Справа № 808/6363/13-а
Суддя: Максименко Лілія Яковлівна
Дата ухвалення: 2015-11-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 листопада 2015 року ( 10 год. 40 хв.)Справа № 808/6363/13-а СН/808/27/15 м.Запоріжжя

ОСОБА_1 окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Максименко Л.Я.,

за участю секретаря судового засідання Мєдніковій Р.О.

та представників

від позивача: ОСОБА_2, довіреність б/н від 10.04.2015

від відповідача: не зявився

від третьої особи: не зявився

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за позовною заявою: ОСОБА_3

до відповідача: Головного управління Держземагентства у Запорізькій області

третя особа: Степненська сільська рада Запорізького району Запорізької області, с.Степне, Запорізький район, Запорізька область

про: скасування висновку та зобовязання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 (далі позивач) звернувся із адміністративним позовом до Головного управління Держземагенства у Запорізькій області (далі ГУ Держземагенства у Запорізькій області, або відповідач), в якому позивач урахуванням уточнення позовних вимог просить суд:

- скасувати висновок державної експертизи землевпорядної документації №644 від 18.10.2010, затверджений відповідачем та визнати проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність громадянину ОСОБА_3 загальною площею 1,5000 га для ведення особистого селянського господарства із земель Степненської сільської ради, розташованої за межами населеного пункту таким, що одержав позитивний висновок державної експертизи землевпорядної документації;

- зобовязати відповідача затвердити розроблений та погоджений проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність громадянину ОСОБА_3 загальною площею 1,5000 га для ведення особистого селянського господарства із земель Степненської сільської ради, розташованої за межами населеного пункту та передати у власність ОСОБА_3 земельну ділянку загальною площею 1,5000 га для ведення особистого селянського господарства із земель Степненської сільської ради, розташованої за межами населеного пункту відповідно до розробленого та узгодженого проекту землеустрою.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що при наданні висновку №644 від 18.10.2010 експерти не мали жодного уявлення про фактичне місцезнаходження запроектованої земельної ділянки, а всі викладені документи, на які відповідач посилається, як на підставу обґрунтовування законності оскаржуваного висновку є не належними доказами по справі. Зазначає, що негативна оцінка відповідачем проекту землеустрою з підстав зауважень, викладених у п. 10.1-10.4 висновку є незаконною, оскільки вказані у них недоліки могли бути усунені шляхом внесення коректив, що в свою чергу мало бути підставою для повернення матеріалів для доопрацювання, а згодом надання позитивного висновку. Викладене у п.10.5 висновку твердження про належність запроектованої земельної ділянки до пасовищ, які відповідно до законодавства підлягають розподілу на земельні частки (паї), не підтверджено з боку відповідача належними та допустимими доказами. В свою чергу позивач вважає, що право колективної власності КСП «Степне» припинило своє існування з моменту реорганізації КСП «Степне» у ТОВ «Степне», отже члени ліквідованого КСП «Степне» вважаються такими, що вийшли (вибули) із членів господарства та в свою чергу належні їм земельні паї підлягали виділенню в натурі і передачі у власність таких осіб земельних ділянок із видачею Державного акту на право приватної власності на землю. Позивач зазначає, що оскільки відповідачем не надано жодного належного доказу того, що на даний час існує хоча б одне право власника-члена колишнього КСП «Степне» на не виділену в натурі земельну частку (пай), - то це повністю спростовує висновок відповідача про порушення прав будь-яких третіх осіб за умови передачі ОСОБА_3 у власність запроектованої ділянки. Також вказує на те, що рішення Степненської сільради №19 від 29.12.1999 підтверджує факт уточнення кількості земель колективної власності КСП «Степне» яка підлягала розподілу на земельні частки (паї), тобто зміну Державного акту на право колективної власності КСП «Степне» ЗП №00503 від 27.02.1997. Отже, позивач вважає, що ГУ Держземагенства у Запорізькій області жодним чином не доведено правомірність свого висновку №644 від 18.10.2010. Відносно зобовязання відповідача затвердити розроблений та погоджений проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність посилається на те, що у разі встановлення судом факту порушення субєктом владних повноважень права позивача на земельну ділянку, останнє може бути ефективно захищено лише шляхом розгляду питання надання земельної ділянки у власність позивачу по суті та прийняття судового рішення про передачу земельної ділянки у власність на підставі розробленого та узгодженого проекту землеустрою, який в силу закону є підставою для його затвердження та надання ділянки у власність.

На протязі судового розгляду справи представник позивача підтримував заявлені вимоги та наразі просить їх задовольнити повністю.

