Справа № 813/1501/13-а
Суддя: Довгополов Олександр Михайлович
Дата ухвалення: 2015-11-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 листопада 2015 р. Справа № 876/14955/13

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Довгополова О.М.,

суддів Гудима Л.Я., Святецького В.В.,

з участю секретаря судового засідання Кудєрової О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові апеляційну скаргу Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у Львівській області на постанову Львівського окружного адміністративного суду від 08 листопада 2013 року у справі за позовом Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у Львівській області до ОСОБА_1 про зобовязання вчинити дії, -

ВСТАНОВИВ:

Інспекція державного архітектурно-будівельного контролю у Львівській області звернулась до суду з позовом до ОСОБА_1, яким просила зобовязати відповідача виконати вимоги припису від 22.03.2012 року № 19/1-ф, а саме демонтувати культову споруду за адресою: вул. Патона, 1, м. Мостиська, Львівська область.

Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 08 листопада 2013 року у задоволенні позову відмовлено.

Постанова мотивована тим, що законом передбачено, що знесення самочинного будівництва відбувається на підставі рішення суду, тому суд першої інстанції дійшов висновку, що припис позивача сам по собі не є тим актом, який може бути законною підставою для примусового знесення будівництва, зокрема, шляхом демонтажу, отже, суд не може спонукати (зобов'язувати) особу виконати припис, винесений Інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю у Львівській області з перевищенням повноважень. Також позивач не обґрунтував, яким саме нормативним актом передбачено право Інспекції видавати приписи з вимогою про демонтаж приміщень.

Постанову в апеляційному порядку оскаржив позивач, вважає її необґрунтованою, оскільки суд порушив норми матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, а також висновки суду не відповідають обставинам справи. Просить постанову скасувати та прийняти нову, якою позов задовольнити.

Фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється відповідно до ч. 1 ст. 41 Кодексу адміністративного судочинства України у звязку з неявкою у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі.

Заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як встановив суд, ОСОБА_1 належить на праві приватної власності земельна ділянка площею 0,10 га по вул. Загороди в м. Мостиська Лвівської області, цільове призначення якої будівництво і обслуговування житлового будинку і господарських будівель.

На зазначеній земельній ділянці на замовлення відповідача зведено будівлю церкви.

22.03.2012 року посадовою особою Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у Львівській області було проведено перевірку дотримання вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, державних будівельних норм, стандартів і правил, за результатами якої складено акт № 19/4-ф.

В акті зафіксовано, що ОСОБА_1 проводить будівництво культової споруди на земельній ділянці на вул. Загороди в м. Мостиська без затвердженої згідно вимог чинного законодавства проектної документації, чим порушено ст. ст. 7, 9, 27 Закону України «Про архітектурну діяльність», Державних будівельних норм ДБН 2.2.-3-2004 та без дозволу на виконання будівельних робіт, що є порушенням п. п. 4, 5 ст. 26, ст. 37 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності».

При цьому колегія суддів зазначає, що згідно з рішенням Мостиської міської ради Львівської області від 21.08.2008 року № 8 «Про присвоєння назв новим вулицям м. Мостиська» та довідкою міської ради від 04.03.2013 року № 2.17-313, земельна ділянка, яка належить ОСОБА_1 на підставі Державного акта про право власності на землю серія ЯГ № 513080, знаходиться за адресою: вул. Патона, 1, м. Мостиська, Львівська область.

За наслідками перевірки було складено протокол про адміністративне правопорушення від 22.03.2012 року та винесено постанову в справі про адміністративне правопорушення від 27.03.2012 року № 19/131-ф, якою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 9 ст. 96 Кодексу України про адміністративні правопорушення та накладено штраф у розмірі 10540,00 грн.

Відповідач зазначений штраф сплатив добровільно 03.04.2012 року.

Також за наслідками перевірки Інспекція державного архітектурно-будівельного контролю у Львівській області видала припис від 22.03.2012 року № 19/1-ф про усунення порушення вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил, який ОСОБА_1 отримав цього ж дня і яким його було зобовязано провести демонтаж зазначеної вище культової споруди в 60-ти денний термін з дня отримання даного припису.

