлений законодавством України порядок переміщення товарів і транспортних засобів через митний кордон України і за які цим Кодексом передбачена адміністративна відповідальність. Адміністративна відповідальність за правопорушення, передбачені цим Кодексом, настає у разі, якщо ці правопорушення не тягнуть за собою кримінальну відповідальність.

Як встановлено судом першої інстанції, позивач ОСОБА_3 перебуваючи на посаді директора ПВКП «Агродеталь», здійснюючи декларування вантажу, надав довідку про транспортні витрати від 30.07.2013 року за власним підписом та довідку ТОВ «Лімко Логістікс» від 24.07.2013 року із зазначенням суми транспортних витрат в розмірі 35169,20 гривень.

Відповідно до ст. 49 МК України, що митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Згідно з п. 4 ст. 58 МК України, митною вартістю товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за товари, якщо вони продаються на експорт в Україну, скоригована в разі потреби з урахуванням положень частини десятої цієї статті. Частина 10 ст. 58 МК України передбачає, що при визначенні митної вартості до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за оцінювані товари, додаються відповідні витрати (складові митної вартості), якщо вони не включалися до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, надано їх перелік.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_3 перебуваючи на посаді директора ПВКП «Агродеталь», як декларант товару, до митної декларації подав довідку ТОВ «Лімко Логістікс» від 30.07.2013 року із зазначенням суми транспортних витрат в розмірі 35169,20 гривень.

Вирішуючи питання про правовірність дій відповідача в частині притягнення позивача до відповідальності за порушення митних правил, слід виходити з того, що в розумінні ст. 485 МК України документи, що містять неправдиві дані, це такі, в яких не відповідають дійсності вказані відомості щодо суті угоди (договору, контракту), найменування, асортименту, ваги, кількості чи вартості товарів, щодо їх відправника чи одержувача, щодо держави, з якої вони вивезені чи в яку переміщуються, тощо.

Належними та допустимими доказами на підтвердження транспортних витрат, які є складовою митної вартості є в даному випадку рахунок на оплату № 133 від 05 серпня 2013 року, в якому зазначена вартість транспортних послуг, що не відповідає вартості таких послуг, що зазначені в довідці ТОВ «Лімко Логістікс».

З матеріалів справи вбачається, що відповідно до рахунку на оплату від 05.08.2013 року, міжнародні перевезення вантажу морським транспортом складають 32035,94 гривні, а позивачем зазначена сума 35169,20 гривень.

Таким чином, оскільки довідка ТОВ «Лімко Логістікс» від 30.07.2013 року є такою, що суперечить дійсній вартості транспортних послуг, колегія суддів приходить до висновку про наявність в діях позивача обєктивної сторони складу правопорушення, передбаченого ст. 485 МК України.

Аналогічна правова позиція щодо застосування зазначених норм матеріального права висловлена у постанові Вищого адміністративного суду України від 01.07.2009 року, згідно з якою плата експедитору за надання ним послуг з організації та забезпечення перевезень імпортованих вантажів на умовах поставки, які передбачають оплату транспортних витрат за рахунок покупця товару, в тому числі в разі надання послуги на всьому шляху прямування вантажу від пункту його відправлення до пункту його призначення, нерозділеної до та після перетину митного кордону України, є частина загальних витрат на транспортування, тому в межах вимог законодавства з питань державної митної справи (зокрема, частини четвертої, десятоїстатті 58 Митного кодексу України), Податкового кодексу України (пункту 190.1 статті 190) є обов'язковою для включення до бази оподаткування таких товарів.

За нормами ст. 489 МК України посадова особа при розгляді справи про порушення митних правил зобов'язана з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують та/або обтяжують відповідальність, чи є підстави для звільнення особи, що вчинила правопорушення, від адміністративної відповідальності, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Подаючи довідку про вартість транспортних витрат на суму меншу, ніж зазначена в рахунку на оплату, позивач хоча, можливо, і не передбачав негативних наслідків своєї дії, але в даному випадку повинен був і міг їх передбачити. Оскільки рахунок на оплату транспортних послуг позивач отримав 05.08.2013 року ОСОБА_3 мав можливість подати уточнення до митної декларації і доплатити різницю.

Відповідно до ст. 195 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що постанова заступника начальника Полтавської митниці в справі про порушення митних правил № 0049/80600/15 від 20 серпня 2015 року про притягнення ОСОБА_3 до адміністративної відповідальності за ст. 485 МК України винесена за умови вчинення позивачем відповідних дій, наявності в діях складу правопорушення, на підставі та в межах повноважень, наданих уповноваженій особі, у спосіб, що передбачені Конституцію України та чинним законодавством України.

Суд першої інстанції належним чином оцінив надані докази і на підставі встановленого, обґрунтовано відмовив у задоволенні адміністративного позову.

Відповідно до ст. 159 КАС України, судове рішення повинно бути законним та обґрунтованим.

Колегія суддів вважає, що постанова Київського районного суду м. Полтави від 19.10.2015 року по справі № 552/5108/15-а відповідає вимогам ст. 159 КАС України, а тому відсутні підстави для її скасування та задоволення апеляційних вимог позивача.

Відповідно до ч. 1 ст. 200 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, колегія суддів, погоджуючись з висновками суду першої інстанції, вважає, що суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення фактичних обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин сторін норми матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги, з наведених вище підстав, висновків суду не спростовують.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, п.1 ч.1 ст. 198, ст.200, п.1 ч.1 ст.205, ст.ст.206, 209, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Постанову Київського районного суду м. Полтави від 19.10.2015р. по справі № 552/5108/15-а залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання ухвали у повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя (підпис)ОСОБА_6
Судді(підпис) (підпис) ОСОБА_7 ОСОБА_8
Повний текст ухвали виготовлений 04.12.2015 р.