Справа № 1570/1558/2012
Суддя: Кравченко М.М.
Дата ухвалення: 2015-12-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 1570/1558/2012
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 грудня 2015 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Кравченка М.М.;

розглянувши в письмовому провадженні справу за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Завод залізобетонних виробів 3» до Державної податкової інспекції у Приморському районі м. Одеси Головного управління Державної фіскальної служби в Одеської області про визнання нечинними податкових повідомлень-рішень від 22.12.2011 року № НОМЕР_1 та № НОМЕР_2, -

СУТЬ СПОРУ:

Позивач звернувся з адміністративним позовом до Державної податкової інспекції у Приморському районі м. Одеси Головного управління Державної фіскальної служби в Одеської області в якому просив суд визнати нечинними податкові повідомлення-рішення від 22.12.2011 року № НОМЕР_1 та № НОМЕР_2.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначив наступне.

В період з 15.11.2011 року по 18.11.2011 року співробітник Державної податкової інспекції у Приморському районі м. Одеси провів документальну позапланову виїзну перевірку Товариства з обмеженою відповідальністю «Завод залізобетонних виробів 3» з питань підтвердження взаємовідносин з ТОВ «ЗЗВ-3» відповідального за утримання та внесення податків до бюджету під час виконання договору про спільну діяльність від 10.10.2006 року № Б/Н з Товариством з обмеженою відповідальністю «Ліберті Л» за серпень 2011 року.

За результатами цієї перевірки 24.11.2011 року відповідач склав акт № 8598/23-5/32509291, яким встановлені порушення позивачем:

- п.198.1, п.198.3 ст.198, ст.185, пп.196.1.1 п.196.1 ст.196, п.198.6 ст.198 Податкового кодексу України, що призвело до заниження суми ПДВ, яка підлягає нарахуванню до сплати в бюджет за серпень 2011 року у сумі 74798,00 грн., завищення відємного значення різниці між сумою податкових зобовязань та податкового кредиту за серпень 2011 року у сумі 54118,00 грн., завищення залишку відємного значення, який після бюджетного відшкодування включається до складу податкового кредиту наступного податкового періоду у сумі 345841,00 грн.

На підставі цього акту перевірки відповідач прийняв податкові повідомлення-рішення:

- від 22.12.2011 року № НОМЕР_1, яким позивачеві за порушення п.198.1, п.198.3, п.198.6 ст.198, ст.185, пп.196.1.1 п.196.1 ст.196 Податкового кодексу України збільшено суму грошового зобовязання з податку на додану вартість у розмірі 93498,00 грн., у тому числі за основним платежем 74798,00 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями 18700,00 грн.;

- від 22.12.2011 року № НОМЕР_2, яким позивачеві за порушення п.198.1, п.198.3, п.198.6 ст.198, ст.185, пп.196.1.1 п.196.1 ст.196 Податкового кодексу України зменшено розмір відємного значення суми податку на додану вартість у розмірі 399959,00 грн.

Позивач не погоджується з податковими повідомленнями-рішеннями відповідача від 22.12.2011 року № НОМЕР_1 та № НОМЕР_2, вважає їх нечинними та таким, що належать до скасування.

В судове засідання, призначене на 02.12.2015 року, сторони не зявилися. Про дату, час та місце судового засідання повідомлялися належним чином та своєчасно (т.3 а.с.160). 02.12.2015 року через канцелярію суду від представника позивача надійшло клопотання про розгляд справи в письмовому провадженні (т.3 а.с.164).

Суд, з урахуванням ст.122 та ст.128 КАС України, вирішив розглянути дану адміністративну справу в письмовому провадженні.

Дослідивши надані письмові докази, перевіривши матеріали справи, а також проаналізувавши законодавство, яке регулює спірні правовідносини, суд дійшов висновку, що адміністративний позов належить задовольнити. Свій висновок суд вмотивовує наступним чином. Так, суд, -

ВСТАНОВИВ:

На підставі наказу від 02.11.2011 року № 3331, відповідно до пп.78.1.1, пп.78.1.4 п.78.1 ст.78, п.79.2 ст.79 Податкового кодексу України співробітник Державної податкової інспекції у Приморському районі м. Одеси провів документальну позапланову виїзну перевірку Товариства з обмеженою відповідальністю «Завод залізобетонних виробів 3» з питань підтвердження взаємовідносин з ТОВ «ЗЗВ-3» відповідального за утримання та внесення податків до бюджету під час виконання договору про спільну діяльність від 10.10.2006 року № Б/Н з Товариством з обмеженою відповідальністю «Ліберті Л» за серпень 2011 року.

