Справа № 2а-2207/11/0970
Суддя: Тимощук О.Л.
Дата ухвалення: 2011-09-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"07" вересня 2011 р. Справа № 2a-2207/11/0970

м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський окружний адміністративний суд у складі:

Судді Тимощука О.Л.

при секретарі Маковійчук С.М.,

за участю:

позивача - ОСОБА_1,

представника позивача - ОСОБА_2,

представника відповідача - ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду адміністративну справу

за позовом: ОСОБА_1

до відповідача: Управління праці та соціального захисту населення Долинської районної державної адміністрації, Фінансового відділу Долинської районної державної адміністрації Івано-Франківської області, Долинської РДА

про перерахунок заробітної плати,-

ВСТАНОВИВ:

22 серпня 2006 року ОСОБА_1 звернувся до Долинського районного суду Івано-Франківської області з позовною заявою до управління праці та соціального захисту населення Долинської районної державної адміністративції, фінансового відділу Долинської районної державної адміністрації та Долинської районної державної адміністрації про визнання неправомірними дій посадових осіб та зобовязання провести перерахунок заробітної плати.

За результатами судового розгляду адміністративної справи №2-а-3/2007 постановою Долинського районного суду Івано-Франківської області від 05.02.2007 року в задоволенні позову ОСОБА_1 до управління праці та соціального захисту населення Долинської РДА, фінансового відділу Долинської РДА та Долинської районної державної адміністрації відмовлено.

Колегією суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Івано-Франківської області, за результатами апеляційного перегляду постанови Долинського районного суду Івано-Франківської області по справі №2-а-3/2007, 24.04.2007 року прийнято ухвалу, згідно з якою постанова суду першої інстанції залишена без змін.

02.02.2011 року Вищим адміністративним судом України по даній адміністративній справі прийнято ухвалу, відповідно до якої постанову Долинського районного суду Івано-Франківської області від 05.02.2007 року та ухвалу апеляційного суду Івано-Франківської області від 24.04.2007 року скасовано, а справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції

Згідно з висновками Вищого адміністративного суду України при розгляді даної справи судами неправильно застосовано частину девяту статті 33 Закону України «Про державну службу», внаслідок чого не зясовано всі обставини, що мають значення для справи з метою встановлення розміру заробітку, що підлягав виплаті позивачу.

Відповідно до положень частини 5 статті 254 Кодексу адміністративного судочинства України ухвала касаційної інстанції за наслідками перегляду, набирає законної сили з моменту проголошення та згідно з частиною 2 статті 14 Кодексу, є обовязковою для виконання на всій території України.

На виконання ухвали Вищого адміністративного суду України від 02.02.2011 року, дану адміністративну справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції Івано-Франківського окружного адміністративного суду якому, відповідно до частини 2 статті 18 Кодексу адміністративного судочинства України, на момент прийняття ухвали касаційною інстанцією, підсудні адміністративні справи, у яких однією зі сторін є орган державної влади.

Позовні вимоги головним чином мотивовані тим, що відповідачем у справі - управлінням праці та соціального захисту населення Долинської РДА не в повному обсязі виплачувались позивачу встановлені законодавством надбавки, премії та матеріальні допомоги за період з січня 2004 року по липень 2006 року включно, зокрема в 2004 році не виплачено матеріальну допомогу на вирішення соціально-побутових питань; в 2005 році премії виплачувались із запізненнями на три чотири місяці, крім цього матеріальна допомога на оздоровлення виплачена в розмірі посадового окладу, а не в розмірі середньомісячної заробітної плати, як того вимагає чинне законодавство, в той ж час матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань за 2005 рік не виплачено взагалі. Що стосується виплат в 2006 році, то на противагу встановленим 25% премії, за січень, лютий 2006 року премію виплачено тільки в розмірі 14,7%, з березня по липень 2006 року премії та надбавки за інтенсивність праці не виплачувались. За наведених підстав позивач вважає дії відповідачів неправомірними та просив зобовязати їх провести йому перерахунок заробітної плати з 01.01.2004 року.

Позивач та представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримали в повному обсязі. Просили позов задовольнити повністю.

Представники відповідачів проти позову заперечили з підстав, викладених в письмових запереченнях, суду пояснили, що в 2004-2006 роках відповідно до доведених управлінню праці та соціального захисту населення Долинської райдержадміністрації коштів на заробітну плату, виплати обовязкового характеру (посадовий оклад з «гірськими», доплата за ранг, вислугу років) та допомога на оздоровлення в розмірі посадового окладу виплачена працівникам управління в повному обсязі, преміювання та надбавки за високі досягнення в праці, а також матеріальна допомога на вирішення соціально-побутових питань виплачувались працівникам управління виходячи з фінансових можливостей в межах кошторису призначень. Просили в задоволенні позову відмовити.

Розглянувши позовну заяву, заслухавши пояснення позивача, представника позивача та представників відповідачів, дослідивши та оцінивши надані суду письмові докази та інші матеріали адміністративної справи в їх сукупності суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги є необґрунтованими, а позов таким, що не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до статті 95 Конституція України бюджетна система України будується на засадах справедливого і неупередженого розподілу суспільного багатства між громадянами і територіальними громадами.

