Справа № 2а-14461/09/2670
Суддя: Маруліна Л.О.
Дата ухвалення: 2010-05-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

14 травня 2010 року 14:32 № 2а-14461/09/2670

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Маруліної Л.О. при секретарі судового засідання Кобрін Н.О. вирішив адміністративну справу

за позовомУправління Пенсійного фонду України у Подільському районі міста Києва
доДержавного підприємства «Науково-дослідний інститут будівельних матеріалів та виробів»
простягнення заборгованості сум фактичних витрат на виплату пенсій у розмірі 9 922,16 грн.
Представники:
від позивача:ОСОБА_1, довіреність № від р.,
від відповідача:ОСОБА_2, довіреність № б/н від 14.01.2010 р.

На підставі ч. 3 ст. 160 КАС України в судовому засіданні 14.05.2010 р. проголошено вступну та резолютивну частини постанови. Повний текст складено і підписано 18.05.2010р.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

До Окружного адміністративного суду м. Києва звернувся Позивач - Управління Пенсійного фонду України у Подільському районі міста Києва (далі Позивач) з позовом до Державного підприємства «Науково-дослідний інститут будівельних матеріалів та виробів» (далі - Відповідач, ДП «НДІ БМВ» ) про стягнення заборгованості сум фактичних витрат на виплату пенсій, що становлять різницю між сумою пенсії, призначеної відповідно до Закону України «Про наукову і науково-технічну діяльність», і сумою пенсії, призначеної відповідно до інших законодавчих актів, у розмірі 9 922,16 грн. (з урахуванням уточнення позовних вимог).

Ухвалою Окружного адміністративного суду м. Києва від 03.12.2009р. відкрито провадження в справі та призначено попереднє судове засідання на 28.12.2009р., яке відкладалось на 25.01.2010р. через неявку сторін.

У засіданні 25.01.2010р. оголошено ухвалу про закінчення підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду.

У судовому засіданні 17.02.2010р. оголошено перерву для уточнення позовних вимог, 11.03.2010р. для звірки сторонами суми стягнення, 24.03.2010р. за клопотанням Позивача для підготовки звірки окремо по кожній особі, 28.04.2010р. за клопотанням Позивача для ознайомлення з новими матеріалами.

Позивач позов підтримує та просить суд задовольнити позов у повному обсязі.

Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідно до ст. 24 Закону України «Про наукову та науково-технічну діяльність» від 13.12.1991р. №1977 (далі Закон №1977) та п. 3 «Порядку фінансування різниці між сумою пенсії, призначеної науковим (науково-педагогічним) працівникам державних небюджетних підприємств, установ, організацій та вищих навчальних закладів III - IV рівнів акредитації згідно із Законом України "Про наукову і науково-технічну діяльність", та сумою пенсії, обчисленою відповідно до інших законодавчих актів, на яку мають право зазначені особи», затвердженого Постановою Кабінету міністрів України від 24 березня 2004 р. № 372 (далі Порядок), за відповідачем обліковується заборгованість по виплаті різниці між сумою пенсії, призначеної відповідно до Закону №1977 і сумою пенсії, призначеної відповідно до інших законодавчих актів, за період з 01.07.2009р. по 01.11.2009р. на загальну суму 9 922,16 грн.

Представник Відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, мотивуючи свої заперечення на позов тим, що різниця між сумою пенсій, призначених згідно із Законом №1977 і сумою пенсій, обчислених відповідно до інших законодавчих актів, у сумі 9 922,16 грн., що її Управління Пенсійного фонду України у Подільському районі міста Києва вважає заборгованістю ДП «НДІ БМВ» за період з 01.07.2009р. по 01.11.2009р., є безпідставною та такою, що не ґрунтується на вимогах чинного законодавства.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення сторін, всебічно і повно зясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва,

ВСТАНОВИВ:

В Управлінні Пенсійного фонду України в Подільському районі міста Києва перебуває на обліку як платник страхових внесків ДП «НДІ БМВ» (реєстраційний №01-0212).