31.01.2013 року посадовою особою Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у Львівській області було проведено повторну перевірку з приводу виконання вимог припису від 22.03.2012 року № 19/1-ф, за результатами якої встановлено, що припис не виконано.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції, як зазначено вище, виходив з того, що знесення самочинного будівництва відбувається на підставі рішення суду, тому суд першої інстанції дійшов висновку, що припис позивача сам по собі не є тим актом, який може бути законною підставою для примусового знесення будівництва, зокрема, шляхом демонтажу, отже, суд не може спонукати (зобов'язувати) особу виконати припис, винесений Інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю у Львівській області з перевищенням повноважень.

Колегія суддів погоджується з таким висновком з наступних підстав.

Правові та організаційні основи містобудівної діяльності визначаються Законом України «Про регулювання містобудівної діяльності».

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 41 цього Закону (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) державний архітектурно-будівельний контроль це сукупність заходів, спрямованих на дотримання вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил під час виконання підготовчих і будівельних робіт.

Державний архітектурно-будівельний контроль здійснюється інспекціями державного архітектурно-будівельного контролю в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Згідно з п. 3 ч. 4 ст. 41 цього Закону посадові особи інспекції державного архітектурно-будівельного контролю під час перевірки мають право, зокрема, видавати обов'язкові для виконання приписи щодо: а) усунення порушення вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил; б) зупинення підготовчих та будівельних робіт, які виконуються без реєстрації декларації про початок їх виконання або дозволу на виконання будівельних робіт.

Як вбачається із змісту даної норми, вона встановлює вичерпний перелік приписів, які можуть видаватись Інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю і в цьому переліку відсутнє право Інспекції виносити припис про демонтаж об'єкта нерухомості.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Таким чином, як правильно встановив суд першої інстанції, у Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у Львівській області були відсутні повноваження щодо винесення припису про зобовязання ОСОБА_1 провести демонтаж зазначеної вище будівлі.

Водночас колегія суддів зазначає, що у випадку встановлення порушення вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, державних будівельних норм, стандартів і правил органи державного архітектурно-будівельного контролю мали право виносити приписи лише про усунення цих порушень або зупинення підготовчих та будівельних робіт, які виконуються без реєстрації декларації про початок їх виконання або дозволу на виконання будівельних робіт.

Відповідно до ч. 1 ст. 38 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» у разі виявлення факту самочинного будівництва об'єкта, перебудова якого з метою усунення істотного відхилення від проекту або усунення порушень законних прав та інтересів інших осіб, істотного порушення будівельних норм є неможливою, посадова особа відповідної інспекції державного архітектурно-будівельного контролю видає особі, яка здійснила (здійснює) таке будівництво, припис про усунення порушень вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил з визначенням строку для добровільного виконання припису.

У разі якщо особа в установлений строк добровільно не виконала вимоги, встановлені у приписі, інспекція державного архітектурно-будівельного контролю подає позов до суду про знесення самочинно збудованого об'єкта та компенсацію витрат, пов'язаних з таким знесенням.

Таким чином, даним Законом чітко визначено, що лише після невиконання припису інспекція державного архітектурно-будівельного контролю має право звернутись до суду з позовом про знесення самочинно збудованого об'єкта.

При цьому, Інспекція повинна надати докази того, що будівельні роботи, виконані позивачем, суперечать суспільним інтересам або порушують права інших осіб, істотно порушують будівельні норми, а також з врахуванням положень Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» надати також докази неможливості перебудови такого об'єкту з метою усунення порушень законних прав та інтересів інших осіб чи істотного порушення будівельних норм.

Враховуючи наведене вище, колегія суддів вважає, що обраний Інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю у Львівській області спосіб реалізації своїх повноважень не відповідає змісту прав та компетенції Інспекції, в зв'язку з чим позовні вимоги є безпідставними і не підлягають задоволенню.

За таких обставин колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та прийняв постанову з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, тому оскаржувану постанову слід залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 160, 195, 196, п. 1 ч. 1 ст. 198, ст. 200, п. 1 ч. 1 ст. 205, ст. ст. 206, 254 КАС України, суд -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у Львівській області залишити без задоволення.

Постанову Львівського окружного адміністративного суду від 08 листопада 2013 року у справі № 813/1501/13-а за позовом Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у Львівській області до ОСОБА_1 про зобовязання вчинити дії залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий О.М. Довгополов

Судді Л.Я. Гудим

ОСОБА_2

Ухвала складена в повному обсязі 30.11.2015 року