Виключно законом про Державний бюджет України визначаються будь-які видатки держави на загальносуспільні потреби, розмір і цільове спрямування цих видатків.

Абзацом 8 статті 33 Закону України «Про державну службу», із змінами та доповненнями, визначено, що джерелом формування фонду оплати праці державних службовців є Державний бюджет України та інші джерела, визначені для цієї мети положеннями про органи державної виконавчої влади, затвердженими указами Президента України та постановами Кабінету Міністрів України.

Згідно з пунктом 1 статті 23 Бюджетного кодексу України будь-які бюджетні зобов'язання та платежі з бюджету здійснюються лише за наявності відповідного бюджетного призначення.

Відповідно до статті 78 Закону України «Про Державний бюджет України на 2004 рік», статті 73 Закону України «Про Державний бюджет України на 2005 рік», статті 75 Закону України «Про Державний бюджет України на 2006 рік»керівники бюджетних установ утримують чисельність працівників, військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, органів і установ виконання покарань, податкової міліції (далі - працівників) та здійснюють фактичні видатки на заробітну плату (грошове забезпечення), включаючи видатки на премії та інші види заохочень чи винагород, матеріальну допомогу, лише в межах фонду заробітної плати (грошового забезпечення), затвердженого для бюджетних установ у кошторисах.

Частиною першою статті 55 Бюджетного кодексу України захищеними видатками бюджету визнаються видатки загального фонду бюджету, обсяг яких не може змінюватися при здійсненні скорочення затверджених бюджетних призначень.

Таким чином, Законами про Державний бюджет України на 2004 2006 роки заробітну плату з нарахуваннями - визначено захищеною статтею видатків.

Відповідно до абзацу 7 статті 33 Закону України «Про державну службу»умови оплати праці державних службовців, розміри їх посадових окладів, надбавок, доплат і матеріальної допомоги визначаються Кабінетом Міністрів України.

Частиною другою Постанови Кабінету Міністрів України від 13.12.1999 року №2288 «Про впорядкування умов оплати праці працівників апарату органів виконавчої влади, місцевого самоврядування та їх виконавчих органів, органів прокуратури, судів та інших органів», з врахуванням змін, внесених Постановою Кабінету Міністрів України від 09.03.2006 року №268 «Про впорядкування структури та умов оплати праці працівників апарату, органів виконавчої влади, органів прокуратури, судів та інших органів»надано право керівникам установлювати надбавки, надавати матеріальні допомоги, проводити преміювання у межах затверджених видатків на оплату праці.

Позивач ОСОБА_1, на момент спірних правовідносин, працював на посаді начальника відділу соціальних допомог і виплат управління праці та соціального захисту населення Долинської РДА.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, зокрема довідкою від 01.02.2007 року №97, що в 2004 році потреба в коштах для виплати заробітної плати працівникам управління праці та соціального захисту Долинської РДА складала 467840 грн., проте виділено тільки 327000 грн., що становило 69,9% від потреби. В 2005 році потреба в коштах для виплати заробітної плати працівникам даного управління складала 557180 грн., проте виділено тільки 462804 83% від потреби. Найкритичніша ситуація щодо оплати праці, в порівнянні з минулими роками склалась в 2006 році. Так, у відповідності до інформаційної довідки потребу в коштах для виплати заробітної плати працівникам управління в 2006 році забезпечено тільки на 53,5% (а.с.30-33).

Не відповідали фактичній потребі на 2006 рік розмір коштів передбачених на фінансування видатків на оплату праці в цілому по Долинській РДА (а.с.69,75), що зумовило неодноразові звернення про виділення додаткових дотацій на виплату заробітної плати у 2006 році до Івано-Франківської ОДА як головного розпорядника бюджетних коштів в області (а.с.73,74,76,78).

З пояснень представників відповідача та досліджених письмових доказів можна дійти висновку, що в 2006 році по Долинській РДА доведено обсяг коштів достатній для проведення виплат обовязкового характеру (посадового окладу, доплати за ранг, надбавки за вислугу років) та недостатньо забезпечено коштами для виплат стимулюючого характеру, зокрема надбавки за високі досягнення у праці або за виконання особливо важливої роботи (з урахуванням доплати за ранг та надбавки за вислугу років).

На виконання Ухвали Вищого адміністративного суду України від 02.02.2011 року в даній адміністративній справі, судом встановлено, що позивачу за 2004 рік не виплачувалась тільки матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань в розмірі середньомісячної заробітної плати (а.с.190). Факт не виплати позивачу матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань представник відповідача пояснив відсутністю звернення позивача з відповідною заявою.

Судом оглянуто особову справу ОСОБА_1 та встановлено, що в описі наявних документів за порядковим №37 запис «Заява/відпустка»складається із 3(трьох) аркушів, проте в особовій справі наявні тільки дві заяви, на двох аркушах: на основну та додаткову відпустки. В судовому засіданні встановлено та не заперечувалось сторонами, що матеріальну допомогу на оздоровлення за 2004 рік позивачу виплачено в повному обсязі в сумі 231,25 грн., що становила розмір посадового окладу (а.с.190).

