Справа № 804/8494/15
Суддя: Степаненко Вячеслав Віталійович
Дата ухвалення: 2015-08-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД ПОСТАНОВА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
10 серпня 2015 р. Справа № 804/8494/15
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого суддіОСОБА_1
при секретаріОСОБА_2
представників позивача представника відповідача ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5
розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Дніпропетровську адміністративну справу за адміністративним позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Мегас» до Державної податкової інспекції в Кіровському районі м.Дніпропетровська Головного управління ДФС у Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, -
В обґрунтування позовних вимог зазначено, що позивач не погоджується з висновками, викладеними в акті, вважає, що пода ткові повідомлення-рішення, винесені за результатами перевірки, суперечать діючому пода тковому законодавству та підлягають скасуванню з підстав, викладених у позовній заяві та поясненнях.
У судовому засіданні представники позивача підтримали позовні вимоги та просили їх задовольнити у повному обсязі.
Відповідач позов не визнав, надав до суду письмові заперечення, зазначивши, що оскаржувані податкові повідомлення-рішення винесено податковим органом правомірно, в межах повноважень та на підставі законодавства України. Представник відповідача у судовому засіданні просив відмовити у задоволенні позовних вимог.
Заслухавши пояснення сторін, розглянувши наявні документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.
Державною податковою інспекцією у Кіровському районі Головного управління ДФС у Дніпропетровській області проведено документальну планову виїзну перевірку ТОВ «Мегас» з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2014 по 31.12.2014, за результатами якої складено Акт перевірки №2079/22-02/32965039 від 17 червня 2015 року.
Не погодившись з результатами перевірки, позивач подав до Державної податкової інспекції в Кіровському районі м. Дніпропетровська Головного управління ДФС у Дніпропетровській області заперечення № 2206-1 від 22.06.2015 року.
Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.
За висновками акту перевірки фінансово-господарської діяльності позивача були встановлені порушення, зокрема, п.135.1, п.135.2, п.п.135.5.5 п.135.5 ст.135, п.137.10 ст.137 Податкового Кодексу України, в результаті чого занижено податок на прибуток на суму 939 600 грн.
Як вбачається з акту перевірки, відповідач зазначає, що всі операції з придбання продажу із контрагентами позивача є нікчемними, не тягнуть настання будь-яких правових наслідків, оскільки не було реального здійснення господарських операцій, а отже суми коштів, сплачені контрагентам-постачальникам, не відносяться до складу валових витрат.
Проте суд не погоджується з викладеною позицією податкового органу з огляду на наступне.
У відповідності до пункту 135.1 статті 135 Податкового кодексу України доходи, що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування, включаються до доходів звітного періоду за датою, визначеною відповідно до статті 137, на підставі документів, зазначених у пункті 135.2 цієї статті, та складаються з: доходу від операційної діяльності, який визначається відповідно до пункту 135.4 цієї статті; інших доходів, які визначаються відповідно до пункту 135.5 цієї статті, за винятком доходів, визначених у пункті 135.3 цієї статті та у статті 136 цього Кодексу.
Згідно пункту 135.2 статті 135 Податкового кодексу України доходи визначаються на підставі первинних документів, що підтверджують отримання платником податку доходів, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.