За результатами цієї перевірки 24.11.2011 року відповідач склав акт № 8598/23-5/32509291 «Про проведення документальної позапланової виїзної перевірки ТОВ «Завод ЗБВ-3», з питань підтвердження взаємовідносин з ТОВ «ЗЗВ-3» відповідального за утримання та внесення податків до бюджету під час виконання договору про спільну діяльність від 10.10.2006 № Б/Н з ТОВ «Ліберті Л», 8 за серпень 2011 року» (т.1 а.с.12-20).

В акті перевірки встановлені наступні порушення з боку позивача:

- п.198.1, п.198.3 ст.198, ст.185, пп.196.1.1 п.196.1 ст.196, п.198.6 ст.198 Податкового кодексу України, що призвело до заниження суми ПДВ, яка підлягає нарахуванню до сплати в бюджет за серпень 2011 року у сумі 74798,00 грн., завищення відємного значення різниці між сумою податкових зобовязань та податкового кредиту за серпень 2011 року у сумі 54118,00 грн., завищення залишку відємного значення, який після бюджетного відшкодування включається до складу податкового кредиту наступного податкового періоду у сумі 345841,00 грн.

За наслідками перевірки позивача податковий орган прийняв податкові повідомлення-рішення:

- від 22.12.2011 року № НОМЕР_1, яким позивачеві за порушення п.198.1, п.198.3, п.198.6 ст.198, ст.185, пп.196.1.1 п.196.1 ст.196 Податкового кодексу України збільшено суму грошового зобовязання з податку на додану вартість у розмірі 93498,00 грн., у тому числі за основним платежем 74798,00 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями 18700,00 грн. (т.1 а.с.10);

- від 22.12.2011 року № НОМЕР_2, яким позивачеві за порушення п.198.1, п.198.3, п.198.6 ст.198, ст.185, пп.196.1.1 п.196.1 ст.196 Податкового кодексу України зменшено розмір відємного значення суми податку на додану вартість у розмірі 399959,00 грн. (т.1 а.с.11).

Суд вважає, що вказані висновки про наявність зазначених порушень податкового законодавства позивачем є необґрунтованими.

Свій висновок суд вмотивовує наступним чином.

10.10.2006 року ТОВ «Завод ЗБВ-3» та ТОВ «ДЕВЕЛОПЕРСЬКА КОМПАНІЯ «ЮГСТРОЙ» уклали договір про спільну діяльність (т.1 а.с.184-187). Відповідно до умов зазначеного договору сторони зобов'язуються спільно вчиняти дії без створення юридичної особи для будівництва багатоквартирного жилого будинку група (секція) «А» за адресою: м. Одеса, вул. Середньофонтанська, 19.

30.09.2008 року ТОВ «Завод ЗБВ-3» та ТОВ «ДК «ЮГСТРОЙ» ухвалили рішення учасників договору про спільну діяльність від 10.10.2006 року (т.1 а.с.22). Згідно з вказаним рішенням було вирішено укласти Договір генерального інвестування.

01.10.2008 року ТОВ «Завод ЗБВ-3» та ТОВ «ДК «ЮГСТРОЙ» уклали договір генерального інвестування (т.1 а.с.23-26).

04.08.2009 року ТОВ «Завод ЗБВ-3» та ТОВ «ДК «ЮГСТРОЙ», ТОВ «Ліберті Л» уклали договір про заміну сторони в договорі про спільну діяльність від 10.10.2006 року, відповідно до умов якого ТОВ «ДК «ЮГСТРОЙ» було замінено на ТОВ «Ліберті Л» з переходом усіх відповідних прав та обов'язків до останнього (т.1 а.с.193).

Глава 77 Цивільного кодексу України визначає загальні положення про спільну діяльність.

Згідно з ч.1 ст.1130 Цивільного кодексу України за договором про спільну діяльність сторони (учасники) зобов'язуються спільно діяти без створення юридичної особи для досягнення певної мети, що не суперечить законові.