Судом встановлено, що в 2005 році позивачу виплачено в повному обсязі: посадовий оклад в розмірі 3453,86 грн.; надбавка за ранг - 741,06 грн.; надбавка за вислугу років 857,01 грн.; надбавка за інтенсивність праці 50% - 2097,50 грн.; премія 25% та премія до професійного свята на загальну суму 2380,87грн.; відпускні 945,80 грн.; матеріальна допомога на оздоровлення в розмірі посадового окладу 326,25 грн. За 2005 рік позивачу не виплачено матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань (а.с.200-202).

Як встановлено в судовому засіданні, включно з січня по липень 2006 року (до моменту звернення до суду) позивачу виплачено в повному обсязі посадовий оклад в розмірі 5600,00 грн., надбавка за ранг 490,00 грн., надбавка за вислугу років 1218,00 грн., за січень, лютий 2006 року виплачено надбавка за інтенсивність 50% - 1044, 00 грн., премія за січень, лютий 2006 року в розмірі 14,7% на загальну суму 357,00 грн. Натомість, у звязку із відсутністю необхідних коштів в кошторисі призначень позивачу не виплачувалась надбавка за інтенсивність та премія в період з березня по липень 2006 року.

За наведених обставин, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Згідно з абзацом 2 статті 33 Закону України «Про державну службу»заробітна плата державних службовців складається з посадових окладів, премій, доплати за ранги, надбавки за вислугу років на державній службі та інших надбавок. Абзацом 6 вказаної статті Закону передбачено, що державним службовцям можуть установлюватися надбавки за високі досягнення у праці і виконання особливо важливої роботи, доплати за виконання обов'язків тимчасово відсутніх працівників та інші надбавки і доплати, а також надаватися матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань.

Відповідно до абзацу першого статті 35 Закону України «Про державну службу»державним службовцям надається щорічна відпустка тривалістю 30 календарних днів, якщо законодавством не передбачено більш тривалої відпустки, з виплатою допомоги для оздоровлення у розмірі посадового окладу.

Водночас підпунктом г), пункту 1), пунктами 2), 3) частини 2 Постанови Кабінету Міністрів України від 13.12.1999 року №2288 «Про впорядкування умов оплати праці працівників апарату органів виконавчої влади, місцевого самоврядування та їх виконавчих органів, органів прокуратури, судів та інших органів», із змінами, внесеними Постановою Кабінету Міністрів України від 09.03.2006 року №268 «Про впорядкування структури та умов оплати праці працівників апарату, органів виконавчої влади, органів прокуратури, судів та інших органів»(надалі Постанова КМУ) надано право керівникам органів і головам рад, у межах установленого фонду оплати праці, надавати працівникам надбавки за високі досягнення у праці або за виконання особливо важливої роботи у розмірі до 50 відсотків посадового окладу з урахуванням надбавки за ранг державного службовця, здійснювати преміювання працівників відповідно до їх особистого вкладу в загальні результати роботи в межах фонду преміювання, утвореного у розмірі тримісячного фонду оплати праці та економії фонду оплати праці, матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань та допомогу на оздоровлення в розмірі середньомісячної заробітної плати.

З системного аналізу вказаних правових норм вбачається, що обовязковими до виплати та такими, що не повинні залежати від скорочення бюджетних асигнувань є посадовий оклад, надбавка за ранг, надбавка за вислугу років, а також при наданні відпустки - матеріальна допомога на оздоровлення в розмірі, що становить не менше розміру посадового окладу (ст.35 Закону). Всі інші премії і надбавки, що виплачувались позивачу не систематично (за 2006 рік), в тому числі за інтенсивність праці, а також виплата матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, згідно з приписами абзацу 6 статті 33 Закону України «Про державну службу»не є обовязковими до виплати і в силу частини 2 Постанови КМУ виплачуються за наявності коштів в межах установленого фонду оплати праці.

Крім цього, суд зазначає, що позивачем не наведено будь-яких доводів, які б підтверджували наявність випадків виплати іншим працівникам управління в 2006 році премій та надбавок за інтенсивність в більшому розмірі ніж позивачу, а тому сам факт прийняття головою Долинської районної державної адміністрації наказів про преміювання працівників управління, які внаслідок відсутності коштів, залишені без виконання, за наведених обставин, на думку суду не є підставою вважати дії відповідача такими, що порушують вимоги статті 33 Закону України «Про державну службу».

Враховуючи вищенаведене та вказані правові норми суд дійшов висновку, що позовні вимоги є необґрунтованими, а позов таким, що не підлягає до задоволення.

На підставі ст. 124 Конституції України, керуючись ст. ст. 158-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні позову відмовити.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку. Відповідно до статті 186 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Апеляційна скарга подається до Львівського апеляційного адміністративного суду через Івано-Франківський окружний адміністративний суд.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого Кодексом адміністративного судочинства України, якщо таку скаргу не було подано.

Суддя: /підпис/ ОСОБА_4

Постанова складена в повному обсязі 12.09.2011 року.