В силу пункту 135.4 статті 135 Податкового кодексу України дохід від операційної діяльності визнається в розмірі договірної (контрактної) вартості, але не менше ніж сума компенсації, отримана в будь-якій формі, в тому числі при зменшенні зобов'язань, та включає: дохід від реалізації товарів, виконаних робіт, наданих послуг, у тому числі винагороди комісіонера (повіреного, агента тощо); особливості визначення доходів від реалізації товарів, виконаних робіт, наданих послуг для окремих категорій платників податків або доходів від окремих операцій встановлюються положеннями цього розділу; дохід банківських установ, до якого включаються: а) процентні доходи за кредитно-депозитними операціями (в тому числі за кореспондентськими рахунками) та цінними паперами, придбаними банком; б) комісійні доходи, в тому числі за кредитно-депозитними операціями, наданими гарантіями, розрахунково-касове обслуговування, інкасацію та перевезення цінностей, операціями з цінними паперами, операціями на валютному ринку, операціями з довірчого управління; в) позитивний результат за операціями з цінними паперами відповідно до пункту 153.8статті 153 цього Кодексу; г) прибуток від операцій з купівлі/продажу іноземної валюти та банківських металів; ґ) позитивне значення курсових різниць відповідно до підпункту 153.1.3 пункту 153.1 статті 153 цього Кодексу; д) надлишкові суми страхового резерву, що підлягають включенню до доходу згідно зпунктами 159.2, 159.4 статті 159 цього Кодексу та суми заборгованості, що підлягають включенню до складу доходів згідно з пунктом 159.5 статті 159 цього Кодексу; е) доходи від відступлення права вимоги боргу третьої особи або виконання вимоги боржником (факторингу) згідно з пунктом 153.5 статті 153 цього Кодексу; є) дохід, пов'язаний з реалізацією заставленого майна; ж) інші доходи, прямо пов'язані зі здійсненням банківських операцій та наданням банківських послуг; з) інші доходи, передбачені цим розділом.
Приписами підпункту 138.1.1 пункту 138.1 статті 138 Податкового кодексу України визначено, що витрати операційної діяльності включають: собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг та інші витрати беруться для визначення об'єкта оподаткування з урахуванням пунктів 138.2, 138.11 цієї статті, пунктів 140.2-140.5 статті 140, статей 142 і 143 та інших статей цього Кодексу, які прямо визначають особливості формування витрат платника податку; витрати банківських установ, до яких відносяться: а) процентні витрати за кредитно-депозитними операціями, в тому числі за кореспондентськими рахунками та коштами до запитання, цінними паперами власного обігу; б) комісійні витрати, в тому числі за кредитно-депозитними операціями, розрахунково-касове обслуговування, інкасацію та перевезення цінностей, операціями з цінними паперами, операціями на валютному ринку, операціями з довірчого управління; в) від'ємний результат (збиток) від операцій з купівлі/продажу іноземної валюти та банківських металів; г) від'ємне значення курсових різниць від переоцінки активів та зобов'язань у зв'язку зі зміною офіційного курсу національної валюти до іноземної валюти відповідно до підпункту 153.1.3 пункту 153.1 статті 153 цього Кодексу; ґ) суми страхових резервів, сформованих у порядку, передбаченому статтею 159 цього Кодексу; д) суми коштів (зборів), внесені до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб; е) витрати з придбання права вимоги на виконання зобов'язань у грошовій формі за поставлені товари чи надані послуги (факторинг); є) витрати, пов'язані з реалізацією заставленого майна; ж) інші витрати, прямо пов'язані зі здійсненням банківських операцій та наданням банківських послуг; з) інші витрати, передбачені цим розділом.
Відповідно до пункту 138.2 статті 138 Податкового кодексу України витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.
При цьому не включаються до складу витрат: витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку (підпункту 139.1.9 пункту 139.1 статті 139 Податкового кодексу України).
Необхідність підтвердження господарських операцій первинними документами визначена підпунктом 1.2 пункту 1, підпунктом 2.1 пункту 2 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 року № 88, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України від 05.06.95 року за №168/704. Так, первинні документи - це документи, створені у письмовій або електронній формі, що фіксують та підтверджують господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації (власника) на їх проведення.
У відповідності до частини 2 статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік в Україні» первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.