Договір про спільну діяльність є договором простого товариства у розумінні приписів Цивільного кодексу України на який поширюються положення глави 77 Цивільного кодексу України. Так, ч.1 ст.1135 Цивільного кодексу України встановлено можливість ведення справ договору про спільну діяльність його окремими учасниками.

Відповідно до пп.2 п.14 ст.153 Податкового кодексу України облік результатів спільної діяльності ведеться платником податку, уповноваженим на це іншими сторонами згідно з умовами договору.

Пунктом 3.1 договору про спільну діяльність встановлено, що ведення спільної діяльності та її облік за цим договором у повному обсязі здійснюється виключно Заводом.

Згідно з пп.139 п.1 ст.14 Податкового кодексу України для цілей оподаткування дві чи більше особи, які здійснюють спільну діяльність без утворення юридичної особи, вважаються окремою особою у межах такої діяльності.

Тобто, ТОВ «Завод ЗБВ-3» був одноособовим представником уповноваженим вести господарську діяльність як окремої особи та відповідальним за утримання та внесення податків до бюджету під час виконання договору.

Під час розгляду справи суд встановив, що будівництво багатоквартирного жилого будинку група (секція) «А» за адресою: м. Одеса, вул. Середньофонтанська, 19, відбувалося на земельній ділянці, яка була передана позивачу на підставі договору оренди земельної ділянки від 13.10.2003 року (т.2 а.с.131-133), на підставі рішення Одеської міської ради від 26.09.2003 року (т.2 а.с.134), дозволу Виконавчого комітету Одеської міської ради (т.2 а.с.135) та відповідно до дозволу на виконання будівельних робіт (т.2 а.с.147) ТОВ «Завод ЗБВ-3».

Крім того, актом звірки від 02.09.2011 року згідно з умовами договору за період з 01.08.2011 року по 31.08.2011 року генеральним інвестором перераховано на рахунок договору про спільну діяльність, вказану у Розділі 9 договору генерального інвестування від 01.10.2008 року, інвестицію у сумі 3248850,00 грн. Вказана сума була перерахована генеральним інвестором на рахунок договору про спільну діяльність відповідно до платіжних доручень від 01.08.2011 року № 137, від 01.08.2011 року № 5262, від 04.08.2011 року № 139, від 04.08.2011 року № 140, від 05.08.2011 року № 142, від 10.08.2011 року № 5273, від 11.08.2011 року № 5276, від 12.08.2011 року № 153, від 12.08.2011 року № 5278, від 16.08.2011 року № 154, від 17.08.2011 року № 5282, від 17.08.2011 року № 156, від 18.08.2011 року № 158, від 19.08.2011 року № 160, від 19.08.2011 року № 5287, від 23.08.2011 року № 164, від 23.08.2011 року № 5288, від 25.08.2011 року № 165, від 26.08.2011 року № 166, від 29.08.2011 року № 170, від 30.08.2011 року № 171, від 30.08.2011 року № 5289, від 31.08.2011 року № 175, від 31.08.2011 року № 172 (т.1 а.с.66-89).

Згідно з п.3 вказаного акту у перелічених платіжних дорученнях вказано помилково підставу призначення платежу «договір б/н від 10.10.2006 року» тоді як повинно бути зазначено «інвестиція згідно з договором генерального інвестування від 01.10.2008 року». Усунення помилки вказаної в п.3 акту відбувається одночасно з підписанням акту. Для усунення наслідків зазначеної помилки генеральним інвестором направлено ПАО «МАРФІН БАНК» і ПАО «КБ «ПІВДЕНКОМБАНК» лист - повідомлення про приведення підстав призначення платежів, вказаних в п.2 акта, у відповідність з положенням п.3 акту (т.1 а.с.27).

Відповідно до ч.1 ст.1089 Цивільного кодексу України за платіжним дорученням банк зобов'язується за дорученням платника за рахунок грошових коштів, що розміщені на його рахунку у цьому банку, переказати певну грошову суму на рахунок визначеної платником особи (одержувача) у цьому чи в іншому банку у строк, встановлений законом або банківськими правилами, якщо інший строк не передбачений договором або звичаями ділового обороту.

Згідно з ч.2 ст.1090 Цивільного кодексу України банк не має права робити виправлення у платіжному дорученні клієнта, якщо інше не встановлено законом або банківськими правилами.