Відповідач позов не визнав, у письмових запереченнях від 10.12.2013 та від 15.07.2015 вх. № 29627 посилається на те, що негативний висновок державної землевпорядної експертизи від 18.10.2010 №664 є всебічно обґрунтованим та таким, що відповідає вимогам Закону України «Про державну експертизу землевпорядної документації». Відповідач звертає увагу, що при розгляді проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 1,5000 га із земель Степненської сільської ради Запорізького району Запорізької області для ведення особистого селянського господарства у власність гр. ОСОБА_3 та додаткових картографічних і проектних матеріалів експертами було встановлено, що згідно Матеріалів по передачі земель в колективну власність КСП «Степне», затверджених рішенням Степненської сільради від 04.12.1996 №10, державного акту на право колективної власності КСП «Степне» ЗП № 00503 від 27.02.1997 запроектована земельна ділянка належить до пасовищ (контур 152), які відповідно до законодавства підлягають розподілу на земельні частки (паї), і тому не може бути передані у власність стороннім особам без згоди власників земельних часток (паїв). Відповідач, з посиланням на Указ Президента України від 08.08.1995 №720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» та норми Земельного кодексу України вказує, що громадяни-члени колишнього КСП «Степне» мають право на приватизацію земельних ділянок, які включені в умовних кадастрових гектарах до сертифікатів на право на земельну частку (пай), але до цього часу не розподілені (221,1га пасовищ та 90,3 га сіножатей). Відповідач зазначає, що організаційні та правові засади виділення власникам земельних часток (паїв) земельних ділянок у натурі (на місцевості) із земель, що належали колективним сільськогосподарським підприємствам, сільськогосподарським кооперативам, сільськогосподарським акціонерним товариствам на праві колективної власності регулюються Законом України від 05.06.2003 №899 «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)». Відповідач звертає увагу, що власникам сертифікатів КСП «Степне», державні акти на право власності на землю були виготовлені виключно на ріллю, а сіножаті та пасовища не були виділені в натурі (на місцевості) і до цього часу право власності на них посвідчено сертифікатом на право на земельну частку (пай), а відповідно до чинного законодавства України сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості) та реєстрації права власності на землю. Щодо позовних вимог про зобовязання затвердити розроблений проект землеустрою, вважає, що такі вимоги не підлягають задоволенню, у зв'язку із наведеним вище, а саме тим, що земельна ділянка відносно якої заявляються позовні вимоги відноситься до земель колективної власності громадян-членів КСП «Степне». Враховуючи викладене, просить у задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

У судове засідання 25.11.2015 представник відповідача не зявився, клопотанням від 24.11.2015 просив суд зупинити провадження на підставі п. 4 ч.2 ст. 156 КАС України, до терміну, встановленого судом. За результатами розгляду вказаного питання, протокольною ухвалою суду від 25.11.2015 відповідачу було відмовлено у задоволенні вказаного клопотання.

Враховуючи те, що представник відповідача вже вдруге поспіль не зявився у судове засідання, а представник позивача наполягав на розгляді справи за відсутності уповноваженого представника субєкта владних повноважень, суд з урахуванням наявних у справі письмових заперечень на адміністративний позов визнав за можливе розглянути справу по суті у відсутність представника Головного управління Держземагенства у Запорізькій області, за наявними у справі доказами.

Залучена до участі у справі протокольною ухвалою суду від 09.09.2015 Степненська сільська рада Запорізького району Запорізької області уповноваженого представника у судове засідання 25.11.2015 не направила. На виконання вимог ухвали ОСОБА_1 окружного адміністративного суду від 22.102015 про витребування доказів надала належним чином засвідчену копію Плану розподілу земель колективної власності на земельні частки (паї) КСП «Степне» (План меж земельних ділянок) 144-2002-02-М3 вих. № 9/148-642 від 10.02.2003.

У судовому засіданні 25 листопада 2015 року оголошено вступну та резолютивну частини постанови.

Розглянувши матеріали справи суд зясував, що 29 березня 2010 року розпорядженням голови ОСОБА_1 районної державної адміністрації №665, громадянину ОСОБА_3 надано дозвіл на розробку проекту відведення земельної ділянки розташованої на території Степненської сільської ради, для ведення особистого селянського господарства загальною площею 1,5000 га.

26 квітня 2010 року Відділом Держкомзему у ОСОБА_1 районі Запорізької області позивачу надано висновок №01-12/440 про погодження проекту відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства.

29 квітня 2010 року від Управління культури і туризму ОСОБА_1 обласної державної адміністрації позивачем отримано висновок №733 про погодження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність.

09 червня 2010 року ОСОБА_1 регіональним управлінням водних ресурсів листом №0695, з урахуванням обстеження на місці, та те, що земельна ділянка знаходиться за межами прибережної захисної смуги струмка, на землях які не відносяться до земель водного фонду надано дозвіл на відведення земельної ділянки ОСОБА_3, у приватну власність, площею 1,5000 га, яка розташована за межами населеного пункту на території Степненської сільської ради Запорізького району Запорізької області, для ведення особистого селянського господарства.

12 липня 2010 року начальником відділу містобудування, архітектури та житлово-комунального господарства ОСОБА_1 райдержадміністрації позивачу надано висновок №01-08/297 про погодження відведення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства на території Степненської сільської ради.

09 вересня 2010 року Державним управлінням охорони навколишнього природного середовища в Запорізькій області складено висновок №322/13/09 про погодження позивачу матеріалів проекту земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства.