Судом встановлено, що між ТОВ «Мегас» та ТОВ «ДОНК» було укладено договір поставки №2006-1 від 20 червня 2014р., на виконання умов якого покупцю (ТОВ «ДОНК») було виписано: рахунок-фактуру №СФ-2506-3 від 25 червня 2014р. на суму 125000,00 грн., який сплачений платіжним дорученням №157 від 25.06.2014р. на суму 125000,00 грн.; рахунок фактуру №СФ-2506-4 від 25 червня 2014р на суму -125 000,00грн., який сплачений платіжним дорученням №158 від 25.06.2014р. на суму 125000,00 грн. Матеріалами справи підтверджується, що товар за даним договором (поліпропілен) відвантажений за даним договором згідно довіреності №2706 від 27 червня 2014р., видаткових накладних №РН-2706-6 від 27 червня 2014р. на суму 125 000,00грн., №РН-2706-7 від 27 червня 2014 р. на суму 125 000,00 грн. та товарно-транспортної накладної № 2706 від 27 червня 2014 р.
Між позивачем та ТОВ «Прімарі білдінг» укладено договір поставки №2409-1 від 24 вересня 2014р. Матеріали справи свідчать, що на виконання договору покупцю (ТОВ «Прімарі білдінг») було виписано рахунок-фактуру №СФ-2509 від 25 вересня 2014р. на суму 300 000,00 грн., який сплачений платіжними дорученнями: №862 від 26.09.2014р. на суму 145 000,00 грн., №863 від 26.09.2014р. на суму 145 000,00 грн., №864 від 26.09.2014р. на суму 10 000,00 грн. За даним договором товар (поліпропілен) відвантажений згідно довіреності №3009-1 від 30 вересня 2014р., видаткової накладної №РН-3009-1 від 30 вересня 2014р. та товарно-транспортної накладної № 3009 від 30 вересня 2014р. у повному обсязі на суму 300 000,00 грн.
Факт взаємовідносин між позивачем та ТОВ «Прома ОСОБА_6» підтверджується укладеним договором поставки №1509-1 від 15 вересня 2014р. Як підтверджується матеріалами справи, на виконання умов даного договору покупцю (ТОВ «Прома ОСОБА_6») було виписано рахунки-фактури: №СФ-1809-1 від 18 вересня 2014р. на суму 210 000,00 грн., №СФ-1809-2 від 18 вересня 2014р. на суму 210 000,00 грн., які сплачені платіжними дорученнями №71 від 19.09.2014р. на суму 130 000,00 грн. №72 від 19.09.2014р. на суму 145 000,00 грн., №73 від 19.09.2014р. на суму 145 000,00 грн. Товар (поліпропілен) за цим договором відвантажений згідно довіреності №1809 від 18 вересня 2014р., видаткових накладних №РН-2609-1 від 26 вересня 2014р. на суму 210 000,00 грн., №РН-2609-4 від 26 вересня 2014р. на суму 210 000,00 грн. та товарно-транспортної накладної № 2609 від 26 вересня 2014р.
Судом встановлені взаємовідносини позивача та ТОВ «Ренова ЛТД», які підтверджуються укладеним договором поставки №0606-1 від 06 червня 2014р. За наявними у справі доказами, на виконання умов договору покупцю (ТОВ «Ренова ЛТД») було виписано рахунок-фактуру №СФ-1006-2 від 10 червня 2014р. на суму 240 000,00 грн., який сплачений платіжними дорученнями №55 від 10.06.2014р. на суму 120 000,00 грн., №56 від 10.06.2014р. на суму 120 000,00 грн. Товар (суміш «PLAST STIFF MASTERBATCH») відвантажений за договором згідно довіреності №1906-1 від 19 червня 2014р., видаткової накладної №РН-2006-1 від 20 червня 2014р. на суму 240 000,00 грн. та товарно-транспортної накладної № 2006-1 від 20 червня 2014р.