Інструкцією про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, яка регулює порядок здійснення безготівкових розрахунків, встановлено, що банки перевіряють відповідність заповнення реквізитів розрахункових документів клієнтів на відповідність вимогам пунктів 2.4 та 2.5 Інструкції та додатку 8 до неї.

Реквізит платіжного доручення «Призначення платежу» заповнюється платником так, щоб надавати повну інформацію про платіж та документи, на підставі яких здійснюється перерахування коштів отримувачу. Повноту інформації визначає платник з урахуванням вимог законодавства України і відповідає за дані, що зазначені в реквізиті платіжного доручення «Призначення платежу». Банк перевіряє заповнення цього реквізиту лише за зовнішніми ознаками (п.3.8 зазначеної Інструкції).

Відповідно до п.2.29 вказаної Інструкції платник має право в будь-який час до списання платежу з рахунку відкликати з банку, що його обслуговує, платіжні доручення в порядку, визначеному внутрішніми правилами цього банку. Платник може змінити реквізит «Призначення платежу» до списання коштів з його рахунку, оформивши нове платіжне доручення.

Після списання коштів з рахунку платника питання щодо уточнення інформації, зазначеної у реквізиті «Призначення платежу», вирішується між сторонами переказу без участі банку. Також, законодавством не врегульовано порядок виправлення помилки у реквізиті «Призначення платежу» після зарахування коштів на рахунок отримувача, однак, встановлено, що такі спори вирішуються між сторонами без участі банків.

Суд критично ставить до висновків податкового органу щодо перерахування коштів із зазначенням в призначенні платежу «інвестиційний внесок згідно угоди про спільну діяльність б/н від 10.10.2006 року» за наслідком помилки працівників бухгалтерії ТОВ «Завод ЗБВ-3» як на підставу неправомірного нарахування податкового кредиту, оскільки вказана помилка була виправлена відповідно до вимог закону.

На підтвердження здійснення господарських операцій позивач надав до суду первинні документи: податкові накладні на перерахування інвестицій під будівництво нежитлових приміщень (продавець договір про спільну діяльність між ТОВ «Завод ЗБВ-3» та ТОВ «Ліберті Л», покупець -ТОВ «Завод ЗБВ-3»); виписка по рахунку ТОВ «Завод ЗБВ-3» з 01.08.2011 року по 31.08.2011 року видана ПАТ «КБ «ПІВДЕНКОМБАНК»; виписка по рахунку ТОВ «Завод ЗБВ-3» з 01.08.2011 року по 31.08.2011 року видана ПАТ «МАРФІН БАНК»; платіжні доручення ПАТ «КБ «ПІВДЕНКОМБАНК» видані ТОВ «Завод ЗБВ-3»; платіжні доручення ПАТ «МАРФІН БАНК» видані ТОВ «Завод ЗБВ-3» (т.1 а.с.38-89).

Також, під час розгляду справи позивач надав до суду документи про здійснення підрядними організаціями робіт з будівництва, замовником якого був договір про спільну діяльність між ТОВ «Завод ЗБВ-3» та ТОВ «Ліберті Л», а саме: сертифікат, довідки про вартість виконаних будівельних робіт та витрати форми № КБ-3, акти прийому виконаних будівельних робіт форми № КБ-2в, реєстри виконаних будівельно-монтажних робіт з будівництва, оборотно-сальдову відомість по рахунку, картку рахунку (т.2 а.с.148-250; т.3 а.с.1-144).

Відповідно до висновків акту перевірки позивача, згідно з п.1.4.2 наказу ДПА України від 18.04.2008 року № 266 з урахуванням змін, внесених наказами ДПА України від 08.12.2008 року № 765 та від 30.12.2009 року № 742, вигодонабувач - суб'єкт господарювання (платник ПДВ) - виробник або отримувач (товарів, послуг), що здійснює господарські операції з використанням вигодоформуючих суб'єктів (у тому числі по ланцюгу поставки товару), діяльність яких спрямовано на отримання податкової вигоди. Оскільки ТОВ «Завод ЗБВ-3» у звітному періоді серпень 2011 року включено суму ПДВ до податкового кредиту у розмірі 474757,33 грн. та штучно сформовано податковий кредит за рахунок договору про спільну діяльність між ТОВ «Завод ЗЗВ-3» та ТОВ «Ліберті Л», перевіряєме підприємство є вигодонабувачем.