Відповідно до п. 19 вказаного висновку Державне управління охорони навколишнього природного середовища в Запорізькій області вважає за можливе погодження матеріалів проекту відведення земельної ділянки із земель запасу Степненської сільської ради Запорізького району Запорізької області.

Також, 22 вересня 2010 року ОСОБА_1 районною санітарно-епідеміологічною станцією в Запорізькій області, для позивача надано висновок державної санітарно-епідеміологічної експертизи № 157. Зазначений висновок підтверджує, що проект землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки загальною площею 1,5000 га, для ведення особистого селянського господарства відповідає вимогам санітарного законодавства.

18 жовтня 2010 року Відділом державної землевпорядної експертизи проведено експертизу та складено відповідний висновок державної експертизи землевпорядної документації за № 664.

Відповідно до п. 10 вказаного висновку експертами встановлено зауваження до земельної документації, а саме: у вхідній земельно-кадастровій інформації невірно вказано цільове призначення використання землі; на кадастровому плані не вказаний суміжний землекористувач від точка А до точки Б. Ситуаційна схема виконана в масштабі, який не дозволяє визначити місце розташування земельної ділянки; відсутній проект розпорядження; відсутнє обґрунтування можливості зміни виду угідь з пасовищ на ріллю; згідно матеріалів по передачі земель в колективну власність КСП «Степне», затверджених рішенням Степненської сільради № 10 від 04 грудня 1996 року, державного акту на право колективної власності КСП «Степне» ЗП № 00503 від 27 лютого 1997 року запроектована земельна ділянка належить до пасовищ, які відповідно до законодавства підлягають розподілу на земельні частки (пай), і тому не може бути передана у власність стороннім особам без згоди власників земельних часток паїв.

За підсумками результатів державної експертизи проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 1,5000 га із земель Степненської сільської ради Запорізького району Запорізької області для ведення особистого селянського господарства у власність ОСОБА_3 не відповідає вимогам чинного законодавства України, встановленим нормам і правилам, оцінюється негативно і не погоджується.

Не погоджуючись із висновком № 664 від 18.10.2010 позивач оскаржив його до суду.

Постановою ОСОБА_1 окружного адміністративного суду від 12 травня 2011 року позовні вимоги задоволено частково, визнано протиправними дії та скасовано розпорядження ОСОБА_1 районної державної адміністрації Запорізької області ОСОБА_1 районної державної адміністрації від 13.12.2010 року № 1961 «Про визнання таким, що втратило чинність, розпорядження голови райдержадміністрації від 29.03.2010 року № 665», в іншій частині позовних вимог відмовлено.

Постановою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 28.02.2012 року у справі № 2а-0870/418/11 апеляційна скарга ОСОБА_3 задоволена частково - Постанова ОСОБА_1 окружного адміністративного суду від 12 травня 2011 року скасована та прийнята нова постанова, якою в задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 відмовлено.

Вищий адміністративний суд України ухвалою від 20 червня 2013 року касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнив частково, а саме: Постанову Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 28 лютого 2012 року скасував в частині вимог про скасування розпорядження ОСОБА_1 районної державної адміністрації від 13 грудня 2010 року №1961 «Про визнання таким, що втратило чинність, розпорядження голови райдержадміністрації від 29 березня 2010 року № 665» та в цій частині залишив в силі постанову ОСОБА_1 окружного адміністративного суду від 12 травня 2011 року; в іншій частині постанову Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 28 лютого 2012 року та постанову ОСОБА_1 окружного адміністративного суду від 12 травня 2011 року скасував та направив справу в цій частині на новий розгляд до суду першої інстанції.

Постановою ОСОБА_1 окружного адміністративного суду від 10 грудня 2013 року у справі № 808/6363/13-а, залишеною без змін ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 26 червня 2014 року, у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_3 відмовлено повністю.

Ухвалою від 02 квітня 2015 року Вищий адміністративний суд України скасував постанову ОСОБА_1 окружного адміністративного суду від 10 грудня 2013 року та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 26 червня 2014 року у справі № 808/6363/13-а, а справу направив на новий розгляду до суду першої інстанції.

Справа № 808/6363/13-а, в порядку ч. 3 ст. 15-1 КАС України, передана на розгляд судді Максименко Л.Я.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд приходить до наступних висновків.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про державну експертизу землевпорядної документації» від 17.06.2004 №1808-ІV (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, далі Закон України №1808-ІV) державна експертиза землевпорядної документації - це діяльність, метою якої є дослідження, перевірка, аналіз та оцінка об'єктів експертизи на предмет їх відповідності вимогам законодавства, встановленим стандартам, нормам і правилам, а також підготовка обґрунтованих висновків для прийняття рішень щодо об'єктів експертизи.

Одним з основних завдань державної експертизи відповідно до ст. 4 Закону України №1808-ІV серед іншого, зокрема є перевірка відповідності об'єктів державної експертизи вимогам законодавства, встановленим стандартам, нормам і правилам; підготовка об'єктивних та обґрунтованих висновків державної експертизи.