Факт господарських взаємовідносин позивача з ТОВ «СПЕЦ-ГРУПП» підтверджується договором поставки №1811-1 від 18 листопада 2013р. З матеріалів справи вбачається, що на виконання договору покупцю (ТОВ «СПЕЦ-ГРУПП») було виписано рахунок-фактуру №СФ-2901-3 від 29 січня 2014р. на суму 120 000,00 грн., який сплачений платіжним дорученням № 496 від 29.01.2014р. на суму 120 000,00 грн. Товар (мішок поліпропіленовий) за договором відвантажений згідно довіреності №3001-1 від 30 січня 2014р., видаткової накладної РН№3001-3 від 30 січня 2014р. на суму 80 000,00 грн. та товарно-транспортної накладної №3001-2 від 30 січня 2014р. Решта суми 40 000,00 грн. згідно листа покупця повернена продавцю платіжним дорученням №4677 від 03.02.2014р.
Між позивачем та ТОВ «Ламбарді» було укладено договір поставки №0408-1 від 04 серпня 2014р., на виконання якого покупцю (ТОВ «Ламбарді») було виписано: рахунки-фактури №СФ-0602-2 від 06 серпня 2014р. на суму 150 000,00 грн., №СФ-0608-3 від 06 серпня 2014р. на суму 150 000,00 грн., №СФ-0608-4 від 06 серпня 2014р. на суму 200 000,00 грн., які сплачені платіжними дорученнями №24 від 06.08.2014р. -150 000,00 грн., №23 від 06.08.2014р. -150 000,00 грн., №25 від 06.08.2014р. - 200 000,00 грн. Товар (поліпропілен у кількості-21,7 тн.) відвантажений згідно довіреності №0681 від 06 серпня 2014р., видаткової накладної №РН-0808-6 від 08 серпня 2014р. на суму 150 000,00 грн., №РН-0808-7 від 08 серпня 2014р. ну суму 150 000,00 грн., №РН-0808-8 від 08 серпня 2014р. на суму 200 000,00 грн. та товарно транспортної накладної № 08 серпня 2014р.
Про відносини між ТОВ «Мегас» та ТОВ «НОВАТОР-Н» свідчить укладений між ними договір поставки №0610-1 від 06 жовтня 2014р. Матеріалами справи підтверджується, що на виконання умов договору поставки покупцю (ТОВ «НОВАТОР-Н») було виписано рахунок-фактуру №СФ-0710-1 від 07 жовтня 2014р. на суму 400 000,00 грн., який сплачений платіжним дорученням №3 від 07.10.2014р. на суму 4000 000,00 грн. За даним договором товар (поліпропілен) відвантажений згідно довіреності №0710/1 від 07 жовтня 2014р., видаткової накладної №РН-1010-7 від 10 жовтня 2014р. на суму 400 000,00 грн. та товарно-транспортної накладної № 1010 від 10 жовтня 2014р.
На виконання умов Договору поставки №1401-2 від 14 січня 2014р. між позивачем та ТОВ «ЮКЕЙ ГРУП» , покупцю (ТОВ «ЮКЕЙ ГРУП») було виписано рахунок-фактуру №СФ-1701-2 від 17 січня 2014р. на суму 250 000,00 грн., який сплачений платіжним дорученням №45 від 17.01.2014р.на суму 10 000,00 грн., платіжним дорученням №44 від 17.01.2014р. на суму 240 000,00 грн. За данним рахунком-фактурою товар (мішок поліпропіленовий) відвантажений згідно довіреності №2001-1 від 20 січня 2014р., видаткової накладної №РН-2001-3 від 20 січня 2014р. на суму 250 000,00 грн. та товарно-транспортної накладної № 2001-1 від 20 січня 2014р.; та рахунок-фактуру №СФ-1802-1 від 18 лютого 2014р. на суму 150 000,00 грн., який сплачений платіжним дорученням №78 від 18.02.2014р. на суму 150 000,00 грн. Товар (мішок поліпропіленовий) відвантажений згідно довіреності №1802-1 від 18 лютого 2014р., видаткової накладної №РН-2702-6 від 27 лютого 2014р. на суму 150 000,00 грн. та товарно транспортної накладної № 2702-2 від 27 лютого 2014р.
