Справа № 803/2572/14
Суддя: Сапіга Віталій Петрович
Дата ухвалення: 2015-11-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 листопада 2015 р. Справа № 876/1919/15

Львівський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого-судді Сапіги В.П.,

суддів: Левицької Н.Г., Обрізка І.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу Ковельської об'єднаної державної податкової інспекції головного управління Міндоходів у Волинській області на постанову Волинського окружного адміністративного суду від 26.01.2015 року у справі за позовом Ковельського міськрайонного центру зайнятості - робочого органу виконавчої дирекції Фонду загальнообов'язкового державного соціального страхування на випадок безробіття до Ковельської об'єднаної державної податкової інспекції головного управління Міндоходів у Волинській області, Головного управління Державної фіскальної служби у Волинській області про визнання протиправними та скасування рішень,

ВСТАНОВИВ:

Ковельський міськрайонний центр зайнятості - робочий орган виконавчої дирекції Фонду загальнообовязкового державного соціального страхування на випадок безробіття звернувся в суд з адміністративним позовом до Головного управління Міндоходів у Волинській області, Ковельської обєднаної державної податкової інспекції головного управління Міндоходів у Волинській області з урахуванням заяви про визнання незаконними та скасувати рішень Ковельської ОДПІ про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного соціального внеску від 23.10.2014 року №, №, №, №.

Постановою Волинського окружного адміністративного суду від 26.01.2015 року позовні вимоги задоволено, оскільки суд погодився з доводами позивача.

Зазначену постанову суду оскаржив відповідач - Ковельська ОДПІ, вважаючи її необґрунтованою, прийнятою без зясування всіх обставин справи, винесеною з порушенням норм матеріального права, а тому просить скасувати дану постанову та прийняти нову постанову, якою в задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

При цьому апелянт обґрунтовує та мотивує свої вимоги аналогічно запереченням на позовні вимоги, зазначаючи при тому, що судом першої інстанції безпідставно застосовано п.1 ч.10 ст.9 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування", в якому визначено, що днем сплати єдиного внеску вважається, зокрема: у разі перерахування сум єдиного внеску з рахунку платника на відповідні рахунки органу доходів і зборів - день списання банком або центральним органом виконавчої влади, що реалізовує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, суми платежу з рахунку платника незалежно від часу її зарахування на рахунок органу доходів і зборів.

Суд у відповідності до ч.1 ст.41 КАС України відзначає, що у разі неявки у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності осіб, які беруть участь у справі (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши повноту встановлення обставин справи, правильність їх юридичної оцінки, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що в задоволенні апеляційної скарги необхідно відмовити з наступних мотивів.

Згідно з ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Ковельський міськрайонний центр зайнятості з 2011 року перебуває у статусі платника єдиного соціального внеску та відповідно до положень п. 1 ч. 2 ст. 6 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» від 08 липня 2010 року № 2464-VI зобов'язаний своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи, що за результатами проведеної Ковельською ОДПІ перевірки виявлено, що на особовий рахунок платника ЄСВ несвоєчасно зараховані платежі, здійснені Ковельським МРЦ, у періоді з 22.10.2013 року до 28.10.2013 року по платіжних дорученнях на сплату ЄСВ в сумі 5198,10 грн, у періоді з 21.11.2013 року до 28.11.2013 року в сумі 6331,10 грн; у періоді з 23.12.2013 року до 26.12.2013 року в сумі 3994,10 грн; у періоді з 21.03.2014 року до 25.03.2014 року в сумі 1998,20 грн.

