Справа № 2а-1353/11/2670
Суддя: Маруліна Л.О.
Дата ухвалення: 2011-04-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
м. Київ

21 квітня 2011 року 11:28 № 2а-1353/11/2670

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Маруліної Л.О., суддів Баранова Д.О., Донця В.А., при секретарі судового засідання Крупічко Ю.Ю. розглянув адміністративну справу

за позовомОСОБА_1
доСлужби безпеки України
провизнання неправомірним рішення та зобов`язання вчинити дії
за участю представників:
позивача: Свірєпова А.В.,

відповідача: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 .

На підставі ч. 3 ст. 160 Кодексу адміністративного судочинства України в судовому засіданні 21.04.2011 року проголошено вступну та резолютивну частини постанови. Повний текст складено і підписано 22.04.2011 року.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ

ОСОБА_1 (далі Позивач) звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Служби безпеки України (далі Відповідач), в якому просить:

- визнати неправомірним і скасувати рішення від 21.01.2011р. № 1 Комісії Центрального управління СБ України для розгляду питань, пов`язаних із встановленням статусу учасника війни відповідно до Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», - про відмову визнати ОСОБА_1 учасником бойових дій;

- зобов`язати Комісію Центрального управління СБ України для розгляду питань, пов`язаних із встановленням статусу учасника війни відповідно до Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» прийняти рішення щодо визнання ОСОБА_1 учасником бойових дій, та вчинити дії щодо видання ОСОБА_1 посвідчення встановленого зразка.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 03.02.2011 року відкрито провадження у справі.

У судове засідання 21.04.2011 р. представники сторін прибули.

Позивач позов підтримує в повному обсязі, вважає, що Відповідач під час розгляду його рапорту про встановлення статусу учасника бойових дій не врахував дійсні обставини справи, наведені доводи та судову практику, яка склалась на момент прийняття оскаржуваного рішення.

Відповідач проти позову заперечує, зазначає, що відсутні законодавчі підстави для визнання ОСОБА_1 учасником бойових дій.

Дослідивши наявні матеріали справи, суд

ВСТАНОВИВ:
З грудня 1988 по жовтень 1990 року Позивач проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_1 ВВ МВС СРСР (м. Калач-на-Дону). Під час проходження служби в цій частині, за рішенням уряду СРСР, залучався до виконання службово-бойових завдань в умовах надзвичайного стану та при вирішенні збройних конфліктів по нормалізації обстановки, відновлення законності та правопорядку на територіях республік Закавказзя.

Зокрема, згідно архівної довідки Центрального архіву внутрішніх військ Російської Федерації № 4/А/А-777 від 10 березня 2010 року, з 15 лютого по 16 грудня 1989 року Позивач був направлений в м. Степанакерт Нагорно-Карабахської автономної області (далі - НКАО) для виконання службово-бойових завдань.

В зв`язку з цим Позивач звернувся до Комісії Центрального управління Служби безпеки України для розгляду питань, пов`язаних із встановленням статусу учасника війни відповідно до Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» (далі Комісія) для встановлення йому статусу учасника бойових дій.

21 січня 2011 р. Комісією було відмовлено Позивачу в отриманні статусу учасника бойових дій на підставі п. 6 приміток Постанови Кабінету Міністрів України від 08.02.1994 р. № 63 (Витяг з Протоколу № 1).

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, заслухавши сторін, Окружний адміністративний суд міста Києва приходить до наступних висновків.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадови особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до пункту 2 статті 6 Закону України від 22 жовтня 1993 року № 3551-XII «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» учасниками бойових дій визнаються, зокрема учасники бойових дій на території інших країн військовослужбовці Радянської Армії, Військово-Морського Флоту, Комітету державної безпеки, особи рядового, начальницького складу і військовослужбовці Міністерства внутрішніх справ колишнього Союзу РСР (включаючи військових та технічних спеціалістів і радників), працівники відповідних категорій, які за рішенням Уряду колишнього Союзу РСР проходили службу, працювали чи перебували у відрядженні в державах, де в цей період велися бойові дії, і брали участь у бойових діях чи забезпеченні бойової діяльності військ (флотів). <...> Перелік держав, зазначених у цьому пункті, періоди бойових дій у них та категорії працівників визначаються Кабінетом Міністрів України.