Відповідно до Довідки від 12.11.2009р. № 5288/03 станом на 01.11.2009р. заборгованість Відповідача по виплаті різниці між сумою пенсії, призначеної відповідно до Закону України «Про наукову і науково-технічну діяльність» і сумою пенсії, призначеної відповідно до інших законодавчих актів, за період з 01.07.2009р. по 01.11.2009р. складає 36 596,23 грн.

Управління Пенсійного фонду України в Подільському районі міста Києва направляло на адресу ДП «НДІ БМВ» повідомлення про суми витрат на виплату пенсій, що становлять різницю між сумою пенсій, призначених згідно з Законом №1977, і сумою пенсій, обчисленою відповідно до інших законодавчих актів. Однак, як зазначає Позивач, виплати не сплачено, що підтверджується карткою особового рахунку по відшкодуванню фактичних витрат на виплату пенсій науковим працівникам державного небюджетного підприємства.

Провівши звірку суми заборгованості, Позивачем визначено суму заборгованості за цей період в розмірі 9 922,16 грн. (Акт від 19.03.2010р.).

В письмових та усних запереченнях на позовну заяву представник Відповідача не погоджується з позовними вимогами, вважає їх безпідставними та такими, що не ґрунтуються на вимогах чинного законодавства. Зокрема, порушено, на думку Відповідача, пункти 3, 5 Порядку, оскільки органи Пенсійного фонду визначили розмір витрат по кожному пенсіонеру без врахування джерела і відсотків фінансування установи, в якій такий пенсіонер працював.

Аналізуючи вище викладені обставини в їх сукупності, вислухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази по справі, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Частиною 2 ст. 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Законом України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003р. №1058-IV (далі Закон №1058-IV), Законом України "Про збір на обов'язкове державне пенсійне страхування" від 26.06.1997р. №400/97-ВР (далі Закон №400/97-ВР) визначено порядок справляння та використання страхових внесків на обовязкове державне пенсійне страхування.

Відповідно до абз. 1 ст. 1 Закону №400/97-ВР платниками збору на обов'язкове державне пенсійне страхування є суб'єкти підприємницької діяльності незалежно від форм власності, їх об'єднання, бюджетні, громадські та інші установи та організації, об'єднання громадян та інші юридичні особи, а також фізичні особи - суб'єкти підприємницької діяльності, які використовують працю найманих працівників.

Відповідно до ст. 15 Закону №1058-IV платниками страхових внесків до солідарної системи є страхувальники, зазначені в ст. 14 Закону №1058-IV, і застраховані особи, визначені частиною першою ст. 12 цього ж Закону.

Згідно із п.6 ч. 2 ст. 17 Закону №1058-IV страхувальник зобовязаний нараховувати, обчислювати та сплачувати в установлені строки та в повному обсязі страхові внески.

Абзац другий пункту 13 Розділу XV Прикінцевих положень Закону №1058-IV передбачає, що коли особа має право на отримання пенсії відповідно до Закону України "Про наукову та науково-технічну діяльність" та цього Закону, призначається одна пенсія за її вибором. При цьому різниця між розміром пенсії, на яку мас право особа відповідно до зазначеного Закону, та розміром пенсії із солідарної системи відповідно до цього Закону фінансується за рахунок коштів, спрямованих із джерел, визначених Законом України "Про наукову та науково-технічну діяльність".

Згідно з ч.1 ст. 24 Закону - держава встановлює для наукових (науково-педагогічних) працівників, які мають необхідний стаж наукової роботи, пенсії на рівні, що забезпечує престижність наукової праці та стимулює систематичне оновлення наукових кадрів.

Частина 9 статті 24 Закону України "Про наукову та науково-технічну діяльність" передбачає, що різниця між сумою пенсії, призначеної за цим Законом, та сумою пенсії, обчисленої відповідно до інших законодавчих актів, на яку має право науковий працівник, фінансується: для наукових (науково-педагогічних) працівників державних бюджетних наукових установ, організацій та вищих навчальних закладів ІІІ-ІV рівнів акредитації - за рахунок коштів державного бюджету, для наукових (науково-педагогічних) працівників інших державних підприємств, установ, організацій та вищих навчальних закладів ІІІ-ІV рівнів акредитації - за рахунок коштів цих підприємств, установ, організацій та закладів, а також коштів державного бюджету в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. При цьому за рахунок коштів державного бюджету науковим (науково-педагогічним) працівникам оплачується з розрахунку на одну особу 50% різниці пенсії, призначеної за цим Законом, для наукових (науково-педагогічних) працівників недержавних наукових установ, організацій та вищих навчальних закладів ІІІ-ІV рівнів акредитації - за рахунок коштів цих установ, організацій та закладів.