За змістом ст. 5 Закону України №1808-ІV основними принципами державної експертизи є: законність; незалежність і компетентність при проведенні державної експертизи; об'єктивність і компетентність при проведенні державної експертизи; повнота аналізу та обґрунтованість висновків державної експертизи; врахування досягнень науково-технічного прогресу, встановлених стандартів, норм і правил технічної та екологічної безпеки, інших нормативно-правових актів, міжнародних угод; відповідальність за достовірність і повноту аналізу, обґрунтованість висновків державної експертизи.

Об'єктами державної експертизи є документація із землеустрою та документація з оцінки земель, види яких визначені законом, а також матеріали і документація державного земельного кадастру, (ст. 6 Закону України №1808-ІV).

Суб'єктами державної експертизи згідно ст. 7 Закону України №1808-ІV є замовники та виконавці. Замовниками державної експертизи зокрема можуть бути землекористувачі, а також розробники об'єктів державної експертизи.

Як встановлено судом з матеріалів адміністративної справи, замовником державної експертизи було Приватне підприємство «РЕВЮ».

Виконавцями державної експертизи є експерти, які працюють у складі спеціально уповноваженого органу виконавчої влади у сфері державної експертизи і мають високу кваліфікацію та спеціальні знання, а також висококваліфіковані спеціалісти або наукові працівники, які залучаються цими органами до її проведення відповідно до закону (далі - експерти державної експертизи).

Відповідно до матеріалів адміністративної справи державна експертиза проводилась експертами Головного управління Держкомзему у Запорізькій області, правонаступником якого є Головне управління Держземагенства у Запорізькій області.

Статтею 35 Закону України №1808-ІV встановлено, що результатом проведення державної експертизи є висновок державної експертизи.

Висновки державної експертизи повинні містити оцінку допустимості та можливості прийняття рішення щодо об'єкта державної експертизи і враховувати соціально-економічні наслідки.

Якщо об'єкт державної експертизи підготовлений згідно з вимогами законодавства, встановленими стандартами, нормами і правилами, то він позитивно оцінюється та погоджується.

Об'єкт державної експертизи, який не відповідає вимогам законодавства, встановленим стандартам, нормам і правилам, оцінюється негативно і не погоджується. Негативна оцінка об'єкта державної експертизи повинна бути всебічно обґрунтована відповідно до вимог законодавства, встановлених стандартів, норм і правил.

Висновки державної експертизи після їх затвердження спеціально уповноваженим органом виконавчої влади у сфері державної експертизи є обов'язковими для прийняття до розгляду замовником і врахування при прийнятті відповідного рішення щодо об'єктів державної експертизи.

Відповідно до висновку № 664 від 18.10.2010 фахівцями відділу державної землевпорядної експертизи проведено експертизу Проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 1,5000 га із земель Степненської сільської ради Запорізького району Запорізької області для ведення особистого селянського господарства у власність гр. ОСОБА_3 (том 1 а.с.24).

Пунктом 10 оскаржуваного висновку експертами висловлені зауваження до земельної документації, а саме:

10.1. У вихідній земельно-кадастровій інформації невірно вказано цільове призначення використання землі.

10.2. На кадастровому плані не вказаний суміжний землекористувач від точки А до точки Б. Ситуаційна схема виконана в масштабі, який не дозволяє визначити місце розташування земельної ділянки.

10.3. Відсутній проект розпорядження.

10.4. Відсутнє обґрунтування можливості зміни виду угідь з пасовищ на ріллю.

10.5. Згідно Матеріалів по передачі земель в колективну власність КСП «Степне», затверджених рішенням Степненської сільради №10 від 04 грудня 1996 року, державного акту на право колективної власності КСП «Степне» ЗП №00503 від 27 лютого 1997 року запроектована земельна ділянка належить до пасовищ, які відповідно до законодавства підлягають розподілу на земельні частки (паї), і тому не може бути передана у власність стороннім особам без згоди власників земельних часток (паїв). Порушено вимоги ст. 14 Конституції України, п. 8 Перехідних положень Земельного кодексу України, статей 3, 13 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)».

Згідно з пунктом 11 висновку № 664 від 18.10.2010 підсумкова оцінка результатів держаної експертизи проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 1,5000 га із земель Степненської сільської ради Запорізького району Запорізької області для ведення особистого селянського господарства у власність гр. ОСОБА_3 не відповідає вимогам чинного законодавства України, вставленим нормам і правилам, оцінюється негативно і не погоджується.

Надаючи правову оцінку висловленим в оскаржуваному висновку зауваженням суд виходить з наступного.

Зауваження до земельної документації, викладені у п. 10.1-10.4 оскаржуваного висновку, щодо неповної відповідності обєкта експертизи вимогам законодавства, то такі неточності (неповнота) дійсно мали місце. З вказаним погодився і сам представник позивача в усних поясненнях, що надавались під час судового розгляду справи по суті, так і в письмових поясненнях від 28.09.2015 вх. № 43043, від 22.10.2015 вх. № 47360 тощо, зазначивши водночас про те, що такі недоліки згідно ч. 6 ст. 35 Закону України «Про державну експертизу землевпорядної документації» є підставою для повернення обєкта експертизи на доопрацювання.