Щодо правовідносин позивача з ТОВ «ТРЕВЕЛКО-ГРУП» судом встановлено, щодо між ТОВ «Мегас» та контрагентом було укладено Договір поставки №2807- 1 від 28 липня 2014р. На виконання договору покупцю (ТОВ «ТРЕВЕЛКО-ГРУП») було виписано рахунок-фактуру №СФ-3007-3 від 30 липня 2014р. на суму 150 000,00 грн., який сплачений платіжним дорученням №1647588 від 30.07.2014р. на суму 150 000,00 грн., Товар (суміш «PLAST STIFF MASTERBATCH») відвантажений згідно довіреності №20/081 від 20 серпня 2014р., видаткової накладної №РН-2908-5 від 29 серпня 2014р. на суму150 000,00 грн. та товарно транспортної накладної № 29 серпня 2014р.; та рахунок-фактуру №СФ-3007-4 від 30 липня 2014р. на суму 150 000,00 грн., який сплачений платіжним дорученням №1647589 від 30.07.2014р. на суму 150 000,00 грн. Товар (поліпропілен) відвантажений згідно довіреності №20/081від 20 серпня 2014р., видаткової накладної №РН-2908-6 від 29 серпня 2014р. на суму 150 000,00 грн. та товарно транспортної накладної від 29 серпня 2014р.
З матеріалів справи вбачається, що між позивачем та ТОВ «ВКМ ГРУП» було укладено договір поставки №2001- 1 від 20 січня 2014р. На виконання договору поставки покупцю (ТОВ «ВКМ ГРУП») було виписано рахунок-фактуру №СФ-2801-1 від 28 січня 2014р. на суму 150 000,00 грн., який сплачений платіжними дорученнями №94 від 28.01.2014р. на суму 100 000,00 грн. та №95 від 28.01.2014р. на суму 50 000,00 грн. Товар на виконання умов договору (суміш «PLAST STIFF MASTERBATCH») відвантажений згідно довіреності №3101-1 від 31 січня 2014р., видаткової накладної №РН-3101-2 від 31.01.2014р. на суму 150 000,00 грн. та товарно-транспортної накладної № 3101-1 від 31 січня 2014р.; та рахунок-фактуру №СФ-2101-2 від 21 січня 2014р. на суму 150 000,00 грн., який сплачений платіжним дорученням №83 від 21.01.2014р. на суму 150 000,00 грн. Товар (суміш «PLAST STIFF MASTERBATCH») відвантажений згідно довіреності №2701-1 від 27 січня 2014р., видаткової накладної №РН-2701-1 від 27 січня 2014р. на суму 150 000,00 грн. та товарно-транспортної накладної № 2701-1 від 27 січня 2014р.
Щодо правовідносин позивача з ТОВ «БОНІТА КОМПАНІ» з матеріалів справи судом вбачається, що на підставі Договору поставки №2508- 1 від 25 серпня 2014р., покупцю (ТОВ «БОНІТА КОМПАНІ») було оформлено рахунок-фактуру №СФ-2708-2 від 27 серпня 2014р. на суму 250 000,00 грн., яку сплачено покупцем платіжними дорученнями №77 від 27.08.2014р. на суму 250 000,00 грн. Товар (поліпропілен) відвантажений ТОВ «МЕГАС» згідно довіреності №278 від 27 серпня 2014р. на підставі видаткової накладної №РН-2808-3 від 28 серпня 2014р. на суму 250 000,00 грн. та товарно-транспортної накладної від 28 серпня 2014р.