Також, відповідач у акті перевірки зазначив, що договір про спільну діяльність між ТОВ «Завод ЗБВ-3» та ТОВ «Ліберті Л» безпідставно нараховує податок на додану вартість на суму інвестиційного внеску, а підприємство ТОВ «Завод ЗБВ-3» безпідставно в порушення ст.185, п.п.196.1.1 п.196.1 ст.196, п.198.6 ст.198 Податкового кодексу України включило до складу податкового кредиту вказані суми.

Під час розгляду справи суд встановив, що проведення будівельних робіт та фінансування будівництва здійснювалося на підставі відповідних програм та визначалося у відсотковому співвідношенні частини фінансування: ТОВ «Завод ЗБВ-3» - 41,53 %, а ТОВ «ДК «ЮГСТРОЙ» - 58,47 % (т.2 а.с.138, 142).

Крім того, розподіл результатів спільної діяльності здійснювався також відповідно до програм у відсотковому співвідношенні (ТОВ «Завод ЗБВ-3» - 43,55 %, а ТОВ «ДК «ЮГСТРОЙ» - 56,45 %) та відповідно до площі обєктів (т.2 а.с.139, 143, 145-146).

При цьому, суд встановив, що позивач нараховував податок на додану вартість на суму інвестиційного внеску, який вносився ним для придбання частини частки договору про спільну діяльність, яка належала ТОВ «ДК «ЮГСТРОЙ» в новозбудованому нерухомому майні (житлового комплексу за адресою: м. Одеса, вул. Середньофонтанська, 19).

Відповідно до ч.1 ст.361 Цивільного кодексу України співвласник має право самостійно розпорядитися своєю часткою у праві спільної часткової власності.

Згідно з ч.1 ст.362 Цивільного кодексу України у разі продажу частки у праві спільної часткової власності співвласник має переважне право перед іншими особами на її купівлю за ціною, оголошеною для продажу, та на інших рівних умовах, крім випадку продажу з публічних торгів.

Таким чином, суд вважає, що висновки відповідача про штучно сформований податковий кредит позивача за рахунок договору про спільну діяльність між ТОВ «Завод ЗЗВ-3» та ТОВ «Ліберті Л» є необґрунтованими.

Згідно з ст.14.1.181 Податкового кодексу України податковий кредит - це сума, на яку платник податку має право зменшити податкове зобов'язання звітного періоду, визначена згідно з цим законом.

Відповідно до ст.14.1.156 Податкового кодексу України податкове зобов'язання - сума коштів, яку платник податків, у тому числі податковий агент, повинен сплатити до відповідного бюджету як податок або збір на підставі, в порядку та строки, визначені податковим законодавством (у тому числі сума коштів, визначена платником податків у податковому векселі та не сплачена в установлений законом строк).

Положеннями п.44.1 ст.44 Податкового кодексу України визначено, що для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Згідно з п.185.1 ст.185, п.187.1 ст.187, п.188.1 ст.188 Податкового кодексу України об'єктом оподаткування податком на додану вартість є операції платників податку, окрім іншого, з постачання товарів, місце постачання яких розташоване на митній території України. Датою виникнення податкових зобов'язань з постачання товарів/послуг вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше: або дата зарахування коштів від покупця/замовника на банківський рахунок платника податку як оплата товарів/послуг, що підлягають постачанню, або дата відвантаження товарів, а для послуг - дата оформлення документа, що засвідчує факт постачання послуг платником податку. База оподаткування операцій з постачання товарів/послуг визначається виходячи з їх договірної (контрактної) вартості, але не нижче звичайних цін, з урахуванням загальнодержавних податків та зборів.

Пунктом 198.3 статті 198 Податкового кодексу України визначено, що податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Відповідно до пп. «а» п.198.1 ст.198 Податкового кодексу України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів та послуг. Пунктом 198.2 статті 198 Податкового кодексу України встановлено, що датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: або дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг або дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Згідно з п.198.6 ст.198 Податкового кодексу України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними або оформлені з порушенням вимог чи не підтверджені митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу).