Оскільки позивачем висновок №664 від 18.10.2010 оскаржується вцілому, то суд зазначає, що зауваження викладені у п. 10.1-10.4 ґрунтуються на Законі, а тому висновок в цій частині є законним та обґрунтованим.

Посилання позивача на можливість отримання позитивного висновку після виправлення зауважень, викладених у п. 10.1-10.4 суд розцінює як припущення, яке могло мати місце за умови відсутності в оскаржуваному висновку п. 10.5 зауважень, які саме і стали підставою для негативної оцінки землевпорядної документації.

Щодо зауважень, висловлених у п. 10.5 оскаржуваного висновку суд виходить з наступного.

Судом зясовано, що рішенням Степненської сільської ради народних депутатів восьмої сесії двадцять другого скликання № 10 від 04.12.1996 затверджено матеріали по передачі земель у колективну власність КСП «Степне».

Згідно експлікації земель (Додаток до рішення № 10 від 04.12.1996) у колективну власність підлягали переданню землі загальною площею 3 121,2 га,. з них : рілля 2566,6 га, сінокоси 90,3 га, пасовища 221,1 га, всього сільськогосподарських угідь 2 878,0 га та 243,2 га землі загального користування, із них в населених пунктах 1,3 га.

На підставі рішення № 10 від 04.12.1996 КСП «Степне» виданий державний акт ЗП№00503 на право колективної власності на землю.

При цьому, кількість землі, що підлягала передачі згідно рішенню № 10 від 04.12.1996 відповідає як за кількістю так і за складом фактично переданим площам, що посвідчується державним актом на право колективної власності.

Пунктом 1 Указу Президента України від 08.08.1995 № 720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» (далі Указ Президента України від 08.08.1995 №720/95) передбачено, що паюванню підлягають сільськогосподарські угіддя. Розміри земельної частки (паю) в умовних кадастрових гектарах визначаються виходячи з вартості земельної частки (паю) та середньої грошової оцінки одного гектару сільськогосподарських угідь для даного підприємства.

Відповідно до п. 8 Перехідних положень Земельного кодексу України члени колективних сільськогосподарських підприємств, сільськогосподарських кооперативів, сільськогосподарських акціонерних товариств та працівники державних і комунальних закладів освіти, культури та охорони здоров'я, розташованих на території відповідної ради, а також пенсіонери з їх числа, які на час набрання чинності цим Кодексом не приватизували земельні ділянки шляхом оформлення права на земельну частку (пай), мають право на їх приватизацію в порядку, встановленому статтями 25 та 118 цього Кодексу. В сільськогосподарських акціонерних товариствах право на земельну частку (пай) мають лише їх члени, які працюють у товаристві, а також пенсіонери з їх числа.

При обчисленні розміру земельної частки (паю) враховуються сільськогосподарські угіддя, які були передані в оренду із земель державної чи комунальної власності або які на час набрання чинності Земельним кодексом України належали цим підприємствам на праві колективної власності чи перебували у постійному користуванні, за винятком земель, що не підлягають приватизації або залишаються у державній чи комунальній власності відповідно до цього Кодексу.

Як свідчить наявний в матеріалах справи (а.с. 117, Том ІІ) розрахунок вартості частки (паю) та її розміру в умовних кадастрових гектарах, загальна площа сільськогосподарських угідь, яка підлягала паюванню склала 2 878,0 га, з них: рілля 2566,6 га, сіножаті 90,3 га та пасовища 221,1 га. Тобто, у розрахунок частки (паю) включені всі сільськогосподарські угіддя, в т.ч. і пасовища, які належали КСП «Степне» на праві колективної власності, посвідчене Державним актом.

З цього ж розрахунку вбачається, що кількість осіб, які мали право на земельну частку (пай) склала 357 чоловік, згідно із списком, що є додатком до Державного акту на право колективної власності на землю серії ЗП № 00503.

З урахуванням кількості сільськогосподарських угідь, які підлягали паюванню, кількості осіб, яки мали право на земельну частку (пай), розмір земельної частки (паю) в умовних кадастрових гектарах склав 8,06 га.

Розпорядженням голови ОСОБА_1 районної державної адміністрації Запорізької області від 05.03.1997 № 133 затверджено земельну частку (пай) по КСП «Степне» розміром 8,06 га в умовних кадастрових гектарах вартістю 23 693 грн. Покладено обовязок на КСП «Степне» замовити ОСОБА_1 філіалу інституту землеустрою виконати роботи по виготовленню сертифікатів на право на земельну частку (пай) (а.с. 117, Том ІІ).

Із долучених до справи копій матеріалів паювання земель КСП «Степне» вбачається, що на підставі розпорядження № 133 від 05.03.1997 членам КСП «Степне» виготовлено 357 сертифікатів ЗП № 0173787-ЗП № 0174115, ЗП № 0071905, ЗП № 0174117-ЗП № 0174143. (а.с. 112, Том ІІ).

Отже, громадяни-члени колишнього КСП «Степне» отримали право на приватизацію земельних ділянок, які включені в умовних кадастрових гектарах до сертифікатів на право на земельну частку (пай), в т.ч. на 2566,6 га ріллі, 221,1 га пасовищ та 90,3 га сіножатей.