На виконання умов Договору поставки №2306-1 від 23 червня 2014р. між позивачем та ТОВ «АБ-ТОРГ», покупцю (ТОВ «АБ-ТОРГ») продавцем (ТОВ «МЕГАС») були виписані рахунок-фактура №СФ-2506-5 від 25 червня 2014р. на суму 125 000,00 грн., рахунок-фактура №СФ-2506-6 від 25 червня 2014р. на суму 125 000,00 грн., які сплачені платіжним дорученням №57 від 25.06.2014р. на загальну суму 250 000,00 грн. За даним договром товар (поліпропілен) відвантажений згідно довіреності №2606-1 від 26 червня 2014р., видаткової накладної №РН-2606-2 від 26 червня 2014р. на суму 125 000,00 грн., видаткової накладної №РН-2606-3 від 26 червня 2014р. на суму 125 000,00грн. та товарно-транспортної накладної №2606 від 26 червня 2014 р.
Судом встановлено, що позивачем з ТОВ «ВЕНЦЕДОР КОМПАНІ» було укладено договір поставки №2201- 1 від 22 січня 2014р., у ході виконання якого покупцю (ТОВ «ВЕНЦЕДОР КОМПАНІ») було виписано рахунок-фактуру №СФ-2401-2 від 24 січня .2014р. на суму 150 000,00 грн., який сплачений платіжними дорученнями №93 від 27.01.2014р. на суму 110 000,00 грн. і №94 від 27.01.2014р. на суму 40 000,00 грн. Товар (суміш «PLAST STIFF MASTERBATCH» у кількості - 14 600 кг.) відвантажений згідно довіреності №3001-1 від 30 січня 2014р., видаткової накладної №РН-3001-2 від 30 січня 2014р. на суму 150 000,00 грн., товарно-транспортної накладної № 3001-3 від 30 січня 2014р.; та рахунок-фактуру №СФ-1702-1 від 17 лютого 2014р. на суму 100 000,00 грн., який сплачений платіжним дорученням №176 від 17.02.2014р. на суму 100 000,00 грн. Товар (суміш «PLAST STIFF MASTERBATCH») відвантажений згідно довіреності №1702-1 від 17 лютого 2014р., видаткової накладної №РН-2702-5 від 27 лютого 2014р. на суму 100 000,00 грн. та товарно-транспортної накладної № 2702-1 від 27 лютого 2014р.
18 серпня 2014 року між ТОВ «МЕГАС» (продавець) і ТОВ «АКТА-ТОРГ» (покупець) було укладено Договір поставки №1808-1 від 18.08.2014р. Платіжним дорученням №33 від 20.08.2014р. на суму 200 000,00 грн. покупець сплатив рахунок-фактуру №СФ-1908-3 від 19 серпня 2014р. На виконання умов Договору №1808-1, ТОВ «МЕГАС» відвантажило товар (поліпропілен, довіреність №8/20 від 20 серпня .2014р.) на підставі: видаткової накладної №РН-2208-2 від 22 серпня 2014р. на суму 200 000,00 грн. та товарно-транспортної накладної від 22 серпня 2014р.
Позивачем наданими первинними документами підтверджено правовідносини з контрагентом ТОВ «СТРОНГ КОМПАНІ». На виконання умов Договору поставки №1702-1 від 17 лютого 2014р., покупцю (ТОВ «СТРОНГ КОМПАНІ») були виписано рахунок-фактуру №СФ-2002-2 від 20 лютого 2014р. на суму 200 000,00 грн., який сплачений платіжним дорученням №28 від 20.02.2014р. на сум 200 000,00 грн. Товар (суміш «PLAST STIFF MASTERBATCH») відвантажений згідно довіреності №2002-1 від 20 лютого 2014р., видаткової накладної №РН-3101-4 від 28 лютого 2014р. на суму 200 000,00 грн., та товарно-транспортної накладної № 2802-1 від 28 лютого 2014р.