Відповідно до зазначених норм для отримання права сформувати податковий кредит із сум ПДВ, сплачених в ціні придбаного товару (робіт, послуг), платник ПДВ повинен мати податкові накладні, оформлені у встановленому порядку та видані на реально отриманий товар (роботи, послуги), призначений для використання у власній господарській діяльності.

Тобто, правові наслідки у вигляді виникнення права платника податку на податковий кредит можуть мати лише реально вчинені господарські операції з придбання товарів, послуг чи основних фондів із метою використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності, а не саме лише оформлення відповідних документів або рух грошових коштів на поточних рахунках платників податку.

Під час розгляду справи ТОВ «Завод ЗБВ-3» надав до суду всі необхідні документи в підтвердження обґрунтованості формування податкового кредиту з податку на додану вартість.

Підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції (ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні»).

З урахуванням зазначеного та відповідно до наявних в матеріалах справи первинних документів суд дійшов висновку, що всі надані позивачем первинні документи відповідають вимогам, що встановлені Законом України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», та підтверджують фактичне здійснення господарської операції між сторонами за умовами договорів.

Крім того, суд не погоджується з висновками відповідача щодо висновків відділу податкової міліції ДПІ, які було зроблені 20.10.2011 року, про те, що договір про спільну діяльність між ТОВ «Завод залізобетонних виробів 3» та ТОВ «Ліберті Л» у лютому 2011 року та травні 2011 року є «транзитером» через відсутність трудових ресурсів, транспортних засобів, зареєстрованих об'єктів нерухомості (складських, виробничих приміщень).

Повноваження на встановлення законності правочину за яким платником податків було сформовано податковий кредит з ПДВ належать до прерогативи судових органів.

Таким чином, відповідно до зазначених правових норм, з моменту отримання позивачем зазначених податкових накладних у позивача виникло право на віднесення сум податку до складу свого податкового кредиту з ПДВ.

Згідно з п.200.1 ст.200 Податкового кодексу України сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов'язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду.

Відповідно до п.200.4 ст.200 Податкового кодексу України якщо в наступному податковому періоді сума, розрахована згідно з пунктом 200.1 цієї статті, має від'ємне значення, то: а) бюджетному відшкодуванню підлягає частина такого від'ємного значення, яка дорівнює сумі податку, фактично сплаченій отримувачем товарів/послуг у попередніх податкових періодах постачальникам таких товарів/послуг або до Державного бюджету України, а в разі отримання від нерезидента послуг на митній території України - сумі податкового зобов'язання, включеного до податкової декларації за попередній період за отримані від нерезидента послуги отримувачем товарів/послуг; б) залишок від'ємного значення попередніх податкових періодів після бюджетного відшкодування включається до складу сум, що відносяться до податкового кредиту наступного податкового періоду.

Таким чином, суд вважає, що позивач не порушував податкове законодавство.

Згідно з ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч.2 ст.72 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Таким чином, враховуючи викладене вище, суд встановив, що відповідач всупереч нормам Податкового кодексу України безпідставно прийняв спірні податкові повідомлення-рішення.

Згідно з ч.3 ст.2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють чи прийняті вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії), добросовісно; розсудливо; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія).

Відповідно до ч.1 ст.94 КАС України: «Якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати з Державного бюджету України (або відповідно місцевого бюджету, якщо іншою стороною був орган місцевого самоврядування, його службова або посадова особа».

У процесі розгляду справи не встановлено інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, і доказів на підтвердження цих обставин.

На підставі викладеного, керуючись Конституцією України, Податковим кодексом України, ст.ст.2, 7, 8, 9, 11, 27, 69-71, 86, 94, 122, 128, 159-163 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Адміністративний позов задовольнити.

2. Визнати нечинними та скасувати податкові повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у Приморському районі м. Одеси від 22.12.2011 року № НОМЕР_1 та № НОМЕР_2.

3. Стягнути з Державного бюджету України на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Завод залізобетонних виробів 3» () суму сплаченого судового збору в розмірі 2146 (дві тисячі сто сорок шість) грн.

Порядок і строки оскарження постанови визначаються ст.ст.185, 186 КАС України.

Постанова набирає законної сили в порядку і строки, встановлені ст.254 КАС України.

Суддя М.М. Кравченко