Задля підтвердження факту включення до сертифікатів, що підтверджують право громадян-колишніх членів КСП «Степне» на 8,06 га умовних кадастрових одиниці сільськогосподарських угідь (в т.ч. ріллю, пасовища та сіножаті), ухвалою ОСОБА_1 окружного адміністративного суду від 05.10.2015 витребувано у ОСОБА_1 районної державної адміністрації належним чином засвідчені копії сертифікатів (їх частину, вибірково в кількості 15 шт.) на земельну частку (пай) громадян-колишніх членів КСП «Степне».

Однак, листом від 19.10.2015 вих. № 2504/05-23 ОСОБА_1 районна державна адміністрація Запорізької області повідомила, що у неї не зберігаються сертифікати на земельну частку (пай), які видавались особам за рахунок земель колишнього КСП «Степне» та технічна документація щодо паювання, розподілу та передачі в натурі членам КСП «Степне» земельних часток (паїв).

При цьому, судом після отримання відповіді ОСОБА_1 районної державної адміністрації Запорізької області в подальшому не вживались заходи щодо розшуку та витребування належним чином засвідчених копій сертифікатів членів колишнього КСП «Степне», оскільки у судовому засіданні представники як позивача, так і відповідача не ставили під сумнів той факт, що до сертифікатів включено право на отримання 8,06 га умовних кадастрових одиниці сільськогосподарських угідь (в т.ч. ріллю, пасовища та сіножаті).

Організаційні та правові засади виділення власникам земельних часток (паїв) земельних ділянок у натурі (на місцевості) із земель, що належали колективним сільськогосподарським підприємствам, сільськогосподарським кооперативам, сільськогосподарським акціонерним товариствам на праві колективної власності регулюються Законом України від 05.06.2003 №899-IV «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» (далі Закон України №899-IV).

Стаття 1 Закону України №899-IV встановлює перелік осіб, які мають право на земельну частку (пай), серед яких зокрема право на земельну частку (пай) мають колишні члени колективних сільськогосподарських підприємств, сільськогосподарських кооперативів сільськогосподарських акціонерних товариств, у тому числі створених на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств, а також пенсіонери з їх числа, які отримали сертифікати на право на земельну частку (пай) у встановленому законодавством порядку.

Паюванню підлягали сільськогосподарські угіддя (рілля, сіножаті, пасовища, багаторічні насадження), передані у колективну власність колективним сільськогосподарським підприємствам, сільськогосподарським кооперативам, сільськогосподарським акціонерним товариствам.

З метою виконання вимог Вищого адміністративного суду України, викладених в ухвалі від 02.04.2015 по вказаній справі, які є обовязковими для суду першої інстанції при розгляді справи в силу положень ч. 5 ст. 227 КАС України, ухвалами ОСОБА_1 окружного адміністративного суду від 30.06.2015 та від 19.08.2015 було витребувано у Головного управління Держземагенства у Запорізькій області технічну документацію по складанню схеми поділу земель колективної власності КСП «Степне» на земельні частки (паї) яка погоджена рішенням Степненської сільської ради від 26.04.2000 № 3.

Представник відповідача витребувані документи не надав та пояснив, що надати їх не може, оскільки вони були знищені пожежею, що сталась в приміщенні ОСОБА_1 районного відділу земельних ресурсів 12.10.2015. На підтвердження викладених обставин надав копії наказу від 12.10.2005 № 89 «Про службове розслідування в звязку з пожежею» та акт від 18.10.2005 переліку документів постійного збереження знищених пожежею 12.10.2005 в ОСОБА_1 районному відділі земельних ресурсів.

У звязку із цим, а також за клопотанням представника позивача ОСОБА_1 окружний адміністративний суд ухвалами від 15.07.2015 та від 19.08.2015 витребував у Степненської сільської ради Запорізького району Запорізької області технічну документацію по складанню схеми поділу земель колективної власності КСП «Степне» на земельні частки (паї) яка погоджена рішенням Степненської сільської ради від 26.04.2000 № 3.

На виконання вимог суду, Степненська сільська рада надала на огляд суду оригінал Плану розподілу земель колективної власності на земельні частки (паї) КСП «Степне» (План меж земельних ділянок) 144-2002-02-М3 вих. № 9/148-642 від 10.02.2003, складений ОСОБА_1 філією інституту землеустрою та погоджений підписами сільського голови Степненської сільської ради ОСОБА_4, начальника відділу земельних ресурсів Запорізького району ОСОБА_5, начальника обласної інспекції по охороні памяток історії та культури ОСОБА_6 (належним чином засвідчена копія долучена до матеріалів справи згідно супровідного листа Степненської сільської ради від 16.11.2015 вих. № 02-08-01/628).

Оглянувши План розподілу земель колективної власності на земельні частки (паї) КСП «Степне» та співставивши його із картою передачі земель у колективну власність КСП «Степне» судом зясовано, що запроектована земельна ділянка входить до складу земель колективної власності, оскільки на карті про передачу землі у колективну власність КСП «Степне» землі у контурі 152 не позначені будь-яким кольором, що згідно умовних позначок є землями колективної власності. Також, земля у контурі 152, де і розташовується запроектована земельна ділянка, на карті позначена «^», що згідно умовних знаків топографічних карт є позначкою для пасовищ.