23.10.2014 року Ковельською ОДПІ прийняті рішення про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску, згідно з якими до Ковельського МРЦЗ застосовані штрафні санкції та нарахована пеня у розмірах: № на суму 551,65 грн, в т. ч.: штрафна (фінансова) санкція 519,81 грн, пеня 31,84 грн, за період з 22.10.2013 року по 28.10.2013 року; № на суму 683,76 грн, в т. ч.: штрафна (фінансова) санкція 633,11 грн, пеня 50,65 грн, за період з 21.11.2013 року до 28.11.2013 року; № на суму 415,39 грн, в т. ч.: штрафна (фінансова) санкція 399,41 грн, пеня 15,98 грн, за період з 23.12.2013 року до 26.12.2013 року; № на суму 209,81 грн, в т. ч.: штрафна (фінансова) санкція 199,82 грн, пеня 9,99 грн, за період з 21.03.2014 року до 25.03.2014 року.

Рішенням Головного управління ДФС у Волинській області про результати розгляду первинних скарг від 25.11.2014 року № 746/10/03-20-10-03-06 оскаржувані рішення Ковельської ОДПІ залишені без змін, а скарги без задоволення.

Вважаючи, що рішення прийняте з порушенням чинного законодавства Ковельський МРЦЗ звернувся в суд з позовом.

Перевіряючи законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.1 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» від 08.07.2010р. № 2464-VI (далі - Закон №2464-VI) єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок) - консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов'язкового державного соціального страхування в обов'язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб та членів їхніх сімей на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов'язкового державного соціального страхування

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 6 Закону №2464-VI платник єдиного внеску зобов'язаний своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок.

Згідно з ч.2 ст. 9 Закону №2464-VI обчислення єдиного внеску здійснюється на підставі бухгалтерських та інших документів, відповідно до яких провадиться нарахування (обчислення) або які підтверджують нарахування (обчислення) виплат (доходу), на які відповідно до цього Закону нараховується єдиний внесок.

Частиною 3 статті 9 Закону №2464-VI визначено, що обчислення єдиного внеску органами доходів і зборів у випадках,передбачених цим Законом, здійснюється на підставі актів перевірки правильності нарахування та сплати єдиного внеску, звітності, що подається платниками до органів доходів і зборів, бухгалтерських та інших документів, що підтверджують суми виплат (доходу), на суми яких (якого) відповідно до цього Закону нараховується єдиний внесок.

Частиною 5 статті 9 Закону №2464-VI встановлено, що сплата єдиного внеску здійснюється у національній валюті шляхом внесення відповідних сум єдиного внеску на рахунки органів доходів і зборів, відкриті в центральному органі виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів для його зарахування.

Відповідно до ч.6 ст.9 Закону №2464-VI для зарахування єдиного внеску в центральному органі виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, та його територіальних органах відкриваються в установленому порядку небюджетні рахунки відповідному органу доходів і зборів. Зазначені рахунки відкриваються виключно для обслуговування коштів єдиного внеску.

Згідно з ч.8 ст.9 Закону №2464-VI платники єдиного внеску, крім платників, зазначених у пунктах 4 і 5 частини першої статті 4 цього Закону, зобов'язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний місяць, не пізніше 20 числа наступного місяця

Пунктом 1 ч.10 ст.9 Закону №2464-VI встановлено, що днем сплати єдиного внеску вважається, у разі перерахування сум єдиного внеску з рахунку платника на відповідні рахунки органу доходів і зборів - день списання банком або центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, суми платежу з рахунку платника незалежно від часу її зарахування на рахунок органу доходів і зборів.

Відповідно до п.11 вказаної статті, у разі несвоєчасної або не в повному обсязі сплати єдиного внеску до платника застосовуються фінансові санкції, передбачені цим Законом, а посадові особи, винні в порушенні законодавства про збір та ведення обліку єдиного внеску, несуть дисциплінарну, адміністративну, цивільно-правову або кримінальну відповідальність згідно із законом.

Згідно до п.2 ч.11 ст.25 Закону №2464-VI, за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску накладається штраф у розмірі 10 відсотків своєчасно не сплачених сум. Крім того, ч. 10 ст. 25 цього Закону встановлено, що на суму недоїмки нараховується пеня з розрахунку 0,1 відсотка суми недоплати за кожний день прострочення платежу.