Матеріалами справи підтверджуються правовідносини ТОВ «Мегас» та ТОВ «ІНТЕРМАРКЕТ ГРУП», між якими було укладено договір поставки №2001-2 від 20 січня 2014р. На виконання умов якого, покупцю (ТОВ «ІНТЕРМАРКЕТ ГРУП») було виписано: рахунок-фактуру №СФ-2201-5 від 22 січня 2014р. на суму 130 000,00 грн., який сплачений платіжним дорученням №473 від 22.01.2014р. на суму 130 000,00 грн. Покупцю товар (мішок поліпропіленовий) відвантажений згідно довіреності №27/01 від 27 січня 2014р., видаткової накладної №РН-2701-2 від 27 січня 2014р. на суму 30 000,00 грн. та товарно-транспортної накладної № 2701-2 від 27 січня 2014р.
Відповідачем у акті перевірки зроблено висновки про відсутність реального настання юридичних наслідків правочинів між позивачем та вищезазначеними контрагентами, про непідтвердження господарських операцій позивача з контрагентами. Як зазначається перевіряючими у акті перевірки, грошові кошти, які надійшли на рахунок позивача від контрагентів, вважаються безповоротною фінансовою допомогою.
Підставою для висновків акту перевірки про нереальність господарських операцій позивача з контрагентами були відомості про контрагентів, а саме відсутність за місцезнаходженням, відсутність трудових ресурсів, складських приміщень, виробничого обладнання, транспортних засобів, неподання звітності.
Проте суд вважає, що така позиція не є аргументованою та не може бути доводом неможливості виконання зобов'язань за договором, оскільки на позивача не покладено обов'язку, як і реальної можливості та право перевіряти кількість робітників, наявність транспорту, або інших засобів, складських приміщень та інших необоротних активів у контрагентів, а відтак відсутня залежність правомірності формування податкового кредиту від цих відомостей про контрагентів.
Також суд зазначає, що в акті перевірки не було зроблено зауважень щодо офоромлення позивачем первинних документів, окрім заповнення товарно-транспортних накладних з контрагентом ТОВ "Ламбарді", але які саме порушення були допущені при заповненні товарно-транспортних накладних контролюючим органом не зазначено.
Суд не погоджується з позицією податкового органу, що факт наявності порушень у заповненні товарно-транспортних накладних свідчить про безтоварність операцій, з огляду на те, що відповідно до розділу 1 Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні затверджених Наказом Міністерства транспорту України №363 від 14.10.1997 року, товарно-транспортна документація - комплект юридичних документів, на підставі яких здійснюють облік, приймання, передавання, перевезення, здавання вантажу та взаємні розрахунки між учасниками транспортного процесу; товарно-транспортна накладна - єдиний для всіх учасників транспортного процесу юридичний документ, що призначений для списання товарно-матеріальних цінностей, обліку на шляху їх переміщення, оприбуткування, складського, оперативного та бухгалтерського обліку, а також для розрахунків за перевезення вантажу та обліку виконаної роботи.
Разом з тим, вказані правила перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні не встановлюють правил податкового обліку валових витрат платників податку, а лише встановлюють права, обов'язки та відповідальність власників автомобільного транспорту (перевізників). При цьому, документи, обумовлені вказаними правилами, зокрема, товарно-транспортна накладна та подорожній лист, не є документами первинного бухгалтерського обліку, що підтверджують обставини придбання та продажу товарно-матеріальних цінностей.
Господарські взаємовідносини по вказаним договорам підтверджується належними первинними документами, які містяться в матеріалах справи, а саме видатковими та податковими накладними, рахунками-фактурами, платіжними дорученнями та товарно-транспортними накладними.
Суд не погоджується з викладеною позицією відповідача щодо нереальності господарських операцій позивача з контрагентами, оскільки згідно пункту 36.1 статті 36 Податкового кодексу України податковим обов'язком визнається обов'язок платника податку обчислити, задекларувати та/або сплатити суму податку та збору в порядку і строки, визначені цим Кодексом, законами з питань митної справи.
Пунктом 36.5 даної статті встановлено, що відповідальність за невиконання або неналежне виконання податкового обов'язку несе платник податків, крім ви падків, визначених цим Кодексом або законами з питань митної справи.