В свою чергу, План розподілу земель колективної власності на земельні частки (паї) КСП «Степне» свідчить про те, що розподілена на земельні частки (паї) була лише рілля. В свою чергу пасовища та сіножаті, які були включені до сертифікатів, розподілені не були.

Отже, земельна ділянка, яку позивач бажає отримати у власність, відноситься до категорії сільськогосподарських угідь - пасовища та належала на праві колективної власності КСП «Степне», була розпайована, але не розподілена у встановленому законом порядку.

З цього приводу суд зазначає, що власникам сертифікатів КСП «Степне», державні акти на право власності на землю були виготовлені виключно на ріллю, а сіножаті та пасовища не були виділені в натурі (на місцевості) і до цього часу право власності на них посвідчено сертифікатом на право на земельну частку (пай).

Пунктом 17 Перехідних положень Земельного кодексу України передбачено, що сертифікати на право на земельну частку (пай), отримані громадянами, вважаються правовстановлюючими документами при реалізації ними права вимоги на відведення земельної частки (паю) в натурі (на місцевості) відповідно до законодавства. Сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення власникам земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості) земельних ділянок та видачі їм державних актів на право власності на землю.

Тобто, з огляду на викладене, власниками права на земельну частку (пай) із земель контуру №152 на території Степненської сільської ради згідно сертифікату є громадяни-члени колишнього КСП «Степне».

Згідно пп. «б» п.15 Перехідних положень Земельного кодексу України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) до набрання чинності законами України про державний земельний кадастр та про ринок земель не допускається купівля-продаж або іншим способом відчуження земельних ділянок і зміна цільового призначення (використання) земельних ділянок, які перебувають у власності громадян та юридичних осіб для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, земельних ділянок, виділених у натурі (на місцевості) власників земельних часток (паїв), крім передачі їх у спадщину, обміну земельної ділянки на іншу земельні ділянку відповідно до закону та вилучення (викупу) земельних ділянок для суспільних потреб.

Отже, земельні ділянки зайняті пасовищами, право на які громадянам - членам колишнього КСП «Степне» посвідчено сертифікатами, не можуть бути передані у власність інших громадян, які не були членами зазначеного КСП, і позивачу у справі в тому числі.

При цьому той факт, що сертифікати бути обмінені на Державні акти на право власності на землю (розподілену ріллю), в силу положень п. 17 Перехідних положень Земельного кодексу України, не свідчить про те, що останні вичерпали свою дію повністю. Враховуючи те, що до сертифікату на право власності на земельну частку (пай) включались такі види угідь як рілля, сіножаті та пасовища, то на думку суду, власник сертифікату зберігає право власності на кожен вид угідь, включений до сертифікату і в будь який час може виділити земельну ділянку в натурі.

Також, суд вважає за необхідне зазначити, що не дивлячись на недосконалість законодавства та існування в ньому прогалин щодо подальшої реалізації громадянами членами бувшого КСП «Степне» наявного у них права на отримання у власність земельної частки (паю) сільськогосподарських угідь у вигляді пасовищ та сіножатей (про що зазначено у сертифікатах), вказане не може бути підставою для порушення належного їм права на вказані землі як такого.

У звязку із цим, доводи представника позивача, щодо неможливості чи відсутності правових підстав розподілу пасовищ колишнього КСП «Степне» на земельні частки (паї) суд вважає хибними та такими, що не ґрунтуються на Законі.

Таким чином при проектуванні відведення гр. ОСОБА_3 земельної ділянки порушено ст. 14 Конституції України, п. 8 Перехідних положень Земельного кодексу України, статей З, 13 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)».

Отже, враховуючи все вищевикладене, з'ясувавши всі обставини справи та перевіривши їх доказами, суд дійшов висновку, що висновок Відділу державної землевпорядної експертизи № 664 від 18.10.2010 є законним та обґрунтованим, а отже не підлягає скасуванню.

Щодо доводів позивача з приводу правового статусу запроектованої земельної ділянки на сьогоднішній день слід зазначити таке.

З довідки Головного управління статистики у Запорізькій області від 23.07.2013 вих. № 15-09/1898 (а.с.71, Том ІІ) судом зясовано, що КСП «Степне», правонаступником якого було ТОВ «Степне» припинено 03.03.2005 на підставі рішення господарського суду Запорізької області, про що до ЄДРПОУ внесено запис № 0000101.

У звязку із цим, на думку представника позивача за КСП «Степне» припинилось право колективної власності на землю, а Державний акт серії ЗП № 00503 від 27.02.1997 втратив чинність.

Однак, суд не погоджується із такими доводами представника позивача, виходячи з такого.

Відповідно до положень ч. 3 ст. 78 Земельного кодексу України від 25.10.2001 № 2768-ІІІ земля в Україні може перебувати у приватній, комунальній та державній власності.

Тобто, дійсно, такого виду права власності на землю як колективна наразі не існує.