Під недоїмкою, згідно п. 6 ст. 1 Закону України №2464-VI розуміється сума єдиного внеску, своєчасно не нарахована та/або не сплачена у строки, встановлені цим Законом, обчислена органом доходів і зборів у випадках, передбачених цим Законом.

За змістом ст. 25 Закону №2464-VI за несвоєчасне перерахування ЄСВ відповідальність покладається або на платника ЄСВ, або на банківську установу, залежно від того, з чиєї вини допущено таке порушення.

Відповідно до п.4.2 Інструкції про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, затвердженої наказом Міністерства доходів і зборів України від 09.09.2013 року №455 сплата єдиного внеску здійснюється у національній валюті шляхом внесення відповідних сум єдиного внеску на рахунки органів доходів і зборів, відкриті в центральному органі виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, для його зарахування, крім єдиного внеску, який сплачується в іноземній валюті розташованими за межами України підприємствами, установами, організаціями (у тому числі міжнародними) за працюючих у них громадян України, та громадянами України, які працюють або постійно проживають за межами України, відповідно до договорів про добровільну участь. При цьому єдиний внесок сплачується шляхом перерахування платником безготівкових коштів з його банківського рахунку.

Пунктом 3.1 Положення про рух коштів єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, затвердженого спільним наказом Міністерства фінансів України та Міністерства доходів і зборів України від 19.09.2013 року №493/815 визначено, що страхові кошти, що сплачуються страхувальниками, зараховуються на рахунки 3719, відкриті на ім'я територіальних органів Міндоходів в управліннях (відділеннях) Казначейства.

Судом встановлено, 27.12.2011 року між Ковельським МРЦЗ та Ковельським УДКСУ укладено договір про здійснення розрахунково-касового обслуговування, пунктом 2.3.2 якого передбачено, що Ковельське УДКСУ зобовязується своєчасно здійснювати розрахунково-касові операції за дорученням Ковельського МРЦЗ.

Протягом вересня грудня 2013 року, березня 2014 року Ковельське УДКСУ несвоєчасно перераховувало суми ЄСВ за платіжними дорученнями, поданими Ковельським МРЦЗ. При цьому, позивач притягнутий до відповідальності за оскаржуваними рішеннями у звязку з тим, що на особовий рахунок платника ЄСВ несвоєчасно зараховані платежі, здійснені Ковельським МРЦ, у періоді з 22.10.2013 року до 28.10.2013 року по платіжних дорученнях на сплату ЄСВ в сумі 5198,10 грн, у періоді з 21.11.2013 року до 28.11.2013 року в сумі 6331,10 грн; у періоді з 23.12.2013 року до 26.12.2013 року в сумі 3994,10 грн; у періоді з 21.03.2014 року до 25.03.2014 року в сумі 1998,20 грн.

Так, зокрема, платіжне доручення № 2021 від 24.09.2013 року на суму 660 грн отримано Ковельським УДКСУ 24.09.2013 року, а оплачено 09.10.2013 року, платіжне доручення № 2119 від 30.09.2013 року на суму 855,66 грн отримано 30.09.2013 року, оплачено 09.10.2013 року, платіжне доручення № 2139 від 03.10.2013 року на суму 1590 грн отримано 03.10.2013 року, оплачено 28.10.2013 року, платіжне доручення № 2191 від 16.10.2013 року на суму 22607,57 грн отримано 16.10.2013 року, оплачено 28.10.2013 року, платіжне доручення № 2374 від 11.11.2013 року на суму 1465 грн отримано 11.11.2013 року, оплачено 11.12.2013 року, платіжне доручення № 2431 від 19.11.2013 року на суму 193,74 грн отримано 19.11.2013 року, оплачено 28.11.2013 року, платіжне доручення № 2433 від 19.11.2013 року на суму 3216,72 грн отримано 19.11.2013 року, оплачено 28.11.2013 року, платіжне доручення № 2345 від 05.12.2013 року на суму 3500 грн отримано 05.12.2013 року, оплачено 27.12.2013 року, платіжне доручення № 2400 від 16.12.2013 року на суму 21623,08 грн отримано 16.12.2013 року, оплачено 27.12.2013 року, платіжне доручення № 308 від 13.03.2014 року на суму 21135 грн отримано 13.03.2014 року, оплачено 25.03.2014 року, що підтверджується відмітками на вказаних платіжних дорученнях та листом Ковельського УДКСУ від 23.01.2015 року № 03/19-6-71.