Висновки про порушення контрагентами позивача податкової дисципліни, зафіксовані в акті перевірки або акті про неможливість проведення зустрічної звірки, не можуть бути підставою для обмеження права позивача на податковий кредит за умови реальності господарської операції. Податковим органом не надано доказів того, що позивач та його контрагент діяли зі спільним умислом, що суперечить інтересам держави, з метою отримання матеріальних благ.
При цьому судом встановлено, що на момент укладення угод та вчинення господарських операцій контрагенти позивача були зареєстровані як юридичні особи та як платники податку на додану вартість, відтак перепон з приводу укладення, а також виконання будь-яких господарських договорів з ними, а надалі і включення до податкового кредиту витрат по сплаті податку за такими договорами у позивача не було.
Якщо податковим органом встановлено нена лежневиконання контрагентом позивача своїх податкових обов'язків, відповідальність за таке невиконання або неналежне виконання пода ткового обов'язку повинно нести саме це підприємство.
Отже, посилання відповідача на акти інших податкових органів як на підставу, що позивачем здійснювались господарські операції з метою отримання податкової вигоди, не може вважатись обґрунтованим.
Відповідно до розділу 1 Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні затверджених Наказом Міністерства транспорту України №363 від 14.10.1997 року, товарно-транспортна документація - комплект юридичних документів, на підставі яких здійснюють облік, приймання, передавання, перевезення, здавання вантажу та взаємні розрахунки між учасниками транспортного процесу; товарно-транспортна накладна - єдиний для всіх учасників транспортного процесу юридичний документ, що призначений для списання товарно-матеріальних цінностей, обліку на шляху їх переміщення, оприбуткування, складського, оперативного та бухгалтерського обліку, а також для розрахунків за перевезення вантажу та обліку виконаної роботи.
Разом з тим, вказані правила перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні не встановлюють правил податкового обліку валових витрат платників податку, а лише встановлюють права, обов'язки та відповідальність власників автомобільного транспорту (перевізників). При цьому документи, обумовлені вказаними правилами, зокрема, товарно-транспортна накладна та подорожній лист, не є документами первинного бухгалтерського обліку, що підтверджують обставини придбання та продажу товарно-матеріальних цінностей.
Суд також відхиляє доводи відповідача щодо помилок в оформленні товарно-транспортних накладних з огляду на те, що це не є підставою для висновків про відсутність господарської операції, якщо з інших даних вбачається, що фактичний рух активів або зміни у власному капіталі чи зобовязаннях платника податків у звязку з його господарською діяльністю мали місце.
Враховуючи вищевикладене, документи, які були досліджені судом, відповідають вимогам чинного законодавства, а відтак в повній мірі підтверджують реальність господарських операцій позивача.
Частиною першою статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України закріплено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.
Відповідно до частини 2 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.
Таким чином, із заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що викладені в позовній заяві доводи позивача є такими, що підлягають задоволенню.
Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд керується вимогами частини 1 статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України, згідно з якими, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є субєктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати з Державного бюджету України. Виходячи з цього, сплачений позивачем судовий збір у розмірі 487,20 грн. підлягає компенсації з Державного бюджету України.
Керуючись статтями 11, 70-72, 86, 94, 160-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-
ПОСТАНОВИВ:
Адміністративний позов товариства з обмеженою відповідальністю «Мегас» до Державної податкової інспекції в Кіровському районі м.Дніпропетровська Головного управління ДФС у Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення задовольнити у повному обсязі.
Присудити з Державного бюджету України на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Мегас» судові витрати у розмірі 487, 20 грн. (чотириста вісімдесят сім гривень 20 копійок).
Постанова суду набирає законної сили відповідно до статті 254 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена в порядку та у строки, встановлені статтею 186 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст постанови складено 17 серпня 2015 року.

Суддя ОСОБА_1