Однак, вказуючи на вичерпний перелік підстав припинення права власності на землю в ст. 140 Земельного кодексу України, не виділяє припинення діяльності підприємств, установ чи організацій. Не зазначалась така підстава і у Земельному кодексі 1990 року. Тому, підстави стверджувати про те, що право колективної власності громадян - членів колишнього КСП «Степне» на землю, включену до сертифікатів, але не розподілену у вигляді пасовищ та сіножатей, припинилось, наразі відсутні.

Суд констатує, що наразі ані Земельний кодекс України, ані інші нормативно-правові акти не визначають правового статусу таких земельних ділянок. Докази передачі спірної земельної ділянки у власність держави чи у власність територіальної громади у суду відсутні. Вказане, зокрема, і підтверджується довідкою з державної статистичної звітності про наявність земель та розподіл їх за власниками земель, землекористувачами, угіддями (за даними форми 6-зем) від 29.09.2015 вих. № 22-28-02-85/15-15 в п.3 якої зазначено «форма власності на землю» - землі колишнього КСП «Степне», які підлягають розподілу між громадянами - власниками сертифікатів на земельну частку (пай).

Отже, якщо землі колективної власності не були повернуті до земель державної чи комунальної власності і право власності на них підтверджується державним актом на право колективної власності на землю, розпорядження такими землями не належить до компетенції жодного органу місцевого самоврядування чи виконавчої влади, визначеного статтею 122 Земельного кодексу України, а землі залишаються у колективній власності.

Виходячи з вищевикладеного, на думку суду, спочатку необхідно вирішити питання припинення права колективної власності, переведення вивільнених земель до земель запасу державної власності, а потім вирішувати питання передачі земельних ділянок державної власності громадянам та юридичним особам у власність або у користування відповідно до вимог чинного земельного законодавства.

Тому, посилання представника позивача на положення п. 12 Перехідних положень Земельного кодексу України, Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо розмежування земель державної та комунальної власності» є безпідставним, оскільки вказані положення до спірної ситуації застосовані бути не можуть.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 3 ст. 2 КАС України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності субєктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:

1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України;

2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано;

3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії);

4) безсторонньо (неупереджено);

5) добросовісно;

6) розсудливо;

7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації;

8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія);

9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення;

10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Частиною 1 ст. 69 КАСУ визначено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Водночас, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності (ст. 86 КАСУ).

Згідно ч. 1 ст. 71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених

статтею 72 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Дослідженими доказами у справі підтверджуються твердження про те, що земельна ділянка, яку позивач мав намір отримати у власність, належить до пасовищ, переданих у колективну власність КСП «Степне», які відповідно до законодавства були розпайовані, але залишились не розподіленими між громадянами - членами колишнього КСП «Степне», і тому не може бути передана у власність стороннім особам без згоди власників земельних часток (паїв).

З огляду на викладене, підстави для визнання протиправним і скасування висновку державної експертизи землевпорядної документації №644 від 18.10.2010, визнання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність громадянину ОСОБА_3 загальною площею 1,5000 га для ведення особистого селянського господарства із земель Степненської сільської ради, розташованої за межами населеного пункту таким, що одержав позитивний висновок державної експертизи землевпорядної документації, у суду відсутні правові підстави.

Тому, у задоволенні позову в цій частині суд відмовляє.

Відповідно до ч. 9 ст. 118 ЗК України, відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, у двотижневий строк з дня отримання погодженого проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (а в разі необхідності здійснення обов'язкової державної експертизи землевпорядної документації згідно із законом - після отримання позитивного висновку такої експертизи) приймає рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність.

Враховуючи те, що запроектована земельна ділянка не відноситься ані до земель державної власності, ані до земель комунальної власності то відповідач взагалі позбавлений можливості приймати рішення згідно ч. 9 ст. 118 Земельного кодексу України.

Крім того, прийняття рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність можливе лише за наявності позитивного висновку, який в даному випадку відсутні.

Враховуючи те, що вимога про зобовязання відповідача затвердити розроблений та погоджений проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність гр. ОСОБА_3 є похідною від вимоги про скасування висновку № 644 від 18.10.2010 у задоволенні якої судом відмолено, в цій частині адміністративний позов також не підлягає задоволенню.

Таким чином, в позові слід відмовити повністю.

Враховуючи вищезазначене, та керуючись ст.ст. 2, 4, 7 12, 14, 86, 158 163 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_3 до Головного управління Держземагентства у Запорізькій області, третя особа - Степненська сільська рада Запорізького району Запорізької області про скасування висновку та зобовязання вчинити певні дії, - відмовити повністю.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо вона не була подана у встановлені строки. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через ОСОБА_1 окружний адміністративний суд шляхом подачі в 10-денний строк з дня її проголошення, а в разі складення постанови у повному обсязі відповідно до статті 160 КАС України, або прийняття постанови у письмовому провадженні - з дня отримання копії постанови, апеляційної скарги, з подачею її копії відповідно до кількості осіб, які беруть участь у справі.

Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 КАС України, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Суддя Л.Я. Максименко