Відповідно до п.1 Поряок визначає механізм фінансування різниці між сумою пенсії, призначеної науковим (науково-педагогічним) працівникам державних небюджетних підприємств, установ, організацій та вищих навчальних закладів III - IV рівнів акредитації згідно із Законом України "Про наукову і науково-технічну діяльність", та сумою пенсії, обчисленою відповідно до інших законодавчих актів, на яку мають право зазначені особи (далі - різниця у розмірі пенсії).

Таким чином, даний Порядок визначає процедуру фінансування різниці між сумою пенсій виключно для наукових працівників небюджетних державних підприємств та установ.

Як вбачається з матеріалів справи, Відповідач є науковою установою, якій надається державна підтримка.

Пунктом 5 Порядку передбачено, що розмір витрат на фінансування різниці у розмірі пенсії за рахунок коштів державних небюджетних підприємств, установ, організацій та вищих навчальних закладів ІІІ-ІV рівнів акредитації визначається у розрахунку на рік органами Пенсійного фонду до 20-го січня поточного року та протягом 10 днів з дня призначення пенсії відповідно до Закону України "Про наукову і науково-технічну діяльність", про що відповідному підприємству, установі, організації або закладу відразу надсилається повідомлення.

Зазначені підприємства, установи, організації та заклади самостійно визначають суму, що підлягає сплаті у розрахунку на місяць, та щомісяця до 25-го числа перераховують органу Пенсійного фонду за своїм місцезнаходженням відповідні кошти для фінансування різниці у розмірі пенсії, призначеної у минулому та поточному роках.

У разі порушення строку сплати коштів, які спрямовуються на фінансування різниці у розмірі пенсії, органи Пенсійного фонду стягують відповідні суми у порядку, визначеному законодавством.

Відповідно до ч. 3 ст. 20 Закону №1058-IV обчислення страхових внесків територіальними органами Пенсійного фонду у випадках, передбачених цим Законом, здійснюється на підставі складених актів перевірки правильності нарахування та сплати страхових внесків, звітності, що подається страхувальником, бухгалтерських та інших документів, що підтверджують суму заробітної плати (доходу), на які відповідно до цього Закону нараховуються страхові внески.

Відповідно до ч. 3 ст. 106 Закону №1058-IV територіальні органи Пенсійного фонду за формою і у строки, визначені правлінням Пенсійного фонду, надсилають страхувальникам, які мають недоїмку, вимогу про її сплату. Вимога про сплату недоїмки є виконавчим документом. Протягом десяти робочих днів із дня одержання вимоги про сплату недоїмки страхувальник зобов'язаний сплатити суми недоїмки та суми фінансових санкцій.

Страхувальник у разі незгоди з розрахунком суми недоїмки, зазначеної у вимозі про сплату недоїмки, узгоджує її з органами Пенсійного фонду в порядку, встановленому правлінням Пенсійного фонду, а в разі неузгодження вимоги із органами Пенсійного фонду має право на оскарження вимоги в судовому порядку. Про оскарження вимоги територіального органу Пенсійного фонду про сплату недоїмки до виконавчої дирекції Пенсійного фонду або в судовому порядку страхувальник зобов'язаний письмово повідомити відповідний територіальний орган Пенсійного фонду протягом трьох робочих днів із дня звернення до виконавчої дирекції Пенсійного фонду чи суду.