З листа Ковельського УДКСУ від 23.01.2015 року № 03/19-6-71 слідує, що несвоєчасне перерахування ЄСВ за вказаними платіжними дорученнями обумовлена відсутністю коштів у достатньому розмірі на єдиному казначейському рахунку, за рахунок якого проводяться усі видатки розпорядників, одержувачів бюджетних коштів, інших клієнтів, у тому числі фондів, тому органи Казначейства першочергово забезпечують виконання насамперед захищених статей видатків бюджету (заробітної плати, стипендії, комунальних послуг та енергоносіїв, продуктів харчування, медикаментів тощо).

Крім того, як вірно встановив суд першої інстанції, що на рахунку Ковельського МРЦЗ станом на день подання до Ковельського УДКСУ зазначених вище платіжних доручень були наявні кошти для сплати ЄСВ, позивач неодноразово звертався до Ковельського УДКСУ із листами № 2340/01-23 від 18.10.2013 року, № 2563/01-23 від 19.11.2013 року, № 2917/01-22 від 20.12.2013 року, № 631/01-23 від 20.03.2014 року щодо своєчасного виконання платіжних доручень, а частиною четвертою статті 16 Закону України «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» від 02.03.2000 року № 1533-ІІІ передбачено, що до коштів страхування на випадок безробіття застосовується казначейське обслуговування в порядку, передбаченому для обслуговування Державного бюджету України.

Відтак, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції в тому, що позивачем своєчасно та в повному обсязі сплачено єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування у спірний період, який зарахований до бюджету і у зв'язку з чим відсутні правові підстави для застосування відповідачем штрафних санкцій.

Таким чином, перевіривши дійсні обставини справи та додатково проаналізувавши зібрані документальні докази по матеріалах справи, колегія суддів прийшла до неспростовного переконання про те, що оскаржувані рішення Ковельської об'єднаної державної податкової інспекції головного управління Міндоходів у Волинській області від 23.10.2014 року № НОМЕР_1, № НОМЕР_2, № НОМЕР_3, № НОМЕР_4 про застосування штрафних санкцій та пені є протиправними та підлягають скасуванню.

Згідно ч. 2 ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Аналізуючи чинне законодавство та обставини справи суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що суд першої інстанції підставно задовольнив позовні вимоги, оскільки відповідач, як суб'єкт владних повноважень, не виконав покладений на нього обов'язок щодо доказування правомірності прийнятого рішення.

Відповідно до ст. 159 КАС України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно зясованих обставин у адміністративній справі, підтверджених такими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ч. 1 ст. 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи, ухвалено законне та обґрунтоване судове рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржувану постанову - без змін.

Керуючись ст. 160, ст. ст. 195, 197, 198, 200, 205, 206, 254 КАС України, суд апеляційної інстанції

УХВАЛИВ :

Апеляційну скаргу Ковельської об'єднаної державної податкової інспекції головного управління Міндоходів у Волинській області залишити без задоволення.

Постанову Волинського окружного адміністративного суду від 26.01.2015 року у справі № 803/2572/14 - без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили через пять днів після направлення їх копій особам, які беруть участь у справі та може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до адміністративного суду касаційної інстанції протягом 20-ти днів з дня набрання ухвалою законної сили, а у разі складення ухвали в повному обсязі відповідно до ст.160 КАС України - з дня складення ухвали в повному обсязі.

Головуючий суддя В.П. Сапіга

Судді Н.Г. Левицька

ОСОБА_1