Так, Перелік держав і періодів бойових дій на їх території, затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1994 року № 63 «Про організаційні заходи щодо застосування Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» (далі Перелік).

Як вбачається зі змісту, у Переліку Нагорно-Карабахська автономна область відсутня.

У Переліку зазначено інші країни після грудня 1979 року. Відповідно до примітки 6 до цього пункту: «Генеральним штабом Збройних Сил колишнього Союзу РСР і після 1979 року направлялися військові фахівці в країни, на території яких велися бойові дії, але Генеральний штаб Збройних Сил України не володіє такою інформацією. Військовим фахівцям у таких випадках пільги надавалися на підставі довідок 10 Головного управління Генерального штабу Збройних Сил СРСР про їх особисту участь у бойових діях.».

Отже, для надання Позивачу статусу учасника бойових дій потрібно встановити такі факти: чи є ОСОБА_1 військовим фахівцем, який направлявся в країни, на території яких велися бойові дії, Генеральним штабом Збройних Сил колишнього Союзу РСР, та чи надавалися йому пільги на підставі довідок 10 Головного управління Генерального штабу Збройних Сил СРСР про його особисту участь у бойових діях.

Однак, як вбачається з матеріалів справи, згідно архівної довідки Центрального архіву внутрішніх військ Російської Федерації № 4/А/А-777 від 10 березня 2010 року з 15 лютого по 16 грудня 1989 року Позивач був направлений за рішенням уряду СРСР в м. Степанакерт Нагорно-Карабахської автономної області для виконання службово-бойових завдань.

Таким чином, таких юридичних фактів, з якими в даному випадку чинним законодавством пов`язується право особи на визнання її учасником бойових дій, судом не встановлено.

З матеріалів справи вбачається, що відповідно до п. 4 Указу Президії Верховної Ради СРСР від 15.01.1990 р. №1060-1 оголошено надзвичайний стан в Нагорно-Карабахській автономній області і деяких інших районах.

Крім того, колегія суддів бере до уваги, що відповідно до пункту 3 Постанови Кабінету Міністрів України від 17.07.1992 р. № 393 «Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та членам їх сімей» військовослужбовцям, які проходили службу у з`єднаннях, частинах і підрозділах, що брали участь у підтриманні режиму надзвичайного стану, такий період зараховується до вислуги років для призначення пенсій один місяць за два місяці.

Суд не бере до уваги посилання Позивача на листування центральних органів виконавчої влади за зверненням народних депутатів України ОСОБА_4 та ОСОБА_5 до Прем`єр-міністра України щодо можливості доповнення Переліку записом про військовий конфлікт у Нагорному Карабасі у 1988 р., та застосування їх до визначення «інші країни після грудня 1979 року» Переліку, оскільки це листування стосувалось можливості внесення змін до Переліку та в кінцевому результаті доповнення не були внесені до Переліку.

Так, листом за підписом начальника Генерального штабу Головнокомандувача Збройних Сил України С.О. Кириченка від 07.10.2005 р. (копію якого долучено до матеріалів справи) повідомлено Міністра оборони України, що у Генеральному штабі Збройних Сил України спільно з Міністерством праці та соціальної політики, Міністерством закордонних справ та Міністерством фінансів України опрацьовано доручення Кабінету Міністрів України щодо вищезазначеного звернення та немає законних підстав вносити доповнення до Переліку записом про військовий конфлікт у Нагорному Карабасі у 1988 р.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідачем як суб`єктом владних повноважень доведено правомірність прийнятого рішення.

Оцінивши докази, які є у справі за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги є не обґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Керуючись статтями 2, 7, 8, 9, 99, 100, 158, 159, 160, 161, 162, 163 та 254 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Відмовити у задоволенні позову.

Постанова набирає законної сили згідно ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими ст. ст. 185 -187 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя Л.О. Маруліна

Судді Д.О. Баранов

В.А. Донець