У разі якщо страхувальнику, який одержав вимогу територіального органу Пенсійного фонду про сплату недоїмки і протягом десяти робочих днів після її отримання не сплатив зазначену у вимозі суму недоїмки разом з застосованою до нього фінансовою санкцією, включеної до вимоги, або не узгодив вимогу з відповідним органом Пенсійного фонду, або не оскаржив вимогу в судовому порядку, а також у разі якщо страхувальник узгодив вимогу, але не сплатив узгоджену суму недоїмки протягом десяти робочих днів після отримання узгодженої вимоги, відповідний орган Пенсійного фонду звертається в установленому законом порядку і подає вимогу про сплату недоїмки до відповідного підрозділу державної виконавчої служби. У зазначених випадках орган Пенсійного фонду також має право звернутися до суду чи господарського суду з позовом про стягнення недоїмки.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем не було дотримано вимоги ст.106 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Крім того, згідно пункту 3 Порядку фінансування різниці у розмірі пенсії осіб, які мають науковий стаж роботи на кількох підприємствах, в установах, організаціях та вищих навчальних закладах Ш-ІV рівнів акредитації незалежно від форм власності та фінансування, здійснюється пропорційно зарахованому, для призначення пенсії науковому стажу роботи за рахунок джерел фінансування, визначених законодавством для відповідних підприємств, установ, організацій та вищих навчальних закладів ІІІ-І V рівнів акредитації.

Отже, органи Пенсійного фонду, надсилаючи Відповідачу повідомлення про розмір витрат, відповідно до пункту 5 Порядку, мали визначати по кожній особі пенсіонеру із числа наукових працівників її стаж роботи враховуючи джерела та відсоток фінансування установи, в якій останній працював, оскільки матеріали справи свідчать, що Відповідач мав різний відсоток бюджетного фінансування.

Такий висновок витікає із того, що законодавство не дає визначення підприємств із змішаною формою фінансування, тому підприємство Відповідача не підпадає в чистому вигляді під жодний із видів установ, наведений у Законі України «Про наукову і науково-технічну діяльність». Крім того, Порядок наголошує, що при визначенні за рахунок яких коштів має фінансуватись різниця між сумою пенсії, призначеної науковим працівникам державних небюджетних підприємств, враховуватись мають саме джерела фінансування наукових установ, в яких пенсіонер із числа наукових працівників отримав науковий стаж роботи.

Представник Позивача в судовому засіданні пояснив, що розмір різниці фактичних витрат на виплату пенсій вирахуваний без врахування джерел фінансування Відповідача.

Крім того, Відповідачем надано розрахунок суми компенсації різниці пенсій наукових співробітників з урахуванням періоду роботи, середньої частки бюджетного фінансування за час роботи (у відсотках), частки компенсації різниці пенсії, нарахування Позивача згідно повідомлень та сума компенсації, яка підлягає виплаті Відповідачем. З даного розрахунку вбачається, що Відповідачем за оспорюваний період підлягає сплаті 13 130,48 грн.

Слід зазначити, що за спірний період державі Відповідачем відшкодовано різницю фактичних витрат на виплату пенсій в розмірі 26 672,07 грн. (копії квитанцій долучено до матеріалів справи).

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що дані перевірки та сума визначеної заборгованості не відповідає механізму фінансування та розрахунків, визначених у Порядку.

Оцінивши наявні у справі докази, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні, суд прийшов до висновку про необґрунтованість заявленої до стягнення суми боргу.

Відповідно до ст. 67 Конституції України кожен зобов'язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 КАСУ кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. Оскільки позивач, як субєкт владних повноважень, не довів правомірність заявлених позовних вимог, суд прийшов до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог позивача в повному обсязі.

Оскільки відмовлено у задоволенні позовних вимог позивача, звільненого від сплати судового збору, а також за відсутності витрат відповідача, судові витрати (судовий збір) стягненню не підлягають.

Керуючись ст.ст. 69, 71, 94, 97, 112, 158-163 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд м. Києва, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Відмовити у задоволенні позову повністю.

Постанова відповідно до ч. 1 ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження, встановленого цим Кодексом, якщо таку заяву не було подано.

Постанова суду може бути оскаржено до суду апеляційної інстанції шляхом подання заяви про апеляційне оскарження постанови суду та апеляційної скарги. Заява про апеляційне оскарження постанови суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня складення постанови в повному обсязі. Апеляційна скарга на постанову суду подається протягом двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження. Заява про апеляційне оскарження та апеляційна скарга подаються Київському апеляційному адміністративному суду через Окружний адміністративний суд міста Києва.

Суддя Л. О. Маруліна